ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. prosince 2011
o státní podpoře C 25/08 (ex NN 23/08) reforma způsobu financování důchodů státních úředníků pracujících u společnosti France Télécom, kterou poskytla Francouzská republika ve prospěch společnosti France Télécom
(oznámeno pod číslem C(2012) 9403)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/540/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody (2),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (3) v souladu s těmito články, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Stížností ze dne 4. října 2002, která byla doplněna dne 16. ledna 2003, byla Komisi předložena tvrzení, podle nichž Francouzská republika poskytla podporu ve prospěch společnosti France Télécom, která měla částečně snížit její finanční náklady, a to zejména náklady spojené s financováním důchodů. Dopisem ze dne 17. března 2004 sdělila Francouzská republika Komisi informace, které si Komise od ní vyžádala v souvislosti se stížností.
(2)
Dopisy ze dne 2. dubna 2004 a 24. února 2006 stěžovatelé poskytli dodatečné informace týkající se stížnosti.
(3)
Dopisem ze dne 20. května 2008 oznámila Komise Francii své rozhodnutí zahájit řízení o této podpoře podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie („SFEU“).
(4)
Francie předložila své připomínky dne 18. července 2008.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k předložení jejich připomínek k předmětné podpoře.
(6)
Dne 22. září 2008 obdržela Komise připomínky společnosti France Télécom a po prodloužení lhůty obdržela dne 1. a dne 16. října 2008 také připomínky stěžovatelů a jednoho telekomunikačního operátora. Komise je poté předala Francouzské republice, umožnila jí se k nim vyjádřit a obdržela připomínky Francouzské republiky dopisem ze dne 13. února 2009.
(7)
Dne 16. února 2009 předložila své připomínky společnost France Télécom a upozornila v nich Komisi na rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. listopadu 2008 (5), který podle ní potvrzuje její tvrzení. Dne 14. května 2009 předložil telekomunikační operátor uvedený v bodě odůvodnění č. 6 dodatečné informace ke svým projednávaným připomínkám a odvolával se v nich na rozhodnutí Komise ze dne 11. února 2009 (6), které podle něj potvrzuje jeho připomínky.
(8)
Jednání mezi zástupci Komise a zástupci společnosti France Télécom proběhla na žádost této společnosti dne 17. prosince 2009, dne 23. září 2010 a dne 12. října 2010. France Télécom předala dodatečné připomínky dne 18. října 2010.
(9)
Na žádost Komise poskytla Francouzská republika dne 18. března 2010 upřesnění a aktualizaci některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách a vše doprovodila připomenutím jejich obsahu.
(10)
Dne 22. září 2010 sdělily francouzské orgány Komisi nové připomínky a požádaly o jednání, jež proběhlo dne 22. října 2010. Dopisem ze dne 28. října 2010 jim Komise zaslala skutková upřesnění zmíněná během tohoto jednání a dodatečné připomínky společnosti France Télécom a zároveň Francouzskou republiku vyzvala, aby se k nim případně vyjádřila. Dne 17. listopadu 2010 Komise zaslala dodatečná upřesnění, o která požádaly francouzské orgány dne 10. listopadu 2010 za účelem vypracování svých připomínek.
(11)
Dopisem ze dne 9. prosince 2010 a doplněném dne 24. června 2011 předložila Francouzská republika své dodatečné připomínky provázené aktualizací některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách. Dne 28. června a 4. července 2011 proběhla s francouzskými orgány jednání. Nové připomínky byly poté předloženy dne 7. října 2011.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
(12)
Opatření, jež jsou předmětem tohoto řízení, spočívají ve změnách zavedených v roce 1996 do režimu odvodů podniku France Télécom ve spojení s vyplácením důchodů jeho zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců. Předchozí režim vznikl v roce 1990 při vytvoření společnosti France Télécom jako podniku odlišného od státní správy. Pokud jde o odvody společnosti France Télécom na sociální zabezpečení, zákon z roku 1990 ve skutečnosti pouze převzal předchozí praxi. U příležitosti přetvoření společnosti France Télécom na akciovou společnost, kótování na burze a otevření stále větší části jejího kapitálu na straně jedné a úplného otevření hospodářské soutěži trhů, na nichž ve Francii a v ostatních členských státech Evropské unie působila, na straně druhé došlo v roce 1996 k zavedení nového režimu. V současné době režim zavedený v roce 1996 ve své podstatě stále platí.
2.1 Právní rámec statusu společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců v období 1990 až 1996
2.1.1 Status společnosti France Télécom a postavení jejích zaměstnanců mezi rokem 1990 a rokem 1996
(13)
Podle zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 (dále jen „zákon z roku 1990“) (7) vznikla společnost France Télécom jako veřejnoprávní provozovatel s právní subjektivitou. Předtím tvořila jedno z generálních ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací. Stejným zákonem bylo převedeno na společnost France Télécom plnoprávně a bezplatně plné vlastnictví movitého a nemovitého státního majetku vyhrazeného pro služby spadající pod toto generální ředitelství.
(14)
Článek 3 zákona z roku 1990 pověřuje společnost France Télécom zejména těmito úkoly: i) zajišťovat všechny veřejné telekomunikační služby při vnitřním a mezinárodním styku; ii) vytvářet, rozvíjet a provozovat veřejné sítě nutné pro poskytování těchto služeb a zajistit jejich propojení se sítěmi v zahraničí; iii) poskytovat všechny ostatní telekomunikační služby, zařízení a sítě a rovněž vytvářet sítě pro kabelové síření rozhlasových a televizních služeb.
(15)
Podle článku 29 zákona z roku 1990 se na zaměstnance společnosti France Télécom vztahují zvláštní statusy přijaté podle zákona o právech a povinnostech státních zaměstnanců a podle zákona, kterým se stanoví služební řád pro státní službu. Zákon z roku 1990 umožňoval zaměstnávat smluvní zaměstnance spadající do režimu obecného práva v rámci stanoveném ve smlouvě uzavřené mezi státem a podnikem. Tato smlouva stanovila pro tento typ náboru horní hranici 3 % celkového počtu zaměstnanců.
(16)
Zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy a ve svém článku 30 stanovil rozdělení odpovědností v oblasti financování sociálních služeb pro zaměstnance mezi francouzský stát a společnost France Télécom následovně:
„Stávající zaměstnanci a důchodci ministerstva pověřeného poštovními a telekomunikačním službami, zaměstnanci a důchodci veřejnoprávních provozovatelů, na něž se vztahuje obecný status státních zaměstnanců, a také osoby s právy odvozenými od těchto zaměstnanců a důchodců mají nárok na věcné dávky v oblasti nemocenského pojištění, mateřských dávek a invalidního důchodu prostřednictvím vzájemné zdravotní pojišťovny pošt a telekomunikací (Mutuelle générale des P.T.T.) za podmínek stanovených v knize III a v kapitole II první hlavy knihy VII zákoníku sociálního zabezpečení. Část odvodů na sociální zabezpečení připadající státu podle článku L. 712-9 přitom přebírají u svých státních zaměstnanců veřejnoprávní provozovatelé.
Vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům společností La Poste a France Télécom provádí stát. Jako vyrovnání jsou veřejnoprávní provozovatelé povinni uhradit státní pokladně:
a)
výši srážky ze mzdy zaměstnance, jež je stanovena článkem L. 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích;
b)
dodatečný odvod, který umožní úplné uhrazení nákladů spojených s penzí přiznanou nebo k přiznání jejich zaměstnancům v důchodu.
Náklady vyplývající z uplatnění ustanovení článku L. 134-1 zákoníku sociálního zabezpečení na zaměstnance společnosti La Poste a France Télécom nesou v celém jejich rozsahu veřejnoprávní provozovatelé.
Výnos přijatý Státní radou určuje podle potřeby podmínky provádění těchto ustanovení.“
(17)
V období od roku 1991 do roku 1996 byl odvod „zaměstnavatele“ podle článku 30 zákona z roku 1990 (tj. „dodatečný odvod“ stanovený v čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990 v jeho původním znění) připadající na společnost France Télécom u jejích státních zaměstnanců stanoven jako rozdíl mezi celkovou částkou státních penzí vyplacených francouzským státem a částí hrazenou pracujícími státními zaměstnanci z jejich mzdy. Společnost France Télécom se rovněž podílela na režimech tzv. „vyrovnání“ a „nadvyrovnání“, které počítaly s převody za účelem zajištění vyváženosti mezi důchodovými režimy státních zaměstnanců jiných veřejnoprávních subjektů. Část financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců připadající na zaměstnance byla určena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích jako srážka ze mzdy zaměstnance a stanovena na výši 7,85 % hrubého tabulkového platu.
(18)
Platby provedené společností France Télécom vzrostly z 920 milionů EUR v roce 1991 na 1 miliardu 151 milionů EUR v roce 1996 a byly rozloženy následovně:
Tabulka 1
Důchodové odvody zaměstnanců a zaměstnavatele u společnosti France Télécom v období 1991-1996 (8)
(v milionech EUR)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A/Celková částka penzijních odvodů
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/odvody zaměstnanců
195
201
217
213
229
238
a 2/odvod zaměstnavatele
743
782
853
866
944
976
B/Vyrovnání - nadvyrovnání
176
188
277
136
201
175
Náklady celkem (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Z toho France Télécom celkem (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
Společnost France Télécom zaúčtovávala výdaje spojené s důchody na základě uhrazených příspěvků. Vzhledem k tomu, že tyto výdaje jistě porostou z důvodu předpokládaného vývoje důchodových penzí, jež bude muset svým bývalým státním zaměstnancům vyplácet, zanášela společnost France Télécom do svých účtů rovněž jistou roční rezervu určenou k tomu, aby se odhadovaný dopad budoucího navýšení plateb rozložil na období 30 roků. Celková výše rezerv vytvářených až do roku 1996 dosáhla částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR). Jelikož je francouzský stát sám sobě pojišťovatelem, nevytvářel na své straně podle francouzských orgánů pro tyto penze žádné rezervy (9).
2.1.2 Změny provedené ve statusu společnosti France Télécom a postavení jejích pracovníků se statusem státních zaměstnanců počínaje rokem 1996
(20)
Zákon č. 96-660 ze dne 26. července 1996 (10) (dále jen „zákon z roku 1996“) pozměnil některá ustanovení zákona z roku 1990. S účinností od 31. prosince 1996 na jedné straně přiznal France Télécom status státního podniku podléhajícího právním ustanovením, jež se vztahují na akciové společnosti, pokud nejsou v rozporu s právními předpisy, a na druhé straně převedl bezplatně rozhodující část majetku, práv a závazků veřejnoprávního subjektu France Télécom na státní podnik France Télécom.
(21)
Kapitál podniku France Télécom SA (dále jen „France Télécom“) byl vyhláškou stanoven na 25 miliard FRF (3,8 miliardy EUR) na základě vlastních prostředků uvedených v účetní rozvaze k 31. prosinci 1995. Akcie společnosti France Télécom byly připuštěny v říjnu 1997 na první trh pařížské burzy a rovněž na New York Stock Exchange (NYSE). Podle výroční zprávy za rok 1998 bylo složení kapitálu společnosti France Télécom následující: stát držel podíl ve výši 63,6 %, soukromí investoři ve výši 31,2 %, zaměstnanci společnosti ve výši 3,2 % a společnost Deutsche Telekom ve výši 2 %. Po prodeji 10,85 % podílů dne 7. září 2004 neměl již francouzský stát v podniku majoritní podíl. Jeho podíl potom nadále klesal, až se k 31. prosinci 2008 ustálil na 26,65 % kapitálu. Ovšem s 26,65 % hlasovacích práv a vzhledem ke skutečnosti, že neexistují žádné další stmelené skupiny význačných akcionářů, francouzský stát jmenuje předsedu správní rady a generálního ředitele, zůstává hlavním akcionářem společnosti France Télécom a ve skutečnosti může rozhodnout o výsledku hlasování akcionářů u otázek, jež vyžadují prostou většinu (11).
(22)
Změna statusu společnosti France Télécom stanovená zákonem z roku 1996 obsahovala rovněž různá ustanovení, jež se týkala jejích zaměstnanců. Podle tohoto zákona pracuje sbor státních zaměstnanců společnosti France Télécom u státního podniku France Télécom a podléhá jeho správě. Zaměstnanci s postavením státních zaměstnanců si zachovávají tento status a záruky, které jsou s ním spojené. Zaměstnanecké podmínky státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom jsou stejné jako podmínky státních úředníků: mají zaručené pracovní místo a mohou být propuštěni pouze ze závažného důvodu v případech stanovených právními předpisy. Pokud jde o nábor nových zaměstnanců, zákon z roku 1996 umožňoval až do 1. ledna 2002 společnosti France Télécom najímat státní zaměstnance a zároveň zaměstnávat smluvní zaměstnance podléhající obecnému právu.
(23)
K 31. prosinci 1996 zaměstnávala společnost France Télécom 165 200 osob, z nichž bylo 94,1 % státních zaměstnanců. Aniž by čekala na uplynutí lhůty 1. ledna 2002 stanovené zákonem z roku 1996, přestala společnost France Télécom ve skutečnosti přijímat státní zaměstnance již od roku 1997. Počet státních zaměstnanců se proto během deseti roků snížil o 47 % z 133 434 osob v roce 1997 na 69 892 osob v roce 2007. Toto snížení je výraznější než u celkového počtu zaměstnanců společnosti France Télécom (- 25 %), který dosáhl k 31. prosinci 2007 počtu 124 166 zaměstnanců.
(24)
Článek 6 zákona z roku 1996 změnil rovněž článek 30 zákona z roku 1990 tím, že k původnímu znění přidal dvě odrážky c) a d). Jako vyrovnání za vyměření a vyplácení státem penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom ukládá zákon této společnosti uhradit státní pokladně:
„c)
(…) přímý odvod zaměstnavatele počínaje 1. lednem 1997 úměrný částkách odváděným ze mzdy na důchodové zabezpečení. Výše přímého odvodu se vypočítává tak, aby došlo k vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy mezi společností France Télécom a ostatními podniky působícími v odvětví telekomunikací, které spadají pod obecné právo sociálních dávek, pokud jde o rizika, jež jsou společná pro zaměstnance podle obecného práva a státní zaměstnance. Tuto výši lze změnit v případě změny uvedených odvodů. Způsoby určení odvodu zaměstnavatele a jeho uhrazování státu stanoví výnos Státní rady;
d)
(…) mimořádný paušální odvod, jehož výši a způsob úhrady stanoví zákon o státním rozpočtu do 31. prosince 1996“.
(25)
Zákon z roku 1996 vyloučil rovněž společnost France Télécom z oblasti působení obecného a zvláštního mechanizmu vyrovnávání důchodů stanoveného zákonem z roku 1990, což pro France Télécom znamenalo placení dodatečných vyrovnání a nadvyrovnání, jež jsou uvedena v tabulce č. 1. V období 1991-1996 částky uhrazené z tohoto důvodu představovaly 18 % penzí vyplacených osobám se statusem státních zaměstnanců.
(26)
Přímý odvod zaměstnavatele zavedený zákonem z roku 1996 nahradil dodatečný odvod stanovený čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990. Tento odvod vychází z míry konkurenční spravedlnosti založené na vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy u stejně vysoké čisté mzdy. Způsob vyrovnání je založen na rekonstruované výši nákladů, které by měl konkurent zaměstnávající osoby podléhající obecnému právu v oblasti sociálních odvodů, a to včetně důchodového zabezpečení, pokud by jim vyplácel čistou mzdu ve stejné výši, jako je mzda státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, a měl přitom totožnou strukturu zaměstnanosti.
(27)
Tato metoda vylučuje odvody hrazené konkurenty na ochranu před riziky, která nejsou společná soukromoprávním pracovníkům a státním zaměstnancům, což je zejména riziko nezaměstnanosti a nároky zaměstnanců v případě konkurzu nebo likvidace podniku (dále jen „pojištění na zaručení mezd“ či „PZM“). Při hlasování o zákonu z roku 1996 si zákonodárci uvědomovali tento rozdíl mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zdůraznili: „soubor ustanovení článku 6 umožňuje společnosti France Télécom snížit své náklady na pojištění proti nezaměstnanosti (odvody UNEDIC), které její možní konkurenti musí platit“ (12).
(28)
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom je vypočítáván každý rok a vyjadřován jako podíl z hrubých tabulkových mezd státních zaměstnanců v činné službě. Míra tohoto odvodu dosahovala v období 1997-2010 průměrné výše […] (13) % a podle připomínek Francouzské republiky měla hodnoty uvedené v tabulce č. 2:
Tabulka 2
Přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom v období 1997-2010
Rok
Míra odvodu
EUR (miliony)
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Ukončení najímání státních zaměstnanců počínaje rokem 1997 omezilo počet státních zaměstnanců v činné službě u společnosti France Télécom. Bez ohledu na odchody do důchodu rostoucího počtu státních zaměstnanců v období 1991-2010 tabulka ukazuje, že odvod zaměstnavatele ve výši 744 milionů EUR, který společnost France Télécom uhradila v roce 2010, byl o 407 milionů EUR nižší než náklady na důchodové zabezpečení, které podnik platil francouzskému státu před vstupem v platnost reformy z roku 1996, a odpovídal pouhému odvodu zaměstnavatele, který France Télécom platila před dvaceti roky, tj. v roce 1991 (1 151 milionů EUR a 743 milionů EUR - viz tabulka č. 1).
(30)
Reforma zavedená zákonem z roku 1996 vede tak k tomu, že výše odvodu společnosti France Télécom se snižuje v absolutní hodnotě a není nadále vázána na počet státních zaměstnanců, kteří odešli do důchodu. K převedení nákladů na stát zavedenému zákonem z roku 1996 tak došlo v době, kdy výhledy převzaté Senátem počítaly s výrazným nárůstem nákladů na důchodové zabezpečení počínaje rokem 2005, přičemž měly dosáhnout 13 miliard FRF (1,98 miliardy EUR) v roce 2007, 21,5 miliardy FRF (3,3 miliardy EUR) v roce 2017 a 34 miliard FRF (6,1 miliardy EUR) v roce 2027 (14).
(31)
Z projednávání návrhu zákona v Národním shromáždění a Senátu tak vyplývá převedení nákladů na důchodové zabezpečení do státního rozpočtu ve výši 250 miliard FRF, již by roční odvody ve výši 100 miliard FRF a mimořádný odvod ve výši 40 miliard FRF nedokázaly pokrýt, a to i při započtení výnosu z prodeje části akcií podniku. V témže projednávání zákona se uvádí mimořádný odvod na snížení nového a výrazného nákladu pro stát v odhadované výši nejvýše 40 miliard FRF. Tato částka byla stanovena za spolupráce rady bankéřů tak, aby byla slučitelná s mírou zadlužení vzhledem k vlastnímu kapitálu ve výši 150 % a odpovídala rezervám vytvořeným podnikem na důchodové zabezpečení a nadnákladu pro stát za období deseti roků a ne déle, který vyplývá z rozdílu mezi vyplácenými penzemi a napříště vybíranými přímými odvody (15).
(32)
Záměr vyrovnání ve prospěch státu je připomenut nejenom ve znění článku 30 zákona přijatého zákonodárci a během projednávání návrhu zákona z roku 1996, ale také ve výroční zprávě společnosti France Télécom za rok 1997, kde se hovoří o „uhrazení francouzskému státu mimořádného odvodu ve výši 37,5 miliardy FRF ve spojení s budoucími důchody bývalých státních zaměstnanců“ (16). Rezervy vytvořené společností France Télécom jí umožnily snížit čisté finanční úsilí, jež musela vynaložit, protože během jediného roku zaplatila pouze nadnáklady, které státu reformou vzniknou za deset roků.
(33)
Ukazuje se tak, že pro stanovení výše mimořádného odvodu (nebo-li „doplatku“) byla zohledněna rezerva, kterou si každoročně společnost France vytvářela, která dosáhla celkové částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR) a která byla v roce 1996 určena k rozložení důsledku budoucího zvyšování odvodů vyplývajících ze zákona z roku 1990. Část tohoto odvodu, jež neodpovídala vytvořeným rezervám, pokrývala tento nadnáklad během období deseti roků. Jak jednoznačně vyplývá z tehdejších projednávání, výše odvodu byla stanovena při zohlednění částky, pro kterou si podnik již vytvořil rezervy.
(34)
Vzhledem k přímé povaze ročního odvodu zaměstnavatele zavedeného zákonem z roku 1996 se povinnost společnosti France Télécom od té doby omezuje na uhrazení tohoto odvodu, a to bez dalších závazků v oblasti pokrytí případných budoucích schodků jak režimu důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců, tak dalších režimů veřejné správy. Z důvodu existence zákona z roku 1996 se tak účetní rezerva stala bezpředmětnou. Rezerva byla na účtu zisků a ztrát společnosti France Télécom k 31. prosinci 1996 zanesena jako zisk do čistého hospodářského výsledku, a to v hodnotě 17,5 miliardy FRF (2,7 miliardy EUR) (17).
(35)
Kromě toho zákon o státním rozpočtu na rok 1997 určil výši mimořádného paušálního odvodu stanoveného zákonem z roku 1996 jako vyrovnání státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných zaměstnancům France Télécom se statusem státních zaměstnanců na 37,5 miliardy FRF (5,71 miliardy EUR). Odvod byl financován navýšením krátkodobého a dlouhodobého zadlužení podniku (18) a uhrazen v několika splátkách mezi lednem a říjnem roku 1997. Příjem vzniklý tímto mimořádným odvodem umožnil snížit schodek orgánů a subjektů francouzské veřejné správy na 41,8 miliardy EUR v roce 1997. Bez tohoto odvodu by schodek v tomto roce představoval 3,7 % HDP.
(36)
Příjem z tohoto odvodu byl přidělen Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom (Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom), který byl zřízen zákonem o státním rozpočtu na rok 1997. Mimořádný odvod spolu s případnými finančními výnosy, které vytváří, tvoří jediný příjem zařízení. Jeho výdaje mají formu každoročního převodu do státního rozpočtu, jenž je zaúčtováván od roku 2006 jako příjem na penzijní účet zvláštního určení pro vojenské a civilní penze vyplácené státem. Tato platba byla na rok 1997 stanovena na výši 1 miliardy FRF (152,4 milionu EUR) s následným navýšením o 10 % každý rok, nestanoví-li zvláštní ustanovení zákona o státním rozpočtu jinak. Zařízení ukončí svou činnost po úplném převedení svých příjmů státu (19).
(37)
Uplatnění ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým se stanovily každoroční převody, vedlo k tomu, že se existence veřejnoprávního zařízení v roce 1999 odhadovala na 17 let, a to bez zohlednění odměňování jeho finančních prostředků (20). Vzhledem ke každoročním platbám, jež byly vyšší, než stanovil zákon o státním rozpočtu na rok 1997, byla tato doba trvání zkrácena. Jak uvádí tabulka č. 3, kumulovaná částka každoročních plateb prováděných zařízením dosahovala v roce 2010 již výše 5,47 miliardy EUR. S ukončením činnosti zařízení z důvodu úplného převedení disponibilních prostředků se počítalo k 31. prosinci 2011 (21). Zákon o státním rozpočtu na rok 2011 tak počítá pro tento rok s platbou ve výši 243 milionů EUR na penzijní účet zvláštního určení, čímž by mělo dojít ke splacení příjmů zařízení (22).
(38)
Mimořádný odvod ve výši 37,5 miliardy FRF přidělený Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom tak každopádně odpovídá odvodu zmiňovanému během projednávání návrhu zákona z roku 1996, který měl být nižší než 40 miliard FRF. Ačkoliv byl v roce 1997 převeden do státního rozpočtu a každoročně k němu přispíval za účelem vyplacení vojenských a civilních penzí, jeho výše byla stanovena tak, aby se vyrovnávaly nadnáklady, které pro stát vznikly prováděním zákona z roku 1996.
(39)
Zákon z roku 1996 nezměnil část připadající na zaměstnance při financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců, jež byla od vzniku veřejnoprávního provozovatele France Télécom v roce 1991 stanovena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích. Zákony z roku 1990 a roku 1996 k tomu nezměnily důchodový režim soukromoprávních zaměstnanců France Télécom, který podléhá obecnému právu sociálního zabezpečení v případě důchodů a je doplňován režimem připojištění AGIRC v případě manažerských pozic a režimem připojištění ARRCO v případě nemanažerských pozic. Na základě tohoto režimu společnost France Télécom a její soukromoprávní zaměstnanci plní povinnosti odpovídající povinnostem konkurenčních podniků, a to pokud jde zejména o placení přímých odvodů zaměstnancem.
(40)
U příležitosti reformy zavedené zákonem z roku 1996 ohodnotila kancelář pojistných matematiků, kterou si francouzský stát vybral za poradce, že vyměření a vyplácení penzí státem státním zaměstnancům v činné službě u společnosti France Télécom nebo v důchodu představuje k 1. lednu 1997 v pravděpodobné aktualizované hodnotě částku 242 miliard FRF (36,9 miliardy EUR (23)) (24). Tato částka se blíží zaokrouhlené částce ve výši 250 miliard FRF zmiňované v Senátu. Přímý odvod zaměstnavatele, který by France Télécom platila jako vyrovnání, byl na základě stejných předpokladů pojistných matematiků odhadnut na částku 15,2 miliardy EUR, k níž je nutno připočítat doplatek či mimořádný odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který byl plně uhrazen v říjnu roku 1997. Hodnotu budoucích příspěvků zaměstnanců v okamžiku vstupu v platnost reformy odhadují francouzské orgány na částku […] miliard EUR. Čistá hodnota nákladů převedených společností France Télécom na francouzský stát tak v podobě odhadované v roce 1996 představovala částku […] miliard EUR.
(41)
Kancelář pojistných matematiků, již si francouzský stát zvolil za poradce, odhadla pro desetileté období (1997-2006) kumulovanou částku dávek k vyplacení na […] miliard EUR. Během tohoto období dosáhla celková částka skutečně vyplacených dávek téměř stejné výše, a to […] miliard EUR, což představuje prognostickou odchylku 0,83 % směrem dolů (25). Uvedené se zpětnou platností potvrzuje přesnost výhledů, které byly použity během projednávání zákona.
(42)
Na základě těchto číselných údajů lze konstatovat, že částky a jejich oprávnění, o nichž jednalo Národní shromáždění a Senát při stanovení výše doplatku či mimořádného odvodu společnosti France Télécom, odpovídají řádově částkám ověřeným následovně během desetiletého období zmiňovaného během projednávání návrhu zákona. Oznámená nejvyšší částka mimořádného odvodu ve výši 6 miliard EUR (40 miliard FRF) odpovídá rezervám, které si podnik až do roku 1996 vytvářel, aby byl schopen čelit budoucím nákladům na důchody v tehdy předpokládané výši, tj. 3,6 miliardy EUR (23,4 miliardy FRF), při započtení rozdílu ve výši 2,4 miliardy EUR na úkor státu mezi zaměstnavatelskými a zaměstnaneckými odvody vybranými mezi rokem 1997 a rokem 2006 na jedné straně a dávkami k vyplacení během stejného desetiletého období podle odhadu z roku 1996 na straně druhé.
(43)
Informace předané Francouzskou republikou a převzaté v tabulce č. 3 dále ukazují, že kumulované náklady na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, které musí francouzský stát financovat na základě reformy z roku 1996, dosáhly za období od roku 1997 do roku 2010 výše […] miliard EUR. Nákladem, který musí stát financovat, se rozumí zůstatek mezi ročními odvody společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců v činné službě a dávkami vyplácenými státním zaměstnancům v důchodu rok po roce po odečtení každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom. Mezi rokem 1997 a rokem 2010 se tento náklad vyvíjel takto:
Tabulka 3
Náklady vyplývající pro francouzský stát z reformy z roku 1996 (1997-2010)
(v milionech EUR)
Odvody
(zaměstnavatelské a zaměstnanecké)
Každoroční platby Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom
Vyplacené dávky
Náklady státu
1997
(…)
152,4
(…)
(…)
1998
(…)
167,7
(…)
(…)
1999
(…)
184,5
(…)
(…)
2000
(…)
202,9
(…)
(…)
2001
(…)
223,2
(…)
(…)
2002
(…)
245,5
(…)
(…)
2003
(…)
270,0
(…)
(…)
2004
(…)
297,1
(…)
(…)
2005
(…)
326,9
(…)
(…)
2006
(…)
1 359,5
(…)
(…)
2007
(…)
395,4
(…)
(…)
2008
(…)
435,0
(…)
(…)
2009
(…)
578,0
(…)
(…)
2010
(…)
635,8
(…)
(…)
Celkem
(…)
5 473,9
(…)
(…)
(44)
Kvůli ustanovením zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterými se řídí, neodpovídaly výše každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom převedené v roce 1997 částkám odhadovaných nebo skutečně vyplacených dávek důchodcům této společnosti a ani výším nákladů, které musel stát financovat, a zároveň nebyly stanoveny v závislosti na uvedených částkách. Přezkum částek skutečně převedených potvrzuje přerušení této vazby. Bez ohledu na mimořádný odvod uhrazený společností France Télécom v roce 1997 z tabulky č. 3 vyplývá, že výše dávek vyplacené státním zaměstnancům v důchodu, kteří pracovali u France Télécom, přesahovaly počínaje rokem 2004 a s výjimkou roku 2006 každoroční zdroje.
(45)
Uhrazení každoročních odvodů společností France Télécom a každoroční platby zařízení, jež spravuje mimořádný odvod, nejsou v rámci penzijního účtu zvláštního určení přidělovány odlišně a ex ante na dávky poskytované důchodcům společnosti France Télécom. Pokud by se totiž přiděloval od roku 1997 mimořádný odvod pouze na financování předmětných dávek místo uplatňování systému převádění částky navyšované každý rok o 10 %, jak to stanoví zákon o státním rozpočtu na rok 1997, vedlo by to k ukončení činnosti veřejnoprávního zařízení spíše koncem roku 2008 než koncem roku 2011, jak se počítalo, a to vzhledem k částce nepokryté každoročními odvody, jež je uvedena v tabulce č. 3. Za jakéhokoliv předpokladu by byla v obou případech částka mimořádného odvodu vyčerpána k 31. prosinci 2011.
2.2 Postupné a následně úplné otevření telekomunikačních trhů
(46)
Reformu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom provázelo v pozadí úplné otevření hospodářské soutěži trhů služeb, na nichž tato společnost působila. Počínaje rokem 1988 směrnice Komise 88/301/EHS ze dne 16. května 1988 o hospodářské soutěži na trhu s telekomunikačními koncovými zařízeními (26) a směrnice Komise 90/388/EHS ze dne 28. června 1990 o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb (27) postupně liberalizovaly odvětví telekomunikací. Směrnice 90/388/EHS stanovila liberalizační opatření, jež měla být provedena do 31. prosince 1990 v oblasti přenášení údajů, datových služeb a hlasových telefonních služeb u podnikových sítí a uzavřených skupin uživatelů. Směrnice Komise 96/19/ES ze dne 13. března 1996, kterou se mění směrnice 90/388/EHS, pokud jde o provedení úplné hospodářské soutěže na trhu telekomunikací (28), měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví telekomunikací počínaje 1. lednem 1998.
(47)
Zákon č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o regulaci telekomunikací stanovil podmínky, které umožnily plně provést liberalizaci odvětví tím, že ukončily monopolní postavení společnosti France Télécom v oblasti telefonování přes pevné linky a v oblasti přenosů dat a vypracovaly sazby a vzájemné propojení s konkurenty. Také v jiných odvětvích, která přesto nepodléhala výlučným právům, a byla tak otevřena hospodářské soutěži již od roku 1987, jako tomu bylo v případě mobilních telefonů, zaujímala společnost France Télécom určité výsadní postavení s podílem na trhu, který se od roku 1997 do roku 2002 snížil z 53,3 % na 49,8 % (29). Zákon č. 96-659 rovněž pověřil společnost France Télécom úkoly obecného hospodářského zájmu a stanovil vznik fondu na financování s nimi spojených povinností, do kterého přispívali konkurenti.
(48)
Provádění opatření uvedených v bodech odůvodnění č. 46 a 47 vedlo počínaje rokem 1988 k tomu, že společnost France Télécom začala čelit příchodu konkurentů, z nichž někteří byli částečně vlastněny nadnárodními skupinami, na trhy dodávek zboží a služeb, na nichž ve Francii působila, přičemž některé tyto trhy, jako mobilní telefonování nebo mezinárodní komunikace, mají přeshraniční rozměr. Tento vývoj zesílil na trzích liberalizovaných počínaje rokem 1998. Společnost France Télécom k tomu navázala spolupráci se zahraničními provozovateli, jako jsou společnosti Deutsche Telekom a Sprint v roce 1996 (společnost Global One), a zároveň počínaje rokem 1997 začala rozvíjet partnerství a přebírat podíly např. v Itálii (Wind) nebo v Nizozemsku (Casema), či získávat licence na provozování mobilní sítě v Dánsku a v Portugalsku (30).
(49)
K reformě financování důchodů společnosti France Télécom tak došlo ve stejné době, kdy došlo k liberalizaci trhu na úrovni Evropské unie. Reforma se tudíž projevila na trhu plně otevřenému hospodářské soutěži, na němž ostatně France Télécom navázala důležitá spojení a přebírala podíly v jiných členských státech. Na pozadí zákona z roku 1996 a otevření podniku soukromému kapitálu zůstává skutečně přání podpořit rozvoj společnosti France Télécom na jiných trzích v Evropě než ve Francii, jak vyplývá z prohlášení učiněných během projednávání návrhu zákona, v nichž se hovoří o „ambicích francouzské vlády ohledně své národní vlajkové lodi, společnosti France Télécom“ (31).
(50)
V současnosti společnost France Télécom prohlašuje, že je v Evropě prvním poskytovatelem připojení k vysokorychlostnímu internetu, třetím mobilním operátorem a patří ke světovým špičkám v oblasti telekomunikačních služeb pro nadnárodní společnosti. Mimo Francii vyvíjí společnost France Télécom mimořádnou činnost prostřednictvím dceřiných společností ve Španělsku, Spojeném království, Polsku, Belgii, Rakousku a na Slovensku, kde zaujímá prvořadé postavení (32).
3. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(51)
Ve svém rozhodnutí o zahájení vyšetřovacího řízení Komise vyložila své předběžné posouzení opatření zavedených zákonem z roku 1996 tím, že je porovnala s referenčním rámcem pro povinné sociální a daňové odvody společnosti France Télécom stanoveným zákonem z roku 1990. Usoudila, že tato opatření zřejmě poskytují společnosti France Télécom selektivní zvýhodnění prostřednictvím státních prostředků, jež může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jež může představovat státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
(52)
Komise kromě toho poznamenala, že pokud tato opatření představují státní podporu, nebyla tato podpora Komise oznámena před jejím provedením, přestože měla být podle judikatury považována za novou podporu. Francouzská republika tak zřejmě nesplnila svou povinnost oznámení na základě Smlouvy, a opatření by tak mělo být považováno za protiprávní.
(53)
Komise dospěla k závěru, že může slučitelnost podpory s vnitřním trhem posuzovat na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Komise také uvedla, že stejné ustanovení jí umožnilo dospět k závěru, že podpora poskytnutá společnosti La Poste při reformě způsobu financování důchodů jejích státních zaměstnanců je slučitelná s vnitřním trhem (33) a že vzhledem k podobnosti obou případů se jí zdá vhodné provést v tomto konkrétním případě podobnou analýzu.
(54)
Ve svém předběžném přezkumu slučitelnosti podpory s vnitřním trhem a bez ohledu na podobnost s reformou způsobu financování důchodů u společnosti La Poste sdělila Komise Francouzské republice tyto pochyby:
a)
zaprvé, Komise sice zdůraznila, že nemá podrobné informace, které by prokazovaly, že míry odvodů placené společností France Télécom jsou stejné jako míry placené soukromými podniky obecného práva, které vyvíjejí činnost ve Francii v odvětví telekomunikací, ale poznamenala, že míra přímého odvodu uplatňovaná na společnost France Télécom od roku 1997 neumožňuje zaručit konkurenční rovnost („level playing field“) s jejími konkurenty. Uvedené vyplývá ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům společným soukromoprávním a státním zaměstnancům, a tudíž vylučuje odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku;
b)
zadruhé, Komise neměla dostatečné informace o dopadu snížení nákladů na důchody na hospodářskou soutěž, aby mohla posoudit, zda případné kladné dopady převažují nad dopady zápornými. K tomu musela Komise mimo jiné zohlednit skutečnost, že společnost France Télécom dosud zcela nevrátila protiprávní a neslučitelné podpory na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. srpna 2004 o státní podpoře poskytnuté Francií ve prospěch France Télécom (dále jen „rozhodnutí o živnostenské dani uplatňované na společnost France Télécom“) (34), tedy rozhodnutí, jež Francie v určené lhůtě neprovedla, jak konstatoval Soudní dvůr (35).
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(55)
Připomínky předložené zúčastněnými stranami jsou shrnuty v oddílech 4.1 až 4.3.
4.1 France Télécom
(56)
Ve svých připomínkách, jež považuje za doplnění připomínek předaných Francouzskou republikou, se společnost France Télécom domnívá, že čelí problému chronického nadpočetného stavu zaměstnanců, který je spojen s jejím bývalým statusem subjektu státní správy, a že v případě dotčených osob nemá stejné možnosti plynulosti při zaměstnávání jako její konkurenti. Společnost France Télécom tak musí vyvíjet značné úsilí v oblasti odborného vzdělávání a přeškolování ve výši 180 milionů EUR, což odpovídá 4,5 % mzdových nákladů oproti 2,9 % v průměru u francouzských podniků. Společnost France Télécom uvádí také mzdy vyšší o přibližně […] % bez přídavků a prémií. Protože navíc nemůže přistoupit k sociálním plánům, financovala v období od roku 1996 do roku 2006 doprovodná opatření při odchodu státních zaměstnanců do důchodu, jako je dovolená na konci kariéry, v částce přesahující 8 miliard EUR.
(57)
Společnost France Télécom se zadruhé domnívá, že penzijní náklady, které nesla mezi rokem 1990 a rokem 1996, byly neobvyklé a dostaly jí do postavení strukturálního znevýhodnění v poměru k jejím soukromým konkurentům ve smyslu rozsudku ve věciCombus (36), přičemž referenční rámec pro posouzení obvyklosti nebo neobvyklosti uvedených nákladů představuje režim obecného práva uplatitelný na konkurenty. Zásady stanovené v rozsudku ve věci Combus byly od té doby údajně potvrzeny Soudem prvního stupně v jeho rozsudku ve věci Hotel Cipriani (37). Společnost France Télécom popírá, že postavení jediného operátora, tedy v tomto konkrétním případě jí samotné, před a po reformě zavedené zákonem z roku 1996 představuje vhodný srovnávací rámec pro posouzení existence hospodářského zvýhodnění ve smyslu judikatury. Pokud by se referenční rámec měl omezit na společnost France Télécom před a po reformě z roku 1996, nelze údajně v žádném případě považovat opatření za selektivní, protože bylo v uvedeném rámci uplatňováno stejným způsobem.
(58)
Z uvedeného údajně vyplývá, že předmětná opatření buď nepředstavují státní podporu ve smyslu Smlouvy, protože zbavují společnost France Télécom neobvyklého strukturálního znevýhodnění, nebo je nelze považovat za selektivní zvýhodnění představující státní podporu.
(59)
Společnost France Télécom se podpůrně domnívá, že státní podpora, pokud by byla stanovena, by byla slučitelná s vnitřním trhem podle kritérií stanovených Komisí v jejím rozhodnutí o režimu důchodů společnosti La Poste (dále jen „rozhodnutí o společnosti La Poste“) (38). V tomto ohledu neznamená zvláštní povaha jejího režimu spočívající v tom, že společnost platí odvod vypočítávaný pouze na základě společných rizik, že by se od roku 1996 dostala do výhodného postavení vůči svým konkurentům: vedle strukturálního znevýhodnění spojeného se statusem státních zaměstnanců, které zaměstnává, musela společnost France Télécom v souvislosti s reformou z roku 1996 uhradit značné náklady, jejichž slučitelnost s vnitřním trhem je nutno analyzovat a jejichž částka ve výši 5,7 miliardy EUR zdaleka přesahuje částku, již by společnost musela uhradit, pokud by její odvod podléhal nespolečným rizikům.
(60)
France Télécom se domnívá, že v rozhodnutí o společnosti La Poste (39) Komise uznala, že výše mimořádného jednorázového odvodu (2 miliardy EUR) v rámci reformy, která vstoupila v platnost po oznámení ale ještě před rozhodnutím Komise, vyrovnává odvody odpovídající nespolečným rizikům, a to až do vyčerpání částky jednorázového odvodu. Podle společnosti France Télécom neexistuje důvod, proč by Komise měla ustoupit od této zásady, protože z politických prohlášení z doby projednávání návrhu zákona z roku 1996 nelze dojít k závěru, že by zákonodárci stanovili výši paušálního odvodu společnosti France Télécom tak, aby se zachoval desetiletý nezměněný stav.
(61)
Kromě toho číselné údaje dostupné v roce 1996 údajně vyvracejí tvrzení, podle nějž byla částka ve výši 5,7 miliardy EUR tehdy údajně odhadnuta tak, aby přesně odpovídala nadnákladům, které vzniknou státu během deseti let kvůli provádění zákona z roku 1996 tím, že se budou vyrovnávat rok co rok nižší odvody hrazené podnikem, a to i při zohlednění nákladů na vyrovnání mezi jednotlivými režimy důchodů, od jejichž hrazení byla společnost France Télécom osvobozena v roce 1996 (40). Výše mimořádného odvodu měla za cíl odškodnit celkově francouzský stát z důvodů reformy. Tuto částku je proto údajně nutno zohlednit při analýze konkurenční spravedlnosti od vstupu reformy v platnost v roce 1997.
(62)
Společnost France Télécom se konečně domnívá, že bez reformy z roku 1996 by utrpěla výrazné konkurenční znevýhodnění na trzích, jejichž otevření hospodářské soutěži bylo cílem Unie, že francouzské orgány nyní plně provedly rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (41) a že opatření z těchto důvodů nevede k narušení hospodářské soutěže.
4.2 Stěžovatelé
(63)
Stěžovatelé sdílejí hodnocení Komise v rozhodnutí o zahájení řízení, pokud jde o existenci státní podpory ve smyslu Smlouvy v podobě snížení nákladů na důchody zavedené zákonem z roku 1996, které má platit společnost France Télécom. Podle postupu použitého v uvedeném rozhodnutí, u nějž stěžovatelé litují nedostatečnou kvantifikaci, by výše podpory měla dosáhnout 12,3 miliardy EUR a neměla by být v žádném případě nižší než 9,9 miliardy EUR (42). Stěžovatelé se domnívají, že pro rozhodnutí o tom, že se jedná o státní podporu, jsou rozhodující důsledky opatření, to znamená snížení sociálních nákladů, které obvykle zatěžují rozpočet podniku, a ne její cíl, to znamená vyrovnání údajného znevýhodnění. Znevýhodnění v důsledku zaměstnávání státních zaměstnanců společností France Télécom ostatně údajně neexistuje, protože podnik platí poplatky na pojištění proti nezaměstnanosti a odvody ze mzdy o 13 % nižší než konkurenti a protože má stálé a flexibilní zaměstnance, jelikož může snižovat mzdové náklady prostřednictvím předčasných odchodů do důchodu a přechodem do veřejné správy.
(64)
Takto se vyznačující státní podpora údajně není podle stěžovatelů slučitelná s vnitřním trhem. Značné konkurenční zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom bylo o to více škodlivé, že snížení nákladů nebylo nutné, aby se zabránilo ohrožení její finanční struktury: společnost France Télécom mohla v roce 1996 odepsat čistý aktualizovaný dluh v oblasti důchodových odvodů ve výši nejméně 9,9 miliardy EUR, nemusela nadále zanášet tento náklad do své rozvahy nebo do její přílohy, a následně se tak zadlužila ve značně vyšších částkách, když její průměrné čisté zadlužení dosahovalo v období 1997-2007 výše 44 miliard EUR. Podpora, jež osvobodila společnost France Télécom od nákladů na důchodové zabezpečení, které zdědila z doby, kdy měla monopolní postavení, jí dále umožnila financovat mezinárodní rozvoj podniku při současném posílení jejího postavení ve Francii, kde se těšila značným výhodám ze svého výlučného postavení, jehož náklady byly pouze oprávněnou protiváhou.
(65)
V minulosti nevrácené protiprávní a neslučitelné podpory by ostatně již samy o sobě znemožňovaly prohlásit předmětnou provozní podporu za slučitelnou, a to kvůli jejich kumulovanému důsledku. Neexistence konkurenční spravedlnosti reformy z roku 1996 kvůli neplacení odvodů v oblasti rizik nezaměstnanosti a nevyplacení mezd v případě konkurzu podniku potom také vylučuje slučitelnost reformy s pravidly Smlouvy. Je proto nutno, aby dluh společnosti France Télécom v oblasti důchodového zabezpečení vypočítal nezávislý odborník a aby se Francie zavázala, že zajistí finanční neutralitu režimu, a to zejména tím, že zavede mechanizmy úpravy odvodu zaměstnavatele a doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR v případě kolísání odvodů.
4.3 Telekomunikační operátor
(66)
Telekomunikační operátor sdílí a vyjadřuje svou podporu předběžné analýze uvedené v rozhodnutí Komise o zahájení řízení, jež označuje změny zavedené zákonem z roku 1996 za novou a protiprávní státní podporu, protože se pokouší nahradit vyplácení penzí ve skutečnosti prováděné státem za každoroční přímé odvody společnosti France Télécom, a to při odečtení odvodů hrazených pracovníky v činné službě se statusem státních zaměstnanců. Stejné označení by bylo podle tohoto operátora možno použít na sociální odvody spojené s riziky, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům. Tyto odvody, které platí konkurenti France Télécom, tato společnost nejméně od roku 1996 pro své soukromoprávní a státní zaměstnance neplatí. Narozdíl od případu, který byl předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (43), výpočet odvodu zaměstnavatele společnosti France Télécom nezahrnoval a stále ještě nezahrnuje uvedené odvody, což údajně znemožňuje prohlásit podporu za slučitelnou.
(67)
Pokud jde o podporu v podobě zrušení uhrazení státu penzí, které tento stát vyplácí, operátor se domnívá, že analýza hodnocení z hlediska hospodářské soutěže provedená Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste by jí zde naopak měla vést k závěru o její neslučitelnosti. Tato analýza by měla být založena na skutečnostech, k nimž došlo od roku 1996, a ne jako v případě rozhodnutí o společnosti La Poste na výhledech do budoucnosti.
(68)
Podle tohoto operátora společnost France Télécom zaujímá na řadě trhů, na nichž působí, tržní mocenské postavení, jež je možno přirovnat k dominantnímu. Kvůli této skutečnosti je na velkoobchodních trzích s vysokorychlostním a velmi vysokorychlostním připojením a na trzích s výchozím a koncovým telefonováním pomocí pevných linek předmětem regulačních opatření ex ante. Ve svém rozhodnutí ze dne 16. července 2003 o postupu provádění článku 82 Smlouvy o ES ve věci COMP-38.233 Komise ostatně zjistila a potrestala porušení článku 102 SFEU, jehož se dopustila společnost France Télécom prostřednictvím své dceřiné společnosti Wanadoo (44). Protože se podnik nachází v dobrém finančním stavu, obdržené podpory mu umožnily financovat jeho mezinárodní rozvoj, a to zejména koupi společností Orange, Retevisión a AMENA.
(69)
Operátor nakonec žádá Komisi, aby přesně kvantifikovala výši předmětné podpory a při uplatnění judikatury ve věci Deggendorf (45) odmítla uznat slučitelnost dotyčných opatření s vnitřním trhem do té doby, než budou vráceny minulé protiprávní podpory.
5. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÉ REPUBLIKY
(70)
Francouzská republika se domnívá, že změny zavedené v roce 1996 do způsobu financování důchodů zaměstnanců francouzského státu pracujících u společnosti France Télécom neobsahují žádný prvek státní podpory. Reforma z roku 1996 je údajně v každém případě slučitelná s vnitřním trhem, a to zejména při uplatnění na tento konkrétní případ postupu, který Komise použila ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste (46).
5.1 Existence státní podpory
(71)
Podle Francouzské republiky se společnost France Télécom ocitla kvůli zákonu z roku 1990 v neobvyklé situaci, která neodpovídala obecnému právu, které stanoví, že podniky platí přímý odvod zaměstnavatele, jenž je úměrný mzdovým nákladům a není vázán na výši vyplácených penzí. Náklady, jimž byla společnost France Télécom vystavena, byly tak údajně neobvyklé, protože finanční schodek dílčího režimu pro dotčené osoby byl jistý, stejně jako bylo jisté, že se stane neúnosný vzhledem k nevyhnutelnému snižování počtu státních zaměstnanců v činné službě a souběžného růstu počtu důchodců.
(72)
Reforma z roku 1996 údajně sladila financování důchodů s obecným právem, aniž se tím podnik dostal do výhodnějšího konkurenčního postavení, protože odvod společnosti France Télécom je každoročně vypočítáván tak, aby srovnal míru povinných daňových a sociálních odvodů s odvody konkurentů v odvětví telekomunikací. Nezohlednění odvodů, které odpovídají rizikům, jež nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, při výpočtu odvodů za uplatnění „míry konkurenční spravedlnosti“ je údajně oprávněné kvůli statusu státních zaměstnanců, který vylučuje např. riziko nezaměstnanosti kromě výjimečných případů propuštění z práce nebo odvolání.
(73)
Francouzská republika se domnívá, že referenční rámec pro určení obvyklé nebo neobvyklé povahy nákladů společnosti France Télécom musí představovat situace konkurentů podniku ve Francii. Vzhledem k přehnaným, od obecného práva odchylným, nespravedlivým a dlouhodobě neúnosným nákladům, které v tomto konkrétním případě zákon z roku 1990 společnosti France Télécom ukládal, jejich zrušení a sladění se situací konkurentů stanovené v reformě z roku 1996 tak pouze obnovilo obvyklé podmínky hospodářské soutěže. Společnost France Télécom ostatně za znevýhodnění, jež utrpěla v rámci tohoto režimu, nedostala žádné vyrovnání, ačkoliv, jak zdůrazňuje ve svých připomínkách, dosud čelí strukturálním znevýhodněním, nadnákladům a nepružnostem kvůli statusu státních zaměstnanců, které zaměstnává, pokud jde o finanční opatření, která provázejí odchody do důchodu nebo návraty do státní správy, úsilí, jež musí vyvíjet v oblasti vzdělávání a školení, či vyšší mzdové náklady. Současný režim, který vyplývá z reformy, proto společnosti France Télécom neposkytuje žádné zvýhodnění, a neobsahuje tak žádný prvek podpory ve smyslu Smlouvy.
(74)
Tento výklad vyplývá z obecných zásad vypracovaných soudy Unie, podle nichž zákon, který umožňuje zabránit, aby rozpočet určitého podniku nebyl zatížen nákladem, který by v obvyklé situaci neexistoval, nepředstavuje státní podporu, protože státní podpory představují pouze zásahy, které snižují náklady, které běžně zatěžují rozpočet podniku (47). To je údajně také případ opatření, která zbavují veřejnoprávního konkurenta strukturálního znevýhodnění vůči jeho soukromoprávním konkurentům (48). Tento výklad je údajně také v souladu s praxí Komise (49).
(75)
Francouzská republika se obecněji domnívá, že pro určení existence podpory nebo okamžiku, kdy se zvýhodnění vyplývající z reformy zavedené zákonem z roku 1996, který v tomto směru neobsahuje žádné ustanovení, skutečně projevilo, není opodstatněné zahrnovat do tohoto řízení mechanizmy vyrovnání a nadvyrovnání, na jejichž základě společnost France Télécom hradila odvody v období 1991-1996 (viz tabulka č. 1). Hrazení takových odvodů vyplývalo také z režimu odchylujícího se od obecného práva, v němž penzijní režim uplatňovaný na společnost France Télécom byl považován za autonomní, což počínaje rokem 1997 přestalo platit.
(76)
S touto výhradou Francouzská republika upřesnila odhad odvodů hrazených společností France Télécom a uvedených v bodě odůvodnění č. 61, které podnik od roku 1997 přestal platit. Na základě skutečné rekonstituce pro období 2008-2010, zpětně extrapolované použitím průběhového koeficientu, se Francouzská republika domnívá, že odvody, které by hradila společnost France Télécom, jsou o 165 milionů EUR nižší než odvody vypočítané podnikem.
5.2 Slučitelnost případné státní podpory s vnitřním trhem
(77)
Francouzská republika se v každém případě domnívá, že pokud by reforma z roku 1996 týkající se společnosti France Télécom měla představovat státní podporu, měla by být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, a to v souladu s analýzou uplatněnou Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste (50). Reforma z roku 1996 zbavila společnost France Télécom strukturální zátěže, jež narušovala její konkurenceschopnost na trhu, jehož liberalizace právě probíhala, a její odvody jsou napříště, pokud jde o společná rizika, vypočítávány na základě míry konkurenční spravedlnosti.
(78)
Skutečnost, že odvod placený společností France Télécom počínaje rokem 1997 nezahrnuje rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům, není údajně na překážku slučitelnosti s vnitřním trhem. V tomto ohledu tabulka č. 4, jež je výtahem z informací předložených Francouzskou republikou, zobrazuje rozdíl mezi odvodem hrazeným společností France Télécom a částkou, kterou by platila, pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu, a to po odečtení dávek zajišťovaných na svůj účet společností France Télécom a jiných odvodů, které ji ve srovnání s konkurenty zatěžují.
Tabulka 4
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom v období 1997-2010 vypočítaný na základě uplatňované míry konkurenční spravedlnosti (MKS) a upravené míry konkurenční spravedlnosti (MKS*) za účelem zahrnutí nespolečných rizik
Rok
MKS
EUR (v mil.)
MKS*
EUR (v mil.)
MKS-MKS*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
(…)
(…)
2005
[…] %
984,6
[…] %
(…)
(…)
2006
[…] %
957,6
[…] %
(…)
(…)
2007
[…] %
917,6
[…] %
(…)
(…)
2008
[…] %
859,2
[…] %
(…)
(…)
2009
[…] %
805,4
[…] %
(…)
(…)
2010
[…] %
744,5
[…] %
(…)
(…)
(79)
Francouzská republika odhaduje, že aktualizovaná hodnota skutečně zaplacených odvodů a odvodů ke splacení společnosti France Télécom představuje za období od roku 1997 do roku 2043 částku 13,5 miliardy EUR. Při míře konkurenční spravedlnosti upravené zohledněním nespolečných rizik ve výpočtu a při odečtení příspěvků, které zatěžují France Télécom a ne její konkurenty, by se dospělo za stejné období k vyššímu každoročnímu odvodu, a to k částce 16,7 miliardy EUR. I když francouzské orgány nepovažují zahrnutí uvedených rizik za relevantní, vypočítaly, že rozdíl (3,2 miliardy EUR) byl údajně více než dostatečně vyrovnán mimořádným paušálním odvodem ve výši 5,7 miliardy EUR, který France Télécom zaplatila v roce 1997.
(80)
Francouzská republika se domnívá, že lze, stejně jako v rozhodnutí o společnosti La Poste (51), považovat tento paušální odvod za doplatek umožňující vyrovnat hrazení odvodů vázaných na proměnlivou míru a zahrnujících odvody za nespolečná rizika. V tomto případě se ukazuje, že v současnosti tento doplatek přesahuje částku vyplývající z rozdílu mezi mírou stanovenou reformou z roku 1996 a změněnou mírou uvedenou v tabulce č. 4 a že tento doplatek nebude rozdílem mezi mírami nikdy zcela vyčerpán. Za těchto okolností jsou údajně odstraněny pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení ohledně neexistence skutečné konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty.
(81)
Pro Francouzskou republiku je reforma způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti La Poste, která byla zavedena v roce 2006 a která vycházela z reformy společnosti France Télécom z roku 1996, v zásadních aspektech s posledně uvedenou reformou zcela srovnatelná. Vzhledem k této souběžnosti neexistuje údajně žádný důvod, proč by se Komise měla odchýlit od precedentu společnosti La Poste. Komise by měla zejména souhlasit se zohledněním mimořádného paušálního odvodu uloženého společnosti France Télécom v analýze konkurenční spravedlnosti reformy tím, že ho bude považovat de facto za zálohu za odvody spojené s nespolečnými riziky.
(82)
Naopak u projednávání v Národním shromáždění a v Senátu, během nichž se zmiňovalo desetileté období finančního krytí reformy, se údajně jedná o jednorázová prohlášení. Podobné úvahy se neobjevují ani ve zdůvodnění návrhů zákona a ani v předmětných zákonech nebo přijatých prováděcích dokumentech. Záměrem zákonodárců v roce 1996 údajně bylo stanovit odvody na důchodové zabezpečení společnosti France Télécom na úroveň rovnající se odvodům konkurentů a nikoliv připravit reformu o její účinek po dobu deseti roků, k čemuž by vedlo uvažování, jež by Komise mohla přijmout, pokud by vycházela z prohlášení vytržených ze souvislostí.
(83)
Z parlamentních jednání údajně jednoznačně vyplývá, že výše odvodu byla stanovena paušálně bez vazby na náklady, které stát bude muset skutečně nést. Stejně tak Ústavní rada ve svém rozhodnutí č. 96-385 DC ze dne 30. prosince 1996 uvedla, že paušální odvod ve výši 37,5 miliardy FRF je odůvodněn převzetím vyplácení důchodů státních zaměstnanců státem, aniž by přitom představoval vyrovnání za toto převzetí, zatímco na druhé straně platby do státního rozpočtu nebudou přidělovány na zvláštní výdajovou položku ale budou přispívat k obecným podmínkám vyváženosti tohoto rozpočtu v souladu s článkem 18 základního nařízení vlády ze dne 2. ledna 1959 k provádění zákonů o státním rozpočtu.
(84)
Podle Francouzské republiky byla přesná částka mimořádného odvodu stanovena zákonem o státním rozpočtu na rok 1997 při zohlednění nikoliv desetiletého období, během nějž by měl být stát tímto odvodem „vyplacen“, ale naopak dopadu na strukturu rozvahy společnosti France Télécom, který měl zůstat snesitelný. Stanovení výše tohoto odvodu se neřídilo logikou vyrovnání nákladů státu, ale zohledněním možností podniku hradit odvody.
(85)
Způsob, jakým byl tento odvod spravován, to znamená odděleně od důchodů skutečně vyplácených počínaje rokem 1997, údajně potvrzuje, že se jednalo o paušál. Z údajů poskytnutých Francouzskou republikou tak vyplývá, že penze vyhrazené státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom prostřednictvím penzijního účtu zvláštního určení dosáhly částky […] miliard EUR, zatímco Veřejnoprávní zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom údajně převedlo na uvedený účet částku 3,4 miliardy EUR. Zůstatek nepokrytý zaplacenými odvody dosáhl za stejné období výše 1,2 miliardy EUR. V roce 1997 se ostatně odhadovalo, že tento fond bude fungovat 17 až 25 roků, což nemá nic společného s desetiletým obdobím, na kterém zakládá Komise postup, který se zřejmě chystá přijmout.
(86)
Francouzská republika se domnívá, že společnost France Télécom by byla bez reformy postavena mimo trh, protože úroveň odvodů by v roce 2010 dosáhla 77 % hrubého tabulkového platu a v účtech by musela vytvořit rezervy na důchodové závazky pro státní zaměstnance, kteří u ní pracují. Reforma proto představovala rozhodující etapu přizpůsobení liberalizaci trhu, byla v souladu s cílem Unie, odpovídala mu a byla omezena na nutné minimum. Bez této reformy by společnost France Télécom vystoupila z trhu a nemohla by přistoupit k nezbytným investicím, zejména pro zpřístupnění účastnického vedení, aniž by bylo možno vyloučit úpadek, čímž reforma údajně neměla negativní důsledky pro hospodářskou soutěž.
(87)
Podle Francouzské republiky kromě toho reforma způsobu financování důchodů ve společnosti France Télécom, a zejména uložení platby mimořádného odvodu, nevedla údajně v období 1997-2006 k žádným nákladům pro stát, ale ve skutečnosti vytvořila podle odhadu francouzských orgánů pro francouzský stát čistý příjem přesahující částku 9,1 miliardy EUR (52). Pokud by měl být proveden výpočet výnosu mimořádného odvodu, Francouzská republika se domnívá, že by se měla použít diskontní sazba ve výši 7 %. Myšlenka mimořádného odvodu tak byla přijata již v roce 1996. Mělo se jednat o dlouhodobou investici, protože očekávané rozdíly mezi dávkami, které se musí platit, a očekávanými příjmy z odvodů přesáhly 500 milionů EUR až v roce 2005, tj. po devíti rocích, a přesahují 1 miliardu EUR až dvanáct let poté. V roce 1996 dosahovala v průměru míra výnosnosti francouzského státního dluhopisu OAT (obligations assimilables du Trésor - dále jen „OAT“) na 15 let výše 6,9 %. Společnost France Télécom přistoupila ze své strany od listopadu 1991 do listopadu 1997 k vydávání dluhopisů se srovnatelnou průměrnou mírou výnosnosti ve výši 7 %.
(88)
Obstavení částek požadovaných Komisí v rámci provádění jejího rozhodnutí ohledně uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (53) a následné splacení těchto částek by mělo vést Komisi k závěru, že její rozhodnutí bylo provedeno, a to v souladu s jejím sdělením v této věci z roku 2007 (54). Kumulovaný důsledek těchto podpor by proto neměl být zkoumán.
6. POSOUZENÍ PODPORY
6.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(89)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že: „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(90)
Uplatnění kumulativních podmínek tohoto článku na tento konkrétní případ je zkoumáno v oddílech 6.1.1 až 6.1.5.
6.1.1 Podpora poskytnutá státem nebo ze státních prostředků
(91)
Zákon z roku 1990 a zákon z roku 1996 pocházejí od francouzského státu. Stanoví opatření, na jehož základě společnost France Télécom platí státní pokladně vyrovnání za to, že stát vyřizuje a vyplácí penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Protože podle zákona z roku 1996 je vyrovnání hrazené společností France Télécom nižší než v případě původního znění zákona z roku 1990, je podpora společnosti France Télécom poskytnuta ze státních prostředků.
6.1.2 Zvýhodnění určitých podniků
(92)
Ustanovení zákona z roku 1990 stanovily režim použitelný na veřejnoprávního provozovatele s právní subjektivitou France Télécom. Zákon z roku 1996 o státním podniku France Télécom uvedený režim mění prostřednictvím ustanovení, jež platí pro společnost France Télécom způsobem, který je vymezen pouze pro tento podnik.
(93)
Režim stanovený zákonem z roku 1990 má za cíl stanovit zvláštní vyrovnání, pokud jde o zásady a výši penzijních odvodů zaměstnavatele, které společnost France Télécom hradí francouzskému státu. Na rozdíl od toho, co tvrdí France Télécom, jak vyrovnání hrazené společností France Télécom, které stanovil zákon z roku 1990 ve svém původním znění a jež bylo uplatňováno v období 1991-1996, tak odlišné vyrovnání stanovené zákonem z roku 1996, jež je uplatňováno od roku 1997, jsou zvláštní opatření, která se týkají výlučně společnosti France Télécom, čímž je splněna podmínka selektivity.
6.1.3 Hospodářské zvýhodnění, které narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž
(94)
Je nutno zjistit, zda opatření, jimiž se stanoví výše předmětného vyrovnání, zvýhodňují společnost France Télécom. Otázku, zda změny zavedené do článku 30 zákona z roku 1990 zákonem z roku 1996 představují podporu v tom, že společnosti France Télécom poskytují hospodářské zvýhodnění, je nutno zkoumat z hlediska povahy a struktury předmětného penzijního systému a důsledků, které z toho pro společnost France Télécom vyplynuly, a nikoliv z hlediska důvodů změn nebo jejich cílů. Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky není proto cíl sledovaný změnou zákona z roku 1990 pro posouzení důsledků relevantní.
(95)
Převzetí vyměření a vyplácení penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom státem vyplývá z provádění zákona o civilních a vojenských důchodových penzích, který jako jediný platí pro dotyčné bývalé státní zaměstnance. Ani zákon z roku 1990 a ani zákon z roku 1996 nezměnily status těchto státních zaměstnanců nebo zásadu převzetí vyplácení jejich penzí státem. Toto převzetí zřejmě vyplývá ze zásady, podle níž osoby se statusem státních zaměstnanců slouží v obecném zájmu zcela nezávisle veřejnému blahu. Tak tomu ale není v případě, kdy tito státní zaměstnanci pracují pro podnik, který poskytuje služby za úplatu, s cílem sloužit zájmu a zisku tohoto podniku, který hospodářsky soutěží s jinými podniky, které poskytují stejné služby.
(96)
Z tohoto pohledu představuje placení vyrovnání státu, které stanoví zákon z roku 1990 jak ve svém původním znění, tak po změnách zavedených zákonem z roku 1996, výjimku ze zásady převzetí francouzským státem. Tato výjimka je odůvodněna povahou a strukturou systému uplatňovaného na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom. Podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích je totiž francouzský stát povinen vyměřovat a vyplácet penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom, pro které platí obecný status zaměstnanců francouzského státu a nikoliv obecné právo dávek sociálního zabezpečení.
(97)
I bez vyrovnání hrazeného společností France Télécom by francouzský stát musel plnit své závazky, které má v oblasti důchodů vůči státním zaměstnancům s dotyčným statusem, pokud by tyto závazky jednostranně nezměnil. Naopak, uvolnění státních zaměstnanců vyškolených státem pro práci u společnosti France Télécom bez vyrovnání v oblasti vyplácených penzí nebo penzí, které bude nutno vyplácet, by této společnosti poskytlo jasné zvýhodnění.
(98)
Protože podniky konkurující společnosti France Télécom nezaměstnávají osoby se statusem státních zaměstnanců, vůči nimž by měl francouzský stát podobné finanční závazky, nelze na ně přenést logiku systému financování penzí a hrazení vyrovnání, jež pro společnost France Télécom stanovil zákon. Dokládá to skutečnost, že se francouzské orgány zřejmě domnívají, že hrazení sociálních odvodů konkurenty na pojištění proti rizikům nevyplacení mezd, jež spadají do obecného práva dávek sociálního zabezpečení, je odůvodněné, protože tito konkurenti zaměstnávají osoby, které mají v této oblasti jiný status. Ovšem Francouzská republika se dovolává právě tohoto statusu, když tvrdí, že zahrnutí rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům, do výpočtu vyrovnání hrazeného společností France Télécom státu podle zákona z roku 1996 není odůvodněné.
(99)
Z uvedeného tak vyplývá, že v případě odvodů hrazených z důvodů zaměstnávání soukromoprávních pracovníků se tyto podniky nenacházejí z právní a skutkové stránky v situaci srovnatelné se situací společnosti France Télécom, pokud jde o její státní zaměstnance, a to na rozdíl od toho, co ve svých připomínkách tvrdí Francouzská republika a společnost France Télécom.
(100)
Stejně tak nelze srovnávat režim vyrovnání uplatněný na France Télécom s režimem stanoveným pro jiné veřejnoprávní subjekty zaměstnávající pracovníky se statusem státních zaměstnanců, jako jsou Monnaie de Paris (Pařížská mincovna) nebo Office National des Forêts (Státní lesní správa), z nichž lze některé u určitých jejich činností označit za podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU nebo za jiné veřejnoprávní instituce průmyslové a obchodní povahy, jako byly v minulosti EDF nebo GDF. Společnosti EDF nebo GDF měly zvláštní důchodové systémy bez vazby na systémy veřejné správy. Režimy EDF a GDF byly ostatně od té doby napojeny na obecný režim, ačkoliv je nutno zdůraznit, že Komise dospěla k závěru o neexistenci podpory pouze za podmínky, že napojení zůstane pro stát finančně neutrální (55), což v tomto konkrétním případě pro reformu z roku 1996 neplatí.
(101)
Naopak režim vyrovnání ve prospěch státu za placení penzí státních úředníků pracujících u společnosti La Poste, a to před změnami popsanými a podmínečně schválenými Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste, byl rovněž režimem státního podniku přirovnatelného k veřejnoprávní instituci průmyslové a obchodní povahy a podle zákona z roku 1990 v jeho původním znění zůstával podobný režimu společnosti France Télécom v tom, že stanovil každoroční uhrazení státu penzí vyplácených státním zaměstnancům v důchodu a zaplacení odvodů stanovených v článku L-134 zákoníku sociálního zabezpečení.
(102)
I když by se ukázalo, že společnost La Poste hospodářsky nesoutěží se společností France Télécom, přičemž by zvýhodnění poskytnuté posledně jmenované společnosti mohlo narušit nebo by hrozilo narušit hospodářskou soutěž, je skutečností, že logika a ustanovení důchodového režimu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom před reformou z roku 1996 byly stejné jako u srovnatelného režimu uplatňovaného ve stejné době na společnost La Poste. Na rozdíl o toho, co Francouzská republika tvrdí v souvislosti se společností France Télécom, Komise ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste usoudila, že reforma režimu platného pro společnost La Poste státní podporu představuje. Pro posouzení situace společnosti France Télécom je obecněji referencí situace veřejnoprávního nebo soukromého podniku, který by zaměstnával státní zaměstnance, kteří si ponechali svůj status. Takové podniky by se nacházely ve stejné referenční situaci, jako se nachází France Télécom. Existenci státní podpory ve prospěch společnosti France Télécom lze proto posuzovat na základě tohoto referenčního systému.
(103)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom nelze stejně tak zastávat názor, že určité opatření nezvýhodňuje určitý podnik jenom proto, že vyrovnává údajné znevýhodnění tohoto podniku v minulosti. Komise nedávno opětovně odmítla argument tradičního telekomunikačního operátora, který je konkurentem společnosti France Télécom, podle nějž zvláštní sociální důchodové nároky části zaměstnanců srovnatelné s nároky veřejné správy, které zdědil z minulosti a které se liší od nároků podle obecného práva, opravňují opatření ke snížení sociálních odvodů v oblasti penzí této kategorie zaměstnanců, které tento operátor má odvádět (56). Jak zdůraznily francouzské orgány při projednávání návrhu, uložil zákon z roku 1996 v tomto ohledu francouzskému státu nové a výrazné náklady spojené s vyměřením a vyplácením penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Zákon z roku 1996 tak souběžně vedl k tomu, že došlo ke snížení vyrovnání, jež společnost France Télécom vždy platila.
(104)
Kvůli způsobům výpočtu míry odvodu zaměstnavatele stanoveného zákonem hradí společnost France Télécom od 31. prosince 1996 státu nižší vyrovnání, než by platila, pokud by nedošlo k zásahu zákona. Z důvodů přímé povahy odvodu zaměstnavatele zavedeného tímto zákonem uvolnila k tomu společnost France Télécom okamžitě dne 31. prosince 1996 rezervu určenou v jejím účetnictví na hrazení svých budoucích závazků. Náklady, jichž společnost France Télécom byla zbavena, nebyly tak ani nové, protože zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy, ani nepředvídatelné, protože si podnik k tomuto účelu vytvářel rezervy, a ani odchylné od obecného práva sociálního zabezpečení, protože toto právo se nevztahuje na vyrovnání, jež společnost France Télécom platí.
(105)
Zákon z roku 1996 hned od svého vstupu v platnost převedl na francouzský stát povinnost každoročního odvodu, který ve svém konečném důsledku plně pokrýval náklady na financování penzí dotčených zaměstnanců. Výši podpory takto poskytnuté zákonem z roku 1996 lze vypočítat od vstupu zákona v platnost jako každoroční rozdíl mezi vyrovnáním, jež představuje přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom francouzskému státu, a odvody, které by společnost zaplatila podle zákona z roku 1990 a které jsou uvedeny v tabulce č. 1, pokud by zůstaly beze změny, při odečtení výše paušálního odvodu uhrazeného v roce 1997.
(106)
Z odhadů poskytnutých Francouzskou republikou a popsaných v bodě odůvodnění č. 40 vyplývá, že v okamžiku reformy v roce 1996 a až do plánovaného uplynutí finančních závazků vyplývajících z nákladů zajišťovaných francouzským státem byly francouzské orgány schopny odhadnout celkovou výši čistých nových nákladů až do roku 2043, tedy do okamžiku, kdy uplynou finanční závazky státu vůči státním zaměstnancům v důchodu a osobám s právy odvozenými od těchto zaměstnanců, na částku […] miliard EUR. Skutečná hodnota čistých nákladů dosáhla v roce 1996 výše […] miliard EUR, a to po odečtení každoročních odvodů společnosti France Télécom (15,2 miliardy EUR), odvodů zaměstnanců ([…] miliard EUR) a mimořádného paušálního odvodu ve výši 5,7 miliardy EUR.
(107)
Dále je nutno poznamenat, že částky odhadované v okamžiku reformy v roce 1996 představují přibližnou hodnotu skutečné částky (57). Výše stanovených vyrovnání ze strany společnosti France Télécom v podobě každoročních příspěvků a ani doplatek ve výši 5,7 miliardy EUR zaplacený v roce 1997 neměly za cíl a ani za důsledek snahu o rozpočtovou neutralitu pro francouzský stát. Pokud by tomu tak bylo a s výhradou vhodnosti předpokladů pojistného výpočtu, existovala by vyrovnanost mezi náklady a příjmy za celé období, a tím by ani neexistovalo hospodářské zvýhodnění společnosti France Télécom.
(108)
Francouzské orgány si byly vědomy, že „převedení důchodových nákladů u státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom do obecného státního rozpočtu“ představuje „pro stát nový a značný náklad“, který mimořádný paušální odvod nebo příjem z prodeje části akcií podniku kryly pouze částečně. Projednávání uvedená v bodě odůvodnění č. 31 tak ukazují, že v roce 1996 se francouzský stát nesnažil plně vyrovnat nový náklad, který do budoucna zajišťoval, ale snažil se naopak nést nový náklad a měl snahu, aby „v této věci byly upřednostněny zájmy podniku“.
(109)
Je zřejmé, že i s pojistnými předpoklady odlišnými od předpokladů použitých francouzským státem pro odhadnutí nového nákladu, který nesl, a bez ohledu na mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 poskytla reforma značné hospodářské zvýhodnění v podobě nižších odvodů zaměstnavatele na důchodové zabezpečení. Protože paušální odvod či doplatek neumožnil plně pokrýt náklady převedené na francouzský stát, ale v nejlepším případě je pouze snížit, a vzhledem k předmětným částkám, nelze potvrdit vhodnost pojistného výpočtu tehdy použitého a přesnost odhadů, které z něj vyplývaly pro celé období až do roku 2043.
(110)
Dále nelze srovnávat finanční zvýhodnění vyplývající z nižších odvodů společnosti France Télécom s údajnými znevýhodněními, jež vyplývaly ze zaměstnávání státních zaměstnanců, jak požaduje společnost France Télécom za podpory Francouzské republiky. Zákon z roku 1996 každopádně tyto údajná znevýhodnění nezvýšil, protože nevedl k přijetí dalších státních zaměstnanců. Cílem zákona z roku 1996 ostatně nebylo, aby vyrovnal údajné znevýhodnění spojené s platy, neboli slovy společnosti France Télécom menší pružnost u pracovních míst státních zaměstnanců, tím, že společnost zbaví části jejích finančních povinností.
(111)
Pouze pro úplnost je proto nutno odpovědět na tvrzení ohledně údajných nevýhod spojených se zaměstnáváním státních zaměstnanců, která uvádí Francouzská republika a společnost France Télécom.
-
Za prvé, společnost France Télécom měla v okamžiku úplného otevření francouzského trhu hospodářské soutěži vyškolené a zkušené zaměstnance, bez nichž by, pokud by měli být zcela nahrazeni, nemohla udržet své postavení na trhu, o čemž se společnost France Télécom ve svých podkladech opomíjí zmínit.
-
Dále, výše platů a investice do vzdělávání zaměstnanců, které společnost France Télécom analyzuje jako znevýhodnění, představují v rozpočtu podniku obvyklé náklady a není prokázáno, že nezlepšují zapojení a produktivitu zaměstnanců ve srovnání s konkurenty.
-
Je sice pravda, že společnost France Télécom nemůže přizpůsobovat své mzdové náklady pomocí sociálního plánu snižování počtu zaměstnanců v případě dotyčných pracovníků, lze ale pochybovat, že podobný plán zaměřený pouze na státní zaměstnance kvůli jejich statusu by mohl být právoplatně proveden, zatímco ukončení najímání státních zaměstnanců v roce 1997 a využívání soukromoprávních pracovníků otevřelo společnosti jisté možnosti pružného přizpůsobování jejích mzdových nákladů.
-
Konečně je pravda, že podnik věnuje značné rozpočtové prostředky na to, aby podnítil dotyčné zaměstnance k předčasnému odchodu do důchodu, je ovšem také pravda, že podněcování a zájem podniku o zavedení podobného opatření by byly menší bez převedení finančních povinností, které měla společnost France Télécom, na stát, jak stanovil zákon z roku 1996. Opatření umožňuje podněcovat k předčasnému odchodu, a v případě dotyčných zaměstnanců se tak stát o ně stará dříve. Bez zákona z roku 1996 by tyto náklady musela nadále nést společnost France Télécom.
(112)
Bez spojení s otázkou existence či neexistence hospodářského zvýhodnění vyplývajícího z předmětných opatření by se rovněž jevilo zohlednění konkurenčního zvýhodnění, jež společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení, jak uvádějí stěžovatelé. Údajné výhody a nevýhody nemají ve skutečnosti nic společného s otázkou vyrovnání podmínek hospodářské soutěže na telekomunikačních trzích, pokud jde o sociální odvody.
(113)
Z hlediska již vymezené referenční situace zvýšil okamžitě náklady společnosti France Télécom pouze mimořádný paušální odvod stanovený zákonem z roku 1996. Uhrazení paušálního odvodu snížilo výši podpory, již využívala společnost France Télécom a které bude využívat až do konce finančních nákladů zajišťovaných na základě zákona z roku 1996 francouzským státem místo ní. Aniž je dotčena správnost metod pojistného výpočtu použitých v dotyčné době francouzskou vládou, bez tohoto paušálního odvodu by částka, kterou by společnost France Télécom musela odvést, dosáhla v čisté hodnotě roku 1996 výše 18,9 miliardy EUR a ne výše […] miliard EUR.
(114)
Zákon z roku 1996 tak umožnil a stále umožňuje, aby společnost France Télécom disponovala zvýšenými finančními prostředky pro působení na trzích, na nichž vyvíjí činnost. Tyto prostředky tak byly kvůli zákonu z roku 1996 vyšší než prostředky, jimiž společnost France Télécom disponovala v rámci zákona z roku 1990 v jeho původním znění. Ovšem trhy telekomunikačních služeb, na nichž působila a působí společnost France Télécom, byly počínaje rokem 1988 otevírány po etapách postupným rušením výlučných a zvláštních práv hospodářské soutěži na celém území Francie a v ostatních členských státech a poté, počínaje rokem 1998, s výjimkou zvláštních odchylek zcela otevřeny. Ve Francii došlo k úplnému otevření hospodářské soutěži v roce 2002. Mizení právních zábran provázel vstup dalších operátorů, s nimiž společnost France Télécom hospodářsky soutěžila a soutěží, a to ještě před přijetím legislativních opatření z roku 1990 a 1996, jež jsou předmětem tohoto rozhodnutí.
(115)
Tím, že byla zbavena povinnosti vytvářet rezervy pro své budoucí důchodové náklady v oblasti důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců a že pro ni platila nižší sazba ročních odvodů, společnost France Télécom mohla vykazovat účetní rozvahu oproštěnou o závazky a náklady, čímž se zvýšila její přitažlivost při získávání finančních prostředků, a společnost se tak ocitla ve výhodnější situaci, než byla situace před reformou z roku 1996. Díky osvobození od zatížení, které měla na svém tradičním francouzském trhu, se společnost France Télécom mohla snadněji rozvíjet na trzích ostatních členských států, které se právě otevřely hospodářské soutěži, což také skutečně učinila, jak se prokázáno v bodech odůvodnění č. 48 až 50.
(116)
Z uvedeného vyplývá, že snížení nákladů společnosti France Télécom plynoucí ze způsobu výpočtu vyrovnání, které musí platit francouzskému státu za převzetí penzí státních zaměstnanců, kteří u ní pracují, narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž mezi France Télécom a novými operátory ve Francii a v dalších členských státech, v nichž společnost France Télécom působí.
6.1.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(117)
Trhy, na nichž společnost France Télécom ve Francii působí, byly počínaje rokem 1988 postupně otevírány hospodářské soutěži, a jsou tak široce otevřeny obchodu mezi členskými státy. Směrnice 96/19/ES měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví komunikací od 1. ledna 1998. Operátoři, jejichž kapitál je částečně v držení podniků z jiných členských států než Francie, zde tak začali působit. Některé z těchto trhů se týkají mezinárodních komunikací mezi členskými státy. Stejně tak France Télécom prostřednictvím svých dceřiných společností poskytuje elektronické komunikační služby v jiných členských státech, a to zejména ve Španělsku, Belgii či Spojeném království.
(118)
Za těchto okolností může opatření, které snižuje všeobecné provozní náklady společnosti France Télécom a uvolňuje tím prostředky, jimiž tento podnik disponuje pro investice nebo pro zlepšení svých obchodních nabídek ve Francii nebo aby začal působit v jiných členských státech, ovlivnit obchod mezi členskými státy.
6.1.5 Závěr k existenci podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(119)
Z předchozího vyplývá, že snížením vyrovnání, jež představuje odvod zaměstnavatele hrazený státu za důchodové náklady stanovené zákonem z roku 1990 v jeho původním znění, jeho nahrazením vyrovnáním stanoveným zákonem z roku 1996 a z důvodu, že posledně uvedené vyrovnání je nižší než předchozí uplatňované vyrovnání, poskytla Francouzská republika ze svých prostředků společnosti France Télécom podporu, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, a to převodem nákladů stanoveném zákonem z roku 1996.
(120)
Je proto nutno přezkoumat, zda lze tuto podporu prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem.
6.2 Alternativní právní základy slučitelnosti podpory
(121)
Komise bere na vědomí, že Francie nezmínila čl. 106 odst. 2 SFEU jako základ slučitelnosti předmětných opatření.
(122)
Odchylky uvedené v čl. 107 odst. 2 SFEU a týkající se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo nejsou v tomto konkrétním případě zcela zjevně relevantní.
(123)
Pokud jde o odchylky uvedené v čl. 107 odst. 3 SFEU, Komise konstatuje, že předmětné podpory nejsou určeny na pomoc hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádné nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, že nepředstavují projekt evropského zájmu a že nemají za cíl napravit vážnou poruchu ve francouzském hospodářství. Nemají ani za cíl pomáhat kultuře a zachovat kulturní dědictví.
(124)
Zdá se proto, že pro posouzení slučitelnosti tohoto opatření by se mohl použít pouze čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
6.3 Slučitelnost podpory z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(125)
Podle znění čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU: „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány: (…) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem (…)“.
(126)
Aby určitá podpora byla považována za slučitelnou s vnitřním trhem z důvodu, že usnadňuje rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, musí zlepšit způsob, jímž je hospodářská činnost vykonávána. Podpora je slučitelná ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) pouze tehdy, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Ve svém posouzení přikládá Komise mimořádný význam kritériím nutnosti a přiměřenosti (58).
(127)
Předběžně a s ohledem na pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení je nutno poznamenat, že Francouzská republika vybrala od společnosti France Télécom uspokojivou částku, jež odpovídá vrácení podpor požadovanému Komisí v jejím rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (59). Po potvrzení Soudním dvorem rozhodnutí Soudu prvního stupně, kterým se zamítá žaloba na neplatnost tohoto rozhodnutí (60), Komise soudí, že Francouzská republika přijala nutná opatření pro provedení povinností, které z tohoto rozhodnutí plynou. Protože řádné vrácení podpor poskytnutých při uplatňování živnostenské daně ruší hospodářské zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom v této oblasti, není nutno zkoumat důsledky případné kumulace s podporou, jež je předmětem tohoto řízení.
(128)
Pokud jde o další, je nutno hned zpočátku poznamenat, že na rozdíl od investičních nákladů se u odvodů na sociální zabezpečení jedná o opakující se provozní náklady a že podpora, která je snižuje, představuje podporu na provoz podniku, jejíž slučitelnost musí Komise podle judikatury Soudního dvora posuzovat velmi restriktivně.
6.3.1 Soulad opatření podpory s cílem společného zájmu
(129)
Podpora poskytovaná počínaje rokem 1997 může být v tomto konkrétním případě považována za podporu určenou na usnadnění rozvoje hospodářské činnosti v oblasti poskytování elektronických komunikačních služeb v souvislostech úplné liberalizace těchto trhů. Zákon z roku 1996 byl totiž přijat souběžně se zákonem č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o právní úpravě telekomunikací, kterým se provedly závazky vyplývající pro Francii z unijního práva a zejména ze směrnice 96/19/ES.
(130)
V tomto ohledu a pokud jde o hrazení finančního vyrovnání francouzskému státu, obecným cílem zákona z roku 1996 je sblížit úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Použitý prostředek, tj. opatření podpory zaměřené přímo a výlučně na způsob, jakým se stanoví příspěvky zaměstnavatele společnosti France Télécom, se jeví pro dosažení stanoveného cíle jako odpovídající.
(131)
Opatření podpory, jež má za cíl snížit běžné sociální odvody France Télécom, které tato společnost měla v době, kdy poskytování služby za monopolního postavení u převažující části jejích činností nevyžadovalo účinné ekonomické chování, může přispět v jiných konkurenčních souvislostech ke zlepšení způsobu, jímž jsou poskytovány dříve monopolní služby, za podmínky, že přidělování finančních prostředků konkurenčními podniky na jejich sociální odvody nepokřiví plnohodnotnou hospodářskou soutěž. K přiměřenosti některých ustanovení zákona pro dosažení cíle, který stanoví, jsou v další části vyjádřeny výhrady. Nicméně nelze zpochybňovat ani jeho legitimitu a ani jeho soulad s cílem společného zájmu rozvíjet trhy elektronických komunikačních služeb, na nichž existuje skutečná hospodářská soutěž, a přispět tak technologickému pokroku a hospodářskému rozvoji této činnosti.
6.3.2 Nutnost opatření podpory
(132)
Omezení počtu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom v důsledku zákazu jejich najímání po 1. lednu 2002 stanovenému zákonem z roku 1996 by mělo údajně za nevyhnutelný důsledek značné zvýšení nákladů na důchody, které by musela France Télécom nést úměrně k počtu státních zaměstnanců v činné službě. Společnost France Télécom takto zbavená možnosti najímat státní zaměstnance ze státních orgánů, což je ostatně pochopitelné vzhledem ke konkurenční povaze, kterou napříště nabylo poskytování předmětných služeb, by musela čelit platebním nákladům u dotčených zaměstnanců, které by se staly nadměrnými v poměru k nákladům, jimž museli a musí čelit její konkurenti. Je nutno také poznamenat, že závazky vyrovnání hrazeného francouzskému státu a stanovené původními ustanoveními zákona z roku 1990 se netýkaly pouze státních zaměstnanců pracujících na konkurenčních trzích v roce 1990 a později, ale také státních zaměstnanců generálního ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací, kteří byli v roce 1990 v důchodu.
(133)
Podle Francouzské republiky lze jako příklad uvést, že míra odvodů, které by pro společnost France Télécom vyplynula ze zachování ustanovení zákona z roku 1990 v původním stavu, by roce 2010 údajně dosáhla výše 77 % hrubých tabulkových platů státních zaměstnanců v činné službě. Tuto míru je nutno porovnat s mírou ve výši […] %, která by umožnila zajistit úplnou konkurenční spravedlnost u společných a nespolečných rizik mezi France Télécom a jejími konkurenty. V porovnání s mírou odvodů, která by zajistila konkurenční spravedlnost, by rozdíl v absolutních hodnotách představoval přibližně […] milionů EUR nadnákladů. Pokud by se navíc nezanesla do zákona napříště přímá povaha odvodu zaměstnavatele, společnost France Télécom by musela nadále čelit potřebě vytvářet rezervy, které by byly značně větší než rezervy ve výši 3,6 miliardy EUR, které si již vytvořila v roce 1996.
(134)
V tomto ohledu nejsou připomínky stěžovatelů ohledně skutečnosti, že společnost France Télécom dokázala od roku 1996 snášet finanční zadlužení podstatně přesahující náklady, od kterých ji francouzský stát osvobodil, relevantní, protože nemají žádnou spojitost se zkoumanou otázkou. I když nárůst finančního zadlužení společnosti France Télécom od roku 1996 a aktuální dotčené částky zřejmě vylučují riziko úpadku společnosti, které zmiňovala Francouzská republika, pokud by režim stanovený zákonem z roku 1990 zůstal nadále v platnosti, opatření podpory se jeví pro budoucnost jako nutné, aby umožnilo společnosti France Télécom vyvíjet na dotčených trzích plnohodnotnou hospodářskou soutěž, aniž by byla znevýhodňována váhou sociálních odvodů zděděných z minulosti, které její konkurenti nemají.
(135)
Připomínky stěžovatelů a telekomunikačního operátora ohledně důležitosti celkové bilance pro posouzení nutnosti podpory vzhledem k jiným zvýhodněním, kterých se společnosti France Télécom dostalo na základě jejího minulého monopolního postavení, nejsou v tomto konkrétním případě opodstatněné. Je pravda, že od roku 1996 postavení společnosti France Télécom na řadě trhů služeb, na nichž ve Francii působí, zůstává dominantní, a to zejména z důvodu síťového efektu, který je vlastní komunikačním trhům. Stejně tak společnost France Télécom rozšířila své působení na trhy jiných členských států, na nichž dosáhla významného postavení, a to zejména v Polsku a ve Španělsku. Jak ale nepřímo zdůrazňuje telekomunikační operátor ve svých připomínkách, zůstává skutečností, že společnost France Télécom kvůli svému dominantnímu postavení ve smyslu článku 102 SFEU a své podstatné tržní síle ve smyslu předpisů platných pro elektronické komunikace v Unii (61) podléhá zvláštním asymetrickým povinnostem, kterými nejsou omezeny konkurenční podniky s menší tržní silou.
(136)
Tyto povinnosti, jako např. v oblasti přístupu k její síti, zaměření sazeb na náklady či nepoužívání obchodních postupů, které by byly povoleny nedominantnímu podniku, mají právě za cíl znemožnit, aby postavení, které společnost France Télécom zdědila ze svého minulého monopolního postavení, nebylo nadále na újmu hospodářské soutěži. Tyto předpisové nástroje ad hoc, vypracované a uplatňované pravidelně vnitrostátními regulačními orgány, orgány na ochranu hospodářské soutěže a Komisí (62), jsou více zaměřené a účinnější při odstraňování přetrvávajících důsledků zvýhodnění, která společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení a o kterých se zmiňují stěžovatelé.
(137)
Státní podpora, která je předmětem tohoto řízení, se tak ve své podstatě jeví jako nutná pro dosažení cíle společného zájmu v tom, že zlepšuje podmínky hospodářské soutěže spojené s odvody na důchodové zabezpečení, a tím i poskytování služeb elektronických komunikací.
6.3.3 Přiměřenost opatření podpory
(138)
Je nutno konstatovat, že finanční vyrovnání ve prospěch státu stanovené zákonem z roku 1990 za vyměření a vyplácení penzí je specifické pro společnost France Télécom a sui generis. Zásada celkového proplacení stanovená původním zákonem z roku 1990 byla nahrazena odlišným režimem určení výše vyrovnání hrazeného státu počínaje rokem 1996. Teoreticky existovalo několik možností, jak stanovit výši odvodu zaměstnavatele, který měla společnost France Télécom platit, a to až po úplné převzetí státem bez vyrovnání. Od roku 1997 se toto vyrovnání vypočítává s odkazem na určité náklady, které mají konkurenční podniky v odvětví. Za účelem určení, zda je podpora přiměřená pro dosažení stanoveného cíle, je proto nutno přezkoumat objektivní a odůvodněnou povahu reference, která slouží pro stanovení výše vyrovnání použité zákonem z roku 1996.
(139)
Hned zpočátku je nutno poznamenat, že v řízeních věnovaných snížení nákladů spojených s důchody státních zaměstnanců pracujících u bývalých monopolních operátorů v odvětví komunikací, tj. OTE v Řecké republice a BT Plc ve Spojeném království, při rozhodování o slučitelnosti či neslučitelnosti s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU státních podpor poskytnutých dotčeným operátorům Komise zejména ověřovala, zda tyto podniky podléhaly odvodům na sociální zabezpečení odpovídajícím odvodům konkurentů (63). V tomto konkrétním případě ovšem Komise zjišťuje, že přímé příspěvky hrazené každoročně společností France Télécom a stanovené zákonem z roku 1996 neumožňují zajistit platbu odvodů na sociální zabezpečení, které by odpovídaly odvodům jejích konkurentů. Míra konkurenční spravedlnosti (dále jen „MKS“) není dosažena.
(140)
Francouzská republika a společnost France Télécom nicméně zdůrazňují mimořádný paušální odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom podle zákona z roku 1996 zaplatila v roce 1997. Výše tohoto paušálního odvodu byla stanovena v roce 1996 tak, aby za desetileté období provádění zákona z roku 1996 vyrovnala nadnáklady, se kterými se tehdy pro stát počítalo, a to při zohlednění účetních rezerv vytvořených předtím společností France Télécom a které podnik mohl použít v hospodářském roce 1996-1997. Mimořádný paušální odvod se dělí na dvě části:
-
na jedné straně na částku ve výši 3,6 miliardy EUR, jež odpovídá rezervám vytvářeným společností France Télécom až do roku 1996 se záměrem čelit nákladům na budoucí důchody státních zaměstnanců, se kterými se tehdy počítalo,
-
na druhé straně na částku ve výši 2,1 miliardy EUR (dále jen „doplňková částka“), jež odpovídá jak v prognózách veřejných orgánů, tak ve skutečnosti čistým nákladům na sociální zabezpečení při vyměření penzí, které by stát musel nést během deseti roků v období 1997-2006 kvůli převedení nákladů na penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací.
(141)
Protože paušální částka ve výši 5,7 miliardy EUR neměla nikdy za cíl vyrovnat neexistující míru konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty, nebylo by odůvodněné poměřovat tuto částku s přímými každoročními příspěvky, které společnost France Télécom neplatila, ačkoliv by pro dosažení míry konkurenční spravedlnosti byly nutné.
(142)
Z parlamentních jednání naopak vyplývá, že doplňková částka ve výši 2,1 miliard EUR byla určena na pokrytí tohoto převádění nákladů v období 1997-2006 a ve skutečnosti na odstranění důsledků podpory během desetiletého období. Čisté finanční úsilí společnosti France Télécom, které odpovídá této doplňkové částce, tak spočívalo ve financování po dobu deseti let nadnákladů, které reformou pro francouzský stát vzniknou.
(143)
Mimořádný odvod kromě toho zahrnuje převzetí účetních rezerv vytvářených až do roku 1996, které se staly bezpředmětnými. Rezervy, které stát převzal, společnost France Télécom vytvářela, aby čelila budoucím nákladům na důchody, a toto převzetí tak ruší důsledky podpory po dobu vyplácení důchodů, kterou mají pokrývat.
(144)
Zákon z roku 1996 ovšem hovoří o jednorázovém mimořádném odvodu, aniž by prováděcí ustanovení, a to ani v případě zákona o státním rozpočtu nebo pozdějších nařízení, odlišovaly částku vyplývající z rezerv, již by bylo nutno odečíst od nákladů převedených na stát během doby trvání tohoto období. Článek 6 zákona z roku 1996 výslovně upřesňuje, že mimořádný paušální odvod je hrazen jako vyrovnání státu za převzetí penzí přiznaných státním zaměstnancům. V analýze reformy je proto nutno brát částku tohoto mimořádného odvodu v celém jejím rozsahu.
(145)
Jelikož společnost France Télécom uhrazením tohoto mimořádného paušálního odvodu pokryla náklady na důchodové penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací a náklady na vyrovnání mezi jednotlivými režimy za období přibližně patnácti let, byly důsledky podpory neutralizovány. Společnost France Télécom tak uhrazením tohoto mimořádného odvodu neutralizovala důsledky reformy během tohoto období. Je proto oprávněné, aby společnost France Télécom nemusela plnit podmínky slučitelnosti této podpory, a tím platit každoroční odvod nutný k dosažení míry konkurenční spravedlnosti zahrnující rizika, která nejsou společná se soukromoprávními zaměstnanci.
(146)
Je nutno se podrobněji vrátit k jednotlivým krokům tohoto uvažování.
(147)
Je nutno konstatovat, že přímé každoroční odvody placené společností France Télécom od reformy z roku 1996 nedovolují dosáhnout míry konkurenční spravedlnosti, jak bylo zdůrazněno již v rozhodnutí o zahájení řízení. Vyplývá to ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům, která jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a vylučuje tak odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku.
(148)
Z tabulky č. 4 tak vyplývá, že nezohlednění nespolečných rizik ve výpočtu odvodu, který má France Télécom platit, se projevuje výrazným rozdílem mezi vyrovnáním, které France Télécom státu platí, a vyrovnáním, které by platila, pokud by míra odvodu byla počítána tak, aby se zajistila úplná konkurenční spravedlnost se základy výpočtu odvodů konkurentů. Opatření podpory vyplývající ze zákona tak neodpovídá zásadě přiměřenosti. Aby této zásadě vyhovovala a aby se dosáhlo oznámeného oprávněného cíle zlepšit podmínky hospodářské soutěže vyrovnáním způsobů výpočtu odvodů podniků činných na dotčených telekomunikačních trzích ve Francii, měla a musí podpora poskytnutá společnosti France Télécom na základě zákona z roku 1996 skutečně v budoucnu srovnat uvedené odvody tím, že do nich zahrne odvody za rizika, která nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců.
(149)
V tomto ohledu nelze přijmout tvrzení Francie, podle nějž nejsou státní zaměstnanci vystaveni určitým rizikům, a proto není důvod, aby proti těmto rizikům platili pojištění. Zaprvé uvedená rizika neexistují kvůli státním opatřením, a není proto odůvodněné, aby z toho měla společnost France Télécom peněžní výhodu. Například k nevyplacení mezd v případě řízení o nuceném vyrovnání podniku nemůže dojít kvůli závazku francouzského státu vůči státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom a kvůli skutečnosti, že francouzský stát je sám sobě pojišťovatelem. Ovšem možnost, že společnost France Télécom se prohlásí v úpadku stejně jako jakýkoliv konkurent, nelze vyloučit. V obou případech se nejedná o výhodu poskytnutou podniku ale přímo jeho zaměstnancům. K plnění záruky vyplacení mezd dojde poté, co podnik přestal existovat. Jenomže na rozdíl od společnosti France Télécom bude muset konkurenční podnik platit odvody, aby se pojistil proti riziku nevyplacení mezd po ukončení své činnosti. Není proto odůvodněné, aby společnost France Télécom byla zvýhodněna formou nižších odvodů nebo ve skutečnosti vyloučením tohoto rizika z výpočtu jejích příspěvků.
(150)
Dále a zásadněji, cílem reformy zavedené v roce 1996, který zřejmě nebyl doveden do konce, je vyrovnat podmínky hospodářské soutěže v oblasti sociálních a daňových odvodů mezi všemi konkurenty odvětví a bez ohledu na status jejich zaměstnanců a existenci skutečného závazku společnosti France Télécom být členem příslušných správních subjektů a platit jim odvody. Právě tato logika vyrovnání podmínek hospodářské soutěže by mohla učinit zkoumané opatření slučitelné s vnitřním trhem. V rámci této logiky není proto relevantní, zda zaměstnanci společnosti France Télécom jsou či nejsou vystaveni uvedeným rizikům.
(151)
Na závěr lze říci, že snížením nákladů na penze v podobě převedení čistého nákladu na stát by se dodržela zásada přiměřenosti pouze tehdy, pokud by umožnilo vyrovnání podmínek hospodářské soutěže. Protože některé sociální a daňové odvody nebyly zahrnuty od základu výpočtu ročního odvodu, společnost France Télécom nebyla postavena do stejného postavení s podniky odvětví, pokud jde o sociální odvody, které mají za základ platy.
(152)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom není rovněž odůvodněné zohledňovat výši mimořádného paušálního odvodu v částce 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom již uhradila v roce 1997, a srovnávat ji s nedostatečnou mírou přímého odvodu uplatňovanou na společnost France Télécom.
(153)
Úvodem by Komise chtěla připomenout, že musí pro každou situaci zjistit, zda byly splněny podmínky pro uplatnění odchylky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, aniž by ji předchozí rozhodovací praxe nutila k tomu, aby tuto odchylku považovala za prokázanou (64).
(154)
Zde zkoumaná reforma se v každém případě v mnoha ohledech liší od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (65) a na niž se odvolávají francouzské orgány.
(155)
Na rozdíl od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste a které se dovolává Francouzská republika a společnost France Télécom, k reformě způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom došlo v předvečer otevření trhů na úrovni Unie, na nichž France Télécom mohla působit.
(156)
Ukazuje se ostatně, že společnost France Télécom využila této liberalizace k tomu, aby začala působit na trzích ostatních členských států, a to nejenom díky změně svého statusu na akciovou společnost, ale také částečně díky tomu, že ze své rozvahy mohla odstranit závazky v podobě důchodových nákladů, a díky nižším případným budoucím odvodům vyplývajícím z reformy. Toto snížení závazků v její účetní rozvaze umožnilo společnosti France Télécom posílit solventnost a možnosti získat půjčky. Z údajů o zadlužení, které poskytly stěžovatelé ve svých připomínkách a jehož výši Francouzská republika nepopírá, vyplývá, že čisté finanční zadlužení společnosti France Télécom se zvýšilo z 19,2 miliardy EUR v roce 1997 na 83 miliard EUR v roce 2002.
(157)
Je pravda, že výchozím bodem tohoto značného nárůstu finančního zadlužení může být aktivní investiční politika při rozvoji na trzích ostatních členských států umožněná liberalizací. Zůstává přesto skutečností, že získání nutných prostředků bylo zčásti umožněno snížením důchodových nákladů v čisté výši […] miliard EUR, které byly v roce 1996 převedeny na francouzský stát. Vzhledem k této skutečnosti nejsou ani nepřímo neopodstatněné připomínky telekomunikačního operátora, kterými se snaží prokázat, že podpora údajně umožnila společnosti France Télécom financovat její mezinárodní rozvoj (připomínky převzaté v bodě odůvodnění č. 68).
(158)
Naopak všechny trhy poštovních služeb, na nichž francouzská společnost La Poste může v Unii působit, nejsou ještě zcela otevřeny hospodářské soutěži a budou otevřeny až v roce 2012, tudíž šest let po reformě financování důchodů společnosti La Poste (66). Omezující vliv na hospodářskou soutěž podpory poskytnuté společnosti France Télécom na plně otevřených trzích je proto výraznější než v případě podpory poskytnuté společnosti La Poste. Úplná podobnost podmínek, které jsou nutné pro slučitelnost podpory, proto neexistuje, neboť se jedná o odlišné konkurenční situace na trzích, jejichž otevření na úrovni Unie má odlišné upřednostnění a jejichž přínos ke konkurenceschopnosti hospodářství Unie je také různý. Z uvedeného vyplývá, že kritérium společného zájmu uvedené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU nelze posuzovat v obou konkrétních případech stejným způsobem.
(159)
Kromě toho finanční situace společnosti La Poste, a tím i její možnosti rozvoje na vnějších trzích nebo posílení na francouzském trhu, nejsou srovnatelné se společností France Télécom. Jak zdůraznilo rozhodnutí o společnosti La Poste, bez reformy z roku 2006 by společnost La Poste kvůli přechodu na nové účetní standardy musela zanést do svých účtů rezervu ve výši 76 miliard EUR na závazky ve prospěch státu, kterou dosud vedla mimo rozvahu (67). Narozdíl od společnosti La Poste si ale společnost France Télécom vytvářela ve svých účtech účetní rezervy, aby čelila svým budoucím závazkům bez reformy, což objektivně odlišuje finanční situace obou podniků.
(160)
Neexistence reformy týkající se společnosti France Télécom a pokračování režimu stanoveného zákonem z roku 1990 by se projevilo nárůstem důchodových nákladů, který by se podle tehdejších výhledů uvedených v bodě odůvodnění č. 30 stal počínaje roky 2005-2007 výrazný, což potvrzují následné výsledky uvedené v tabulce č. 3. Pokračování zavedeného režimu uplatňovaného na společnost La Poste se v okamžiku reformy projevilo okamžitě ročními nadnáklady pro tuto společnost ve výši přibližně […] milionů EUR (68).
(161)
Není tak prokázáno, že by situace obou podniků byla pod vlivem zákona platného před jednotlivými reformami, jež se jich týkaly, a tedy i dopad těchto reforem na hospodářskou soutěž, stejná. Skutečnosti ukazují opak. Z uvedeného vyplývá, že přezkum, který by dospěl k podobným závěrům v obou případech, není opodstatněný.
(162)
V případě rozhodnutí o společností La Poste byly navíc dostatečné důvody k usouzení, že mimořádný paušální odvod může být v budoucnu přidělen jako záloha na uhrazení odvodů vázaných na změněnou míru konkurenční spravedlnosti. Tyto důvody v tomto konkrétním případě neexistují. Podmínka vynucující přidělení mimořádného odvodu společnosti La Poste byla totiž stanovena poté, co Komise přistoupila k zahájení formálního vyšetřovacího řízení, protože napadla podcenění přímého odvodu nutného k dosažení míry konkurenční spravedlnosti.
(163)
Ve velké míře a přesto, že to francouzské orgány výslovně neuznaly, přidělení předmětného mimořádného paušálního odvodu v rozhodnutí o společnosti La Poste tak bylo výsledkem jednání mezi Komisí a členským státem vedeného za účelem uhrazení přímého odvodu, který by zajistil míru konkurenční spravedlnosti. V tomto jednání spočívalo výchozí stanovisko francouzských orgánů, které sdělily ve svém oznámení ze dne 23. června 2006 po prvních výměnách o této věci v prosinci 2005, v tom, že mimořádný odvod, s nímž se pro společnost La Poste počítalo, není z hlediska konkurenční spravedlnosti nutný, a to na rozdíl od plánovaného návrhu reformy každoročního odvodu.
(164)
Rozhodnutí Komise tak nepotvrdilo již probíhající reformu, jak se zřejmě snaží tvrdit společnost France Télécom. Oznámení a rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 12. října 2006 předcházely stanovení výše mimořádného odvodu zákonem č. 2006-1771 ze dne 30. prosince 2006 (opravný zákon o státním rozpočtu na rok 2006). Uvedená jednání se týkala několika aspektů reformy, a to zejména zohlednění zvýhodnění, jež by mohla představovat reforma oznámená v minulosti, rozsah výpočtu plánované míry odvodu a způsoby zohlednění zvláštností poštovní banky ve srovnání s poštovními službami a přidělenými zaměstnanci. Jednání pokračovala a francouzské orgány souhlasily až ve svých připomínkách ze dne 8. června 2007 se způsoby přidělení mimořádného odvodu v rámci celkové dohody o reformě, a změnily tak své oznámené stanovisko ohledně mimořádného odvodu a způsobu výpočtu budoucích každoročních příspěvků.
(165)
Dále pak na rozdíl od ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým vzniklo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti France Télécom a který stanovil nepružná pravidla pro každoroční úhrady státu, nepodléhalo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti La Poste zvláštním pravidlům (69). Protože se jednalo o mimořádný odvod, který bylo možno volně přidělit, Komise mohla soudit, že Francouzská republika by bývala mohla snížit jeho výši a souběžně zvýšit míru každoročního odvodu společnosti La Poste.
(166)
Je nutno dále konstatovat, že znění zákona z roku 1996 stanoví parametry výpočtu každoročního výpočtu hrazeného pravidelně státu jako vyrovnání za penze státních zaměstnanců, aniž se zmiňuje o zohlednění rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům. V tomto ohledu Tribunál a Soudní dvůr ohledně živnostenské daně, kterou společnost France Télécom měla uhradit, upřesnily, že zmírnění zatížení nelze kompenzovat uložením odlišného zvláštního zatížení, a to zejména pokud členský stát, v tomto konkrétním případě Francouzská republika, není schopen prokázat, že předchozí zatížení byla zavedena s výhledem na nižší budoucí zatížení v rámci odlišného daňového režimu (70).
(167)
Komise nemůže přehlédnout, že cílem zvláštního paušálního odvodu uhrazeného již v roce 1997 bylo podle výslovného ustanovení článku 6 zákona z roku 1996 částečné vyrovnání francouzského státu za finanční zatížení, které pro něj vyplývalo ze zákona z roku 1996.
(168)
Ze zprávy Senátu převzaté v bodě odůvodnění č. 27 vyplývá, že odhlasováním zásady mimořádného odvodu se zákonodárci nepokoušeli zohlednit a ještě méně vyrovnat rozdíl mezi ročními odvody společnosti France Télécom a poměrně vyššími odvody konkurentů. Zákonodárci naopak úmyslně uložili společnosti France Télécom hrazení každoročních odvodů, které nepokrývaly rizika, jež nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců (státním a nestátním zaměstnancům), a to aniž by stanovili spojitost mezi tímto rozhodnutím a zaplacením mimořádného odvodu uhrazeného v roce 1997.
(169)
Náklady, které pro společnost France Télécom představoval paušální odvod, byly vloženy jako obecný příjem do státního rozpočtu, investovány do veřejnoprávního zařízení pověřeného jejich správou a vyčerpány. Za těchto okolností Komise nemůže částečně nebo úplně přiřknout teoreticky a následně již vyčerpaný mimořádný paušální odvod cíli, který je zcela odlišný od cíle, který mu určily francouzské orgány a se kterým zákon nepočítá, to znamená vyrovnání za nezohlednění rizik, jež nejsou společná soukromoprávním a státní zaměstnancům. Tento paušální odvod tak nebyl stanoven se záměrem úplného vyrovnání v rámci odlišného předpisového a právního režimu každoročních odvodů společnosti France Télécom s odvody konkurentů.
(170)
Ze stejných důvodů a kvůli pravidlům správy a převádění do státního rozpočtu, které od roku 1997 stanoví zákon o státním rozpočtu a které se dodnes provádějí, nelze přijmout tvrzení a výpočty Francouzské republiky, kterými se snaží prokázat, že reforma z roku 1996 vedla k dnešnímu dni ke značnému přebytku příjmů státu.
(171)
Vzhledem ke způsobům, jakými příslušné veřejnoprávní zařízení spravuje a využívá mimořádný paušální odvod společnosti France Télécom a které stanoví zákon o státním rozpočtu, a vzhledem k číselným údajům o převodech skutečně provedených od roku 1997, které předala Francouzská republika a které jsou popsány v bodech odůvodnění č. 36 a 37 a uvedeny v tabulce č. 3, je nutno konstatovat, že příjmy, které se Francouzská republika snaží zdůrazňovat a které byly investovány s úrokovým výnosem ve výši 7 %, nikdy neexistovaly.
[…]. Tvrzení kromě toho neodpovídá skutečnému jednání francouzských orgánů. Vzhledem k pravidlům správy, které stanovily zákony o státním rozpočtu od jeho vzniku, uvedené veřejnoprávní zařízení nevytvářelo takové příjmy, s nimiž se ostatně nepočítalo a které nevynášely úroky. Prostředky zařízení naopak měly být údajně zcela vyčerpány k 31. prosinci 2011. Tyto prostředky by byly vyčerpány dříve, pokud by byly přiděleny na financování reformy z roku 1996, což Francouzská republika ostatně popírá, a to i tehdy, pokud by se do nich zahrnuly vyšší příjmy z daně z příjmů právnických osob, které francouzské orgány zdůrazňují. Zohlednění vyšších příjmů z daně z příjmů právnických osob je mimochodem protiprávní, protože vede ke smíšení různých úloh státu. Směšování mezi těmito různými úlohami, jež nabízejí francouzské orgány, nelze přijmout a je nutno nadále rozlišovat na jedné straně mezi státem, který poskytuje podporu společnosti France Télécom tím, že na sebe přebírá vyplácení důchodů státním zaměstnancům, aby rozvíjel plnohodnotnou hospodářskou soutěž, na druhé straně státem, který je akcionářem společnosti France Télécom, a konečně státem, který je veřejnou mocí vykonávající svou daňovou pravomoc.
(172)
Dále je nutno poznamenat, že žádost předložená Francouzskou republikou a společností France Télécom ohledně zohlednění mimořádného odvodu při přezkumu slučitelnosti reformy je v rozporu s připomínkami, které Francouzská republika vyjádřila dopisem ze dne 17. března 2004 a podle nichž „mimořádný paušální odvod stanovený článkem 6 zákona ze dne 26. července 1996 nelze analyzovat jako vyrovnání za údajné ’zvýhodnění‘. Analýza jeho výše je z hlediska předpisů o státní podpoře tím spíše nerelevantní“, že jeho výše představovala „mimořádný odvod ve prospěch jeho jediného akcionáře [francouzský stát], který lze přirovnat mimořádné dividendě rozdělené před otevřením kapitálu soukromým investorům“.
(173)
Uvažování, které je základem tvrzení zastávaného kdysi Francouzskou republikou, má určitou finanční a hospodářskou logiku. Je pochopitelné, že jediný akcionář se těsně před otevřením kapitálu jiným investorům pokusí pro sebe získat co možná nejvíce dostupných prostředků z podniku, který svůj kapitál otevírá, za předpokladu, že to neohrozí přitažlivost investování. Tento poslední aspekt byl zohledněn ve finančních parametrech uložených počáteční rozvaze společnosti France Télécom, z níž nepřímo vyplývá výše mimořádného paušálního odvodu, jak to bylo uvedeno v parlamentu v roce 1996. Ze strany státu jako rozumně uvažujícího jediného akcionáře bylo proto zcela logické, že podle tvrzení Francouzské republiky samé odebral co možná nejvyšší částku mimořádné dividendy místo toho, aby ponechal prostředky v podniku, po jehož otevření kapitálu v roce 1997 by získával pouze to, co odpovídá jeho podílu na kapitálu, který si ponechal.
(174)
Platnost tohoto uvažování, které ve své době Francouzská republika předložila při žádosti, aby analýza doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR nebyla v žádném případě zohledněna při posuzování reformy z hlediska pravidel o státní podpoře, potvrzují ostatně její připomínky předložené během řízení. Svým prohlášením, že nastavení výše doplatku bylo údajně provedeno ne v závislosti na odhadovaných nákladech reformy pro stát nebo výhod, které by společnost France Télécom získala, ale na možnostech podniku hradit odvody, Francouzská republika naznačuje, že uvalení doplatku vyplývá spíše z chování rozumně uvažujícího jediného akcionáře než z chování státu jako regulátora, který se stará o vyváženost důchodových nákladů, které podle reformy má.
(175)
Pokud by se mělo postupovat podle takového uvažování, Komise by neměla, jak to kdysi požadovala Francouzská republika, mimořádný paušální odvod v analýze slučitelnosti reformy s pravidly o státní podpoře zohledňovat. Z uvedeného vyplývá, že by se mělo zohlednit pouze snížení ročních odvodů společnosti France Télécom pod úroveň odvodů konkurentů, kterého se chtělo od roku 1997 reformou dosáhnout.
(176)
Ze stejných důvodů nemůže Komise postupovat podle připomínek stěžovatelů, ve kterých požadují zavedení vyrovnávacích mechanizmů pro mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 a každoroční odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom s cílem zajistit finanční neutralitu reformy. Znamenalo by to provést také nový výpočet a teoretické následné přerozdělení celého nebo části mimořádného paušálního odvodu uhrazeného státnímu rozpočtu v roce 1997. Zmiňovaný mechanizmus by také znamenal zavést následnou kontrolu rok po roce, jejímž cílem by nebylo zajistit přiměřenost poskytnuté podpory, byť sníženou o mimořádný paušální odvod z roku 1997, ale odstranit z reformy jakoukoliv podporu.
(177)
Na druhé straně je ale nutno přezkoumat, zda lze zaplacení mimořádného odvodu zohlednit při posouzení slučitelnosti opatření podpory s vnitřním trhem a držet se přitom zdůvodnění tohoto zaplacení v podobě stanovené zákonem z roku 1996.
(178)
Podle zákona z roku 1996 byl mimořádný paušální odvod v roce 1997 zaplacen jako vyrovnání za převzetí penzí státem. Za těchto okolností je nutno zohlednit důsledky uvalení tohoto odvodu na celkovou finanční bilanci reformy zavedené zákonem z roku 1996 v podobě, v jaké je dodnes prováděna. Je nutno zohlednit dobu, po kterou byly náklady na důchodové penze pokryty mimořádným paušálním odvodem.
(179)
Pokud jde o srovnání finančních toků u společnosti France Télécom rozložené v čase, to znamená zaplacení mimořádného odvodu v roce 1997 a nižší každoroční odvody vyplývající od té doby ze zákona z roku 1996, je nutno částky aktualizovat. Během roku 1997 bylo až do října 1997 hrazení mimořádného odvodu rozloženo do několika splátek, i když jeho financování pomocí půjčky znamenalo pro společnost France Télécom odložení finančního zatížení. Na druhé straně k placením přímého odvodu docházelo od počátku roku 1997. Diskontní sazba má v zásadě být sazba vyplývající ze sdělení Komise platné v této oblasti (71), tedy sazba, která pro znázornění dosahovala v říjnu 1997 výše 5,53 %. Je nutno přezkoumat, zde je v tomto konkrétním případě vhodné použít sazbu odlišnou od platné sazby Komise, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala a které je nutno provádět s výjimkou řádně odůvodněných případů.
(180)
V tomto ohledu se zvolení sazby ve výši 7 %, kterou použil pojistný matematik francouzské vlády pro aktualizaci finančních toků reformy od roku 1996 až do roku 2043, nejeví jako oprávněné, […], protože tato analýza se týká kratšího období z důvodu zjištěného časového rozložení. Sazba ve výši 7 % také značně přesahuje průměr ročních diskontních sazeb za období 1997-2010 ve výši 4,4 %, který Francouzská republika použila ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení, nebo diskontní sazbu ve výši […] % použitou pro rok 1998 v reformě způsobu financování důchodů společnosti La Poste (72).
(181)
Nelze rovněž přijmout sazby okolo 7 % u OAT na 15 let v roce 1996, které zdůrazňuje Francouzská republika. Sazba musí být stanovena v roce 1997 a ne na základě průměru roku 1996. Období 15 let je navíc příliš dlouhé vzhledem k výši každoročních platebních toků, jimž mimořádný paušální odvod měl teoreticky čelit během období a u kterých by pouhé úroky nestačily. Alternativně by z hlediska francouzského státu bylo možno uvažovat o použití složené sazby vytvořené na základě různých sazeb investiční optimalizace mimořádného paušálního odvodu, aby se čelilo časovému rozložení toků vyvolaných reformou z roku 1996. Kromě skutečnosti, že by se taková sazba ve výši okolo 5,50 % podstatně nelišila od referenční sazby Komise pro říjen 1997, použití takové sazby by nezohledňovalo skutečnost, že se analýza provádí z hlediska společnosti France Télécom (73).
(182)
V tomto ohledu referenční sazba 7 % u dluhopisů společnosti France Télécom mezi rokem 1991 a rokem 1997, již Francouzská republika zdůrazňuje, pokrývá šestileté období, které zkoumaným skutečnostem jasně předcházelo. V tomto konkrétním případě zůstává skutečností, že společnost France Télécom financovala mimořádný paušální odvod z roku 1996 pomocí krátkodobých emisí a ve značně menším měřítku vydáním dluhopisů. Diskontní sazba vyplývající z úrokových sazeb placených společností France Télécom u nových dluhů nasmlouvaných v roce 1996 ovšem údajně dosahovala podle její účetní rozvahy k 31. prosinci 1996 výše 4,8 % (74). Taková sazba je přizpůsobena skutkové podstatě skutečných finančních nákladů, které společnost France Télécom v té době měla při financování mimořádného odvodu. Nicméně se nejeví jako vhodné činit diskontní sazbu závislou na rozhodnutích přijatých podnikem ve své době, ale použít objektivní referenci zvolenou Komisí v jejím sdělení, jež platí pro oblast diskontních sazeb (75).
(183)
Shrnuto, v tomto konkrétním případě není vhodné použít jako referenci sazbu odlišnou od sazby, která vyplývá ze sdělení Komise platného v této oblasti, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala.
Tabulka 5
Finanční toky vyplývající pro společnosti France Télécom z reformy z roku 1996 (1997-2011)
(v milionech EUR)
Rok
Vyplacené penze
(A)
Vyrovnání a nadvyrovnání
(B)
Roční odvody
(C)
Zvýhodnění spol. FT
(D)
(A + B - C) (76)
Doplatek 1. ledna
(E)
Úrok
(F)
Doplatek 31. pros.
(E + F - D)
1997 (77)
(…)
(…)
(…)
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
(…)
(…)
(…)
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
(…)
(…)
(…)
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
(…)
(…)
(…)
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
(…)
(…)
(…)
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
(…)
(…)
(…)
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
(…)
(…)
(…)
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
(…)
(…)
(…)
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
(…)
(…)
(…)
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
(…)
(…)
(…)
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
(…)
(…)
(…)
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
(…)
(…)
(…)
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
(…)
(…)
(…)
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
(…)
(…)
(…)
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
( odh .)
(…)
(…)
(…)
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Při kapitalizaci s diskontní sazbou ve výši 5,53 % by zohlednění doplatku mělo až do prvního čtvrtletí roku 2012 (78) vyrovnávat snížení každoročních odvodů, které poskytlo společnosti France Télécom provádění reformy z roku 1996.
(185)
Konečná lhůta tohoto vyrovnání, kterým se neutralizují důsledky reformy, by se navíc s odchylkou několika málo měsíců časově shodovala se skutečným vyčerpáním prostředků veřejného zařízení pověřeného správou mimořádného odvodu společnosti France Télécom, ke kterému mělo dojít dne 31. prosince 2011. K analýze aktualizace se tak připojuje skutečnost, že mimořádný odvod je skutečně vyčerpán. Neexistovaly by tak částky nepřevedené do státního rozpočtu, které by bylo možno přidělit jinak, než stanoví platný zákon o státním rozpočtu.
(186)
Je proto odůvodněné, že kvůli uhrazení tohoto mimořádného odvodu v roce 1997 není společnost France Télécom nucena zaplatit dodatečný roční odvod za období mezi 1. lednem 1997 a dnem po 31. prosinci 2010, který je nutno přesně stanovit. Protože číselné údaje za rok 2011 a údaje ohledně vyrovnání a dodatečného vyrovnání uvedené v tabulce č. 5 vyplývají zejména z odhadů, je nutno, aby Francouzská republika stanovila přesný den na základě skutečných okamžiků provedení plateb, konečných částek vyplacených dávek a nižších odvodů a jiných zvýhodnění společnosti France Télécom, jak vyplývají ze zákona z roku 1996, a to podle zásad výpočtu uvedených v tabulce č. 5.
(187)
Po neutralizování důsledků mimořádného odvodu a vyčerpání prostředků převedených na stát se ale podpora poskytnutá společnosti France Télécom naplno projeví a poskytne mimo jiné této společnosti zvýhodnění vůči jejím konkurentům. Oprávněnost této podpory bude nadále zachována pouze za podmínky podřízení společnosti France Télécom uhrazení přímého odvodu, který bude vypočítán na základě míry zajišťující skutečnou konkurenční spravedlnost. Pokud tak zůstanou zachována v nezměněné podobě ustanovení zákona z roku 1990 ve znění změněném zákonem z roku 1996 a také platná odvozená prováděcí ustanovení v tom smyslu, že stanoví, že se míra přímého odvodu počítá tak, aby se mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací podléhajícím obecnému právu sociálního zabezpečení vyrovnaly povinné daňové a sociální odvody založené na mzdách při omezení výpočtu na odvody pojištění vůči rizikům, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, nesplnila by podpora poskytnutá společnosti France Télécom až do uplynutí finančních závazků, které za ni převzal francouzský stát na základě zákona z roku 1996, zásadu přiměřenosti.
(188)
Ke splnění kritéria slučitelnosti se společným zájmem stanoveným v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU tak slučitelnost podpory vyžaduje, aby byly dodrženy podmínky uvedené v tomto rozhodnutí.
7. PODMÍNKY BUDOUCÍ SLUČITELNOSTI
(189)
Je proto nutno, aby Francouzská republika změnila platná předpisová a právní ustanovení pro stanovení, výpočet a vybírání přímého odvodu, který má hradit společnost France Télécom, tak, aby se vyrovnaly míry povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Dále je nutno, aby způsoby a parametry výpočtu byly stanoveny transparentně a objektivně tak, aby mohly být kontrolovány a byla možnost se proti nim odvolat.
(190)
Francouzská republika by měla rovněž při výpočtu míry přímého odvodu skutečně vyrovnat výši povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, tím, že zohlední také rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům a státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom.
(191)
V připomínkách Francouzské republiky, které jsou podrobněji rozvedeny v jejich aktualizovaných přílohách III a V, francouzské orgány předložily odhady míry přímého odvodu, který by společnost France Télécom musela od roku 1997 platit (viz tabulka č. 4), pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu (dále jen „upravená míra“). Upravená míra zahrnuje jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, které tuto míru zvyšují, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama a které tuto míru snižují. Z uvedeného vyplývá míra přesahující přibližně o 7 procentních bodů míru, která je v současnosti skutečně uplatňovaná.
(192)
Ve srovnání s částečnou konkurenční spravedlností zavedenou zákonem z roku 1996 zajišťuje tato míra skutečnou konkurenční spravedlnost, a to při zohlednění sociálních odvodů, které jsou pro společnost France Télécom specifické. Komise proto nezpochybňuje zásady, základ zdanění a způsoby výpočtu používané Francouzskou republikou pro stanovení upravené míry přímého odvodu za účelem vyrovnání úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, v podobě uvedené v aktualizovaných připomínkách Francouzské republiky a podrobně popsané v přílohách III a V zmíněných připomínek.
(193)
Každoroční stanovení míry Francouzskou republikou, jež umožňuje vyrovnat podmínky hospodářské soutěže, se proto bude řídit zásadami, daňovým základem a způsoby výpočtu přímého odvodu, které jsou uvedeny v připomínkách zmíněných v bodě odůvodnění č. 191. Upravená míra bude zejména zahrnovat jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama.
(194)
Toto opravdové vyrovnání zajistí skutečnou konkurenční spravedlnost mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zaručí přiměřenost a slučitelnost podpory zavedené v roce 1996 s vnitřním trhem.
8. ZÁVĚR
(195)
Komise konstatuje, že Francouzská republika začala protiprávně provádět státní podporu zavedenou reformou způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom z roku 1996, a to porušováním čl. 108 odst. 3 SFEU od vstupu reformy v platnost.
(196)
Provádění této podpory od roku 1997 umožnilo snížit každoroční sociální odvody, které platila společnost France Télécom. Tento důsledek byl nicméně neutralizován přinejmenším až do roku 2010 uhrazením mimořádného paušálního odvodu stanoveného touto reformou. Tato neutralizace je důvodem, aby podmínky, které by postavily společnost France Télécom a její konkurenty do stavu skutečné rovnosti, pokud jde o tyto odvody, a které by z této podpory učinily podporu slučitelnou s vnitřním trhem, byly uplatňovány po 31. prosinci 2010 od okamžiku, který je nutno teprve stanovit.
(197)
Proto v míře, v jaké Francouzská republika zohlední ve výpočtu přímého odvodu, který má společnost France Télécom hradit, úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a pokud tak učiní, může být reforma zavedená zákonem z roku 1996 prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Francouzská republika proto musí přijmout opatření, a to zejména právní a předpisová, která jsou nutná pro splnění podmínek uvedených v tomto bodě odůvodnění.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora vyplývající ze snížení vyrovnání, jež je nutno uhradit státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom na základě zákona č. 96-660 ze dne 26. července 1996 o státním podniku France Télécom, kterým se mění zákon č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, je slučitelná s vnitřním trhem při splnění podmínek stanovených v článku 2.
Článek 2
Odvod zaměstnavatele přímé povahy, který hradí společnost France Télécom na základě čl. 30 písm. c) zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, se vypočte a vybere tak, aby se vyrovnaly úrovně všech povinných daňových a sociálních dávek založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení.
Aby splnila tuto podmínku nejpozději do sedmi měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí, Francouzská republika:
a)
změní článek 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací a znění předpisů a jiných dokumentů přijatých pro jeho provádění tak, aby se základ výpočtu a výběr přímého odvodu zaměstnavatele, který hradí společnost France Télécom, neomezoval na pouhá rizika, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, ale zahrnoval rovněž rizika, která jim nejsou společná;
b)
vybere od společnosti France Télécom ode dne, kdy se částka mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizovaná za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě rovnala příspěvkům a odvodům, které by společnost France Télécom bývala nadále platila na základě článku 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 v jeho původním znění, přímý odvod zaměstnavatele vypočítaný podle pravidel upřesněných v písm. a), a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům.
Článek 3
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Francouzská republika Komisi podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí. Komisi informuje zejména o:
a)
postupu změn předpisových a právních ustanovení uvedených v článku 2;
b)
konečných částkách vyrovnání a odvodů za rok 2011 a o částkách případně plánovaných na rok 2012, a to zejména ohledně případného zůstatku kapitalizovaných částek mimořádného odvodu;
c)
výších přímého odvodu zaměstnavatele vypočítaných podle pravidel upřesněných v článku 2 u budoucích splátek do doby, než dojde ke změně právních předpisů;
d)
platbách odvodu zaměstnavatele poté, kdy došlo nebo dojde k tomu, že částky mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizované za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě přestanou neutralizovat důsledky reformy z roku 1996.
2. Francouzská republika bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí. Na pouhou žádost Komise předloží neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. prosince 2011.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. december 20.)
C 25/08. (korábbi NN 23/08.) számú állami támogatás a France Télécom által foglalkoztatott állami alkalmazottak nyugdíjának finanszírozási módjára vonatkozóan, a Francia Köztársaság által a France Télécom javára végrehajtott reformról
(az értesítés a C(2012) 9403. számú dokumentummal történt)
(Csak a francia nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2012/540/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára (2),
miután az említett cikkeknek megfelelően felkérte az érdekelteket észrevételeik megtételére (3) és tekintettel ezen észrevételekre,
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
Egy 2002. október 4-én kelt, majd 2003. január 16-án kiegészített panaszban a Francia Köztársaság által a France Télécom javára végrehajtott azon támogatásról értesítették a Bizottságot, amely részben könnyített annak - nevezetesen a nyugdíjak finanszírozásával kapcsolatos - pénzügyi terhein. 2004. március 17-én kelt levélben a Francia Köztársaság megküldte a Bizottság részére a panasszal kapcsolatban kért információkat.
(2)
2004. április 2-án és 2006. február 24-én kelt levelükben a panaszosok további információkat közöltek az üggyel kapcsolatban.
(3)
2008. május 20-án kelt levelében a Bizottság tájékoztatta a Francia Köztársaságot azon döntéséről, miszerint az állami támogatással kapcsolatban megindítja az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 108. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást.
(4)
A Francia Köztársaság 2008. július 18-án megtette észrevételeit.
(5)
Az eljárás megindítására vonatkozó bizottsági döntést az Európai Unió Hivatalos Lapjában tették közzé (4). A Bizottság felkérte az érdekelt feleket, hogy a szóban forgó támogatásra vonatkozóan tegyék meg észrevételeiket.
(6)
2008. szeptember 22-én a Bizottság kézhez kapta a France Télécom észrevételeit, a határidő lejártának meghosszabbítása után pedig 2008. október 1-jén megkapta a panaszosok, majd 16-án egy távközlési szolgáltató észrevételeit. Ezt követően a kapott észrevételeket a Bizottság továbbította a Francia Köztársaságnak. A Bizottság 2009. február 13-án kelt levélben kapta kézhez a Francia Köztársaság megjegyzéseit.
(7)
2009. február 16-án a France Télécom észrevételeiben egy 2008. november 28-i bírósági ítéletre hívta fel a Bizottság figyelmét, (5) amely szerinte az ő álláspontját erősíti. A (6) preambulumbekezdésben említett távközlési szolgáltató az eljárással kapcsolatos megjegyzéseit 2009. május 14-én kiegészítette a Bizottság egy 2009. február 11-i határozatára hivatkozva, (6) mely - véleménye szerint - álláspontját igazolja.
(8)
A Bizottság, valamint a France Télécom képviselői - ez utóbbi kérésére - több ízben is megbeszéléseket folytattak: 2009. december 17-én, 2010. szeptember 23-án, illetve 2010. október 12-én. A France Télécom 2010. október 18-án kiegészítő észrevételeket tett.
(9)
2010. március 18-án a Francia Köztársaság a Bizottság kérésére - egyes, az eredeti észrevételeiben közölt adatokra vonatkozóan - tartalmi összefoglalóval ellátott pontosításokat és naprakész információkat közölt.
(10)
2010. szeptember 22-én a francia hatóságok újabb észrevételeket nyújtottak be a Bizottságnak, egyúttal találkozót kértek, melyre 2010. október 22-én került sor. A Bizottság egy 2010. október 28-án kelt levélben a találkozón felmerült tényszerű pontosításokat, illetve a France Télécom által tett kiegészítő észrevételeket továbbította a francia hatóságoknak. Ebben a levélben a Bizottság egyúttal arra kérte fel a Francia Köztársaságot, hogy tegye meg esetleges észrevételeit. A francia hatóságok 2010. november 10-én kiegészítő információkat kértek az észrevételeik kidolgozásához, melyeket a Bizottság 2010. november 17-én juttatott el hozzájuk.
(11)
Egy 2010. december 9-én kelt, majd 2011. június 24-én kiegészített levélben a Francia Köztársaság eljuttatta kiegészítő észrevételeit, melyek tartalmazták az általa eredetileg tett észrevételek egyes adatainak aktualizált változatát. A francia hatóságokkal 2011. június 28-án, valamint július 4-én került sor megbeszélésekre. 2011. október 7-én újabb észrevételeket tettek.
2. A TÁMOGATÁS RÉSZLETES ISMERTETÉSE
(12)
A jelen eljárás tárgyát képező intézkedések az 1996-ban a France Télécom vállalat által támogatott, az állami alkalmazotti jogállással rendelkező munkavállalók nyugdíjának fizetésével kapcsolatos költségek rendszerében bevezetett változásokra vonatkoznak. A korábbi rendszert még 1990-ben, a France Télécom önálló állami vállalattá alakulásakor hozták létre. Ami a France Télécom által fizetendő társadalombiztosítási járulékokat illeti, az 1990-es törvény a korábbi gyakorlatot alkalmazza újra. 1996-ban egy új rendszer került kialakításra két okból is: egyrészt a France Télécom részvénytársasággá alakult, részvényeit jegyezték a tőzsdén, és alaptőkéje növekvő része nyilvános kereskedelemben hozzáférhető lett; másrészt teljesen megnyitották azokat a piacokat, melyeken a France Télécom jelen volt, úgy Franciaországban, mint az Európai Unió más tagállamaiban. A lényeges kérdéseket illetően az 1996-ban bevezetett rendszer jelenleg is hatályban van.
2.1. A France Télécom jogállásának, valamint személyzeti politikájának jogszabályi háttere az 1990 és 1996 közötti időszakban
2.1.1. A France Télécom jogállása, illetve személyi állományának helyzete 1990 és 1996 között
(13)
Az 1990. július 2-i törvény 90-568-as szakaszának értelmében (a továbbiakban: az 1990-es törvény) (7) a France Télécom-ot jogi személyiséggel rendelkező közjogi társaságként hozták létre. Korábban a francia Postaügyi és Távközlési Minisztérium egyik főigazgatósága volt. Ugyanezen törvény rendelkezései értelmében az állam teljes tulajdonát képező, ezen főigazgatóság szolgálatainak biztosított ingatlanok és ingóságok ingyenesen és teljes joggal a France Télécomhoz kerültek.
(14)
Az 1990-es törvény 3. cikke alapján a France Télécom fő feladatai a következők: i. távközlési közszolgáltatások biztosítása mind nemzeti, mind pedig nemzetközi viszonylatban; ii. ezen szolgáltatások nyújtásához szükséges hálózatok létrehozása; fejlesztése és működtetése; valamint külföldi hálózatokkal történő összekapcsolása; iii. minden egyéb távközlési, rádiós, illetve televíziós szolgáltatás, felszerelés és hálózat biztosítása.
(15)
Az 1990-es törvény 29. cikke értelmében a France Télécom személyzetére különleges jogállás jellemző, mely egyrészt az állami alkalmazottak jogaira és kötelezettségeire vonatkozó törvényből, másrészt az állam közszerepével kapcsolatos alaprendelkezésekből áll össze. Az 1990-es törvény lehetővé tette szerződéses munkavállalók alkalmazását kollektív szerződés hatálya alatt egy, az állam és a vállalat között létrejött szerződés által meghatározott keretben. E szerződés értelmében a személyi állomány legfeljebb 3 %-ára vonatkozhatott ez a típusú alkalmazás.
(16)
Folytatva a korábbi költségvetési gyakorlatot, az 1990-es törvény 30. cikke a következőképpen határozza meg a személyi állományt illető társadalombiztosítási szolgáltatások finanszírozására vonatkozó felelősségvállalási szabályokat a francia állam és a France Télécom között:
„A Postaügyi és Távközlési Minisztérium, valamint a közjogi társaságok alkalmazásában álló aktív és nyugdíjas korú alkalmazottak, akik állami alkalmazotti jogviszonnyal rendelkeznek, csakúgy, mint ezek jogutódjai, a postai és távközlési (PTT) biztosítási pénztáron keresztül természetben részesülnek betegségi, anyasági és rokkantsági ellátásban a Társadalombiztosítási Törvénykönyv III. könyvében, valamint a VII. könyv első címe II. fejezetében meghatározott feltételek szerint. Az L. 712-9. cikk értelmében ugyanakkor a biztosítás államot terhelő részét mégis a közjogi társaságok kötelesek fizetni állami alkalmazottaik után.
A La Poste és a France Télécom állami alkalmazottai számára folyósítandó nyugdíjak megállapítása és folyósítása a polgári és katonai nyugdíjakra vonatkozó nyugdíjtörvény értelmében az állam felelősségi körébe tartozik. Ellentételezésként, a közjogi társaságok kötelesek az Államkincstárnak megfizetni az alábbiakat:
a)
Az alkalmazott fizetéséből levont összeget, amelynek mértékét a polgári és katonai nyugdíjakra vonatkozó nyugdíjtörvény L. 61. cikke határozza meg.
b)
Egy kiegészítő hozzájárulást, amely lehetővé teszi a nyugdíjas alkalmazottai számára juttatott és jövőben juttatandó nyugdíjak költségének teljes átvételét.
Mindazok a költségek, melyek a Társadalombiztosítási Törvénykönyv L. 134-1. cikke rendelkezéseinek a La Poste és a France Télécom alkalmazottaira való alkalmazásából adódnak, teljes egészében a közjogi társaságokat terhelik.
Az Államtanács szükség szerint rendeletben meghatározza a jelen rendelkezések alkalmazásának feltételeit.”
(17)
1991 és 1996 között, az 1990-es törvény 30. cikkének alkalmazása értelmében a „munkáltatói” hozzájárulás (vagyis az 1990-es törvény eredeti szövegének 30. cikke b) pontjában meghatározott „kiegészítő hozzájárulás”), melyet a France Télécom az állami alkalmazottak alkalmazásának jogcímén köteles fizetni, a francia állam által juttatott ellátások teljes összege és az aktív állami alkalmazottak által a járandóságukra fizetett összeg részének különbségeként lett meghatározva. A France Télécom részt vett a „kompenzáció” és a „túlkompenzáció” rendszerében is, melyek az egyéb állami szervek állami alkalmazotti nyugdíjrendszerei közti egyensúly biztosítása érdekében további átutalásokat irányoztak elő. Az állami alkalmazottak nyugdíjával kapcsolatos kötelezettségek finanszírozásának bérhez kötődő része a polgári és katonai nyugdíjakra vonatkozó nyugdíjtörvény L 61. cikkének alkalmazása során lett meghatározva egy, az alkalmazottnak járó járandóságból történő összeg levonása által. Az összeget a bruttó indexált fizetések 7,85 %-ában rögzítették.
(18)
A France Télécom általi folyósítások összege 920 millió euróról 1 151 millió euróra nőtt 1991 és 1996 között, és a következőképpen alakult:
1. Táblázat
Munkavállalói és munkáltatói nyugdíjjárulékok a France Télécomnál 1991 és 1996 között (8)
(Millió EUR)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A/Kifizetett nyugdíjjáradékok összesen
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/munkavállalói járulék
195
201
217
213
229
238
a 2/munkáltatói hozzájárulás
743
782
853
866
944
976
B/Kompenzáció-Túlkompenzáció
176
188
277
136
201
175
Teljes költség (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
A France Télécom része összesen (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
A France Télécom a fizetett hozzájárulások alapján könyvelte el a nyugdíjak költségeit. E költségek biztos növekedésével és a volt állami alkalmazottak nyugellátása kifizetésének belátható alakulásával számolva a France Télécom az esetlegesen növekvő jövőbeni kifizetések biztosítékául 30 évre elkülönített egy éves szinten meghatározott céltartalékot. Az így létrehozott céltartalék teljes összege 1996-ig 23,4 milliárd FRF (3,6 milliárd EUR) volt. A francia hatóságoktól kapott információk alapján, tekintve, hogy a francia állam saját magának a biztosítója volt, nem gondoskodott a nyugdíjakkal kapcsolatos tartalékok létrehozásáról (9).
2.1.2. A France Télécom jogállásában bekövetkezett változások, valamint állami alkalmazottainak helyzete 1996-tól
(20)
Az 1996. július 26-i, 96-660. francia törvény (10) (a továbbiakban: az 1996-os törvény) az 1990-es törvény több rendelkezését is módosította. 1996. december 31-i hatálybalépésével a France Télécomot olyan állami vállalattá alakította, melyre a részvénytársaságokra vonatkozó jogszabályi rendelkezések alkalmazandók, amennyiben ez utóbbiak nem lennének ellentétesek az 1996-os törvény rendelkezéseivel. Másrészről pedig a törvény ingyenes jogcímen ruházta át a France Télécomot, mint közjogi személyt illető alapvető javakat, jogokat és kötelezettségeket az újonnan létrejövő France Télécom állami vállalatnak.
(21)
Az 1995. december 31-i mérlegben szereplő saját tőke adatok alapján a France Télécom részvénytársaságot rendelettel, („France Télécom”) 25 milliárd FRF-os jegyzett tőkével (3,8 milliárd EUR) alapították. A France Télécom részvények első alkalommal 1997 októberében szerepeltek a Párizsi Értéktőzsdén, csakúgy, mint a New York-i Értéktőzsdén (NYSE). Az 1998-as Éves jelentés adatai szerint a France Télécom vállalatban 63,6 %-os részesedése volt az államnak, 31,2 % a magánbefektetőké, 3,2 % a France Télécom alkalmazottai tulajdonában volt, valamint a Deutsche Telekom rendelkezett a részvények maradék 2 %-ával. 2004. szeptember 7-ét követően, az alaptőke 10,85 %-ának eladása után a francia állam elvesztette a részvények többségi tulajdonát. A későbbiekben ez a részesedés tovább csökkent, majd 2008. december 31-én már csak a tőke 26,65 %-a fölött rendelkezett az állam. Ennek ellenére a szavazatok 26,65 %-ának és egyéb, jelentős részvénytulajdonos(ok) hiányának köszönhetően továbbra is a francia állam marad a France Télécom elsődleges részvényese. Ő nevezi ki a vállalat vezérigazgatóját, és a gyakorlatban ő határozza meg a szavazás kimenetelét az egyszerű többséget igénylő kérdések eldöntése során (11).
(22)
A France Télécom jogállásában az 1996-os törvény értelmében bekövetkezett változás a vállalat személyi állományára vonatkozó különböző rendelkezéseket is tartalmazott. E jogszabály szerint a France Télécom valamennyi állami alkalmazottja a France Télécom állami vállalathoz tartozik, illetve annak alkalmazásában áll. Mindazon dolgozók, akik állami alkalmazotti jogviszonnyal rendelkeztek megőrizték e jogviszonyukat az ezzel járó garanciákkal együtt. A France Télécom állami alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek megegyeznek az állami köztisztviselőkre általában vonatkozó feltételekkel: munkahelyük biztosítva van; felmentésükre kizárólag törvényben meghatározott esetekben és csak alapos ok felmerülése esetén kerülhet sor. Az 1996-os törvény lehetővé tette a France Télécom számára, hogy 2002. január 1-ig új állami alkalmazottakat vegyen föl, valamint, hogy a kollektív szerződés hatálya alatt szerződéses munkavállalókat alkalmazzon.
(23)
1996. december 31-én a France Télécomnál 165.200 személy állt alkalmazásban, akiknek 94,1 %-a volt állami alkalmazott. A gyakorlatban a France Télécom már 1997-től kezdve nem vett fel több állami alkalmazottat, jóllehet erre az 1996-os törvény szerint 2002. január 1-ig lehetősége lett volna. Következésképpen, az állami alkalmazottak száma tíz év alatt 47 %-kal csökkent; az 1997-es 133 434 főről 2007-re visszaesett 69 892 főre. Ez a csökkenés sokkal jelentősebb, mint a vállalati szinten mért 25 %-os szűkülés, melynek következtében 2007. december 31-ére a teljes állomány 124 166 főre csökkent.
(24)
Az 1996-os törvény 6. cikke módosította az 1990-es törvény 30. cikkét is, hozzáadva két albekezdést - a c) és a d) pontokat - az eredeti szöveghez. A törvény kötelezi a France Télécomot, hogy az Államkincstár számára fizesse meg a vállalat állami alkalmazottai részére államilag megállapított és folyósított nyugdíjak ellentételezéseként:
„c)
(…), egy kötelezettség alól mentesítő munkáltatói hozzájárulást, mely 1997. január 1-jétől fizetendő, a járandóság jogcímén kifizetett, nyugdíj miatt levonásra kerülő összeg arányában. A kötelezettség alól mentesítő hozzájárulás mértéke oly módon számítandó, hogy kiegyenlítse a France Télécom és a távközlési ágazat más, az általános társadalombiztosítási szabályozás hatálya alá tartozó vállalatok által kötelezően fizetendő társadalombiztosítási és adóügyi járulékok közötti különbséget a munkavállalók és az állami alkalmazottak esetében egyaránt fennálló kockázatok tekintetében. Ez a mértéket a fent említett járulékok változása esetén felül kell vizsgálni. Az állam számára fizetendő munkáltatói hozzájárulás mértékét és fizetésének módját az Államtanács rendelete határozza meg;
d)
(…), egy átalányként fizetendő rendkívüli hozzájárulást, melynek összegét és fizetésének módját a költségvetési törvény határozza meg 1996. december 31-e előtt”.
(25)
Az 1996-os törvény kizárta a France Télécomot az 1990-es törvény által szabályozott általános és különös öregségi kompenzációs rendszer alkalmazásának hatálya alól. Ez a kompenzáció, illetve túlkompenzáció fizetésének kötelezettségét eredményezte France Télécom számára a szintén általa fizetendő, 1. táblázatban jelölt munkáltatói hozzájáruláson felül. 1991 és 1996 között az e jogcímen kifizetett összeg 18 %-át tette ki az állami alkalmazottak számára fizetett teljes nyugellátásnak.
(26)
Az 1996-os törvény által bevezetett, kötelezettség alól mentesítő munkáltatói hozzájárulás az 1990-es törvény 30. cikke b) pontjában előirányzott kiegészítő hozzájárulást hivatott helyettesíteni. Ez a hozzájárulás egy azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték alapján számítandó, mely az egyenlő nettó béreket terhelő kötelező társadalombiztosítási és adóterhek kiegyenlítésén alapszik. A kiegyenlítés módja a következőképp történik: kiszámítják egy versenytárs nyugdíjakat is figyelembe vevő, teljes társadalombiztosítási járulékfizetésből adódó azon költségét, amit azon, az általános jog alá tartozó munkavállalói után fizetne, akik hasonló struktúrában foglalkoztatva azonos nettó fizetésért dolgoznak.
(27)
Ez a számítási módszer kizárja azon járulékokat, melyeket a versenytársak fizetnek az alkalmazottak és az állami alkalmazottak nem közös kockázatainak biztosítására, különös tekintettel a munkanélküli járulékra, és az alkalmazottak hiteleire szanálási és bírósági felszámolási eljárás esetén (a továbbiakban: A munkavállalói követelések garanciarendszerét kezelő társulás, AGS). Ez a France Télécom és versenytársai között fennálló különbség nem maradt észrevétlen a jogalkotó számára, aki az 1996-os törvény zárószavazása során megállapította, hogy: „a 6. cikk rendelkezései lehetővé teszik a France Télécom számára, hogy könnyített UNEDIC járulékfizetési kötelezettségben részesüljön, ellentétben a potenciális versenytársaival, akikre teljes járulékfizetési kötelezettség vonatkozik” (12).
(28)
A France Télécom évente újraszámolt munkáltatói hozzájárulása az aktív állami alkalmazottak bruttó indexált fizetésének százalékában van meghatározva. Ennek a munkáltatói hozzájárulásnak a mértéke 1997 és 2010 között átlagosan \[…] (13) % volt, és a Francia Köztársaság észrevételei alapján az alábbi, 2. táblázatban foglaltak szerint alakult:
2. Táblázat
A France Télécom által fizetett, kötelezettség alól mentesítő munkáltatói hozzájárulás 1997 és 2010 között
Pénzügyi év
Hozzájárulási ráta
Millió EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Az állami alkalmazottak felvételének 1997-es leállításával a France Télécom állományában lévő aktív állami alkalmazottak száma elérte a maximumot. Habár 1991 és 2010 között az állami alkalmazottak jelentős része nyugdíjba vonult, a táblázat szerint a France Télécom által 2010-ben folyósított 744 millió EUR munkáltatói hozzájárulás 407 millió euróval volt kevesebb azoknál a nyugdíjköltségeknél, melyeket a vállalat az 1996-os reform hatálybalépése előtt fizetett a francia államnak, és a France Télécom által 20 évvel ezelőtti, vagyis 1991-ben fizetett munkáltatói hozzájárulással volt egyenértékű (1 151 millió EUR és 743 millió EUR, lásd az 1. táblázatot).
(30)
Az 1996-os törvény által bevezetett reform eredményeként tehát csökken a France Télécom által fizetendő hozzájárulás abszolút értéke, és már nincs közvetlen összefüggésben a nyugdíjba vonult állami alkalmazottak számával. Az 1996-os törvény által bevezetett állami költségnövekedésre épp akkor került sor, amikor a Szenátus előrejelzései a nyugdíjköltségek nagy mértékű növekedését állapították meg 2005-től, és 2007-ben 13 milliárd FRF (1,98 milliárd EUR), 2017-ben 21,5 milliárd FRF (azaz 3,3 milliárd EUR), 2027-re pedig már 34 milliárd FRF, vagyis 6,1 milliárd EUR összegű nyugdíjterhet jósoltak (14).
(31)
Így tehát a Nemzetgyűlésben, illetve a Szenátusban a törvényjavaslat vitája során már egy 250 milliárd FRF összegű jóváírási tétel (költségátruházás) merült fel, mely nyugdíjköltségből következően az állami költségvetést terhelné. Ezt pedig a 100 milliárd FRF éves járulék és a 40 milliárd FRF rendkívüli hozzájárulás nem képes fedezni, még akkor sem, ha hozzáadjuk a vállalati részvények egy részének eladásából származó bevételt. Javaslatra került egy hozzávetőlegesen maximum 40 milliárd FRF összegű rendkívüli hozzájárulás is, amely csökkentené az államot terhelő az új és jelentős költségeket. Ezt az összeget végül a bankárok tanácsadó testületével együtt határozták meg, hogy összeegyeztethető legyen a saját tőkéhez viszonyított 150 %-os eladósodottsági aránnyal, és hogy megfeleljen az állami többletköltséget jelentő, nyugdíjakra képzett vállalati céltartalék összegének tíz, de csakis tíz éven keresztül a kifizetett nyugdíjak és az innentől kezdve behajtandó, kötelezettség alól mentesítő járulék közötti különbség eredményeként (15).
(32)
Az állami kompenzáció céljára tehát nem csak a jogalkotó által megszavazott törvény 30. cikkének szövegében, illetve az 1996-os törvényjavaslat vitája során hívták fel a figyelmet, hanem a France Télécom 1997-es Éves jelentésében is, mely fontosnak tartja „a francia állam javára történő, 37, 5 milliárd FRF összegű rendkívüli hozzájárulás kifizetését a volt állami alkalmazottak jövőbeli nyugdíjának fedezésére” (16). A France Télécom által képzett céltartalék tehát lehetővé tette, hogy a vállalat csökkentse a pénzügyi teher mértékét, hiszen így egyetlen év alatt kifizette a reform államra rótt tíz éves többletköltségét.
(33)
Így, a France Télécom által, az 1990-es törvényből következő költségnövekedés kiegyenlítése érdekében képzett, 1996-ra összesen 23,4 milliárd FRF (3,6 milliárd EUR) összeget kitevő céltartalékot figyelembe vették a rendkívüli munkáltatói hozzájárulás (vagy „értékkülönbözet”) összegének rögzítésekor. E hozzájárulásnak a céltartalékon kívüli része tíz éven keresztül fedezte ezt a többletköltséget. Ez utóbbinak az összegét - ahogyan az a korabeli vitákból egyértelműen kitűnik - a vállalat által céltartalékként elkülönített összegnek a figyelembevételével rögzítették.
(34)
Az 1996-os törvény értelmében létrehozott munkáltatói éves hozzájárulás kötelezettség alól mentesítő jellegéből adódik, hogy a France Télécom kötelezettsége kizárólag ennek a hozzájárulásnak a kifizetésére korlátozódik. Nincs további kötelezettsége sem az állami alkalmazottakra érvényes nyugdíjrendszer, sem egyéb, köztisztviselőkre érvényes járulékrendszer esetleges hiányainak fedezésére. A 1996-os törvény tehát tárgytalanná tette a könyvelési céltartalékot. A céltartalékot 1996. december 31-én a France Télécom eredménykimutatásában nyereségként írták vissza 17,5 milliárd FRF (2,7 milliárd EUR) nettó értéken (17).
(35)
Továbbá, az 1996-os törvény által a France Télécom állami alkalmazottai számára államilag megállapított és folyósított nyugdíjak ellentételezéseként kirótt, rendkívüli átalány-hozzájárulást 37,5 milliárd FRF, azaz 5,71 milliárd EUR összegben rögzítette az 1997-es költségvetési törvény. Ezt a vállalat rövid és hosszú lejáratú hitelállományának növelésével finanszírozták (18) és több részletben fizették ki 1997 januárja és októbere között. A rendkívüli hozzájárulásból származó bevétel tette lehetővé a francia államháztartási hiány csökkentését 41,8 milliárd EUR-ra 1997-ben. Enélkül a bevétel nélkül a hiány abban az évben a GDP 3,7 %-a lett volna.
(36)
A hozzájárulásból származó bevételt az 1997-es költségvetési törvény által bevezetett France Télécom Rendkívüli Hozzájárulási Gazdálkodási Közintézménynek juttatták. Ez a rendkívüli hozzájárulás - az általa termelt esetleges pénzügyi bevételek mellett - az intézmény egyetlen bevételi forrása. Kiadásai az állami költségvetés felé évente teljesített egyszeri befizetések, melyek 2006 óta így bevételt jelentenek a civil és katonai nyugdíjak speciális felhasználású állami számláján. Ez a befizetés az 1997-es évre 1 milliárd FRF-ban (152,4 millió EUR) lett meghatározva, melyet azután minden évben 10 %-kal növelnek, feltéve, hogy a költségvetési törvény nem tartalmaz ezzel ellentétes speciális rendelkezést. A közintézmény megszűnik, mihelyt bevételeit az állam javára teljes mértékben befizette (19).
(37)
Az éves befizetési kötelezettséget meghatározó, 1997-es évre szóló költségvetési törvény rendelkezései alapján, nem számolva az intézmény egyéb bevételeit, a közintézmény élettartamát 1999-ben 17 évre becsülték (20). Mindazonáltal, mivel az éves befizetések jelentősebb összegeket jelentettek, mint ahogyan arról az 1997-es költségvetési törvény rendelkezett, ez az időszak megrövidült. Ahogyan azt a 3. táblázat is mutatja, az intézmény éves befizetéseinek összege 2010-re már elérte az 5,47 milliárd eurót. Az intézménynek az elérhető erőforrások teljes befizetésével bekövetkező megszűnését 2011. december 31-re prognosztizálták (21). Következésképpen a 2011-es évre szóló költségvetési törvény ez év tekintetében 243 millió EUR összegű befizetést irányoz elő a speciális nyugdíj felhasználású számlára, aminek így rendeznie kellene az intézmény bevételeit (22).
(38)
Mindenesetre, az 1997-ben a France Télécom Rendkívüli Hozzájárulási Gazdálkodási Közintézmény számlájára juttatott rendkívüli hozzájárulás 37,5 milliárd FRF-os összege megfelel az 1996-os törvényjavaslat vitája során felmerült 40 milliárd FRF alatti hozzájárulási összegnek. Jóllehet az 1997-ben az állami költségvetés javára tejesített befizetés évente biztosította a polgári és katonai nyugellátások kifizetését, e hozzájárulás összegét azért határozták meg, hogy kompenzálja azt a többletköltséget, ami az államnál jelentkezett az 1996-os törvény alkalmazása nyomán.
(39)
A polgári és katonai nyugdíjakra vonatkozó nyugdíjtörvény L 61. cikke által a France Télécom közjogi társaság 1991-es megalakulásától kezdve meghatározott, az állami alkalmazottak nyugdíjával kapcsolatos kötelezettségek finanszírozásának bérezésre vonatkozó részét nem módosította az 1996-os törvény. Az 1990-es, és az 1996-os törvény nem módosította a France Télécom magánjogi szerződés alapján foglalkoztatott munkavállalóinak nyugdíjrendszerét, amely társadalom- és nyugdíjbiztosítási szempontból általános jog alá tartozik, és amelyet az állományban lévő vezetők esetén az AGIRC rendszer, nem vezetőknél pedig az ARRCO rendszer egészít ki. E rendszer alapján a France Télécom-ot, illetve magánjogi szerződés alapján foglalkoztatott munkavállalóit ugyanazok a kötelezettségek terhelik, mint a versenytárs vállalatoknál dolgozókat, különös tekintettel a munkáltató általi, kötelezettség alól mentesítő hozzájárulás fizetésére.
(40)
Az 1996-os törvény által bevezetett reform alkalmával a francia állam tanácsadó szerveként működő aktuáriusi iroda úgy becsülte meg, hogy a France Télécom aktív korú, illetve nyugállományban lévő állami alkalmazottai után a nyugdíjak állam általi megállapításának és folyósításának költsége eléri a 242 milliárd FRF (36,9 milliárd EUR) összeget (23) az 1997. január 1-én aktualizált várható értéken (24). Ez a szám a 250 milliárd FRF-ra kerekített összeghez közelít, mely a Szenátusban is említésre került. A biztosítási statisztika ugyanezen feltételezésein alapuló becslés A France Télécom által ellentételezésként fizetett, kötelezettség alól mentesítő munkáltatói hozzájárulást - a biztosítási statisztika ugyanezen feltételezéseinek alapján - 15,2 milliárd euróra becsülték. Ehhez azonban hozzá kell adni az értékkülönbözetet vagy a rendkívüli hozzájárulás 5,7 milliárd eurós összegét, melyet egészében 1997 októberében fizettek ki. A reform hatálybalépése idején a francia hatóságok \[…] milliárd euróra becsülték a jövőbeni bérezéssel kapcsolatos hozzájárulások értékét. A France Télécom által a francia állam részére átutalt nettó költség értéke az 1996-ban becsült érték, tehát \[…] milliárd EUR volt.
(41)
Az 1997 és 2006 közötti tíz éves időszakban, - ahogyan az 1996-os törvényjavaslat vitája során említésre került - a teljesítendő szolgáltatások együttes összege […] milliárd EUR volt. A becslést a francia állam tanácsadó testületeként működő aktuáriusi iroda készítette. Ebben az időszakban, a ténylegesen teljesített szolgáltatások összértéke majdnem megegyezett a becsült összeggel: \[…] milliárd EUR volt, amely kevesebb, mint 0,83 %-kal tért el az előirányzott értéktől (25). Ez utólagosan megerősíti a törvényről szóló vitához felhasznált előzetes számítások pontosságát.
(42)
E a számok figyelembevételével megállapítható, hogy a Nemzetgyűlés és a Szenátus előtt, az értékkülönbözet vagy a France Télécom által fizetendő rendkívüli hozzájárulás összegének meghatározása céljából megvitatott összegek, valamint indoklásai megfelelnek az utólagos, a törvényjavaslat vitája során említett tízéves időszak alatti ellenőrzések során megállapított összegeknek. A bejelentett rendkívüli hozzájárulás maximális, 6 milliárd EUR-s (40 milliárd FRF) összege megfelel a vállalat által 1996-ig képzett céltartalékoknak. Ez utóbbit azért hozták létre, hogy a vállalat teljesíteni tudja a várható, 3,6 milliárd EUR (23,4 milliárd FRF) értékű nyugdíjak, valamint egyrészt az 1997 és 2006 közötti időszak munkáltatói és munkavállalói járulék összege közötti, államot terhelő 2,4 milliárd EUR-s különbözetnek, másrészt pedig azoknak a teljesítendő szolgáltatásoknak a kifizetését, melyek - az 1996-os becslés szerint - ugyanarra a tíz éves időszakra vonatkoznak.
(43)
Másrészről a Francia Köztársaság által rendelkezésre bocsátott információk, és a 3. táblázatban szereplő adatok azt mutatják, hogy az 1997 és 2010 közötti időszak alatt a France Télécom állami alkalmazottai nyugdíjának állam által fizetendő összesített költsége az 1996-os reform következtében, elérte a \[…] milliárd eurót. Az állam által fizetendő költség számítása: a France Télécomnak és aktív korú állami alkalmazottainak éves járulékai, valamint a France Télécom Rendkívüli Hozzájárulási Gazdálkodási Közintézmény éves utalásainak a nyugdíjas korú alkalmazottak számára évről évre teljesített szolgáltatások értékével csökkentett összege. 1997 és 2010 között a költség a következőképpen alakult:
3. Táblázat
A francia államnak az 1996-os reform következtében fellépő költségei (1997-2010)
Millió EUR
Járulékok
(munkáltatói, munkavállalói)
A France Télécom Rendkívüli Hozzájárulási Gazdálkodási Közintézmény éves befizetései
Kifizetett szolgáltatások
Költség az állam számára
1997
(…)
152,4
(…)
(…)
1998
(…)
167,7
(…)
(…)
1999
(…)
184,5
(…)
(…)
2000
(…)
202,9
(…)
(…)
2001
(…)
223,2
(…)
(…)
2002
(…)
245,5
(…)
(…)
2003
(…)
270,0
(…)
(…)
2004
(…)
297,1
(…)
(…)
2005
(…)
326,9
(…)
(…)
2006
(…)
1 359,5
(…)
(…)
2007
(…)
395,4
(…)
(…)
2008
(…)
435,0
(…)
(…)
2009
(…)
578,0
(…)
(…)
2010
(…)
635,8
(…)
(…)
Összesen
(…)
5 473,9
(…)
(…)
(44)
A France Télécom Rendkívüli Hozzájárulási Gazdálkodási Közintézmény által az 1997-es év során fizetendő éves kifizetések tételei - az ezeket meghatározó 1997-es költségvetési törvény rendelkezései értemében - nem feleltek meg sem a France Télécom nyugdíjas alkalmazottai számára becsült vagy ténylegesen teljesített szolgáltatások összegének, sem pedig az állam által fizetendő költségek összegének. Így, ezen kifizetések nem a fent említett összegek függvényében lettek meghatározva. A ténylegesen kifizetett összegek vizsgálata megerősíti ezt a különbséget. Amint az a 3. táblázatban is látható, a France Télécom nyugdíjas állami alkalmazottai számára teljesített szolgáltatások összege - az 1997-ben fizetett rendkívüli hozzájárulás ellenére - 2004-től kezdve (a 2006. év kivételével) túllépte az éves szinten rendelkezésre álló pénzforrásokat.
(45)
Így, a France Télécom éves járulékfizetése, valamint a rendkívüli hozzájárulásokat kezelő intézmény éves kifizetései nem lettek világosan és ex ante a kijelölt célokra fordítva. Azaz nem fordították őket a France Télécom nyugdíjas alkalmazottait illető, speciális felhasználású nyugdíjszámlák kiegészítésére. Amennyiben az 1997-es költségvetési törvény szerinti, éves szinten 10 %-kal növelt összegnek a visszafizetési rendszere helyett 1997 óta a rendkívüli hozzájárulásnak a szóban forgó szolgáltatások kifizetésére való kizárólagos felhasználását alkalmazták volna, akkor - számításba véve a 3. táblázatban szereplő, az éves járulékok által nem fedezett összeget - a közintézmény a tervezett 2011. év vége helyett, a 2008. év végén megszűnt volna. Mindenesetre a rendkívüli hozzájárulás összege mindkét esetben nagy valószínűséggel felhasználásra került volna 2011. december 31-ig.
2.2. A távközlési piacok fokozatos, majd teljes megnyitása
(46)
A France Télécom állami alkalmazottai nyugdíjának finanszírozási reformjára azzal egyidejűleg került sor, hogy az általa működtetett szolgáltatások piacát teljesen megnyitották. 1988-tól kezdve a távközlési szektor fokozatos megnyitására került sor a távközlési végberendezések piacának versenyéről szóló 88/301/EGK bizottsági irányelv (1988. május 16.), (26) valamint a távközlési szolgáltatások piacain belüli versenyről szóló, 90/388/EGK bizottsági irányelv (1990. június 28.) által (27). A 90/388/EGK irányelv a liberalizációs intézkedések 1990. december 31-e előtti foganatosítását irányozta elő az adatközlés, valamint telefonos hang- és adatszolgáltatások területén a vállalati hálózatok és a felhasználók zárt csoportjai számára. A 96/19/EK bizottsági irányelv (1996. március 13.) a távközlési piac versenyének megteremtése érdekében módosította a 90/388/EGK irányelvet (28), célul kitűzve a távközlési ágazat 1998. január 1-jével megvalósuló teljes liberalizációját.
(47)
A távközlés szabályozásáról szóló 1996. július 26-i 96-659.sz. törvény ugyanis meghatározta azokat a feltételeket, melyek lehetővé teszik a szektor teljes liberalizációjának a megvalósítását. Mindezt úgy, hogy véget vetett a France Télécom monopolhelyzetének a vezetékes telefon és az adatátvitel területén, valamint közbenjárt a versenytársak felé közvetített díjszabás és a hálózatba történő csatlakozás kialakításában. Még olyan piacokon is - mint például a mobilszolgáltatás -, melyekre nem vonatkozott a kizárólagosság, és amelyeken így 1987 óta szabad verseny működött, a France Télécom biztos vezető piaci pozícióval rendelkezett, mely 1997-ben 53,3 %-os, 2002-ben pedig 49,8 %-os részesedést jelentett (29). A 96-659. sz. törvény a France Télécom-ot általános gazdasági érdeket képező feladatokkal ruházta fel, és kilátásba helyezett számára egy, a kötelezettségek finanszírozását célzó, a versenytársak befizetései által fenntartott alap létrehozását.
(48)
A France Télécom a (46) és (47) preambulumbekezdésekben idézett rendelkezésekből adódóan - 1998 után - olyan versenytársakkal találta magát szembe a franciaországi piacain, amelyek részben nemzetközi csoportok tulajdonában voltak. E piacok közül néhánynak - mint a mobilszolgáltatás, vagy a nemzetközi kommunikáció - országhatárokon átnyúló vetülete is volt. A liberalizált piacokon ez a tendencia a 1998-tól kezdve felerősödött. A France Télécom több külföldi szolgáltatóval is szövetséget kötött. Így 1996-ban a Deutsche Telekommal és a Sprinttel (Global One) szerződött, 1997-től pedig további partneri kapcsolatokra és részesedésekre tett szert Olaszországban (Wind), Hollandiában (Casema), majd mobilszolgáltatási engedélyeket szerzett Dániában és Portugáliában (30).
(49)
A France Télécom nyugdíjfinanszírozási reformja tehát ugyanarra az időszakra esett, mint a piac Európai Unió szintjén megvalósuló liberalizációja. Vagyis a reform egy, a verseny számára teljesen nyitott piacon éreztette hatását, ahol egyébként a France Télécom szövetségeseket, és jelentős részesedéseket szerzett más EU-tagállamban. Úgy tűnik, az a kívánalom állt az 1996-os törvénynek, illetve a vállalat (részvényei) magántőke számára való megnyitásának hátterében, hogy a France Télécom a francián kívüli, európai piacokon is terjeszkedni tudjon. Mindez kitűnik a tervezés idején elhangzott kijelentésekből, miszerint „fontosnak tartják a francia kormány azon törekvését, hogy fenntartsa nemzeti bajnokát, a France Télécom-ot” (31).
(50)
Európában és a világ vezető multinacionális távközlési szolgáltatói között a France Télécom-ot jelenleg az első számú nagysebességű internetszolgáltatónak, és a harmadik számú mobilszolgáltatónak tartják. A France Télécom Franciaországon kívül is jelentős tevékenységet folytat leányvállalatain keresztül, melyek vezető pozícióban vannak Spanyolországban, az Egyesült Királyságban, Lengyelországban, Szlovákiában, Belgiumban és Ausztriában (32).
3. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁHOZ VEZETŐ OKOK
(51)
A Bizottság az eljárást megindító határozatában kifejtette előzetes álláspontját az 1996-os törvény által bevezetett intézkedések kapcsán, összehasonlítva ezeket a France Télécom által fizetendő, 1990-es törvény által megállapított kötelező társadalombiztosítási és adóterheket tartalmazó referencia keretrendszerrel. A Bizottság úgy ítélte meg, hogy ezek az intézkedések - az állam pénzforrásai segítségével - a France Télécom számára olyan célzott előnyt biztosítottak, amely alkalmas a verseny torzítására és a tagállamok közötti kereskedelem befolyásolására, és amely így az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülhet.
(52)
A Bizottság ezenkívül megjegyezte, hogy bár ezek az intézkedések állami támogatásnak minősíthetők, végrehajtásukat megelőzően nem tettek eleget a Bizottság felé történő bejelentési kötelezettségnek, pedig a joggyakorlat szerint ezeknek új támogatásnak kellett volna minősülniük. A Francia Köztársaság tehát nem tett eleget a szerződés szerinti bejelentési kötelezettségének, ennélfogva ez az intézkedése jogellenesnek minősül.
(53)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján jogosult a támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségének kivizsgálására. A Bizottság ugyanezen rendelkezés alapján arra a következtetésre jutott, hogy a La Poste számára engedélyezett támogatás az általa foglalkoztatott alkalmazottak nyugdíjának finanszírozási módjára vonatkozó reform során összeegyeztethető volt a belső piaccal (33), valamint, hogy - tekintettel a két ügy közötti hasonlóságra - helyénvalónak tűnt, hogy jelen esetben is hasonló elemzés szülessen.
(54)
A Bizottság a támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségének előzetes vizsgálata során, a La Poste által foglalkoztatott állami alkalmazottak nyugdíjfinanszírozási módjára vonatkozó reformmal való hasonlóság ellenére, a Francia Köztársaságot az alábbi kétségeiről tájékoztatta:
a)
először, a Bizottság annak hangsúlyozása után, hogy nem áll rendelkezésére részletes információ arról, hogy a France Télécom által fizetett járulékok mértéke megegyezik-e a Franciaországban a távközlési szektorban általános jog alatt működő magánvállalatok által fizetett járulékokkal, megjegyezte, hogy a France Télécom által 1997 óta alkalmazott, a kötelezettség alól mentesítő hozzájárulás mértéke nem teszi lehetővé a versenytársakkal való egyenlő versenyhelyzet („level playing field” - azaz kiegyenlítő hatású mechanizmus) kialakítását. Mindez abból adódik, hogy a France Télécom viszonylatában alkalmazott mérték csak azokat a járulékokat foglalja magában, melyek megfelelnek az általános jog alá tartozó munkavállalók és az állami alkalmazottak esetében egyaránt fennálló közös kockázatoknak, és ilyen jogcímen kizárja a nem közös kockázatok kapcsán fennálló járulékokat. Ilyennek tekinthető például a vállalat szanálási és felszámolási eljárása esetén a munkanélküliségnek vagy a bérek ki nem fizetésének a kockázata;
b)
másodszor, a Bizottságnak nem állt rendelkezésére elegendő információ arról, hogy milyen hatással volt a versenyre a nyugdíjköltségek mérséklése. Erre azért lett volna szükség, hogy meg lehessen állapítani, az esetleges pozitív hatások fölülmúlják-e a negatív hatásokat. Márpedig a Bizottságnak ehhez számításba kellett vennie azt a tényt, hogy a France Télécom még nem fizette vissza teljes mértékben a jogellenesen igénybe vett és a versennyel össze nem egyeztethető támogatásokat a Bizottság 2004. augusztus 2-i, a Franciaország részéről a France Télécom részére biztosított állami támogatásról szóló határozatának (a továbbiakban: a France Télécom iparűzési adójának alkalmazásáról szóló határozat) végrehajtásaként (34), amely határozatot Franciaország nem hajtott végre a megadott határidőn belül, ahogyan azt az Európai Bíróság is megállapította (35).
4. AZ ÉRDEKELTEK ÉSZREVÉTELEI
(55)
Az érdekeltek által tett észrevételeket a 4.1. és a 4.3. részek között foglaltuk össze.
4.1. France Télécom
(56)
A France Télécom, a Francia Köztársaság által korábban előterjesztettekhez képest kiegészítő észrevételeiben azon a véleményen volt, hogy tartós létszámfelesleg problémájával kell szembenéznie, mely a korábbi közjogi helyzetével hozható összefüggésbe, és hogy nem rendelkezik - az érintett lakosság körében - ugyanazokkal a folyamatos foglalkoztatásbeli lehetőségekkel, mint versenytársai. Így a France Télécomnak egy elég jelentős, 180 millió EUR összegű képzési programot kellett jóváhagynia, mely a bértömeg 4,5 %-ának felel meg, szemben a francia vállalatok 2,9 %-os átlagával. A France Télécom hivatkozott egy, infláció és visszatérítés nélkül hozzátevőlegesen több mint \[…] %-kal az átlag feletti bérteherre is. Ezen túl, mivel a France Télécom nem tudott munkanélküliséget csökkentő intézkedéseket foganatosítani, ezért 1996 és 2006 között több mint 8 milliárd EUR értékben finanszírozta az állami alkalmazottak távozáskor esedékes járulékos költségeit, így például a szakmai életpálya végén járó szabadságot.
(57)
Másodsorban, a France Télécom úgy vélte, hogy az 1990 és 1996 között fizetett nyugdíjköltségek nem szokásos mértéket öltöttek, így, a Combus ítélet értelmében strukturálisan hátrányos helyzetbe került a magánszektorbeli versenytársaihoz képest (36). A Combus ítélet egy versenytársakra is vonatkozó általános jogrendszer és referencia keretrendszer, mely alapján eldönthető, hogy a fent említett költségek szokásos terhet jelentenek-e vagy sem. A Combus ítéletben megfogalmazott alapelveket a Törvényszék azóta a Hotel Cipriani ítéletben is megerősítette (37). A France Télécom kétségbe vonta, hogy egyetlen szolgáltató - jelen esetben saját maga - helyzete az 1996-os törvény által bevezetett reform előtt és után megfelelő összehasonlítási alapot jelenthet a joggyakorlat értelmében vett gazdasági előny fennállásának megítéléséhez. Mindenesetre amennyiben a referencia keretrendszer a France Télécom 1996-os törvény előtti és utáni helyzetére egyaránt visszavezethető lenne, az intézkedés nem minősülne célzottnak, mivel azonos módon lett volna alkalmazandó a fent említett kereten belül.
(58)
Ez azt eredményezné, hogy a szóban forgó intézkedések, mivel nem mentesítik a France Télécomot a nem szokásos strukturális hátrány elszenvedése alól, nem minősülnének a szerződés értelmében vett állami támogatásnak, vagy nem minősülnének állami támogatásból eredő célzott előnynek.
(59)
Kiegészítő megjegyzést téve, a France Télécom úgy véli, hogy a számára megállapítottnak vélt állami támogatás összeegyeztethető lenne a belső piaccal a Bizottság által a La Poste nyugdíjrendszeréről szóló határozatában (a továbbiakban: La Poste határozat) megállapított kritériumok szerint (38). Az, hogy a France Télécom, jellegzetes struktúrája következtében csak közös kockázatok alapján kiszámított járulékot fizet, nem jelenti azt, hogy 1996 óta kedvezőbb helyzetbe hozták volna a versenytársaihoz képest. Azon a hátrányon kívül, amely az állami alkalmazottak alkalmazásához fűződik, a France Télécom jelentős összeget volt köteles fizetni az 1996-os reform következtében. Meg kell tehát vizsgálni ennek a reformnak a belső piaccal való összeegyeztethetőségét, tekintve, hogy a reformmal kapcsolatos, 5,7 milliárd EUR ellenszolgáltatás messze túllépi azt az összeget, amit a France Télécomnak fizetnie kellett volna, ha az általa fizetett hozzájárulás a nem közös kockázatokra is vonatkozott volna.
(60)
A France Télécom úgy ítéli meg, hogy a La Poste határozatban (39) a Bizottság elismerte, hogy az értesítést követően, de a Bizottság határozatának megszületése előtt hatályba lépett reformmal bevezetetett 2 milliárd EUR értékű egyedi, rendkívüli hozzájárulás azt a célt szolgálja, hogy kompenzálja a nem közös kockázatokhoz kapcsolódó járulékokat, egészen az imént említett egyedi hozzájárulás kimerítéséig. A France Télécom szerint semmi sem indokolja, hogy a Bizottság ne álljon ki emellett az alapelv mellett, hiszen az 1996-os törvényjavaslat vitája idején tett politikai nyilatkozatok alapján nem gondolhatjuk azt, hogy a France Télécom által átalányként fizetendő hozzájárulás összegét úgy határozta volna meg a jogalkotó, hogy tíz éven keresztül fenntartsa a status quo állapotát.
(61)
Ezen kívül, az 1996-ból rendelkezésre álló számok ellentmondani látszanak annak a feltevésnek, miszerint az 5,7 milliárd EUR összeget úgy becsülték volna meg akkoriban - az 1996-os törvény értelmében tíz éven keresztül pontosan megfelelve az állami többletköltségeknek -, hogy évről évre kompenzálja a vállalat által fizetendő, legenyhébb éves költségeket, figyelembe véve a nyugdíjrendszerek közötti kompenzációs költségeket is, melynek fizetése alól a France Télécom 1996-ban mentesült (40). A rendkívüli hozzájárulás fizetése a francia állam - a reform bevezetése miatt szükségessé váló - teljes kártalanítását célozta. E hozzájárulást tehát feltétlenül szem előtt kell tartani a versenyegyenlőség 1997-től, azaz a reform hatálybalépésétől kezdődő vizsgálata során.
(62)
Végül, a France Télécom úgy véli, hogy - mivel az 1996-os reform nélkül jelentős versenyhátrányba került volna azokon a piacokon, ahol az Unió célja a liberalizáció volt, és amit a francia hatóságok azóta teljesen a France Télécom iparűzési adójának felhasználásáról szóló határozatnak megfelelően szabályoztak (41) - az intézkedés nincs negatív hatással a versenyre.
4.2. A panaszosok
(63)
A panaszosok osztják a Bizottságnak, az állami támogatás vizsgálatát az egyezmény szerint megnyitó határozatában kifejtett megítélését az 1996-os törvénnyel bevezetett, a France Télécom által fizetendő nyugdíjköltségek könnyítésével kapcsolatban. A panaszosok sajnálatukat fejezték ki, hogy az imént említett határozat indoklásában nem szerepelnek mennyiségi mutatók; a támogatás összege 12,3 milliárd EUR lenne, de semmi esetre sem lenne 9,9 milliárd eurónál kevesebb (42). A panaszosok szerint az intézkedés hatásai - normál esetben a vállalat költségvetését terhelő társadalombiztosítási költségcsökkentés -, és nem az intézkedés tárgya - vagyis egy állítólagos hátrány kompenzációja - határozzák meg, hogy mi minősül állami támogatásnak. A France Télécomnak valószínűsíthetően nincsenek nehézségei az állami alkalmazottak foglalkoztatását illetően, mivel a vállalat a versenytársaiénál 13 %-kal kevesebb munkanélküli és társadalombiztosítási járulékot fizet, továbbá stabil személyi állománnyal rendelkezik, melynek bértömege előnyugdíjazással vagy az állami alkalmazotti szférába történő átirányítással rugalmasan csökkenthető.
(64)
A panaszosok szerint az ily módon leírható állami támogatás nem egyeztethető össze a belső piaccal. A France Télécomnak juttatott jelentős versenyelőny annál is inkább sérelmes, minthogy a költségek csökkentése nem volt szükséges a pénzügyi stabilitás fenntartásához. 1996-ban egy legalább nettó 9,9 milliárd EUR aktualizált értékű nyugdíjhátralék-csökkentésben részesült és mivel a vállalatnak nem kellett többé ezt az összeget mérlegében (vagy annak mellékletében) feltüntetnie, a France Télécom később ennél jóval nagyobb mértékben adósodott el: 1997 és 2007 között átlag nettó 44 milliárd EUR pénzügyi adóssággal rendelkezett. Később a támogatás - amely felmentette a France Télécomot a monopolhelyzetéből örökölt nyugdíjköltségek fizetésének kötelezettsége alól - lehetővé tette a vállalat nemzetközi terjeszkedésének finanszírozását, ugyanakkor megerősítette franciaországi pozícióját, ahol monopolhelyzetéből adódóan - melynek költsége csupán az ellentételezés volt - jelentős előnyöket élvezett.
(65)
Ezenkívül, a jogellenes, nem összeegyeztethető és vissza nem térített korábbi támogatások miatt - tekintettel összesített hatásukra - képtelenség lenne a most szóban forgó működési támogatást összeegyeztethetőnek minősíteni. Végül, az 1996-os reform nem biztosít egyenlő versenyhelyzetet, mivel a vállalat mentesült a felszámolási eljárás esetén fedezendő munkanélküliségnek, és a bérek ki nem fizetésének kockázatához kötődő járulékok fedezete alól; mindez pedig kizárja a reformnak a szerződés rendelkezéseivel való összeegyeztethetőségét. Márpedig helyénvaló lenne, hogy a France Télécom nyugdíjhátralékát egy független szakértő számítsa ki, és hogy Franciaország kötelezettséget vállaljon a rendszer pénzügyi semlegességének biztosítására, különösen a munkáltatói hozzájárulásra és - a költségek változása esetén - az 5,7 milliárd EUR értékkülönbözetre vonatkozó kiegyenlítő mechanizmusok biztosítása által.
4.3. A távközlési szolgáltató
(66)
A távközlési szolgáltató egyetért a Bizottság eljárást megindító határozatában ismertetett előzetes vizsgálat során leírtakkal, miszerint az 1996-os törvény által bevezetett módosítások új és jogellenes állami támogatásnak minősülnek, mivel szerintük azzal a céllal hozták a fenti rendelkezéseket, hogy a France Télécom általi, kötelezettség alól mentesítő éves hozzájárulás fizetését helyettesíthessék az állam által ténylegesen teljesített nyugdíjkifizetésekkel, leszámítva ebből az állami alkalmazotti jogviszonnyal rendelkező aktív munkavállalók által fizetett járulékokat. Az említett szolgáltató szerint ugyanez a minősítés alkalmazandó azokra a társadalombiztosítási járulékokra is, melyeket a magánjogi szerződés alapján foglalkoztatott munkavállalók nem közös kockázataira vonatkozóan a France Télécom versenytársai fizetnek, de ő maga legalább 1996 óta nem fizet az állami alkalmazotti, az általános jog alá tartozó állománya tagjai után. Másrészről, ellentétben a La Poste határozatban szereplő esettel (43), a France Télécom munkáltatói hozzájárulásának kiszámítása során nem vették - és még azóta sem veszik - számításba a fent említett járulékokat, pedig az megakadályozhatná, hogy a támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősüljön.
(67)
Az államnak járó, a már kifizetett nyugdíjak visszafizetésének megszűnéséből származó támogatás tekintetében a szolgáltató úgy véli, hogy a Bizottság La Poste határozatában szereplő versenyjogi mérleg vizsgálata a contrario az összeegyeztethetetlenség minősítéséhez kellene, hogy vezessen. Ezt a vizsgálatot az 1996 óta történt tényekre kellene alapozni, nem pedig - ahogyan a La Poste határozatban - a jövőre vonatkozó feltételezésekre.
(68)
Márpedig - a szolgáltató szerint - a France Télécom, a saját piacain a domináns fogalmát kimerítő pozícióval rendelkezik. Ebből adódóan a France Télécom ex ante alá van rendelve a nagy és a nagyon nagy sebességű nagykereskedelmi internetpiac, valamint a vezetékes telefonra vonatkozó híváskapcsolódási, illetve zárási szabályozási kötelezettségeinek. A Bizottság, az EK-Szerződés 82. cikkében foglalt eljárásnak a COMP-38.233 sz. ügy kapcsán való alkalmazásáról szóló, 2003. július 16-án hozott határozatában megállapított, és szankcionált egy, az EUMSZ 102. cikke szerinti jogsértést, melyet a France Télécom vezetője követett el a Wanadoo nevű leányvállalatán keresztül (44). Ahogy a vállalat pénzügyi stabilitása helyreállt, a juttatott támogatások lehetővé tették számára, hogy azokból nemzetközi terjeszkedését, különösen az Orange, a Retevisión és az AMENA megvásárlását finanszírozza.
(69)
Végül, a szolgáltató azt kéri a Bizottságtól, hogy pontosan határozza meg a szóban forgó támogatás összegének nagyságát, valamint - a Deggendorf jogeset alkalmazásával (45) - mindaddig utasítsa el az intézkedések belső piaccal való összeegyeztethetőségének elismerését, amíg a múltbeli jogellenes támogatások nem kerülnek visszafizetésre.
5. A FRANCIA KÖZTÁRSASÁG MEGJEGYZÉSEI
(70)
A Francia Köztársaság úgy véli, hogy a France Télécom állományában lévő, francia állami alkalmazottak nyugdíjának finanszírozási módjára vonatkozó, 1996-os reform kapcsán bevezetett változások nem tartalmaznak állami támogatásnak minősülő elemeket. Az 1996-os reform mindenképpen összeegyeztethetőnek minősíthető a belső piaccal, különösen a Bizottság La Poste ügyben hozott határozata indokolásának jelen esetre való értelmezése által. (46).
5.1. Az állami támogatás fennállásáról
(71)
A Francia Köztársaság úgy véli, hogy az 1990-es törvény a France Télécomot nem szokásos helyzetbe hozta és az általános jog hatályán kívül helyezte azzal a rendelkezéssel, hogy a vállalatok egy kötelezettség alól mentesítő, a bértömeggel arányos, és a fizetett nyugdíjakhoz nem kapcsolódó munkáltatói hozzájárulást kötelesek fizetni. Így a France Télécom által fizetendő összeg rendkívüli nagyságú lett volna, hiszen az érintett lakosságra nézve az alrendszernek biztos pénzügyi hiánnyal kellett szembenéznie, és - tekintettel az állományában lévő aktív korú állami alkalmazottak számának elkerülhetetlen csökkentésére, valamint a nyugdíjasok számának ezzel együtt járó növekedésére - ez a vállalatra elviselhetetlen terhet rótt volna.
(72)
Az 1996-os reform a nyugdíjak finanszírozását az általános joghoz igazította volna, anélkül, hogy a vállalatot versenyjogi szempontból előnyösebb helyzetbe hozta volna, mivel a France Télécom hozzájárulását éves szinten úgy számítják, hogy az összhangba kerüljön a távközlési szektorban működő versenytársai által fizetendő kötelező társadalombiztosítási és adóterhek szintjével. Azonban - mivel a járulék kiszámításakor nem vették figyelembe a magánjogi szerződés alapján foglalkoztatott munkavállalók és az állami alkalmazottak közötti, nem közös kockázatokhoz tartozó járulékokat - az „azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték” alkalmazása igazolható lett volna az állami alkalmazottak jogállása miatt. Ez utóbbi kizárja ugyanis - többek közt - a munkanélküliség, valamint a felmondás és elbocsátás rendkívüli eseteivel járó kockázatot.
(73)
A Francia Köztársaság szerint a vállalat versenytársainak helyzete alapján kellene kialakítani a franciaországi referencia keretrendszert, hogy segítségével meg tudják határozni, hogy az egyes, France Télécomot terhelő költségek szokásos vagy nem szokásos mértékűek-e. Márpedig jelen esetben - számításba véve a France Télécom számára az 1990-es törvény által meghatározott, járulékot érintő feltételeket, vagyis az általános jog hatályán kívüli, túlzott mértéket, az egyenlőtlenséget és azt, hogy nem tartható a járulék fizetésének határideje sem - a járulék eltörlése, illetve annak az 1996-os reform által előírt, versenytársak helyzetéhez való igazítása egyszerűen helyreállította a szokásos versenyjogi feltételeket. A France Télécomot tehát nem kompenzálták a rendszer alatt elszenvedett hátrány miatt, pedig - mint ahogyan az észrevételekben is aláhúzták - a vállalat még mindig viseli a strukturális hátrányok hatását, terhelik a többletköltségek, és az állományához tartozó állami alkalmazottak jogállásából adódó megkötések, mint például a távozáskor vagy a közigazgatásba való belépéskor esedékes járulékos költségek finanszírozása, valamint a szakmai továbbképzés vagy a felső munkabérköltségek területén tett erőfeszítések. Következésképpen, a reform eredményeként létrejött jelenlegi rendszer nem juttatja semmilyen előnyhöz a France Télécom-ot, így nem foglal magában egyetlen olyan elemet sem, ami a szerződés értelmében állami támogatásnak minősülne.
(74)
Ez a fajta értelmezés levezethető az Európai Unió joggyakorlata által kialakított jogelvekből, melyek szerint csak azon intézkedések minősülnek állami támogatásnak, melyek a vállalat költségvetését normál esetben terhelő költségeket csökkentik. Tekintve, hogy a kérdéses törvény azt teszi elkerülhetővé, hogy a vállalat költségvetését egy normál esetben nem létező költség terhelje, nem minősül állami támogatásnak (47). Ugyanez vonatkozna arra az esetre is, amikor az intézkedéssel egy közjogi versenytársat - a magánjogi versenytársaihoz képest - mentesítenének egy strukturális hátrány alól (48). Ez az értelmezés megfelelne a Bizottság gyakorlatának (49).
(75)
Végül, a Francia Köztársaság általában véve nem tekinti helyénvalónak, hogy a támogatás fennállásának megállapításához és a 1996-os törvénnyel bevezetett reformnak köszönhető előny realizálása időpontjának meghatározásához bevonják a jelen eljárásba azokat a kompenzációs és túlkompenzációs mechanizmusokat, amelyek alapján a France Télécom eleget tett az 1991 és 1996 közötti fizetési kötelezettségének (lásd az 1. táblázatot). Ezen költségeknek a fizetése az általános jogtól eltérő rendszer 1997-ig történő alkalmazásának is a következménye, miszerint a France Télécom által alkalmazott nyugdíjrendszert független rendszernek tekintették.
(76)
Ezzel a kikötéssel a Francia Köztársaság pontosította a France Télécom - a (61) preambulumbekezdésben említett - azon költségeinek becslését, melyeket a vállalat 1997-től kezdve már nem teljesített. A 2008 és 2010 közötti visszaszámolt időszak valós visszaállítására alapozva egy különbözeti faktor alkalmazásával a Francia Köztársaság úgy véli, hogy azon költségeknek az összege, amiket a France Télécom ilyen címen kifizetett volna, a vállalat számításai által kimutatott összeghez képest 165 millió euróval lenne kevesebb.
5.2. Egy esetleges állami támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségéről
(77)
Mindenesetre a Francia Köztársaság úgy véli, hogy ha a France Télécomot érintő, 1996-os reform állami támogatást valósítana meg, ez a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősülne a Bizottság La Poste ügyben alkalmazott döntési metódusának megfelelően (50). Az 1996-os reform mentesítette a France Télécomot a versenyképességét befolyásoló strukturális költség fizetése alól, egy olyan piacon, amely épp a liberalizálás fázisában volt. Azóta a vállalat által fizetendő járulékok olyan versenyegyenlőségi küszöbértéken alapulnak, mely figyelembe veszi a közös kockázatokat is.
(78)
Az, hogy a France Télécom által 1997 óta fizetett hozzájárulásba nem számították be a magánjogi alkalmazottak nem közös kockázatait, nem képezheti akadályát a belső piaccal való összeegyeztethetőségnek. Ebben a tekintetben a 4. táblázat - mely a Francia Köztársaság által közölt információk kivonatát tartalmazza - jól mutatja a különbséget a France Télécom által ténylegesen fizetett hozzájárulás összege, illetve a között az összeg között, amelyet a vállalat fizetett volna, ha a nem közös kockázatok beszámítottak volna a hozzájárulás összegébe. Ebből a különbségből le kell vonni a France Télécom saját biztosításának szolgáltatását, és más tételeket, amelyek fizetésére - a többi versenytársával szemben - kötelezve van.
4. Táblázat
A France Télécom 1997 és 2010 közötti munkáltatói hozzájárulása, melyet az azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték (AVMM) és egy, a nem közös kockázatok beszámítására szolgáló, módosított, azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték (AVMM*) alapján számítottak
Pénzügyi év
AVMM
Millió EUR
AVMM*
Millió EUR
AVMM-AVMM*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
(…)
(…)
2005
[…] %
984,6
[…] %
(…)
(…)
2006
[…] %
957,6
[…] %
(…)
(…)
2007
[…] %
917,6
[…] %
(…)
(…)
2008
[…] %
859,2
[…] %
(…)
(…)
2009
[…] %
805,4
[…] %
(…)
(…)
2010
[…] %
744,5
[…] %
(…)
(…)
(79)
A Francia Köztársaság becslése szerint, a France Télécom által 1997-től ténylegesen kifizetett és a még 2043-ig kifizetendő járulékok összegének aktualizált értéke 13,5 milliárd EUR lenne. A nem közös kockázatokat számításba vevő, azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték alkalmazása, amelyből levonjuk azon járulékokat, amelyek a France Télécomot terhelik, a versenytársakat viszont nem, éves szinten ugyanerre az időszakra vonatkozóan még nagyobb összegű - 16,7 milliárd EUR - hozzájárulás fizetéséhez vezetne. Figyelembe véve, hogy az említett kockázatok nem voltak helytállóak, a francia hatóságok úgy számították, hogy a különbözetet (3,2 milliárd EUR) bőven kompenzálná az az 5,7 milliárd EUR összegű rendkívüli átalány-hozzájárulás, amit a France Télécom 1997-ben fizetett.
(80)
A Francia Köztársaság szerint a La Poste határozatban foglaltakhoz hasonlóan itt is megállapítható (51), hogy ez az átalány-hozzájárulás azonosítható az értékkülönbözettel, így alkalmas lehet a módosított mértékhez kapcsolódó - a nem közös kockázatokat is magába foglaló - hozzájárulás kifizetésének kompenzálására. Ebben az esetben úgy tűnik, hogy ennek az értékkülönbözetnek az összege jelenleg meghaladja az 1996-os törvény által rögzített mértéknek és a 4. táblázatban jelölt, módosított mértéknek a különbözetét. Ez az értékkülönbözet soha nem fogja teljesen fedezni a két mérték közötti különbözetet. Ilyen körülmények mellett eloszlathatóak lennének azok az aggályok, melyeket a Bizottság az eljárást megindító határozatában juttatott kifejezésre, miszerint nincs a France Télécom és versenytársai közötti igazi versenyegyenlőség.
(81)
A Francia Köztársaság számára a La Poste által foglalkoztatott állami alkalmazottak nyugdíjának finanszírozási módjára vonatkozó 2006-os reform a lényegi kérdéseket illetően tökéletesen összehasonlítható a France Télécom 1996-ban bevezetett reformjával, amely előbbinek mintájául is szolgált. Számításba véve a két ügy közötti párhuzamot, semmi sem indokolja, hogy a Bizottság eltérjen a La Poste ügyében kialakított precedenstől. A Bizottságnak különösen annak kellene helyt adnia, hogy a France Télécom számára előírt rendkívüli átalány-hozzájárulás számításba vehető a reform versenyegyenlőségének vizsgálata során, oly módon, hogy azt de facto előlegként kezelik a nem közös kockázatokhoz kapcsolódó járulék-fizetési kötelezettség teljesítése során.
(82)
A Nemzetgyűlésben illetve a Szenátusban akkoriban folytatott viták során hivatkozott, a reform által meghatározott tízéves időszakra szóló pénzügyi biztosíték ezzel ellentétben pontos nyilatkozatokból ered. Ilyen érvelést azonban nem találunk sem a törvényjavaslatok (általános) indokolási részében, sem a szóban forgó törvényekben, vagy azok végrehajtási rendelkezéseiben. A Bizottság részéről kizárólag a kontextuson kívül elfogadható nyilatkozatok szerint a jogalkotó szándéka 1996-ban az lehetett, hogy ugyanazon a szinten határozza meg a France Télécom által fizetendő nyugdíjköltségeket, mint ahogyan azok a versenytársai számára is elő vannak írva, nem pedig az, hogy tíz évre megfossza őt a reform hatásától.
(83)
A parlamenti munka egyértelműen azt mutatta, hogy a hozzájárulás összegét átalányként határozták meg, anélkül, hogy bármi köze is lett volna ahhoz az összeghez, amit az államnak valóban magára kellene vállalnia. Ugyanígy, a 96-385. sz. határozatában (1996. december 30.) az Alkotmányügyi Tanács megjegyzi, hogy a 37,5 milliárd FRF összegű átalány-hozzájárulás fizetési kötelezettségének magyarázata abban van, hogy az állam magára vállalta az állami alkalmazottak nyugdíjának fizetését, anélkül, hogy ellentételezést kért volna. Másrészről pedig az állami költségvetésbe történő befizetéseket nem egy különleges kiadásra szánták, és nem járulnak hozzá - az 1959. január 2-i, a költségvetési törvényekről szóló alaprendelet 18. cikkében foglaltaknak megfelelően - a költségvetési egyensúly általános feltételeinek biztosításához.
(84)
A Francia Köztársaság számára a rendkívüli hozzájárulás pontos összege az 1997-es költségvetési törvényben került meghatározásra, mégpedig nem egy, az állam kompenzálását lehetővé tevő tízéves időszakot számításba véve, hanem épp ellenkezőleg, a France Télécom mérlegének szerkezetére gyakorolt hatás függvényében, hogy a hozzájárulás továbbra is a vállalat számára elviselhető teher maradjon. Az összeget nem olyan logika szerint rögzítették, hogy az állam számára kompenzációt jelentsen, hanem éppen a vállalat hozzájárulási képességét számba véve határozták meg.
(85)
A módszer, amely szerint az 1997 óta ténylegesen fizetett nyugdíjszolgáltatásokkal való mindenféle kapcsolat nélkül kezelték a hozzájárulást, igazolja annak átalányjellegét. Így, amint az a Francia Köztársaság által rendelkezésre bocsátott adatokból is látszik, a France Télécom állami alkalmazottai számára, a speciális nyugdíj-felhasználású számlán keresztül 1997 és 2006 között kifizetett nyugdíjak összege elérte a \[…] milliárd eurót. Ezalatt a Közintézmény, melynek az volt a feladta, hogy kezelje a France Télécom rendkívüli hozzájárulását, egy 3,4 milliárd eurós összeget utalt ugyanerre a számlára. Ugyanezen időszak alatt a kifizetett hozzájárulások által nem fedezett összeg elérte az 1,2 milliárd eurót. Másfelől, 1997-ben ennek az alapnak 17-től 25 évig terjedő élettartamot becsültek, anélkül, hogy ez bármilyen kapcsolatban lenne azzal a tíz éves időszakkal, amire a Bizottság alapozza - a számára elfogadhatónak tűnő - érvelését.
(86)
A Francia Köztársaság úgy ítéli meg, hogy a France Télécom a reform nélkül kiszorult volna a piacról, mivel hozzájárulásának mértéke 2010-ben elérte a bruttó indexált fizetés 77 %-át, és számláin egy olyan fedezet volt, ami az alkalmazásában álló állami alkalmazottak nyugdíjának kifizetésére volt tartalékolva. A reform tehát meghatározó lépés volt a piac liberalizációjához való alkalmazkodás idején. A liberalizáció az Unió céljával összhangban van, ahhoz alkalmazkodik, és a szükséges minimumra korlátozódik. A reform nélkül a France Télécom kiszorult volna a piacról, és nem tudott volna bekapcsolódni a szükséges beruházásokba, különös tekintettel a helyi szolgáltatók területének felosztásába, anélkül, hogy a csőd lehetősége és a reform versenyre gyakorolt negatív hatása kizárható lett volna.
(87)
Emellett a Francia Köztársaság szerint a France Télécom állami alkalmazottai nyugdíjának finanszírozási módjára vonatkozó reform, illetve különösen egy rendkívüli hozzájárulás-fizetésre való kötelezés nem járt volna költséggel az állam számára 1997 és 2006 között, viszont a francia hatóságok becslései alapján nettó bevételként több, mint 9,1 milliárd eurót jelentett volna a francia állam javára (52). Ha a rendkívüli hozzájárulással teljesítményértékelés is együtt járna, a Francia Köztársaság szerint egy 7 %-os leszámítolási kamatláb előírható lenne. 1996-tól kezdve a rendkívüli hozzájárulás-fizetési kötelezettséget alapelvként kezelték. A befektetésben hosszú távú lehetőség lenne, mivel a fizetendő szolgáltatások és a várt járulékok összege közötti különbség 2005-ben - azaz 9 évvel a reform után - nem lépte túl az 500 millió eurót, illetve 12 évvel a reform után az 1 milliárd eurót. 1996-ban a 15 éves államkölcsönre vonatkozó kamatláb mértéke átlagban elérte a 6,9 %-ot. A France Télécom 1991 és 1997 novembere között a maga részéről kötvénykibocsátásba kezdett, átlagosan 7 %-os összehasonlítható kamatlábbal.
(88)
Végül, a Bizottság által követelt összegeknek a France Télécom iparűzési adójának felhasználásáról szóló határozat végrehajtása során történő zár alá vételét, (53) majd ezeknek az összegeknek a kifizetését a Bizottságnak úgy kellene értékelnie, hogy a határozatát végrehajtották - ahogyan az az általa 2007-ben kiadott közleményben szerepel (54). Következésképpen a támogatások halmozott hatását nem kellene megvizsgálni.
6. A TÁMOGATÁS ÉRTÉKELÉSE
6.1. A támogatás megléte az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében
(89)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése kimondja: „Ha e szerződés másként nem rendelkezik, a közös piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.”
(90)
Ezen bekezdés halmozott feltételeinek alkalmazását és jelen esetre való értelmezését a 6.1.1 és a 6.1.5. szakaszok között vizsgáljuk.
6.1.1. Az állam által vagy állami forrásból nyújtott támogatás
(91)
Az 1990-es törvény és az 1996-os törvény is a francia államtól ered. Ezek a törvények határozzák meg azt az intézkedést, melynek értelmében a France Télécom köteles az Államkincstárnak ellentételezést fizetni az állományába tartozó állami alkalmazottak nyugdíjának - az állam általi - megállapításának és folyósításának ellenszolgáltatásaként. Az 1996-os törvény alkalmazása alapján, amint a France Télécom által az Államkincstárnak fizetett ellentételezés kevesebb, mint amit az 1990-es törvény eredeti változata határoz meg, a francia állam jóváhagy a France Télécom számára egy állami forrásaiból származó támogatást.
6.1.2. Egyes vállalatok előnyben részesítése
(92)
Az 1990-es törvény rendelkezései meghatározzák a jogi személyként működő France Télécom közjogi társaságra alkalmazandó szabályrendszert. Az 1996-os, a France Télécom állami vállalatról szóló törvény a fent említett rendszert olyan rendelkezésekkel módosítja, melyek egyetlen vállalatra meghatározott módszerek szerint, kizárólag a France Télécom vonatkozásában alkalmazandók.
(93)
Az 1990-es törvény által bevezetett rendszer célja egy olyan, a munkáltatói hozzájárulás elveihez és összegeihez képest speciális ellentételezésnek a meghatározása, melyet a France Télécom köteles fizetni a francia államnak az utóbbi által kifizetett nyugdíjakért. Mind az 1991 és 1996 között alkalmazott 1990-es törvény eredeti változata, mind pedig az 1997 óta hatályos 1996-os törvény által bevezetett másik ellentételezés speciális intézkedéseken alapul, és kizárólag a France Télécomra vonatkozik, így - ellentétben a France Télécom által állítottakkal - megfelel a kiválasztás megállapítása feltételének.
6.1.3. Gazdasági előny, mely torzítja a versenyt, vagy annak torzításával fenyeget
(94)
Meg kell állapítani, hogy azok az intézkedések, melyek meghatározták a szóban forgó kompenzáció összegét, előnyben részesítették-e a France Télécomot. A kérdés az, hogy az 1996-os törvény által az 1990-es törvény 30. cikkében bevezetett módosítások támogatásnak minősülnek-e annyiban, amennyiben a France Télécom számára gazdasági előnyt jelentenek. Ez a szóban forgó nyugdíjrendszer jellege és szerkezete alapján ítélhető meg, valamint azon hatások nyomán, melyek a France Télécomot ebből kifolyólag érintették, nem pedig a módosítások indoka és célkitűzése szerint. A Francia Köztársaság által állítottakkal ellentétben, az 1990-es törvény módosításával elérni kívánt cél - főszabály szerint - nem adhat alapot a módosítás hatásainak értékelésére.
(95)
A France Télécom állományába tartozó állami alkalmazottakra vonatkozó egyedüli törvénykönyv, a polgári és katonai nyugdíjakról szóló nyugdíjtörvény alkalmazásából következően az állam fedezi a France Télécom állományába tartozó állami alkalmazottak nyugdíjainak megállapítását és folyósítását. Sem az 1990-es, sem az 1996-os törvény nem módosította ezeknek az állami alkalmazottaknak a jogállását, sem pedig azt az alapelvet, hogy nyugdíjukat az állam fizeti. Ez a tétel látszólag abból az alapelvből ered, mely szerint az állami alkalmazottak - jogállásuknál fogva - a közjót szolgálják és teljes függetlenség mellett, az általános érdeknek megfelelően járnak el. Nem áll meg az említett tétel abban az esetben, ha ezen állami alkalmazottak egy visszterhes szolgáltatásokat nyújtó vállalat alkalmazásában állnak e vállalat érdekét és nyereségét szolgálva, a többi, ugyanolyan szolgáltatást nyújtó vállalattal versenyben.
(96)
Ebből a szemszögből nézve, az 1990-es törvény eredeti szövege és az 1996-ban végrehajtott módosítása által meghatározott ellentételezés államnak való fizetése kivételt jelent az alól az elv alól, mely szerint a francia állam vállalja magára a költségek fizetését. Ezt a kivételezést a France Télécom által foglalkoztatott állami alkalmazottak esetében alkalmazandó nyugdíjrendszer jellege és szerkezete indokolja. Így, a polgári és katonai nyugdíjakra vonatkozó nyugdíjtörvény rendelkezései értelmében a francia állam felelős a France Télécom állami alkalmazotti nyugdíjainak megállapításáért és folyósításáért. Ezek az állami alkalmazottak francia állami közalkalmazotti jogállással rendelkeznek, és nem a társadalombiztosítási szolgáltatásokra vonatkozó az általános jog alá tartoznak.
(97)
A France Télécom által fizetett ellentételezés hiányában sem terhelné a francia államot kisebb felelősség az állami alkalmazottak fent említett jogállásának biztosítása érdekében fennálló kötelezettségei teljesítésére, kivéve, ha ezeket a kötelezettségeket az állam utólag egyoldalúan módosítaná. Ezzel ellentétben, az állam által kinevelt állami alkalmazottak ellentételezés nélkül történő átengedése a France Télécomnak, tiszta előnyt jelentene ez utóbbi számára a fizetett vagy a fizetendő nyugdíjak tekintetében.
(98)
Mivel a France Télécom versenytársai nem alkalmaznak olyan állami alkalmazott munkavállalókat, akiknek a jogállása folytán a francia államnak hasonló pénzügyi kötelezettségei lennének, mint a France Télécom dolgozói esetében, a nyugdíjfinanszírozási rendszer logikája, valamint a törvény által bevezetett ellentételezések fizetése nem alkalmazható velük szemben. Erről tanúskodik az a tény is, hogy mivel a versenytársak által alkalmazott munkavállalók jogállása a társadalombiztosítási szolgáltatások általános jog által szabályozott, a bérek ki nem fizetésének kockázata tekintetében különböző volt, a francia hatóságok úgy ítélték meg, hogy a társadalombiztosítási járulékok fizetésének kötelezettsége indokolttá teszi ennek a kockázatnak a fedezetét. Márpedig éppen e jogállás miatt véli úgy a Francia Köztársaság, hogy az 1996-os törvénnyel bevezetett, a France Télécom által az államnak fizetendő ellentételezés összegének kiszámítása során az állami alkalmazottak és a magánjogi szerződés alapján foglalkoztatott munkavállalók nem közös kockázatainak számításba vétele nem indokolt.
(99)
Ebből tehát az következik, hogy - a magánjogi szerződés alapján alkalmazott munkavállalók foglalkoztatásának tényéből adódó fizetési kötelezettséget illetően - ezek a vállalatok sem jogi szempontból, sem ténylegesen nincsenek az állami alkalmazottakat foglalkoztató France Télécommal összehasonlítható helyzetben. Mindez ellentétben áll azzal, amit a Francia Köztársaság és a France Télécom észrevételeiben állít.
(100)
Ugyanígy nincs helye az összehasonlításnak a France Télécom által alkalmazott ellentételezési rendszer és a más közjogi alanyok - amelyek állami alkalmazotti jogállással foglalkoztatnak - számára meghatározott rendszer között sem. Ilyenek például a Párizsi Pénzverde vagy a Nemzeti Erdőhivatal, vagy más, ipari és kereskedelmi közintézmények, mint a korábbi EDF vagy GDF, amelyek bizonyos, általuk végzett tevékenységek alapján az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti vállalkozásnak minősülhetnek. Az EDF vagy a GDF specifikus nyugdíjrendszerrel működött, mely nem volt a közszolgáltatók által alkalmazott rendszerekhez igazítva. Az EDF és a GDF által alkalmazott rendszert egyébként az általános rendszerhez igazították azóta; még ha alá is kell húzni, hogy a Bizottság ebben az esetben támogatás hiányát állapította meg, pusztán azért, mert ez a hozzáigazítás pénzügyi szempontból semleges volt az állam számára (55), amiről nincs szó az 1996-os reform ügyében a jelen esetben.
(101)
Az ellentételezés rendszere azonban - amely a La Poste által foglalkoztatott állami alkalmazottak nyugdíjának finanszírozásáért cserébe az államnak kedvez - a Bizottság La Poste határozatában leírt és feltételekkel jóváhagyott módosítások előtt egy olyan állami vállalaté volt, mely egy ipari és kereskedelmi közintézményhez hasonlítható, és az 1990-es törvény eredeti szövege értelmében a France Télécomhoz hasonló maradt, amennyiben meghatározta az állam számára történő, az állami alkalmazottak számára teljesített nyugdíjak éves törlesztését, valamint a költségek kiegyenlítését, a társadalombiztosítási törvénykönyv L-134. cikkének megfelelően.
(102)
Még ha úgy tűnik is, hogy a La Poste nincs versenyhelyzetben (versenyhelyzetnek tekinthetjük azt, amikor az egyik fél számára engedélyezett előnyök torzíthatják a versenyt, vagy a verseny torzításával fenyegetnek) a France Télécommal, megállapítható, hogy az 1996-os reform előtt a France Télécom állami alkalmazottai nyugdíjrendszerének rendelkezései és azok logikája ugyanaz volt, mint a La Poste esetében alkalmazott nyugdíjrendszeré az adott időszakban. Egyébként pedig, a Bizottság a La Poste határozatában úgy ítélte meg, hogy a La Poste nyugdíjrendszerének reformja állami támogatásnak minősül, ellentétben azzal amit a Francia Köztársaság állít a France Télécomot érintő hasonló helyzetben. Általánosságban elmondható, hogy a France Télécom helyzetének megítéléséhez egy olyan, közjogi vagy magánjogi vállalatot tekinthetünk referenciának, amely jogállásukat megőrzött állami alkalmazotti személyi állományt foglalkoztat. Az ilyen vállalatok ugyanabba a helyzetbe kerültek, mint a France Télécom. Tehát e referencia függvényében ítélhető csak meg, hogy a France Télécom állami támogatásban részesült-e.
(103)
Ellentétben azzal, amire a Francia Köztársaság illetve a France Télécom hivatkozik, nem támogatható az sem, amikor egy intézkedés pusztán azért nem nyújt előnyt egy vállalatnak - jelen esetben a France Télécomnak - mert ez a vállalat épp most kompenzált egy múltbeli hátrányt. A Bizottság ugyanakkor nemrégiben visszautasított egy, a France Télécommal egykor versenyhelyzetben lévő távközlési szolgáltató általi érvelést, mely szerint a múltból örökölt közszolgáltatási jogokhoz hasonló, valamint az állomány egy része esetében az általános jog alá tartozó jogoktól eltérő nyugdíjakra vonatkozó speciális társadalombiztosítási jogok társadalombiztosítási költségcsökkentő intézkedéseket tesznek indokolttá a szolgáltató által ebbe a kategóriába sorolt nyugdíjasok esetén (56). Ebben a tekintetben - ahogyan az egyeztetések során a francia hatóságok is hangsúlyozták - az 1996-os törvény írta elő a francia állam számára új és jelentős költségként a France Télécom állományába tartozó állami alkalmazottaknak járó nyugdíjak megállapításának és folyósításának kötelezettségét. Az 1996-os törvénynek tehát egy olyan következménye is lett, hogy csökkentette a France Télécom által fizetett ellentételezés összegét.
(104)
A törvény által meghatározott munkáltatói hozzájárulás mértékének számítási módja szerint a France Télécom 1996. december 31-e óta az állam számára kisebb összegű ellentételezést fizet, mint amelyet e törvény hiányában fizetett volna. Ráadásul a törvény által bevezetett munkáltatói hozzájárulás kötelezettség alól mentesítő jellegéből adódóan a France Télécom 1996. december 31-én azonnali hatállyal visszaírta a jövőbeni kötelezettségei kifizetéséhez elkülönített céltartalékot a könyveibe. Az a költség, melynek fizetése alól a France Télécom mentesült, így nem volt új, hiszen az 1990-es törvény a korábbi költségvetési gyakorlatot vezette be újra. Előre tervezhető volt, hiszen a vállalat céltartalékot képzett erre a célra, továbbá nem tért el az általános jogi társadalombiztosítási rendelkezésektől, mivel ez nem volt alkalmazandó a France Télécom által fizetendő ellentételezésre.
(105)
Az 1996-os törvény, hatálybalépését követően a francia államra ruházta annak az éves szintű járulék fizetésének a kötelezettségét, amely teljesen fedezte az érintett alkalmazottak nyugdíjfinanszírozási költségét. A támogatás - 1996-os törvény által is jóváhagyott - összege a törvény hatálybalépése óta az ellentételezés, azaz a France Télécom által a francia államnak fizetendő, kötelezettség alól mentesítő munkáltatói hozzájárulás és azoknak a költségeknek az éves szintű különbségeként is kiszámítható, amelyeket az 1990-es törvény értelmében a vállalatnak fizetnie kellett volna (lásd az 1. táblázatot), amennyiben a törvényt nem módosítják. Ebből a különbségből kell levonni az 1997-ben fizetett átalány-hozzájárulás összegét.
(106)
A Francia Köztársaság által rendelkezésre bocsátott, illetve a (40) preambulumbekezdésben szereplő becslésekből látszik, hogy az 1996-os reform idejétől egészen a francia állam számára költséget eredményező pénzügyi kötelezettségek várható elévüléséig, azaz 2043-ig, a francia hatóságok ennek a teljes összegnek az új nettó értékét \[…] milliárd euróra becsülték. 2043-ban szűnnének meg ugyanis a nyugdíjas állami alkalmazottakkal, vagy azok jogutódaival szemben az állam pénzügyi kötelezettségei. A költség nettó aktuális értéke 1996-ban elérte a \[…] milliárd eurót, miután levonásra került a France Télécom összes éves járuléka (15,2 milliárd EUR), tehát az alkalmazottak után fizetendő (\[…] milliárd EUR) értékű összeg, illetve a rendkívüli átalány-hozzájárulás 5,7 milliárd eurós összege.
(107)
Szükséges egyébként annak megállapítása, hogy az 1996-os reform idején (meg)becsült összegek megközelítő becslést jelentenek a valós összegekhez képest (57). A France Télécom terhére - éves szintű hozzájárulás formájában - meghatározott, az 1997-ben fizetett 5,7 milliárd eurós értékkülönbözetnél nem nagyobb ellentételezés összege egyáltalán nem gyakorolt hatást a francia állam költségvetési semlegességére. Ha ez lett volna a cél - a biztosítási statisztikai számításokban foglalt feltételezések megfelelő jellemzőinek kikötésével -, a költségeknek és a bevételeknek azonos értékűnek kellett volna lenniük az egész időszakra vonatkozóan, következésképpen a France Télécom számára ez nem jelentett volna gazdasági előnyt.
(108)
A francia hatóságok tudatában voltak annak, hogy „a France Télécom állami alkalmazottai nyugdíjköltségeinek az állam általános költségvetésére való átruházása”„az állam számára egy új és jelentős mértékű terhet jelentett” és amit a rendkívüli átalány-hozzájárulás, vagy az állam tulajdonában lévő vállalati részvények egy részének eladása csak részben fedeznének. A (31) preambulumbekezdésben említett viták is azt mutatják, hogy a francia állam 1996-ban nem akarta teljesen kompenzálni az új költséget, amit a jövőre nézve vállalt; ezzel ellentétben szándékában állt vállalni egy új költséget, és egyúttal azt akarta, hogy „a vállalat érdekeit vegyék elsődlegesen figyelembe ebben az ügyben”.
(109)
Az állam által vállalt új költség becslésére vonatkozó, a francia állam által fenntartottaktól különböző aktuáriusi feltételezések szerint is nyilvánvaló, hogy az 1997-ben fizetett rendkívüli átalány-hozzájárulás ellenére, a reform - csökkentett munkáltatói nyugdíjjárulék formájában - jóváhagyta egy jelentős gazdasági előny nyújtását. Márpedig az átalány-hozzájárulás vagy értékkülönbözet nem tette lehetővé a francia állam számára átengedett költségek teljes fedezését, csak - legfeljebb - a számításba vett nagyságrend csökkentését. Ennél fogva nem lehet megerősíteni az akkori aktuáriusi számítások helyességét, illetve a számításokból következő, 2043-ig tartó időszakra vonatkozó becslések pontosságát.
(110)
Másfelől, nincs helye a France Télécom és a Francia Köztársaság által javasolt összehasonlításnak a France Télécom kisebb összegű járulékából eredő pénzügyi előnyök és az állami alkalmazottak foglalkoztatásából származó állítólagos hátrányok vonatkozásában. Így tehát az 1996-os törvény semmi esetben sem növelte ezeket az állítólagos hátrányokat, mivel nem vonta maga után további állami alkalmazottak foglalkoztatását. Végeredményben, az 1996-os törvény - amellett, hogy mentesítette a France Télécomot a pénzügyi kötelezettségeinek egy része alól - célkitűzése nem az volt, hogy kompenzáljon egy, a bérekkel kapcsolatos állítólagos hátrányt, sem az, hogy - a France Télécom szóhasználatával élve - biztosítsa az állami alkalmazotti állomány foglalkoztatásának folyamatosságát.
(111)
Felesleges tehát válaszolni a Francia Köztársaság és a France Télécom által felhozott, az állami alkalmazottak foglalkoztatásának állítólagos hátrányával kapcsolatos érvekre.
-
Először is, a France Télécom a francia piac versenyszempontból történő teljes megnyitása előtt egy képzett és hozzáértő személyi állománnyal rendelkezett. Amennyiben teljesen helyettesíteni kellett volna ezt az állományt, a vállalat nem tudta volna megtartani pozícióját a piacon. Ezt a France Télécom elmulasztotta jelezni a dokumentumokban.
-
Továbbá, a bérek összege és az állomány továbbképzésére fordított beruházás, amit a France Télécom hátrányként könyvel el, szokásos költségként jelennek meg egy vállalat költségvetésében, és nem lehet kijelenteni, hogy ne fokoznák az állomány termelékenységét és elkötelezettségét a versenytársakhoz képest.
-
Másfelől, amennyiben igaznak bizonyul, hogy a France Télécomnak nincs lehetősége bértömegének az állományát csökkentő intézkedések általi rendezésére, kétséges, hogy az ilyen, kizárólag állami alkalmazottakat - jogállásuknál fogva - érintő intézkedések ténylegesen végrehajthatók lennének, tekintve, hogy az állami alkalmazottak felvételének 1997-es befagyasztása, valamint a magánjogi szerződés alapján történő foglalkoztatáshoz való visszatérés már eleve kellően rugalmas lehetőségeket biztosítottak a bértömegek rendezéséhez.
-
Végül, amennyiben igaz, hogy a vállalat jelentős összeget szánt a korengedményes nyugdíjba vonulás ösztönzésére, a France Télécom pénzügyi kötelezettségeinek, az 1996-os törvény általi, francia államra való áthárítása nélkül még nagyobb költség terhelte volna a vállalatot. A rendelkezés tehát lehetővé teszi a korengedményes nyugdíjba vonulás ösztönzését és az érintett alkalmazottaknak a korábbi, állam általi kifizetését. Az 1996-os törvény nélkül a France Télécom folytatta volna ezeket a kifizetéseket.
(112)
A panaszosok szerint a France Télécom által, a korábbi monopolhelyzetéből adódó versenyelőny figyelembevétele szintén nélkülözi a megalapozottságot, tekintve, hogy nem áll kapcsolatban a szóban forgó intézkedésből származó gazdasági előny fennállásának kérdésével. Az állítólagos előnyök és hátrányok - a társadalombiztosítási költségeket illetően - nincsenek tényleges kapcsolatban a versenyfeltételek távközlési piacokon való kiegyenlítésének kérdésével.
(113)
A France Télécom költségeit kizárólag az 1996-os törvény által bevezetett rendkívüli átalány-hozzájárulás növelte meg - azonnali hatállyal - a már korábban azonosított referenciahelyzethez képest. Az átalány-hozzájárulás fizetése csökkentette annak a támogatásnak az összegét, melyben a France Télécom részesült és még részesülni fog - az 1996-os törvény alkalmazása körében - addig, amíg megszűnnek a France Télécom helyett a francia állam által fizetett pénzügyi költségek. A francia állam által az adott időszakban használt aktuáriusi módszerek helyességének kétségbe vonása nélkül megállapítható, hogy e nélkül az átalány-hozzájárulás nélkül a France Télécom költségeinek összege - 1996-os nettó értéken - 18,9 milliárd, nem pedig \[…] milliárd euróval lett volna kevesebb.
(114)
Az 1996-os törvény tehát lehetővé tette és teszi továbbra is a France Télécom számára, hogy rendelkezni tudjon megnövekedett pénzügyi forrásaival a részvételével működő piacokon. Az 1996-os törvényből kifolyólag ezek a pénzügyi források jelentősebbek voltak, mint azok, amelyekkel a France Télécom az 1990-es törvény eredeti szövegének hatálya idején rendelkezett. Márpedig - a France Télécom részvételével működő - távközlési szolgáltatások piacát, mind Franciaországban, mind a többi tagállam területén, a kizárólagos vagy speciális jogok 1988-től kezdődő, lépcsőzetes megszüntetésével fokozatosan nyitották meg a verseny előtt, majd - speciális kikötés hiányában - 1998-tól kezdődően teljesen szabaddá tették. A francia piac verseny előtt történő teljes megnyitására 2002-ben került sor. A jelen határozat tárgyát képező 1990-es és 1996-os törvények rendelkezéseinek bevezetése előtt, a jogi akadályok megszüntetésével más szolgáltatók is piacra léptek, amelyekkel a France Télécom versenyhelyzetbe került.
(115)
A France Télécom az 1996-os reformhoz képest kedvezőbb helyzetbe került, mivel mentesült az általa foglalkoztatott állami alkalmazottak jövőbeni nyugdíjának fedezetére szolgáló céltartalék-képzési kötelezettsége alól, és egy alacsonyabb szintű éves járulékszintnek lett alárendelve. Így, egy kötelezettségektől és költségektől könnyített mérleggel rendelkezett, melynek köszönhetően - az alaptőkéjét megemelve - növelni tudta piaci vonzerejét. Amint az a jelen határozat (48)-(50) közötti preambulumbekezdéseiben is kifejtésre került, a France Télécom mentesült a korábbi francia piacán meglévő költsége alól, így a vállalat könnyebben tudott más tagállamoknak a verseny előtt újonnan megnyitott piacán fejlődni.
(116)
Ebből következik, hogy a francia állam számára, az állami alkalmazottak nyugdíja finanszírozásának ellenében fizetendő kompenzáció számítási módszeréből kifolyólag csökkent a France Télécom költsége. Ez torzítja a versenyt, vagy annak torzításával fenyeget a France Télécom és az új szolgáltatók között a franciaországi és minden olyan piacon, ahol a France Télécom jelen van.
6.1.4. A tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt hatás
(117)
Azon franciaországi piacokat, amelyeken a France Télécom tevékenységét kifejti, 1988 óta fokozatosan nyitották meg a verseny előtt, így jelenleg nagymértékben nyitottak a tagállamok közötti kereskedelem előtt. A 96/19/EK irányelv a távközlési ágazat 1998. január 1-jével történő teljes liberalizációjára vonatkozott. Így Franciaországba települtek azok a szolgáltatók, melyek tőkéje részben Franciaországon kívüli, más tagállamban működő vállalat tulajdonában volt. Ezen piacok közül néhány érinti a tagállamok közötti nemzetközi kommunikációt. Hasonlóképpen, a France Télécom - leányvállalatain keresztül - más tagállamokban (nevezetesen Spanyolországban, Belgiumban, illetve az Egyesült Királyságban) elektronikus kommunikációs szolgáltatást nyújt.
(118)
Ilyen feltételek mellett, az általános társasági költségeket, valamint a France Télécom működési költségeit csökkentő, így a vállalat erőforrásait mentesítő, további befektetéseket, jobb kereskedelmi ajánlatokat és más tagállamban letelepedést lehetővé tevő intézkedésről feltételezhető, hogy befolyásolja a tagállamok közötti kereskedelmet.
6.1.5. Következtetés a támogatás fennállásáról az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében
(119)
A fent leírtakból következik, hogy ha levonjuk az 1990-es törvény eredeti szövege értelmében a nyugdíjköltségekért az állam számára fizetendő munkáltatói hozzájárulás formájában megjelenő ellentételezés összegét, és helyettesítjük azt az 1996-os törvény által bevezetett, alacsonyabb összegű ellentételezéssel, megállapíthatjuk, hogy a Francia Köztársaság jóváhagyott egy saját erőforrásaiból történő támogatást a France Télécom számára. Az 1996-os törvény által meghatározott költségátruházás által nyújtott támogatás tehát torzítja a versenyt, vagy annak torzításával fenyeget, és hatással van a tagállamok közötti versenyre az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerint.
(120)
Következésképpen, szükségszerű megvizsgálni, hogy ez a támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősíthető-e.
6.2. A támogatás összeegyeztethetőségének alternatív jogi alapjai
(121)
A Bizottság megjegyzi, hogy Franciaország nem hivatkozott az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésére, mint a kérdéses intézkedés összeegyeztethetőségének alapjára.
(122)
Az EUMSZ 107. cikkének (2) bekezdésében meghatározott, a magánszemély fogyasztóknak nyújtott szociális jellegű támogatásokra, a természeti csapások vagy rendkívüli események által okozott károk helyreállítására nyújtott támogatásokra, valamint a Német Szövetségi Köztársaság egyes területeinek nyújtott támogatásokra vonatkozó mentességek a szóban forgó esetben nem rendelkeznek relevanciával.
(123)
Az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdésében meghatározott mentességek tekintetében a Bizottság megállapítja, hogy a szóban forgó támogatások nem olyan térségek gazdasági fejlődésének előmozdítására nyújtott támogatások, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal vagy jelentős az alulfoglalkoztatottság, nem közös európai érdeket szolgáló projekt előmozdítására szolgálnak és nem a francia gazdaságban bekövetkezett komoly zavar megszüntetésére nyújtották őket. Nem tekinthetők a kultúrát és a kulturális örökség megőrzését előmozdító támogatásnak sem.
(124)
Úgy tűnik tehát, hogy kizárólag az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alkalmazható ennek az intézkedésnek a közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelésére.
6.3. A támogatás összeegyeztethetősége az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjával
(125)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján: „A belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető: (…) az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatás, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben (…)”.
(126)
Ahhoz, hogy a támogatást arra hivatkozva tekintsük a belső piaccal összeegyeztethetőnek, hogy egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését mozdítja elő, a támogatásnak a gazdasági tevékenység végzésének módját kell fejlesztenie. A 107. cikk (3) bekezdésének c) pontja értelmében valamely támogatás csak akkor tekinthető összeegyeztethetőnek, amennyiben nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben. Értékelésében a Bizottság különös jelentőséget tulajdonít a szükségesség és az arányosság elvei figyelembevételének (58).
(127)
Előzetesen - és tekintettel a Bizottság által az eljárás megindításakor megfogalmazott kétségekre - megállapítható, hogy a Francia Köztársaság kielégítő mértékben, a Bizottság által az iparűzési adó alkalmazásáról szóló döntésben meghatározott támogatás-visszaigénylésnek megfelelően rótt fizetési terhet a France Télécomra (59). A törvényszéki ítélet megsemmisítésére irányuló kereset elutasításáról szóló bírósági határozat megismerése után a Bizottság úgy véli (60), hogy a Francia Köztársaság megtette a határozat végrehajtásához szükséges lépéseket. Amint a kirótt iparűzési adó által megszűnik a France Télécom által élvezett gazdasági előny, értelmét veszti a jelen eljárás tárgyát képező támogatás kumulált hatásának vizsgálata.
(128)
Egyebekben megállapítható, hogy a járulékok fizetése - a beruházási költségekkel ellentétben - a vállalat szokásos működési költségeihez tartozik, így az ennek terhét csökkentő támogatás a vállalat működését segíti. E gyakorlat belső piaccal való összeegyeztethetőségét tehát - a bírósági joggyakorlat értelmében - a Bizottság csak szűk körben fogadhatja el.
6.3.1. A támogatási intézkedés céljának összeegyeztethetősége a közös érdekű célkitűzésekkel
(129)
Jelen esetben, az 1997 óta folyósított támogatást olyannak lehet tekinteni, melynek az a célja, hogy segítse az elektronikus kommunikációs szolgáltatások fejlesztését egy teljesen liberalizált piaci környezetben. Az 1996-os törvény együtt került átvételre a távközlési szolgáltatások szabályozásáról szóló 96-659. számú törvénnyel (1996. július 26.), amely Franciaországnak az uniós jogból és a 96/19/EK rendeletből fakadó kötelezettségeit ültette át.
(130)
Ebben a tekintetben az 1996-os törvény általános célkitűzése a francia államnak fizetendő ellentételezéssel az, hogy a béreket terhelő kötelező járulékok mértékét kiegyenlítse a France Télécom és a távközlési szektor többi, az általános jog szerinti társadalombiztosítási szabályozás alá tartozó szereplője között. A felhasznált eszköz - azaz a kizárólag a France Télécom munkáltatói járulékterheire ható közvetlen támogatás - alkalmasnak látszik a kitűzött cél elérésére.
(131)
Az a támogatás, melynek célja a legfontosabb piacán monopolhelyzetben lévő, hatékony gazdálkodásra nem kényszerített France Télécom szokásos közterheinek csökkentése, versenyhelyzetben a - korábban monopolpiacon végzett - szolgáltatások színvonalának javításához vezethet, amennyiben a versenytársak közterheket fedező pénzügyi erőforrásai nem sértik az érdemeken alapuló verseny, vagyis az esélyegyenlőség fogalmát. Persze a későbbiekben érezhetőek a fenntartások azzal kapcsolatban, mennyire alkalmasak a törvény bizonyos rendelkezései a kitűzött cél elérésére. Ennek ellenére sem a szabályozás legitimitása, sem a kompetitív piaci környezetben működő, az elektronikus kommunikációs szolgáltatások fejlesztését, így a technológiai fejlődést és a szektor gazdasági fellendülését célzó közös érdekkel való összeegyeztethetősége nem lehet kétséges.
6.3.2. A támogatási intézkedés szükségessége
(132)
A France Télécom állományába tartozó állami alkalmazottak létszámstopjának, majd az 1996-os törvényben előírt, 2002. január 1. utáni felvételi tilalomnak természetes következménye lett a vállalat nyugdíjterheinek - az aktív állami alkalmazottak számához viszonyított - jelentős növekedése. A France Télécomot - a megváltozott szolgáltatás versenyjellege által igazolható módon - megfosztották attól a lehetőségtől, hogy más állami szervek állami alkalmazottait felvegye, ezáltal a versenytársaihoz képest túlzott nyugdíjfizetési terhekkel kellett szembenéznie. Azt is meg kell jegyezni, hogy az 1990-es törvényben kezdetben meghatározott, francia államnak fizetendő ellentételezési kötelezettség nem kizárólag az aktív, 1990-ben és azt követően szabad piaci feltételek között működő iparágban foglalkoztatott állami alkalmazotti állományra vonatkozott, hanem a Postáért és Távközlésért felelős minisztérium főigazgatóságának 1990-ben nyugdíjban lévő állományára is.
(133)
A problémát jól illusztrálják a Francia Köztársaság által közölt információk, melyek szerint a France Télécomnak, az 1990-es törvény előírásai alapján, az aktív állami alkalmazotti létszám bértábla szerinti bruttó bére 77 %-ának megfelelő összeget kellett volna befizetnie 2010-ben. Ahhoz, hogy a France Télécom és versenytársai közötti esélyegyenlőségről beszélhessünk, ezt az arányt […] % körülire kellene csökkenteni. A különbség - abszolút értékben - az egyenlő versenyfeltételeket biztosító hozzájárulási összeghez viszonyítva egy \[…] millió EUR nagyságrendű éves tételt tenne ki. A törvénybe nem foglalták bele a munkáltatói járulékok kötelezettség alóli mentességének jellegét. Az emiatt keletkező többlet következtében a France Télécomnak - az 1996-ban létrehozott 3,6 milliárd EUR összegű tartalékon felül - jelentősen növelnie kellett volna a nyugdíjalap céltartalékait is.
(134)
A panaszosok azon érve, miszerint a France Télécom 1996 óta felhalmozott vesztesége jóval nagyobb lett, mint amit az állami szabályozás önmagában okozott volna, a vizsgált kérdés tekintetében nem releváns. Bár a Francia Köztársaság felvetette a vállalati csőd kockázatát, amennyiben az 1990-es törvényben előírt rendszer folytatódna, a France Télécom által 1996-tól eddig felhalmozott adósság és a jelenleg szóban forgó tételek ezt nem indokolják. Ennek ellenére a támogatás szükségesnek tűnik a jövőben ahhoz, hogy a France Télécom piaci érdemeken alapuló versenyhelyzetet tudjon teremteni az érintett piacokon, és ne kelljen olyan lebéklyózó, örökölt társadalombiztosítási költségeket fizetnie, melyek a versenytársait nem érintik.
(135)
A kapott támogatás szükségességével kapcsolatos, a France Télécom korábbi monopolhelyzetéből eredő előnyökből eredő viták a panaszosok és a távközlési szolgáltató részéről nem tűnnek megalapozottnak. Igaz ugyanakkor, hogy 1996 óta a France Télécom számos franciaországi piacán meghatározó pozícióba került, különösen a kommunikációs piacra jellemző hálózatos jelleg végett. Ugyanerre támaszkodva szerzett a France Télécom más tagországok - nevezetesen Lengyelország és Spanyolország - piacain is jelentős pozíciókat. Ugyanakkor a France Télécom - ahogy azt az észrevételeiben a távközlési szolgáltató is közvetetten megjegyzi - EUMSZ 102. cikke szerinti erőfölénye, vagy az Unió területén alkalmazandó, elektronikus kommunikációra vonatkozó szabályok értelmében vett jelentős piaci ereje (61) olyan súlyos kötelezettségekkel jár együtt, amelyeknek a kevésbé jelentős piaci erővel bíró versenytársai nincsenek kitéve.
(136)
Márpedig ezek a kötelezettségek - például a hálózatához való hozzáférés biztosítása, a költségalapú díjszabás, vagy az erőfölénnyel nem rendelkező vállalkozások számára egyébként engedélyezett üzleti magatartás korlátozása - célja pontosan a France Télécom korábbi monopolhelyzetéből adódó pozíció versenyromboló hatásának csökkentése. Ezek az ad hoc szabályozó eszközök, melyeket az egyes nemzeti szabályozó hatóságok és versenyhivatalok, valamint a Bizottság rendszeresen használnak (62), jobban célzottak és hatékonyabban ellensúlyozzák a France Télécom korábbi monopolhelyzetéből eredő, panaszosok által említett, versenyre káros állandó hatásokat.
(137)
A jelen eljárás tárgyát képező állami támogatás így szükségesnek tűnik ahhoz, hogy a közös érdek megvalósulhasson, hiszen javítja a nyugdíjterhekkel kapcsolatos versenyfeltételeket, és ezáltal az elektronikus hírközlési szolgáltatások minőségét.
6.3.3. A támogatási intézkedés arányossága
(138)
Megállapítható, hogy az 1990-es törvény által a nyugdíjak megállapításának és folyósításának kikényszerített, államnak fizetett ellentételezése sui generis jogintézmény, mely kizárólag a France Télécomra vonatkozik. A támogatás visszatérítésének eredeti, az 1990-es törvény által meghatározott módját 1996-tól felváltotta egy új, az ellentételezés összegének számítási módja szempontjából eltérő rendszer. Ekkor még több elméleti megoldás is fennállt a France Télécom által munkáltatói hozzájárulásként fizetendő összeg meghatározására, így az ellentételezés nélküli, teljes állami szerepvállalás is. 1997 óta az ellentételezés összegét az ugyanabban a szektorban tevékenykedő versenytársak által fizetett egyes terhek figyelembevételével számolják ki. Annak eldöntése érdekében, hogy a támogatás a kitűzött cél elérése szempontjából arányos-e, elég megvizsgálni, hogy az ellentételezés mértéke - az 1996-os törvényben meghatározottak alapján - mennyire tekinthető objektívnek és indokoltnak.
(139)
Előzetesen meg kell jegyeznünk, hogy a hasonló, korábban monopolhelyzetben lévő távközlési szolgáltatók - mint a görög OTE vagy az egyesült királyságbeli BT Plc - állami alkalmazottakhoz kötődő nyugdíjterheinek könnyítését vizsgáló eljárások keretében a Bizottság tételesen ellenőrizte, hogy az ezeket a vállalatokat terhelő szociális terhek egyenértékűek-e a versenytársakéival. A Bizottság a vizsgálat alapján döntötte el - az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjával összhangban - hogy az adott távközlési szolgáltatónak adott állami támogatások összeegyeztethetőek-e a belső piac irányelveivel (63). A Bizottság megállapítja, hogy - jelen esetben - a France Télécom által az 1996-os törvénynek megfelelően évente fizetett, kötelezettség alól mentesítő hozzájárulások nem biztosítanak a versenytársak szociális terheivel egyenlő mértéket. Az azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mértéket (a továbbiakban AVMM) nem éri el.
(140)
A Francia Köztársaság és a France Télécom ugyanakkor megemlíti az 1997-es, 5,7 milliárd EUR összegű, rendkívüli átalány-hozzájárulás befizetését, mely az 1996-os törvény értelmében a France Télécomot terhelte. Az átalány-hozzájárulás összegét 1996-ban úgy határozták meg, hogy az 1996-os törvény tíz éven keresztüli alkalmazása során fellépő állami többletterhek kiegyenlítésre kerüljenek. A számításkor figyelembe vették a France Télécom mérlegében felhalmozott céltartalékokat is, melyeket a vállalat az 1996-e1997-es időszak során vissza tudott írni. A rendkívüli átalány-hozzájárulás két részből tevődik össze:
-
egyrészt egy 3,6 milliárd EUR összegű tételből, amely a France Télélcom 1996-ig felhalmozott tartalékainak felel meg, és amelynek célja, hogy az állami alkalmazottak jövőbeni várható nyugdíjának terhét fedezze,
-
másrészt egy 2,1 milliárd EUR nagyságú, a továbbiakban „kiegészítő összegnek” hívott tételből, amely mind a közjogi hatóságok előrejelzései, mind a valós tények alapján megfelel a nyugdíjak megállapításából és folyósításából adódó nettó költségnek, amit a távközlésben dolgozó állami alkalmazottak nyugdíjterheinek átvételéből adódóan 1997 és 2006 között, 10 éven keresztül az államnak kellene állnia.
(141)
Mivel az 5,7 milliárd EUR összegű átalány-hozzájárulásnak soha nem volt célja, hogy versenyegyenlőséget teremtsen a France Télécom és versenytársai között, mértéke nem vethető össze a France Télécom által fizetendő, kötelezettség alól mentesítő éves hozzájárulásokkal. Ez utóbbiakat nem fizették be, holott szükségesek lettek volna az azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték eléréséhez.
(142)
Ezzel ellentétben a parlamenti vitaanyagok vizsgálatából kitűnik, hogy a 2,1 milliárd eurós kiegészítő összeg célja az 1997 és 2006 közti terhek átvételének fedezése volt, ami így tíz évre semlegesítette a támogatás versenytorzító hatását. Így, a France Télécom nettó kifizetései - a kiegészítő összegből adódóan - tíz éven keresztül biztosították a francia állami reform többletköltségéhez szükséges fedezetet.
(143)
A rendkívüli átalány-hozzájárulás egyébként magába foglalja az 1996-ig felhalmozott céltartalékok számviteli rendezését is. Az államilag visszaírt céltartalékokat a France Télécom azért képezte, hogy felkészüljön a jövőbeli nyugdíjak kifizetésére. A visszaírás semlegesíti az állami támogatás hatását arra az időszakra, melynek nyugdíjkifizetéseire nyújtott volna fedezetet.
(144)
Az 1996-os törvény azonban egy egyszeri, rendkívüli hozzájárulást említ, anélkül, hogy a vonatkozó rendelkezések - úgy a költségvetési törvény, mint a későbbi rendeletek - meghatároznának egy céltartalékok alapján számított összeget, amellyel az időszak során az államnak fizetett terhek összegét csökkenteni lehetne. Az 1996-os törvény 6. cikke kifejti, hogy a rendkívüli átalány-hozzájárulás a Francia Állam által magára vállalt állami alkalmazotti nyugdíjak ellentételezéseként került kifizetésre. A reform vizsgálata során tehát a rendkívüli hozzájárulás összegét annak teljességében kell vizsgálni.
(145)
Mivel a France Télécom - e rendkívüli átalány-hozzájárulás befizetésével - körülbelül tizenöt évre megteremtette a távközlésben dolgozó állami alkalmazottak nyugdíjának és rendszerek közötti kompenzációnak a fedezetét, a támogatás hatása semlegessé vált. A France Télécom tehát a rendkívüli átalány-hozzájárulás befizetésével az adott időszakra semlegesítette a támogatás versenytorzító hatását. A fentiekből következik, hogy a France Télécom esetében a támogatásnak nem kell megfelelnie az összeegyeztethetőségi feltételeknek, és a vállalat nem kötelezhető azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték biztosításához szükséges, a magánjogi szerződés alapján foglalkoztatottak nem közös kockázatait is fedező éves tételek befizetésére.
(146)
A Bizottság egyenként áttekinti a fenti érvelés elemeit.
(147)
Megállapítást nyert az eljárást megindító határozatban már hivatkozott tétel, mely szerint a France Télécom által az 1996-os reform óta évente fizetett, kötelezettség alól mentesítő hozzájárulások nem biztosítják a megfelelő azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mértéket. Mindez abból a tényből adódik, hogy a France Télécom viszonylatában alkalmazott mérték csak azokat a járulékokat foglalja magában, melyek a magánjogi szerződés alapján foglalkoztatott munkavállalók és az állami alkalmazottak esetében egyaránt fennálló közös kockázatokat fedezik, és ilyen jogcímen kizárja azon járulékokat, melyek a nem közös kockázatok tekintetében állnak fenn. Ilyennek tekinthető például a munkanélküliség, valamint a bérek ki nem fizetése kockázatának fedezete a vállalat felszámolási vagy csődeljárása esetén.
(148)
A 4. táblázat alapján látható, hogy a nem közös kockázatokat fedező járulékoknak a France Télécom által az államnak fizetett hozzájárulás összegéből való kimaradása jelentős különbséghez vezet ahhoz képest, mint ha a hozzájárulás a versenytársak járulékaihoz képest is teljes versenyegyenlőséget biztosítana. Mindezek alapján a törvényben szereplő támogatási intézkedés nem felel meg az arányosság alapelvének. Ahhoz, hogy a támogatás kielégítse az arányossági alapelvet, és elősegítse a kitűzött célok elérését, azaz - a vállalatokat terhelő költségek számítási módszerének kiegyenlítésével - a francia távközlési piac versenyfeltételeinek javítását, a France Télécom számára nyújtott, az 1996-os törvényben meghatározott támogatásnak ténylegesen ki kellett volna és a jövőben is ki kellene egyenlítenie a vállalati terheket, ide értve a kétféle munkavállalói csoport egyedi kockázatainak járulékait is.
(149)
Ebben a tekintetben az a francia érvelés, mely szerint az állami alkalmazottak esetében bizonyos kockázatok kizárhatóak és így nem is kell járulékot kiszabni ezekre a kockázatokra, nem tartható fenn. Először is, a kockázatok kizárhatósága állami intézkedéseknek köszönhető, az azonban nem elfogadható, hogy a France Télécom ezáltal anyagi előnyhöz jusson. Ebben az esetben például a francia állam vállal és biztosít a France Télécomnál foglalkoztatott állami alkalmazottak részére olyan körülményeket, hogy a bérek ki nem fizetésének kockázata még bírósági felszámolás esetén sem merülhet fel. Nem zárható ki viszont annak az esélye, hogy a France Télécom - vagy bármelyik versenytársa - csődeljárást kezdeményezzen saját maga ellen. Mindkét esetben a vállalat alkalmazottai jutnak közvetlenül előnyhöz, nem pedig maga a vállalat. A bérfizetési garancia akkor lép életbe, amikor a vállalat megszűnik. A France Télécommal ellentétben a versenytársainak be kell fizetniük a megfelelő járulékokat a bérfizetés biztosításához arra az esetre, ha a cég megszűnne. Nincs tehát alapja annak, hogy a France Télécomot előnyhöz juttassuk akár egy kisebb mértékű járulék formájában, akár azzal, hogy a kockázat figyelmen kívül hagyásával számítjuk ki a rá eső terheket.
(150)
Továbbá, az 1996-ban bevezetett reform célja is az volt - amelyről nem állítható, hogy azt következetesen végigvitték volna - hogy az adó- és szociális terhek szintjén kiegyenlítse a versenyfeltételeket az azonos szektorban működő versenytársak között, függetlenül az alkalmazottak besorolásától és a France Télécom azon kötelezettségétől, amely szerint csatlakoznia kellett volna a kockázatok kezelését szakszerűen ellátó szervezetekhez és részükre hozzájárulást kellett volna fizetnie. Pontosan a versenyfeltételek kiegyenlítésének ezen logikája teheti a vizsgált intézkedést összeegyeztethetővé a belső piaccal. Hogy a France Télécom dolgozói ki vannak-e téve ilyen jellegű kockázatoknak vagy sem, annak ebből a szempontból nincs jelentősége.
(151)
Következésképpen, a terhek egy részének egyértelmű államra hárításával megvalósuló nyugdíjjárulék-csökkentés nincs tekintettel az arányosság elvére, amely csak akkor valósulna meg, ha a fentiek eredményeként a versenyfeltételek kiegyenlítődnének. Márpedig a France Télécom, a fizetéseken alapuló szociális terhek tekintetében nem volt egyenlő helyzetben a szektor többi társaságával, tekintettel arra, hogy egyes szociális és adóteher nem képezte részét annak a számítási alapnak, amelyet az éves hozzájárulás kiszámításához alkalmaztak.
(152)
Továbbá, ellentétben a Francia Köztársaság és a France Télécom állításaival, nem megalapozott annak az 5,7 milliárd eurónyi rendkívüli átalány-hozzájárulásból befolyt összegnek a figyelembevétele, amelyet a France Télécom 1997-ig már megfizetett, illetve annak összehasonlítása a France Télécommal szemben alkalmazott kötelezettség alól mentesítő hozzájárulás elégtelen mértékével.
(153)
Bevezetésként, a Bizottság emlékeztet rá, hogy minden helyzetben meg kell állapítania az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjában meghatározott, mentességet lehetővé tevő feltételek meglétét anélkül, hogy korábbi döntéshozatali gyakorlata által fennállónak kellene tekintenie ezeket (64).
(154)
Mindenesetre az itt vizsgált reform több tekintetben is egyértelműen különbözik a La Poste határozatban vizsgálttól (65), amelyre a francia hatóságok hivatkoznak.
(155)
A Francia Köztársaság és a France Télécom által hivatkozott, a La Poste határozattal érintett reformmal ellentétben, a France Télécom állami alkalmazottai nyugdíjának finanszírozását érintő reform azon piacok uniós szintű megnyitásakor következett be, amelyeken a France Télécom működött.
(156)
Egyértelmű továbbá, hogy a France Télécomnak előnye származott e liberalizációból azáltal, hogy megjelent más tagállamok piacán, ami nemcsak részvénytársasággá alakulásának köszönhető, hanem egyrészt annak is, hogy mérlegéből törlésre kerültek a nyugdíjjárulékokhoz kapcsolódó kötelezettségvállalás költségei, másrészt mert a reform következtében a jövőben esetlegesen felmerülő kiadások is minimálisra csökkentek. E kötelezettségek mérlegből való törlésével bekövetkező könnyítés lehetővé tette a France Télécom számára, hogy növelje fizető- és hitelképességét. A panaszt tevők észrevételeiben jelzett, és a Francia Köztársaság által nem vitatott adósságállományból látszik, hogy a France Télécom nettó adóssága az 1997-es 19,2 milliárd EUR szintről, 2002-re 83 milliárd euróra növekedett.
(157)
Ugyanakkor igaz, hogy ezen adósságállományt érintő súlyos növekedés mögött egy voluntarista, terjeszkedő befektetési politika húzódhat meg, amely a liberalizáció által vált lehetővé a tagállamok piacán. Azonban az is egyértelmű, hogy a szükséges tőke megteremtése részben a nyugdíjjárulékok jelentette terhek 1996-os nettó […] milliárd eurós tételre mérséklésének és a francia államra történő átruházásának köszönhető. E tényből adódóan, a távközlési szolgáltató azon észrevételei, amelyek szerint a támogatás lehetővé tette a France Télécom számára nemzetközi terjeszkedésének finanszírozását, (a (68) preambulumbekezdésben bemutatott észrevételek) még közvetve sem megalapozatlanok.
(158)
Ellenben azon postai szolgáltatással érintett piacok, amelyeken a francia La Poste működhet, még nem teljesen nyitottak a verseny számára, csupán 2012-ig bezáróan kell azzá válniuk, tehát 6 évvel a Postára vonatkozó, a nyugdíjak finanszírozásával kapcsolatos reformot követően (66). A France Télécom számára a teljesen liberalizált piacokon biztosított támogatás korlátozó hatása tehát sokkal jelentősebb, mint a La Poste számára nyújtott támogatásé. A támogatás összeegyeztethetőségéhez szükséges feltétételek teljes párhuzamosságának megvalósulása nem szükséges, tekintettel arra, hogy eltérő versenyhelyzetekről van szó olyan piacokon, amelyek uniós szintű liberalizációja és az uniós gazdaság versenyképességéhez történő hozzájárulása szintén eltérő. Következésképpen, az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének c) pontjában meghatározott közös érdek meglétének feltételeit nem szükséges azonos módon értékelni a két vizsgált esetben.
(159)
Emellett, a La Poste gazdasági helyzete, és következésképpen azon képessége, hogy külső piacokon terjeszkedjen, vagy hogy megerősítse helyzetét a francia piacon, nem hasonlítható a France Télécoméhoz. Amint az a La Poste határozatban kiemelésre került, a 2006-os, új könyvelési szabályokra való áttérést megvalósító reform hiányában, a postának tartalékot kellett volna képeznie a könyvelésében egy olyan - az állammal szemben fennálló 76 milliárd EUR összegű teher tekintetében, amelyet addig mérlegen kívül kezelt. (67). Márpedig a France Télécom, ellentétben a La Poste-tal, céltartalékot képzett a könyveiben annak érdekében, hogy a reform meg nem valósulása esetén eleget tudjon tenni jövőbeli kötelezettségeinek, amely tényből adódóan a két vállalat gazdasági helyzete nyilvánvalóan különböző.
(160)
Továbbá, a reform hiánya, valamint az 1990-ben hozott törvénnyel megvalósított rendszer fenntartása, a nyugdíjjárulékok növekedését eredményezte volna a France Télécom számára, amely növekedés az akkori - (30) premabulumbekezdésben kifejtett - előrejelzések szerint 2005-2007-től kezdődően jelentős lett volna. Mindezt a 3. táblázatban bemutatott utólagos adatok is alátámasztják. Márpedig, a reform időszakában a La Poste tekintetében alkalmazandó törvény teremtette rendszer fenntartása azonnal éves \[…] millió EUR költségnövekedést eredményezett volna (68).
(161)
Nem megalapozott tehát az, hogy a két vállalatnak, az őket érintő reformokat megelőzően alkalmazott törvény alapján fennálló helyzete, így ezek versenyre gyakorolt hatása hasonló lenne. A tények ennek ellenkezőjét támasztják alá. Következésképpen, nem kellően megalappozott egy olyan vizsgálat, amely hasonló következtetésekre jut mind a két esetben.
(162)
Egyebekben, a La Poste határozattal érintett ügy esetében fennálltak olyan okok, amelyek kellően megalapozták annak feltételezését, hogy a jövőbeli kivételes átalány-hozzájárulás visszajuttatható, mint a módosított, azonos versenyfeltételekre szabott, méltányos mértékhez kapcsolódó hozzájárulások egyfajta előlege. Ezen okok jelen esetben nem állnak fenn. A feltétel, amely kötelezettséget teremtett a La Poste kivételes hozzájárulásának visszajuttattatására, azután került meghatározásra, hogy a Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárást kifogásolva megindította a mentesítő hozzájárulás alábecslését, amely az azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték kialakításához volt szükséges.
(163)
Jóllehet, a francia hatóságok nem ismerték el kifejezetten, a rendkívüli átalány-hozzájárulás visszajuttatása a La Poste határozat esetében döntően a Bizottság és a tagállam közötti tárgyalások eredménye volt, amelyek célja egy olyan kötelezettség alól mentesítő hozzájárulás fizetése volt, amely biztosította az azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mértéket. E tárgyalások során a francia hatóságok kiindulópontja - amelyet 2006. június 23-ai feljegyzésükben fejtettek ki az üggyel kapcsolatos 2005. decemberében történt első kapcsolatfelvétel után - az volt, hogy a La Poste számára előírt kivételes hozzájárulás versenyméltányossági szempontból nem volt szükséges, ellentétben az éves hozzájárulást érintő tervezett reformmal.
(164)
Ezért a Bizottság határozata - ahogyan azt a France Télécom állítja - nem egy hatályban lévő reformot hagyott jóvá. Tudniillik a feljegyzés és az eljárás megindításáról szóló 2006. október 12-ei határozat megelőzte a kivételes hozzájárulás 2006. december 30-ai 2006-1771. törvény (a 2006-ra szóló helyreigazító költségvetési törvény) általi meghatározását. Az említett tárgyalások több szempontból érintették a reformot, nevezetesen, azon előny szempontjából, amelyet a múltban bejelentett reform jelenthetett volna, a tervezett hozzájárulás mértékének számításakor figyelembe vett területek, valamint a postai bankszolgáltatás sajátosságainak szempontjából, a többi postai szolgáltatás, valamint az érintett alkalmazottak tekintetében. E tárgyalások azonban folytatódtak, így a francia hatóságok csupán a 2007. június 8-i észrevételeikben fogadták el a rendkívüli hozzájárulás odaítélésének feltételeit, egy átfogó, a reformról szóló megállapodás keretében, módosítva ezáltal korábbi, a rendkívüli hozzájáruláshoz és a jövőbeni éves hozzájárulások kiszámításának módjához kapcsolódó álláspontjukat.
(165)
Másrészről, az 1997-es költségvetési törvény - amely létrehozta a France Télécom hozzájárulásait kezelő közintézményt - azon rendelkezéseivel ellentétben, amelyek szigorú szabályokat állapítottak meg az államnak történő éves visszafizetésre vonatkozóan, a La Poste befizetéseit kezelő közintézmény vonatkozásában speciális szabályok nem kerültek kialakításra (69). Minthogy egy kivételes hozzájárulás befizetéséről és szabad odaítéléséről volt szó, a Bizottság úgy véli, hogy a Francia Köztársaság csökkenthette volna annak mértékét a La Poste éves hozzájárulási szintjének párhuzamos megemelése mellett.
(166)
Vitathatatlanul megállapítható, hogy az 1996-os törvény meghatározta az államnak rendszeresen a közszolgálati státusban lévő dolgozók nyugdíjának ellentételezéseként fizetendő éves hozzájárulás kiszámításának paramétereit, anélkül, hogy megkérdőjeleződött volna az állami alkalmazottak és a magántársaságok dolgozóit érintő, egymástól eltérő kockázatok figyelembevétele. E tekintetben a Törvényszék és az Európai Unió Bírósága pontosította a France Télécom által fizetendő iparűzési adót illetően, hogy egy, a terheket érintő könnyítést nem lehet kompenzálni egy másik speciális teherrel - nevezetesen amikor a tagállam, jelen esetben a Francia Köztársaság, nem tudja bizonyítani, hogy a korábbi terheket egy másik adórendszer csökkentett jövőbeni terheire tekintettel hozták létre (70).
(167)
A Bizottság nem hagyhatja figyelmen kívül azt, hogy az 1997-ben már fizetett speciális átalány-hozzájárulás célja, amint azt az 1996-os törvény 6. cikke kifejezetten meghatározza: a francia állam részleges kompenzációja azon pénzügyi terhek tekintetében, amelyet az 1996-os törvényből adódóan viselnie kellett.
(168)
Továbbá, a (27) preambulumbekezdésben említett szenátusi jelentéséből következik, hogy a kivételes hozzájárulás elveinek megszavazásával, a törvényhozó nem szándékozott figyelembe venni, és még kevésbé kompenzálni a France Télécom éves hozzájárulása és a versenytársak - aránylag magasabb - éves hozzájárulása közötti különbséget. Ellenkezőleg, a törvényhozó tudatosan kötelezte a France Télécomot azon éves hozzájárulás fizetésére, amely nem fedezte a két eltérő kategóriába tartozó munkavállalók (állami és nem állami alkalmazottak) tekintetében felmerülő, nem közös kockázatokat, és mindezt anélkül, hogy kapcsolatot teremtett volna e választás és az 1997-ben fizetett kivételes hozzájárulás levonása között.
(169)
A France Télécom által fizetett átalány hozzájárulás az állami költségvetésbe folyt be általános bevételként, amely azután az annak kezelésével és felhasználásával megbízott közintézménybe került. E körülményekből adódóan a Bizottság sem egészben, sem részben nem tudja fiktív és utólagos módon a már felhasznált, rendkívüli átalány-hozzájárulást egy olyan célra fordítani, amely teljesen eltérő a francia hatóságok által jelzettől, és amelyről a törvény sem rendelkezik. Annak kompenzációjáról van szó, hogy nem vették figyelembe a magántársaságok dolgozóit és az állami alkalmazottakat érintő, nem közös kockázatokat. Ezen átalány-hozzájárulást tehát nem azért hozták létre, hogy egy eltérő törvényi és rendeleti környezetben teljesen kiegyenlítsék a France Télécom és versenytársainak éves terheit.
(170)
Hasonló okokból adódóan, a költségvetési törvényben 1997 óta megjelenő és máig alkalmazott, a kezelési és a költségvetésbe történő visszafizetésre vonatkozó szabályok miatt elfogadhatatlanok Franciaországnak azon állításai és számításai, amelyek annak bizonyítását célozták, hogy az 1996-os reform máig megtérült és jelentős bevételtöbbletet eredményezett az állam számára.
(171)
Figyelembe véve tehát a France Télécom által fizetett kivételes átalány-hozzájárulásokat érintő kezelési és felhasználási módokat, amelyeket az arra felhatalmazott közintézmény a költségvetési törvény rendelkezéseinek megfelelően alkalmazott, valamint a Francia Köztársaság által átadott, a (36) és a (37) preambulumbekezdésekben, valamint a 3. táblázatban bemutatott, az 1997 óta történt befizetéseket mutató számokat, megállapítható, hogy sohasem léteztek azok a bevételek, amelyekre a Francia Köztársaság hivatkozik, s amelyek egy 7 %-os kamatot eredményező befektetésből származnak.
[…]. Továbbá, az állítások nem tükrözik a francia hatóságok valós magatartását. Figyelemmel a költségvetési törvényekben meghatározott kezelési szabályokra, az említett közintézmény, létrehozása óta nem produkált ilyen mértékű bevételt, amely egyébként nem is volt előre tervezett, és nem is kamatozott. Ellenkezőleg, az intézmény teljes bevétele felhasználásának 2011. december 31-ig meg kellett történnie. A felhasználásra hamarabb is sor került volna, ha érintette volna az 1996-os reform finanszírozása - amit egyébként a Francia Köztársaság még mindig vitat - akkor is, ha - francia hatóságok érveinek megfelelően - beépítették volna azt a bevételnövekedést, ami a társasági adóból származott. Végeredményként, a társasági adóból adódó bevételnövekedés figyelembevétele szabályellenes, mivel az állam különböző szerepeinek keveredéséhez vezet. Az eltérő állami szerepek ezen - francia hatóságok által kínált - összeolvadása nem fogadható el, és két okból is indokolt a megkülönböztetés fenntartása: egyrészről, az állam azon szerepe között, amely alapján támogatta a France Télécomot azzal, hogy magára vállalta az állami alkalmazottak nyugdíjának fizetését az érdemeken alapuló verseny kibontakozása érdekében, másrészről, az állam közhatalmi szerepe között, amely alapján költségvetési hatalmát gyakorolja.
(172)
Megjegyzendő továbbá, hogy a Francia Köztársaság és a France Télécom által előterjesztett arra vonatkozó kérelem, hogy a támogatás összeegyeztethetőségének vizsgálatakor vegyék figyelembe a rendkívüli hozzájárulást, ellentmond a Francia Köztársaság által, a 2004. március 17-i levélben megfogalmazott észrevételeknek, amelyek szerint: „az 1996. július 26-ai törvény 6. cikkében előírt rendkívüli átalány-hozzájárulás nem úgy értelmezendő, mint valamely állítólagos előny kompenzációja”. Az állami támogatásokat érintő szabályok szempontjából történő vizsgálata nem helytálló, hiszen ez az összeg egy minden, a magántőke számára történő nyitást megelőzően osztott kivételes osztalékhoz hasonlatos rendkívüli hozzájárulás, melyet az egyetlen részvényes (a francia állam) számára juttatnak.
(173)
Ez az okfejtés, amely a Francia Köztársaság korábban alkalmazott érvét támasztja alá, nem nélkülöz egy egyfajta gazdasági és pénzügyi logikát. Feltételezhető egy egyedüli részvényesről, hogy a más befektetők számára történő nyitást megelőzően hozzá kíván jutni a cégben jelen levő saját profitjához és - amennyire lehet - a rendelkezésre álló forrásokhoz a tőke megnyitását megelőzően, azt szem előtt tartva, hogy a befektetés vonzó maradjon. Ezt a szempontot figyelembe vették a France Télécom nyitó mérlegével kapcsolatos pénzügyi paraméterek meghatározása során, amelynek közvetett eredménye a rendkívüli átalány-hozzájárulás, ahogyan azt 1996-ban a Parlament előtt is felvetették. Ennélfogva, teljesen ésszerű egy egyedüli részvényes állam részéről, hogy - ahogyan maga a Francia Köztársaság is fogalmazott - elvonja a lehető legnagyobb összegű kivételes osztalékot, minthogy társaságban hagyja a forrásait, amelyből az 1997-es nyitást követően már csak a saját tőkéje arányában kaphatna részesedést.
(174)
A Francia Köztársaság fenti, a maga idejében előterjesztett okfejtésének érvényességét - amelyben kérte, hogy az 5,7 milliárd eurós különbözet semmiképp ne kerüljön figyelembevételre a reformnak az állami támogatásokat érintő szabályok alapján történő vizsgálatakor - az eljárásban előterjesztett észrevételei is alátámasztják. Azzal, hogy a Francia Köztársaság bejelentette, hogy a különbözet számítása nem a reform kapcsán az állam számára felmerülő becsült költségek, vagy azon előnyök alapján történt, amelyek a France Télécom számára jelentkeztek volna, hanem a cég hozzájárulási képessége alapján, jelezte, hogy a különbözet előírása inkább egy egyedüli, ésszerűen viselkedő részvényes magatartásának eredménye, nem pedig a szabályozó államé, amely azon nyugdíjterhek egyensúlyát tartja szem előtt amelyeket a reform alapján vállalt.
(175)
Ezen érvelés elfogadása esetén a Bizottságnak nem kellene - ahogyan azt a Francia Köztársaság a maga idejében kérte is - figyelembe venni a rendkívüli átalány-hozzájárulást, a reform állami támogatásokra vonatkozó szabályokkal való összeegyeztethetőségének vizsgálatakor. Ebből adódóan, csupán a France Télécom éves hozzájárulásának az 1997-es reform által célzott, versenytársak által fizetett hozzájárulás szintje alá történő csökkentésére lenne tekintettel.
(176)
Ugyanezen okok miatt a Bizottság nem tudja elfogadni a panasztevők észrevételeit, amelyben - a reform pénzügyi semlegességének biztosítása érdekében - kérték az 1997-ben fizetett rendkívüli átalány-hozzájárulás, valamint a France Télécom által fizetett éves munkáltatói hozzájárulás kiegyenlítő mechanizmusának létrehozását. Ez egy új számításhoz és az állami költségvetésbe 1997-ben befizetett kivételes átalány-hozzájárulás egészben vagy részben történő fiktív, utólagos újraelosztásához vezetne. Továbbá, az idézett mechanizmus egy utólagos, évről-évre bekövetkező kontrol létrehozásához vezetne, amelynek célja nem a megítélt támogatás arányosságának biztosítása lenne - jóllehet ezt 1997-ben a rendkívüli átalány-hozzájárulás lecsökkentette - hanem bármiféle támogatásnak a reformból való kiiktatása.
(177)
Ugyanakkor indokolt annak vizsgálata, hogy a kivételes átalány-hozzájárulás befizetése tekintetbe vehető-e az intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálatakor, e befizetés 1996-os törvény szerinti megalapozottságából kiindulva.
(178)
Az 1996-os törvény értelmében a kivételes átalány-hozzájárulás 1997-ben a francia állam által magára vállalt nyugdíjak ellentételezéseként került kifizetésre. E körülményekből adódóan, ez utóbbi - a 1996-os törvény által bevezetett és a mai napig alkalmazott reform egészének pénzügyi mérlegére tett - hatását figyelembe kell venni. Azt az időszakot is számításba kell venni, amikor a rendkívüli átalány-hozzájárulásból származó bevétel fedezte a nyugdíjterheket.
(179)
Minthogy a France Télécom időben elhúzódó pénzügyi folyamatainak összehasonlításáról van szó - tudniillik, a kivételes átalány-hozzájárulás 1997-es fizetéséről, valamint minden egyéb, az 1996-os törvényből adódó, azóta fizetett éves teherről - elengedhetetlen ezen összegek aktualizálása. 1997 folyamán, októberig bezáróan több rendkívüli átalány-hozzájárulás befizetése került lépcsőzetes elosztásra még úgy is, ha ez utóbbi kölcsönből történő finanszírozása ténylegesen elnapolta a France Télécom pénzügyi terheit. Másrészről, 1997 elejétől a kötelezettség alól mentesítő hozzájárulások fizetése is megkezdődött. Leszámítolási kamatlábként a jelen tárgyban alkalmazandó Bizottsági közleményben szereplő árfolyamot kell használni (71) (e kamatláb például 1997 októberében 5,53 % volt). Indokolt annak vizsgálata, hogy jelen esetben helyénvaló-e egy, az alkalmazandó Közleményben előírttól különböző ráta használata, eltérve így a Bizottság által a tagállamok számára előírt szabályoktól, amelyeket az indokolt esetektől eltekintve alkalmaznia kell.
(180)
E tekintetben a francia kormány aktuáriusa által - az 1996-os reformtól 2043- ig terjedő időszak pénzügyi forgalmának aktualizálására - alkalmazott 7 %-os kamatláb nem indokolt […], mert a jelen vizsgálat tárgyát képező időszak ennél, a megállapított ütemterv szerint rövidebb. A 7 %-os ráta magasabb annál a 4,4 %-os éves leszámítolási kamatlábnál is, amelyet a Francia Köztársaság az 1997-2010-es időszakra elfogadott a vizsgálat megindításáról szóló határozatra adott észrevételeiben, illetve annál a […]%-os leszámítolási kamatlábnál, amelyet a La Poste-ot érintő 1998-as nyugdíjfinanszírozási reformban elfogadott (72).
(181)
A 7 % körüli, a 15 éves lejáratú OAT (Obligation Assimilable du Trésor, államkölcsön)-re vonatkozó kamatlábat, amelyet a Francia Köztársaság 1996-ra javasolt, szintén nem lehet elfogadni. A kamatlábat 1997-re, nem pedig 1996-ra kell megállapítani. Továbbá, a 15 éves időszak túl hosszú azon éves kifizetési forgalom jelentőségéhez képest, amelynek a rendkívüli átalány-hozzájárulásnak elméleti szinten abban az időszakban meg kellett volna felelnie, és amelyre egyedül a kamatok nem lettek volna elégségesek. A francia állam szempontjából alternatívaként merül fel egy, a kivételes átalány-hozzájárulás befektetésének különféle optimalizált kamatlábait felhasználó összetett kamatláb alkalmazása, amely elősegítené, hogy eleget lehessen tenni az 1996-os reformból adódó pénzügyi kifizetések ütemtervének. Azon túl, hogy ez az 5,50 % körüli kamatláb nem térne el jelentősen az 1997 októberi, Bizottság által alkalmazott ráta mértékétől, ez a választás figyelmen kívül hagyná, hogy jelen vizsgálat a France Télécom szempontjából zajlik (73).
(182)
Végül, a France Télécom 1991 és 1997 közötti kötelező kölcsöneinek 7 %-os referenciarátája, amelyet a Francia Köztársaság alkalmazott, egy - jóval a tényeket megelőző - hatéves időszakra vonatkozik. Tény, hogy a France Télécom 1996-ban nagyobb részben rövid lejáratú, kisebb részben pedig kötelező kibocsátások által finanszírozta a kivételes átalány-hozzájárulást. Márpedig a France Télécom által az 1996-ban keletkezett számlái után fizetett kamatból adódó leszámítolási kamatláb 4,8 %-ra emelkedne az 1996. december 31-ei egyenlege alapján (74). Egy ilyen kamatláb - a kivételes hozzájárulás finanszírozása végett - a France Télécom által korábban vállalt, valódi pénzügyi költségekhez igazodik. Mindazonáltal célszerű, hogy a leszámítolási kamatláb meghatározása ne a társaság maga idejében tett választásán alapuljon, hanem a Bizottság által, közleményében elfogadott - leszámítolási kamatlábak körében alkalmazandó - objektív referencia ráta kerüljön alkalmazásra (75).
(183)
Összegezve, jelen esetben nem célszerű egy az alkalmazandó Közleményben előírttól különböző referencia ráta használata, eltérve így a Bizottság által a tagállamok számára előírt és közzétett szabályoktól.
5. Táblázat
A France Télécomot érintő 1996-os reformból származó pénzügyi tranzakciók (1997-2011)
Millió EUR
Pénzügyi év
A/Kifizetett nyugdíjak
(A)
Kompenzáció és túlkompenzáció
(B)
Éves hozzájárulások
(C)
Előny FT
(D)
(A + B - C) (76)
Január 1-i különbözet
(E)
Kamatok
(F)
December 31-i különbözet
(E + F - D)
1997 (77)
(…)
(…)
(…)
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
(…)
(…)
(…)
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
(…)
(…)
(…)
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
(…)
(…)
(…)
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
(…)
(…)
(…)
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
(…)
(…)
(…)
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
(…)
(…)
(…)
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
(…)
(…)
(…)
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
(…)
(…)
(…)
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
(…)
(…)
(…)
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
(…)
(…)
(…)
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
(…)
(…)
(…)
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
(…)
(…)
(…)
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
(…)
(…)
(…)
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
TSE-k
(…)
(…)
(…)
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Az 5,53 %-os leszámítolási kamatlábbal történő tőkésítés esetén, a figyelembe vett hiánynak 2012. 1. negyedévéig kellene kompenzálnia (78) az éves költségek szintjén jelentkező könnyítést, amelyben a France Télécom az 1996-os reformnak köszönhetően részesült.
(185)
Továbbá, a reform hatásait semlegesítő kompenzáció lejárata - néhány hónap eltéréssel - egybeesne a France Télécom által fizetett kivételes hozzájárulás kezelésével megbízott intézmény forrásainak 2011. december 31-re prognosztizált kimerülésével. Az leszámítolási elemzéshez társul a tény, hogy a kivételes hozzájárulásból származó bevétel mindenképpen felhasználásra kerülne. Ebből adódóan, nem maradna olyan, az állami költségvetésbe vissza nem fizetett összeg, amelyet a költségvetési törvényben meghatározottaktól eltérően lehetne visszajuttatni.
(186)
Indokolt tehát, hogy ezen rendkívüli hozzájárulás 1997-es befizetése okán, a France Télécom ne legyen köteles kiegészítő éves hozzájárulást fizetni az 1997. január 1. és valamely, 2010. december 31-ét követő - még pontos meghatározásra váró - időpont között. Amennyiben az 5. táblázat 2011-re vonatkozó, valamint a kompenzációt és a túlkompenzációt érintő számai becslésen alapulnak, indokolt, hogy a pontos dátumot a Francia Köztársaság határozza meg, a befizetett járulékok végleges összegének, valamint a járulékok, és más a France Télécom számára az 1996-os reformból adódóan fizetett minden előny kifizetésének végleges dátumát alapul véve, az 5. táblázat számítási módszerét alkalmazva.
(187)
Ugyanakkor, a különleges hozzájárulás hatásainak semlegesítése után és az állam számára befizetett források kimerülésével, az 1996-ban a France Télécom számára juttatott állami támogatás összes hatása érvényesülne, előnyhöz juttatva ezzel a céget, versenytársaival szemben. A támogatás tehát csak akkor lehetne indokolt, ha a France Télécomot köteleznék mentesítő hozzájárulás fizetésére, amelyet olyan kamattal számítanának, amely biztosítja az azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mértéket. Így, ha az 1990-es törvénynek az 1996-os törvény által módosított rendelkezései, valamint a végrehajtási rendelkezések - amennyiben előírják, hogy a mentesítő hozzájárulást oly módon kell megállapítani, hogy az a kockázatoknak a magánvállalatok dolgozóira és az állami alkalmazottakat érintő közös kockázatokra való korlátozása által kiegyenlítse a béreket terhelő kötelező társadalombiztosítási és adóterhek szintjét a France Télécom, valamint az általános jog szerinti társadalombiztosítási szabályozás alá tartozó távközlési szektor egyéb vállalatai között - változatlanok maradnak, a France Télécomnak juttatott támogatás - a francia állam által az 1996-os törvény szerint a France Télécom helyett vállalt pénzügyi kötelezettségek megszűnéséig - nem tenne eleget az arányosság követelményének.
(188)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjában foglalt közös érdeknek való megfelelés érdekében, a támogatás összeegyeztethetőségéhez a jelen határozatban megfogalmazott feltételek teljesítése szükséges.
7. AZ ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉG JÖVŐRE VONATKOZÓ FELTÉTELEI
(189)
Következésképpen elengedhetetlen, hogy a Francia Köztársaság módosítsa a törvényi és rendeleti szabályait, annak érdekében, hogy létrehozza, kiszámítsa és beszedje a France Télécom által fizetendő mentesítő hozzájárulást oly módon, hogy kiegyenlítse a béreket terhelő kötelező társadalombiztosítási és adóterhek szintjét a France Télécom, valamint az általános jog szerinti társadalombiztosítási szabályozás alá tartozó távközlési szektor egyéb vállalatai között. Indokolt továbbá, hogy a számítás módja és paraméterei átlátható és objektív módon kerüljenek meghatározásra úgy, hogy ellenőrizhetőek és fellebbezhetőek legyenek.
(190)
A Francia Köztársaságnak a mentesítő hozzájárulás meghatározásakor ki kell egyenlítenie a béreket terhelő kötelező társadalombiztosítási és adóterhek szintjét a France Télécom, valamint az általános jog szerinti társadalombiztosítási szabályozás hatálya alá tartozó távközlési szektor egyéb vállalatai között oly módon, hogy tekintettel legyen a magántársaságok munkavállalói és a France Télécomnál dolgozó állami alkalmazottakat érintő nem közös kockázatokra is.
(191)
A Francia Köztársaság észrevételeinek aktualizált III. és IV. mellékletében részletesen kifejtettek szerint a francia hatóságok olyan becsléseket készítettek, amelyek azt mutatták, hogy hogyan alakulna a France Télécom által fizetett mentesítési hozzájárulás kamata 1997 óta (lásd 4. táblázat) ha a nem közös kockázatokat figyelembe vették volna a számításkor (alábbiakban: „módosított kamat”). A módosított kamat magába foglalja egyrészt a munkanélküli járulékot és az azt növelő bérkövetelési garanciát, valamint azon sajátos járulékokat, amelyeket a France Télécom versenytársai nem fizetnek. Ilyenek például az 1 % szolidaritási és az egyéb, szünetelő munka címén fizetett pénzbeli ellátások, amelyeket a France Télécom maga biztosít, és amelyek csökkentik a kamatot. Az eredmény a jelenleg alkalmazottnál körülbelül 7 százalékponttal magasabb kamat.
(192)
Egy ilyen mértékű kamat tényleges versenyegyenlőséget eredményez ahhoz a részleges mértékűhöz képest, amelyet az 1996-os törvény a France Télécom speciális szociális terheire tekintettel vezetett be. A Bizottság tehát nem vitatja a Francia Köztársaság által alkalmazott elveket, számítási alapot és módszert, amelyet annak érdekében alkalmazott, hogy olyan módosított mértékű felmentési hozzájárulást hozzon létre, amely révén kiegyenlíthetőek a France Télécom és az általános jog szerinti társadalombiztosítási szabályozás hatálya alá tartozó távközlési szektor egyéb vállalatai között, a béreket terhelő kötelező társadalombiztosítási és adóterhek szintjének vonatkozásában fennálló különbségek - ahogyan azt a Francia Köztársaság, az aktualizált észrevételeinek III. és V. mellékletében részletezi.
(193)
Következésképpen, a versenyfeltételek egyenlővé tételét biztosító kamat mértékének Francia Köztársaság általi éves meghatározásakor követni kell a mentesítő hozzájárulás számításának elveit, alapját és módját úgy, ahogyan az az említett észrevételek (191) preambulumbekezdésében található. A módosított kamatnak magában kell foglalnia a munkanélküli járulékot és a bérkövetelések garanciáját, valamint azon speciális járulékokat és terheket, amelyeket a France Télécom versenytársai nem fizetnek, mint például az 1 %-os szolidaritási és az egyéb, szünetelő munka címén fizetett pénzbeli ellátások, amelyeket a France Télécom maga biztosít.
(194)
Ez a ténybeli kiegyenlítés, biztosítaná a France Télécom és versenytársai közötti valós versenyegyenlőséget, és garantálná a 1996-ban megvalósított támogatás belső piaccal való arányosságát és összeegyeztethetőségét.
8. KÖVETKEZTETÉS
(195)
A Bizottság megállapítja, hogy a Francia Köztársaság jogellenesen nyújtott állami támogatást az 1996-os, a France Télécomnál dolgozó állami alkalmazottak nyugdíjának finanszírozását célzó reform bevezetésével, amely hatálybalépésétől kezdve sértette az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdését.
(196)
Az 1997-ben bevezetett támogatás mérsékelte a France Télécom éves szociális terheit. E hatást ugyanakkor 2010-ig semlegesítette az ugyancsak e reform által bevezetett kivételes átalány-hozzájárulás. E semlegesítés megalapozza, hogy azon feltételek, amelyek - e terheket illetően - egyenlő helyzetbe hoznák a France Télécomot és versenytársait, és amelyek összeegyeztethetővé tennék e támogatást a belső piaccal, egy 2010. december 31-ét követő, még meghatározásra váró időpontban kerüljenek alkalmazásra.
(197)
Következésképpen, amennyiben a Francia Köztársaság - a France Télécom által fizetendő kötelezettség alól mentesítő hozzájárulás mértékének számításakor - figyelembe veszi a France Télécom és más, a szociális szolgáltatások jogához tartozó távközlési szolgáltatást nyújtó cég fizetéseire vonatkozó, kötelezően fizetendő társadalombiztosítási- és adójárulékokat - figyelemmel az általános jog alá tartozó munkavállalókat és az állami alkalmazottakat érintő közös és nem közös kockázatokra is - az1996-os törvény által bevezetett reform összeegyeztethető a belső piaccal, az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjában foglaltak szerint. A Francia Köztársaság tehát köteles megtenni azon törvényi és szabályozási intézkedéseket, amelyek szükségesek a jelen preambulumbekezdésben foglalt feltétel megvalósításához,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
Az állami támogatás, amely abból adódik, hogy a France Télécom állami alkalmazottai részére, a polgári és katonai nyugdíjak kifizetéséről szóló 96-660. számú, 1996. július 26-i nyugdíjtörvény értelmében - és egyben a 1990. július 2-i 90-568-as, a postai és távközlési közszolgáltatások megszervezéséről szóló törvény módosításaként - csökkentik a nyugdíj-megállapítás és -folyósítás ellenében az államnak járó hozzájárulás összegét, a 2. cikkben foglalt feltételek szerint összeegyeztethető a belső piaccal.
2. cikk
A mentesítő jellegű munkáltatói hozzájárulás, amelyet a France Télécom a postai és távközlési közszolgáltatások megszervezéséről szóló 1990. július 2-ai 90-568-as törvény 30. cikk c) pontja alapján fizet, olyan módon kerül kiszámításra és beszedésre, hogy kiegyenlítse a béreket terhelő kötelező társadalombiztosítási és adóterhek szintjét a France Télécom, valamint az általános jog szerinti társadalombiztosítási szabályozás hatálya alá tartozó távközlési szektor egyéb vállalatai között.
Fenti feltételnek való megfelelés érdekében, legkésőbb e határozat kézhezvételét követő hét hónapon belül a Francia Köztársaság:
a)
módosítja a postai és távközlési közszolgáltatások megszervezéséről szóló 1990. július 2-ai 90-568 számú törvény 30. cikkét, valamint egyéb szabályozási vagy egyéb a végrehajtásra szolgáló előírásokat, oly módon, hogy a France Télécom által fizetendő mentesítő jellegű munkáltatói hozzájárulás számításának alapja és beszedése ne korlátozódjon a magánvállalatok munkavállalói és az állami alkalmazottakat érintő közös kockázatokra, hanem foglalja magában a nem közös kockázatokat is;
b)
levon a France Télécomtól egy mentesítő jellegű, az a) pontban foglaltak szerint számított munkáltatói járulékot, mely figyelembe veszi a magánvállalatok munkavállalóit és az állami alkalmazottakat érintő közös és nem közös kockázatokat is. A levonás kezdete az a nap, amikor az 1996. július 26-i 96-660 számú törvény által létrehozott rendkívüli hozzájárulás jelen esetben alkalmazandó, a referencia- és diszkontráták megállapítási módjáról szóló Bizottsági közleményben megállapított leszámítolási kamattal tőkésített összege eléri azon hozzájárulások és terhek összegét, amelyet a France Télécom fizetett volna az 1990. július 2-i 90-568-as törvény 30. cikkének eredeti szövege alapján.
3. cikk
(1) Franciaország e határozat közlésétől számított két hónapon belül tájékoztatja a Bizottságot a határozatnak való megfelelés érdekében hozott vagy tervezett intézkedésekről. Különösen az alábbiakról tájékoztatja a Bizottságot:
a)
a 2. cikkben említett törvényi és rendeleti szabályok módosításának előrehaladásáról;
b)
a kompenzáció és a hozzájárulás 2011-re, adott esetben 2012-re vonatkozó végleges összegéről, tekintettel a rendkívüli hozzájárulás tőkésített részéből származó értékkülönbözetre;
c)
a mentesítő jellegű munkáltatói hozzájárulás - 2. cikkben előírtak szerinti - jövőbeli ütemre tekintettel számított összegéről, várva a jogszabályi módosításokra;
d)
azon munkáltatói hozzájárulások befizetéséről, amelyek azután lépnek életbe, hogy az 1996. július 26-i 96-660-os törvény által bevezetett rendkívüli hozzájárulás, amelyet azon leszámítolási kamatlábbal tőkésítenek, amelyet a Bizottság, referencia- és diszkontráták megállapítási módjáról szóló, jelen esetben alkalmazandó közleménye ír elő, megszűnnek semlegesíteni az 1996-os reform hatásait.
(2) A Francia Köztársaság folyamatosan tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtása érdekében elfogadott nemzeti intézkedések előrehaladásáról. A Bizottság kérésére azonnal benyújtja az e határozat végrehajtása érdekében már meghozott és tervezett intézkedésekre vonatkozó információkat.
4. cikk
Ennek a határozatnak a címzettje a Francia Köztársaság.
Kelt Brüsszelben, 2011. december 20-án.