NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 248/2010
ze dne 24. března 2010
o změně nařízení (ES) č. 1484/95, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu dodatečných dovozních cel a určují reprezentativní ceny v odvětví drůbežího masa a vajec, jakož i pro vaječný albumin, a nařízení (ES) č. 504/2007, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu dodatečných dovozních cel v odvětví mléka a mléčných výrobků
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (1), a zejména na čl. 143 písm. b) ve spojení s článkem 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 614/2009 ze dne 7. července 2009 o společném obchodním režimu pro vaječný albumin a mléčný albumin (2), a zejména na čl. 3 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ustanovení čl. 3 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 1484/95 (3) a čl. 4 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 504/2007 (4) stanoví, že pokud je dovozní cena CIF zásilky vyšší než použitá reprezentativní cena, musí dovozce složit jistotu podle čl. 248 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (5), rovnající se dodatečnému clu, které by zaplatil, jestliže by výpočet dodatečného cla byl proveden na základě reprezentativní ceny použité pro dotčený produkt.
(2)
Pro podobný případ však čl. 38 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru (6), stanoví, že dovozce má složit jistotu uvedenou v čl. 248 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2454/93, která se rovná rozdílu mezi částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě reprezentativní ceny použitelné pro dotčený produkt a částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě dovozní ceny CIF dotčené zásilky.
(3)
V zájmu harmonizace metod výpočtu použitelných v různých odvětvích je třeba sjednotit metodu uvedenou v čl. 3 odst. 3 nařízení (ES) č. 1484/95 a čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 504/2007 s metodou uvedenou v čl. 38 odst. 3 nařízení (ES) č. 951/2006.
(4)
V čl. 3 odst. 4 nařízení (ES) č. 1484/95 a čl. 4 odst. 4 nařízení (ES) č. 504/2007 jsou stanoveny lhůty, během nichž má dovozce prokázat, že zásilka byla prodána za podmínek, které potvrzují správnost dovozní ceny CIF. Zdá se, že v praxi se postup pro dovoz a prodej zboží v rámci tohoto režimu výrazně změnil. Jestliže se dříve nákupem ve třetí zemi, propuštěním zboží do volného oběhu a prodejem ve Společenství zabýval jeden hospodářský subjekt, v současnosti se těmito různými operacemi zabývá několik hospodářských subjektů, což často dodržení uvedených lhůt znemožňuje. Je proto vhodné tyto lhůty prodloužit.
(5)
Nařízení (ES) č. 1484/95 a (ES) č. 504/2007 by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(6)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro společnou organizaci zemědělských trhů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 3 nařízení (ES) č. 1484/95 se odstavce 3 a 4 nahrazují tímto:
„3. V případě uvedeném v odstavci 2 musí dovozce složit jistotu uvedenou v čl. 248 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2454/93, která se rovná rozdílu mezi částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě reprezentativní ceny použitelné pro dotčený produkt a částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě dovozní ceny CIF dotčené zásilky.
4. Dovozce má lhůtu dvou měsíců od prodeje dotčených produktů, avšak maximálně devět měsíců ode dne přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu, aby prokázal, že zásilka byla prodána za podmínek, které potvrzují reálnost cen uvedených v odstavci 2. Při nedodržení některé ze dvou výše uvedených lhůt dojde k propadnutí složené jistoty. Nicméně tuto lhůtu devíti měsíců může příslušný orgán prodloužit až o tři měsíce, a to na základě žádosti, kterou musí dovozce řádně odůvodnit.
Složená jistota se uvolní v tom rozsahu, ve kterém je celním orgánům poskytnut uspokojivý důkaz o podmínkách prodeje. Pokud tomu tak není, jistota propadá a použije se na zaplacení dodatečných cel.“
Článek 2
V článku 4 nařízení (ES) č. 504/2007 se odstavce 3 a 4 nahrazují tímto:
„3. V případě uvedeném v odstavci 2 musí dovozce složit jistotu uvedenou v čl. 248 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 (7), která se rovná rozdílu mezi částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě reprezentativní ceny použitelné pro dotčený produkt a částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě dovozní ceny CIF dotčené zásilky.
4. Dovozce má lhůtu dvou měsíců od prodeje dotčených produktů v rámci lhůty devíti měsíců ode dne přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu, aby prokázal, že zásilka byla prodána za podmínek, které potvrzují reálnost cen uvedených v odstavci 2. Nedodržení některé z těchto lhůt má za následek propadnutí složené jistoty. Devítiměsíční lhůtu může prodloužit příslušný úřad, nejdéle však o tři měsíce, a to na základě řádně doložené žádosti dovozce.
Složená jistota se uvolní v tom rozsahu, ve kterém je celním orgánům poskytnut uspokojivý důkaz o podmínkách prodeje. Pokud tomu tak není, jistota propadá a použije se na zaplacení dodatečných cel.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. května 2010.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 24. března 2010.
A BIZOTTSÁG 248/2010/EU RENDELETE
(2010. március 24.)
a baromfihús- és tojáságazatra, valamint az ovalbuminra vonatkozó kiegészítő importvámrendszer végrehajtására és az irányadó árak meghatározásáról szóló 1484/95/EK rendelet, valamint a tej- és tejtermékágazatban kivetett kiegészítő importvámokkal kapcsolatos rendelkezések alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 504/2007/EK rendelet módosításáról
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22-i 1234/2007/EK tanácsi rendeletre (az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet) (1) és különösen annak 143. cikke b) pontjára, figyelemmel 4. cikkére is,
tekintettel az ovalbuminra és laktalbuminra vonatkozó közös kereskedelmi rendszerről szóló, 2009. július 7-i 614/2009/EK tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 3. cikke (4) bekezdésére,
mivel:
(1)
Az 1484/95/EK bizottsági rendelet (3) 3. cikkének (3) bekezdése, valamint az 504/2007/EK bizottsági rendelet (4) 4. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy amennyiben egy szállítmány CIF-importára magasabb, mint az alkalmazandó irányadó ár, az importőrnek be kell nyújtania a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2-i 2454/93/EGK bizottsági rendelet (5) 248. cikkének (1) bekezdésében említett biztosítékot, amelynek összege megegyezik annak a kiegészítő vámnak az összegével, amelyet akkor kellett volna fizetnie, ha a kiegészítő vámot az adott termékre vonatkozó irányadó ár alapján számították volna ki.
(2)
Azonban hasonló esetre a cukorágazatban harmadik országokkal folytatott kereskedelem tekintetében a 318/2006/EK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2006. június 30-i 951/2006/EK bizottsági rendelet (6) 38. cikkének (3) bekezdése azt írja elő, hogy az importőrnek be kell nyújtania a 2454/93/EGK rendelet 248. cikkének (1) bekezdésében említett biztosítékot, mely megfelel a kérdéses termékre alkalmazandó reprezentatív ár alapján számított kiegészítő behozatali vám és a kérdéses szállítmány CIF-importára alapján számított kiegészítő behozatali vám összege közötti különbségnek.
(3)
A különböző ágazatokban alkalmazandó számítási módszerek összehangolása érdekében helyénvaló az 1484/95/EK rendelet 3. cikkének (3) bekezdésében, valamint az 504/2007/EK rendelet 4. cikkének (3) bekezdésében előírt módszert a 951/2006/EK rendelet 38. cikkének (3) bekezdésében előírt módszerrel összehangolni.
(4)
Az 1484/95/EK rendelet 3. cikkének (4) bekezdése és az 504/2007/EK rendelet 4. cikkének (4) bekezdése meghatározza azokat a határidőket, ameddig az importőrnek bizonyítania kell, hogy a szállítmány értékesítése olyan feltételek mellett történt, amelyek alátámasztják a CIF-importár valódiságát. Úgy tűnik, hogy a gyakorlatban sokkal jobban elkülönül az áruknak a rendszer szerinti behozatali és értékesítési folyamata. Míg előzőleg általában egyetlen gazdasági szereplő foglalkozott a harmadik országban történő beszerzéssel, valamint a Közösségen belüli szabad forgalomba bocsátással és értékesítéssel, addig ma számos szereplő érintett a különböző műveletekben, ami gyakran lehetetlenné teszi az említett határidők betartását. Ezért helyénvaló meghosszabbítani ezeket a határidőket.
(5)
Következésképpen az 1484/95/EK és az 504/2007/EK rendeletet ennek megfelelően módosítani kell.
(6)
Az e rendeletben előírt intézkedések összhangban vannak a mezőgazdasági piacok közös szervezésével foglalkozó irányítóbizottság véleményével,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Az 1484/95/EK rendelet 3. cikkének (3) és (4) bekezdése helyébe az alábbi szöveg lép:
„(3) A (2) bekezdésben említett esetben az importőrnek be kell nyújtania a 2454/93/EGK rendelet 248. cikkének (1) bekezdésében említett biztosítékot, mely megfelel a szóban forgó termékre alkalmazandó reprezentatív ár alapján számított kiegészítő behozatali vám és a szóban forgó szállítmány CIF-importára alapján számított kiegészítő behozatali vám összege közötti különbségnek.
(4) Az importőrnek a szóban forgó termék értékesítésétől számítva két hónap áll rendelkezésére - a szabad forgalomba bocsátáshoz benyújtott vámáru-nyilatkozat elfogadásának keltétől számított kilenc hónapos határidőn belül - annak bizonyítására, hogy a szállítmányt olyan feltételek mellett értékesítették, amelyek alátámasztják a (2) bekezdésben említett árak valódiságát. E határidők valamelyikének be nem tartása a benyújtott biztosíték elvesztését vonja maga után. A kilenc hónapos határidőt az importőr megfelelően indokolt kérésére az illetékes hatóság legfeljebb három hónappal meghosszabbíthatja.
A letétbe helyezett biztosíték felszabadítása olyan mértékben történik meg, amilyen mértékben a vámhatóságok elfogadják az értékesítés feltételeinek bizonyítását. Ellenkező esetben a biztosítékot a kiegészítő vám ellentételezéseként visszatartják.”
2. cikk
Az 504/2007/EK rendelet 4. cikkének (3) és (4) bekezdése helyébe az alábbi szöveg lép:
„(3) A (2) bekezdésben említett esetben az importőrnek be kell nyújtania a 2454/93/EGK bizottsági rendelet (7) 248. cikkének (1) bekezdésében említett biztosítékot, mely megfelel a szóban forgó termékre alkalmazandó reprezentatív ár alapján számított kiegészítő behozatali vám és a szóban forgó szállítmány CIF-importára alapján számított kiegészítő behozatali vám összege közötti különbségnek.
(4) Az importőrnek a szóban forgó termék értékesítésétől számítva két hónap áll rendelkezésére - a szabad forgalomba bocsátáshoz benyújtott vámáru-nyilatkozat elfogadásának keltétől számított kilenc hónapos határidőn belül - annak bizonyítására, hogy a szállítmányt olyan feltételek mellett értékesítették, amelyek alátámasztják a (2) bekezdésben említett árak valódiságát. E határidők valamelyikének be nem tartása a benyújtott biztosíték elvesztését vonja maga után. A kilenc hónapos határidőt az importőr megfelelően indokolt kérésére az illetékes hatóság legfeljebb három hónappal meghosszabbíthatja.
A letétbe helyezett biztosíték felszabadítása olyan mértékben történik meg, amilyen mértékben a vámhatóságok elfogadják az értékesítés feltételeinek bizonyítását. Ellenkező esetben a biztosítékot a kiegészítő vám ellentételezéseként visszatartják.
3. cikk
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő hetedik napon lép hatályba.
A rendeletet 2010. május 1-jétől kell alkalmazni.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2010. március 24-én.