ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. prosince 2011
o státní podpoře C 85/01 v podobě opatření ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti RTP
(oznámeno pod číslem K(2011) 9429)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/365/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec (1) této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Prostřednictvím tří stížností z let 1993, 1996 a 1997 podaných soukromou televizní společností Sociedade Independente de Comunicação, S. A. (dále jen „SIC“) byla Komise informována o řadě opatření ad hoc a ročních vyrovnávacích opatření, která Portugalsko provádělo ve prospěch portugalské veřejnoprávní televizní společnosti, Radiotelevisão Portuguesa, S. A. (dále jen „RTP“).
(2)
Dopisem ze dne 15. listopadu 2001 informovala Komise portugalské orgány, že se s ohledem na řadu opatření ad hoc ve prospěch společnosti RTP rozhodla zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství (3). V článku 1 rozhodnutí Komise 2005/406/ES ze dne 15. října 2003 o opatřeních ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti RTP, bylo následně konstatováno, že některá tato opatření, konkrétně státní podpora ve výši 68,006 miliardy PTE, kterou Portugalsko poskytlo společnosti RTP formou dohody uzavřené se Správou sociálního zabezpečení v roce 1993, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčka z roku 1998, jsou slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (4). V článku 2 uvedeného rozhodnutí se mimoto uvádělo, že některá opatření nezahrnují státní podporu, konkrétně osvobození od registračních poplatků, platba za převod sítě pro šíření televizního signálu, úlevy z plateb ročního poplatku za používání sítě, protokol o podpoře kinematografie, emise dluhopisů a plán na restrukturalizaci na období 1996-2000.
(4)
Dne 26. června 2008 Soud prvního stupně ve věci T-442/03 (5) část rozhodnutí 2005/406/ES zrušil, a to ze dvou důvodů. Soud zrušil článek 2 uvedeného rozhodnutí, jelikož zjistil, že „osvobození od registračních poplatků“ nepředstavuje státní podporu. Soud konstatoval, že úkolem Komise bylo zjistit ve vztahu k jednorázové výhodě spočívající v osvobození od platby registračních poplatků a odměn týkajících se přeměny na akciovou společnost (dále jen „dočasné osvobození“), zda spadá do logiky portugalského právního systému, že se přeměna veřejných podniků na akciové společnosti provádí zákonem, nebo zda použití zákona představovalo odchylku, jejímž cílem ve skutečnosti bylo poskytnout veřejným podnikům výhodu ve vztahu k jiným podnikům.
(5)
Pokud jde o trvalou výhodu vyplývající z neomezeného osvobození od registračních poplatků a odměn za všechny akty zápisu, registrace nebo záznamu, které bylo přiznáno společnosti RTP (dále jen „trvalé osvobození“), Soud konstatoval, že ačkoliv osvobození nebylo ve skutečnosti pravděpodobně trvalé (viz body 73 a 79 rozsudku), nemění to nic na zjištění, že Komise neprokázala obecnou povahu tohoto osvobození. Soud dále uvedl, že i když Portugalsko mohlo společnost RTP přeměnit na akciovou společnost, jelikož to považovalo za nezbytné pro plnění úkolu veřejné služby, nebylo to doloženo dostatečnými důkazy.
(6)
Soud zamítl žaloby týkající se zjištění v rozhodnutí 2005/406/ES, že se emise dluhopisů z roku 1994 a úlevy z plateb licenčního poplatku nepovažují za státní podporu.
(7)
Co se týká slučitelnosti opatření státní podpory (článek 1 rozhodnutí 2005/406/ES), Soud shledal, že se Komise nemohla opírat o zprávy o veřejné službě a údaje obsažené v těchto zprávách, aniž by měla pro tyto zprávy k dispozici zprávu o externím auditu, jak vyžadují vnitrostátní právní předpisy. Komise proto nemohla dospět k závěru, že opatření státní podpory jsou slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 86 odst. 2 Smlouvy (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU a „vnitřní trh“) (6). Soud článek 1 rozhodnutí 2005/406/ES zrušil.
(8)
Po vynesení rozsudku Soudu ve věci T-442/03 upozornila Komise zúčastněné strany na obnovení vyšetřovacího řízení v dané věci a vyzvala třetí strany k podání připomínek (7).
(9)
Dne 10. března 2009 obdržela Komise připomínky stěžovatele, které byly dne 8. dubna 2009 předány Portugalsku. Další připomínky stěžovatele byly obdrženy dne 17. června 2009 a Portugalsku byly předány dne 28. července 2009. Portugalsko na oba soubory připomínek odpovědělo dopisy ze dne 7. a 8. září 2009. Portugalsko zaslalo Komisi další informace dne 23. února 2010, 4. března 2010 a 15. dubna 2010. Dne 10. května 2010 zaslala Komise Portugalsku žádost o informace, v níž zejména požadovala, aby byly provedeny nezávislé externí audity zpráv o veřejné službě pro období 1992-1997.
(10)
Portugalsko na žádost Komise o informace odpovědělo dopisem ze dne 8. června 2010 a požadované zprávy o externích auditech zpráv o veřejné službě poskytlo dopisem ze dne 12. srpna 2010. Další informace Portugalsko poskytlo v dopise ze dne 29. září 2010. Dne 29. března 2011 se uskutečnila schůzka s Portugalskem a další informace poskytlo Portugalsko Komisi dne 17. června 2011, 25. srpna 2011 a 26. října 2011.
Dopisem zaevidovaným dne 15. prosince 2011 Portugalsko výjimečně souhlasilo s přijetím tohoto rozhodnutí v angličtině jako v závazném znění.
(11)
Toto rozhodnutí se zabývá pouze opatřeními ad hoc, jichž se týkalo rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Některá opatření, o nichž bylo v rozhodnutí 2005/406/ES prohlášeno, že nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, nebyla Soudem v rozsudku ve věci T-442/03 zrušena, a článek 2 rozhodnutí 2005/406/ES proto nabyl právní moci. Tato opatření se týkají platby za převod sítě pro šíření televizního signálu, úlevy z plateb ročního poplatku za používání sítě, protokolu o podpoře kinematografie, emise dluhopisů a plánu na restrukturalizaci na období 1996-2000. Jak však Soud požadoval v rozsudku ve věci T-442/03, Komise znovu posoudí dočasné a trvalé osvobození od notářských poplatků a registračních poplatků a nákladů na zveřejnění.
Toto rozhodnutí se zaměřuje na finanční vztahy mezi společností RTP a Portugalskem v období 1992-1998, pokud jde o dohodu se Správou sociálního zabezpečení z roku 1993, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčku z roku 1998. Toto rozhodnutí se nezabývá otázkami právní klasifikace a slučitelnosti ročních vyrovnávacích plateb poskytovaných společnosti RTP se Smlouvou, jimiž se zaobíralo rozhodnutí Komise ze dne 22. března 2006 ve věci č. E 14/05 (8). Dne 4. července 2006 mimoto Komise přijala rozhodnutí ve věci NN 31/06 týkající se dohody o financování restrukturalizace společnosti RTP (9).
(12)
K získání úplné „představy“ o finančních vztazích mezi Portugalskem a společností RTP v období, jehož se týká šetření Komise v daném případě, musí Komise uvážit nejen opatření ad hoc, nýbrž rovněž finanční podporu, která byla společnosti RTP poskytnuta formou ročních vyrovnávacích plateb. Rozhodnutí se proto zabývá i ročními vyrovnávacími platbami, a to v míře, která je nezbytná pro objasnění odůvodnění Komise ohledně opatření ad hoc.
II. PODROBNÝ POPIS DOTYČNÝCH ZÁLEŽITOSTÍ
A. OPATŘENÍ VE PROSPĚCH SPOLEČNOSTI RTP
A.1 POPIS PŘÍJEMCE PODPORY, SPOLEČNOSTI RTP
(13)
Společnost RTP (v té době Rádio e Televisão Portuguesa, S.A.R.L) vznikla jako veřejný podnik na základě listiny ze dne 15. prosince 1955 po rozhodnutí Portugalska založit veřejnoprávní televizní společnost, které bude udělena koncese na provozování veřejnoprávního televizního vysílání (10). Smlouva o udělení koncese na poskytování veřejné služby byla podepsána dne 16. ledna 1956.
(14)
Nařízením vlády č. 674-D/75 ze dne 2. prosince 1975 byla společnost RTP zestátněna. Uvedeným nařízením vlády byla společnost RTP přeměněna na veřejný podnik s názvem „Radiotelevisão Portuguesa, E.P.“, na nějž byla na základě nařízení vlády převedena veškerá zákonná práva a povinnosti jeho předchůdce.
(15)
Až do 80. let minulého století měla společnost RTP na vnitrostátním televizním trhu monopolní postavení. Provozovala dva televizní kanály, RTP 1 a RTP 2. V 90. letech začala čelit konkurenci ze strany soukromých televizních společností poté, co Portugalsko v únoru 1992 udělilo společnostem SIC a TVI licenci na provozování třetího resp. čtvrtého kanálu (11).
(16)
Zákonem č. 21/92 ze dne 14. srpna 1992 byla společnost RTP, E:P. přeměněna na akciovou společnost s názvem „Radiotelevisão Portuguesa, S. A.“ a byly schváleny její nové stanovy.
(17)
Společnost RTP vyvíjí činnosti v rámci veřejnoprávního vysílání i obchodní činnosti. Společnost může ze zákona vykonávat jakoukoli činnost, ať už obchodní nebo provozní, která souvisí s činností televizní společnosti (12).
(18)
Obchodní činnosti vyvíjí společnost RTP prostřednictvím finanční účasti v jiných společnostech, které jsou právně odděleny od společnosti RTP a které mají vlastní strukturu a vlastní účetní systém.
A.2 OPATŘENÍ (13)
(19)
Roční vyrovnávací platby pro společnost RTP představují hlavní mechanismus pro poskytování náhrady společnosti RTP za její závazky veřejné služby. V období 1992-1998 obdržela společnost RTP roční vyrovnávací platby v celkové výši 66,495 miliardy PTE (přibližně 332 milionů EUR) (14) k pokrytí nákladů vyplývajících z plnění závazků veřejné služby. Právním základem pro roční vyrovnávací platby je článek 5 zákona č. 21/92 (15).
(20)
Tabulka 1 znázorňuje rozdělení ročních vyrovnávacích plateb poskytnutých společnosti RTP v období 1992-1998, jehož se týká toto rozhodnutí.
Tabulka 1
Výše ročních vyrovnávacích plateb v období 1992-1998
(v milionech PTE a EUR)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
6 200
7 100
7 145
7 200
14 500
10 350
14 000
26,9 EUR (16)
35,4 EUR
35,6 EUR
35,9 EUR
72,3 EUR
51,6 EUR
69,8 EUR
Zdroj: usnesení rady ministrů
(21)
V době přeměny společnosti RTP na akciovou společnost lze portugalský zákon o registraci společností popsat následovně. V čl. 7 odst. 1 portugalského zákona o obchodních společnostech (Código das Sociedades Comerciais), ve znění platném v době přeměny společnosti RTP, je stanoveno, že stanovy (contrato de sociedade) obchodní společnosti musí být formálně schváleny ve formě notářské listiny.
V čl. 18 odst. 5 zákona o obchodních společnostech je stanoveno, že akt, kterým se zřizuje akciová společnost, musí být po zřízení společnosti v příslušné právní formě zapsán do obchodního rejstříku. Registrace byla povinná podle čl. 15 odst. 1 a čl. 3 písm. a) zákona o obchodním rejstříku (Código do Registo Comercial) a článku 166 zákona o obchodních společnostech.
Podle čl. 70 odst. 1 písm. a) zákona o obchodním rejstříku ve znění platném v té době musel být akt, kterým se zřizuje akciová společnost, zveřejněn v úředním věstníku (Diário da República) (viz čl. 70 odst. 2 (17)). Zveřejnění muselo být provedeno na základě úřední povinnosti registračním úřadem na náklady zúčastněné strany (viz čl. 71 odst. 1 zákona o obchodním rejstříku).
(22)
Při své přeměně na akciovou společnost v roce 1992 byla společnost RTP osvobozena od placení notářských a registračních poplatků spojených s registrací přeměny právní formy společnosti RTP z veřejného podniku na akciovou společnost. Hodnota tohoto osvobození činila 33 milionů PTE (přibližně 164 000 EUR). Podle portugalského práva musí všechny právnické společnosti běžně zaplatit poplatky vybírané při založení společnosti a změně jejích stanov či jakýchkoli jiných důležitých změnách společnosti.
(23)
Právním základem pro osvobození od registračních poplatků je čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92, který stanoví:
„tímto se schvalují stanovy společnosti RTP, SA, (…); tyto stanovy nemusí být předmětem notářského zápisu, musí však být zaregistrovány z úřední moci, bez jakýchkoliv poplatků a výloh, na základě úředního věstníku (Diário da República), ve kterém jsou zveřejněny“.
(24)
Ustanovení čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 vychází z uplatňování zákona č. 84/88 ze dne 20. července 1988 o přeměně veřejných podniků na akciové společnosti. Článek 1 zákona č. 84/88 stanoví, že veřejné podniky, a to i státní, mohou být na základě nařízení vlády přeměněny na akciové společnosti. Ustanovení tohoto článku zní takto:
„Veřejné podniky … mohou být nařízením vlády přeměněny na akciové společnosti vlastněné zcela veřejnými subjekty nebo s většinovou kapitálovou účastí veřejných subjektů v souladu s Ústavou a tímto zákonem.“
(25)
V čl. 3 odst. 2 zákona č. 84/88 o přeměně veřejných podniků na akciové společnosti je rovněž stanoveno, že takovéto nařízení vlády musí schválit stanovy akciové společnosti. Podle čl. 3 odst. 3 zákona č. 84/88 představuje toto nařízení vlády dostatečný dokument pro všechny potřebné registrační úkony (18).
(26)
Podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 byla společnost RTP osvobozena od placení jakýchkoliv dalších registračních poplatků přímo spojených se změnou právní formy společnosti. Ustanovení čl. 11 odst. 2 zní takto:
„Všechny akty zápisu, registrace a záznamu u jakýchkoliv rejstříkových služeb, správních nebo veřejných subjektů, zejména národního rejstříku právnických osob, rejstříku hypoték a evidence vozidel se uskuteční na základě prostého návrhu podepsaného dvěma členy správní rady společnosti a jsou osvobozeny od všech daní a poplatků.“
(27)
Podle Portugalska vychází ustanovení čl. 11 odst. 2 z uplatňování nařízení vlády č. 404/90 (19) a potvrzuje, že se na společnost RTP vztahuje ustanovení o obecné použitelnosti. Na základě článku 1 tohoto zákona může být podnikům, které do 31. prosince 1993 přistoupily k aktům spolupráce nebo spojení, přiznáno osvobození od daně z převodu majetku potřebného v souvislosti s přikročením ke spolupráci či spojení. Článek 1 uvedeného zákona rovněž umožňuje osvobození od poplatků a ostatních právních výloh, které mohou být splatné při provádění těchto aktů.
(28)
Portugalsko uvedlo, že po své přeměně na akciovou společnost společnost RTP v minulosti několikrát zaplatila notářské a registrační poplatky spojené s některými navýšeními kapitálu a jinými operacemi (20).
(29)
V období 1983-1989 se „nahromadil“ dluh společnosti RTP vůči Správě sociálního zabezpečení ve výši 2,189 miliardy PTE v důsledku neplacení příspěvků na sociální zabezpečení. Dluh vznikl kvůli sporu mezi společností RTP a Správou sociálního zabezpečení ohledně výkladu pravidel pro odvody příspěvků na sociální zabezpečení v souvislosti s přesčasovými hodinami a odměnami umělců.
(30)
Výklad Správy sociálního zabezpečení vycházel z čl. 2 písm. e) prováděcího nařízení č. 12/83 ze dne 12. února 1983. Aby se obě zúčastněné strany vyhnuly soudnímu řízení, podepsaly dohodu, podle níž se Správa sociálního zabezpečení vzdala úroků z prodlení a akceptovala splácení dluhu podle splátkového kalendáře. Po urovnání právního sporu nebylo prováděcí nařízení zrušeno.
(31)
Dne 6. května 1993 bylo společným nařízením ministerstva financí a ministerstva sociálních věcí povoleno splácení dluhu podle splátkového kalendáře ve 120 měsíčních splátkách a byly prominuty pokuty a úroky ve výši 1,206 miliardy PTE (6 milionů EUR).
(32)
Podmínky povolující výjimečná opatření k vyrovnání dluhů společnosti RTP vůči Správě sociálního zabezpečení jsou stanoveny v nařízení vlády č. 411/91. V čl. 2 odst. 1 tohoto nařízení je uvedeno, že povolení musí být nezbytné pro zajištění životaschopnosti zadlužené společnosti a o opatření lze požádat mimo jiné z toho důvodu, že (jak je stanoveno v čl. 2 písm. d) nařízení vlády) zadlužená společnost „byla předmětem obsazení, samosprávy nebo zásahu státu“.
(33)
V období 1994-1997 Portugalsko každoročně navyšovalo kapitál společnosti RTP. Následující tabulka ukazuje přehled jednotlivých navýšení kapitálu, jež dosáhla celkové výše 46,800 miliardy PTE (233 milionů EUR).
Tabulka 2
Navyšování vlastního kapitálu společnosti RTP v období 1994-1997
(v milionech PTE)
Rok
1994
1995
1996
1997
Navýšení vlastního kapitálu
10 000
12 800
10 000
14 000
Vlastní kapitál ke dni 31. prosince
22 708
35 508
45 508
59 508
Zdroj: Rozvahy společnosti RTP
(34)
Smlouvy o veřejné službě, které Portugalsko uzavřelo se společností RTP, počítají s účastí státu na investicích společnosti RTP, přednostně ve formě navyšování kapitálu (21).
(35)
V prosinci 1998 byla mezi Fondem regulace veřejného dluhu (Fundo de Regularização da Dívida Pública) a společností RTP uzavřena smlouva o podřízené půjčce, která stanovila podmínky poskytnutí půjčky ve výši 20 miliard PTE (99,8 milionu EUR) určené k navýšení kapitálu společnosti RTP.
(36)
Fond regulace veřejného dluhu spravuje Ústav pro správu státního úvěru (Instituto de Gestão de Crédito Público), který odpovídá za řízení dluhu portugalského státu a za provádění centrálního programu půjček v souladu se zákonem o státním dluhu (22) a pokyny stanovenými portugalskou vládou. Ústav pro správu státního úvěru podléhá portugalskému ministerstvu financí (23).
(37)
Ode dne, kdy byla příslušná částka dána k dispozici společnosti RTP, se z půjčky platily roční úroky, a to na základě 12měsíční sazby Lisbor, vypočítané k prvnímu dni každého období a navýšené o 20 základních bodů (24).
(38)
Podle smlouvy měla být půjčka splacená do 31. prosince 2003, přičemž se tato lhůta mohla na základě vzájemné dohody prodloužit o jeden až dva roky. Společnost RTP neplatila z půjčky úroky, jelikož smlouva stanoví, že splatné úroky spojené s prvními čtyřmi ročními splátkami se mají kapitalizovat (25).
(39)
Smlouva uzavřená mezi Fondem regulace veřejného dluhu a společností RTP v prosinci 1998 byla vypracována v souladu s pokyny obsaženými ve společném usnesení státních tajemníků pro sdělovací prostředky, státní pokladnu a finance ze dne 17. prosince 1998.
B. FINANČNÍ SITUACE SPOLEČNOSTI RTP
(40)
Jak ukazuje následující tabulka, společnost RTP vykázala v období, kterého se týkalo šetření Komise, ztráty. V roce 1996 se finanční situace společnosti RTP zhoršila natolik, že čistý vlastní kapitál dosáhl záporné hodnoty.
Tabulka 3
Hospodářské a finanční údaje společnosti RTP pro období 1993-1998
(v milionech PTE)
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Čisté zisky (ztráty)
(7 883)
(19 558)
(26 581)
(18 512)
(32 223)
(25 039)
Čistý vlastní kapitál
1 557
8 071
4 269
(4 274)
(20 586)
(50 827)
Aktiva
39 418
42 262
56 078
67 654
62 340
83 843
Finanční dluhy (26)
22 402
26 855
30 258
44 922
44 885
92 775
Zdroj: finanční výkazy společnosti RTP
C. ZÁVAZKY VEŘEJNÉ SLUŽBY ULOŽENÉ SPOLEČNOSTI RTP BĚHEM OBDOBÍ 1992-1998
(41)
Společnost RTP musí provozovat veřejnoprávní televizní vysílání. Definici, přidělení a financování této služby upravují různé právní předpisy.
(42)
Zákon č. 58/90, který upravuje činnost v oblasti televizního vysílání, stanovil podmínky platné pro soukromé televizní společnosti a rovněž povinnost státu zajistit veřejnoprávní televizní vysílání (27). Pokud jde o stanovy společnosti RTP, zákon č. 21/92 vymezuje hlavní závazky veřejné služby a financování této služby.
(43)
Veřejná služba a její financování jsou podrobněji popsány ve dvou smlouvách o veřejné službě uzavřených mezi společností RTP a portugalským státem (dále jen „předešlá smlouva o veřejné službě“ nebo „nová smlouva o veřejné službě“ či „smlouvy o veřejné službě“, pokud se odkazuje na obě smlouvy) (28).
(44)
Článek 4 zákona č. 21/92 stanoví, že mezi Portugalskem a společností RTP má být uzavřena smlouva o udělení koncese, a určuje hlavní závazky veřejné služby, které mají být v rámci této služby plněny. Ustanovení čl. 4 odst. 2 uvedeného zákona stanoví obecné zásady, které musí společnost RTP dodržovat při výkonu své koncesionářské činnosti (29), zatímco čl. 4 odst. 3 zákona uvádí povinnosti v oblasti veřejnoprávního televizního vysílání (30).
(45)
Smlouvy o veřejné službě potvrzují závazky veřejné služby uložené společnosti RTP. Společnosti RTP jsou za prvé uloženy obecné povinnosti a povinnosti týkající se programového obsahu (31). Společnost RTP musí provozovat veřejnoprávní televizní vysílání, v jehož rámci má využívat dva kanály a pro obyvatelstvo pevninského Portugalska zajišťovat celostátní pokrytí. První kanál má obecnější charakter a měl by nabízet obecnější programovou strukturu. Druhý kanál by se měl více zaměřovat na specifické publikum a nabízet vzdělávací, kulturní a vědecké programy. Jeden z kanálů musí pokrývat autonomní oblasti Azory a Madeira.
(46)
Smlouvy o veřejné službě za druhé ukládají společnosti RTP zvláštní povinnosti, pokud jde o programovou strukturu (32). Existují normy vztahující se na kvalitu (např. pluralismus, nestrannost informací, atd.) a obsah programů (nové hrané filmy, sportovní programy, programy pro děti, portugalská kultura, domácí zprávy a zábavné programy). Společnost RTP musí poskytovat vysílací čas určeným subjektům, podporovat kinematografii a ostatní formy audiovizuální tvorby, podporovat tvorbu vzdělávacích nebo výchovných programů, zajistit výměnu programů s autonomními oblastmi Azory a Madeira a podporovat spolupráci s ostatními veřejnoprávními televizními společnostmi v Evropské unii. Společnost RTP musí plnit rovněž zvláštní povinnosti v oblasti programové struktury v rámci mezinárodní spolupráce. Společnost RTP musí například vyrábět a vysílat programy pro portugalské komunity v zahraničí, pro africké země, v nichž je úředním jazykem portugalština, a pro Macao. Společnost RTP musí zajistit činnost společnosti RTP Madeira a RTP Azory a udržovat produkční centra a odloučená zahraniční pracoviště.
(47)
Smlouvy o veřejné službě za třetí ukládají společnosti RTP zvláštní povinnosti. Společnost RTP musí například udržovat audiovizuální archívy, zavádět do svého vybavení a činností technické inovace, podporovat nadaci Národního divadla S. Carlose (Fundação do Teatro Nacional de S. Carlos) a poskytovat jiné služby, které budou upřesněny ad hoc.
(48)
Na základě článku 5 zákona č. 58/90 byla společnosti RTP na dobu 15 let, kterou je možno prodloužit o dalších 15 let, udělena koncese na veřejnoprávní televizní vysílání, která se vztahuje na příslušné frekvence prvního a druhého kanálu. Článek 4 zákona č. 21/92 stanoví, že společnost RTP je koncesionářem veřejnoprávního televizního vysílání. Doložka 1 písm. a) smluv o veřejné službě potvrzuje, že společnost RTP je provozovatelem veřejnoprávního televizního vysílání (33).
(49)
Smlouvy o veřejné službě (34) ustavují Kontrolní radu (Conselho de Opinião) složenou ze zástupců z různých oblastí veřejného života, která může zasáhnout s cílem posoudit, zda společnost RTP plní své obecné a zvláštní závazky v oblasti veřejnoprávního televizního vysílání.
(50)
Společnost RTP musí ministru financí každoročně předkládat plán činností a rozpočet pro následující rok v souvislosti s plněním poslání veřejné služby (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) spolu se stanovisky odboru auditu a Kontrolní rady společnosti RTP. Kromě toho musí předložit zprávu o plnění svých závazků veřejné služby v předchozím roce (Relatório sobre o Cumprimento das Obrigacões do Serviço Público, dále jen „zprávy o veřejné službě“) spolu se stanoviskem odboru auditu společnosti RTP (35).
(51)
Ministr financí a člen vlády odpovědný za sdělovací prostředky musí ověřovat plnění smluv o veřejné službě. Hlavní finanční inspekce (Inspecção-Geral de Finanças) kontroluje finanční plán. Každoročně je nutno provést rovněž audit zpráv o veřejné službě, a to externí specializovanou auditorskou společností (36).
(52)
Nová smlouva o veřejné službě stanoví rovněž sankce, které Portugalsko uplatní v případě neplnění smlouvy a které mohou mít podobu pokuty, zabavení, náhrady nebo zrušení smlouvy.
(53)
V období 1992-1998 nechala společnost RTP provést externí audity všech svých ročních účetních závěrek nezávislým auditorem.
(54)
Společnost RTP předložila rovněž pro všechny roky zprávy o veřejné službě vyjma zprávy o veřejné službě za rok 1992, jelikož povinnost týkající se externích auditů byla stanovena poprvé v předešlé smlouvě o veřejné službě z roku 1993. Portugalsko tvrdí, že pro roky 1995 až 1998 vydal právně nezávislý auditor ohledně zpráv o veřejné službě kladný a nezávislý výrok (37). Portugalsko rovněž uvedlo, že ke všem zprávám o veřejné službě v tomto období bylo připojeno stanovisko odboru auditu společnosti RTP a audit hlavní finanční inspekce (Inspecção-Geral de Finanças), která je nezávislá na společnosti RTP.
Situaci ohledně externích auditů zpráv o veřejné službě lze popsat takto:
(55)
Zprávy o veřejné službě pro roky 1993 a 1994 obsahovaly prohlášení o shodě potvrzující, že společnost RTP plnila své závazky veřejné služby, avšak vydané pouze vedením společnosti RTP.
(56)
Pro roky 1995, 1996, 1997 a 1998 obsahovala zpráva o veřejné službě prohlášení o shodě vydaná externím auditorem nezávislým na společnosti, Maia, Mesquita & Associados - (Revisor Oficial das Contas), že dotyčný audit nezjistil žádné záležitosti, jež by významně ovlivnily výpočet vyrovnávacích plateb pro společnost RTP, které jsou uvedeny ve zprávách pro příslušné roky.
(57)
V roce 2010 předložilo Portugalsko Komisi zevrubnější externí audity zpráv o veřejné službě pro období 1992-1997. Externí audity zpráv o veřejné službě pro uvedené období organizoval portugalský regulační orgán pro sdělovací prostředky, Entidade Reguladora para a Comunicação Social (ERC). Pro toto období je provedla společnost Pedro Roque SROC, externí auditor, který je nezávislý na společnosti RTP (38). Portugalsko poskytlo rovněž souhrnnou zprávu shrnující výsledky auditů pro všechny roky.
Pro rok 1998 již existoval externí audit zprávy o veřejné službě. Tento externí audit pro rok 1998 provedla společnost BDO Binder, externí auditor (dále jen „zpráva společnosti BDO Binder“) (39).
(58)
Úkolem auditů v období 1992-1997 bylo pro každý dotyčný rok posoudit, zda společnost RTP splnila svůj mandát stanovený ve smlouvách o veřejné službě platných v té době a zda mezi náklady veřejné služby a vyrovnávacími platbami existoval soulad. Externí audity uváděly závazky veřejné služby vyplývající ze smluv o veřejné službě, braly v potaz různé právní předpisy upravující závazky veřejné služby uložené společnosti RTP (např. zákon o televizním vysílání č. 58/90 ze dne 7. září 1990) a rovněž plán činností a rozpočet (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) a zprávy o veřejné službě. Externí audity ověřily, zda byly dodrženy závazky veřejné služby. Ve zprávách jsou porovnány vyrovnávací platby provedené Portugalskem s náklady uvedenými ve zprávách o veřejné službě.
(59)
Pro všechny roky, které jsou předmětem šetření, tj. 1992-1997, dospěly audity k závěru, že společnost RTP v zásadě plnila své hlavní povinnosti v oblasti televizního vysílání. Ve zprávách o auditu se rovněž uvádí, že „s ohledem na soulad mezi prováděnými úkoly veřejné služby a náhradou „reálných a skutečných nákladů“ neexistují žádná významná narušení, která by měla nepříznivý dopad na dodržování právních předpisů platných v té době“. Pro všechny roky souhrnná zpráva konstatuje, že vyrovnávací platby poskytnuté Portugalskem byly nižší než částky uvedené v jednotlivých zprávách o veřejné službě. Zprávy o auditu jsou zveřejněny na internetových stránkách ERC (40). Obdobně se ani ve zprávě společnosti BDO Binder nepoukazuje na nadměrnou náhradu za poskytovanou veřejnou službu.
(60)
Článek 5 zákona č. 21/92 opravňuje společnost RTP obdržet vyrovnávací platby za závazky veřejné služby. Toto právo potvrzují smlouvy o veřejné službě.
(61)
Kromě systému ročních vyrovnávacích plateb (viz 19. bod odůvodnění) smlouvy o veřejné službě povolují financování poskytované Portugalskem na:
a)
platby za určité služby stanovené v dohodách o poskytování služeb, které podepsaly nebo se chystají podepsat státní správa a společnost RTP (41);
b)
účast státu na veškerých investicích realizovaných společností RTP, týkajících se zejména infrastruktur, které jsou potřebné pro fungování produkčních a vysílacích středisek v autonomních oblastech Azory a Madeira, audiovizuálních archívů a mezinárodního vysílání společnosti RTP a jiných technologických investicích, jež musí společnost RTP provést (42).
(62)
K určení nákladů a příjmů souvisejících se závazky veřejné služby, při kterých společnosti RTP vzniká nárok na vyrovnávací platbu, se používá systém analytického účetnictví. Smlouvy o veřejné službě upřesňují kritéria pro výpočet způsobilých nákladů za účelem poskytnutí náhrady s ohledem na každý závazek veřejné služby (43).
(63)
Na základě systému analytického účetnictví uvedeného v předchozím bodě odůvodnění rozvrhuje společnost RTP náklady a příjmy (např. zaměstnanci a vybavení) za účelem pokrytí určitého počtu činností (jako je řízení programové struktury, přímé a nepřímé náklady na programy, náklady na šíření signálu, náklady na vysílání, marketingové náklady a režijní náklady).
(64)
Přímé náklady na různé činnosti se rozdělí mezi jednotlivá nákladová střediska (např. mezi společnosti RTP 1, RTP 2, RTPi a RTP África). Nepřímé náklady se přidělí nákladovým střediskům na základě odpovídajících analytických kritérií (např. počet odvysílaných hodin) (44).
(65)
Systém analytického účetnictví má tyto znaky:
a)
podle smluv o veřejné službě je možné v souladu s metodou popsanou ve smlouvách poskytnout náhradu pouze za čisté provozní náklady. Finanční náklady, mimořádné výdaje a rezervy, které přímo nesouvisí s činností, jsou z náhrady vyloučeny (45);
b)
při výpočtu uhraditelných čistých provozních nákladů musí společnost RTP odečíst provozní příjmy plynoucí z každého závazku veřejné služby;
c)
podle předešlé smlouvy o veřejné službě nebyla možná náhrada za obecný závazek veřejné služby související s provozováním společností RTP 1 a RTP 2 a pokrytím autonomních oblastí prostřednictvím jednoho z kanálů (46);
d)
podle nové smlouvy o veřejné službě lze poskytnout náhradu za provozní náklady společností RTP 1 a RTP 2, není však přípustná žádná dodatečná náhrada, pokud čisté provozní náklady společností RTP 1 a RTP 2 překročí předpokládanou výši (47).
(66)
V souladu s metodou výpočtu nákladů popsanou v 60. až 65. bodě odůvodnění vykazuje společnost RTP čisté náklady na poskytování veřejné služby ve výročních zprávách o veřejné službě. Následující tabulka podává přehled nákladů na jednotlivé činnosti v rámci veřejné služby, které společnost RTP opravňují k obdržení vyrovnávacích plateb.
Tabulka 4
Čisté vykázané náklady veřejné služby, které lze uhradit
(v milionech PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Teletext
112,9
86,8
Provoz společnosti RTP International
882,3
1 517,4
1 826,9
1 890,8
2 059,6
3 999,1
3 712,9
RTP África
-
-
-
-
654,7
1 332,0
Přímé vysílání RTP 1 pro Azory a Madeiru
-
-
-
-
-
76,8
295,4
Audiovizuální archívy
509,1
241,6
402,7
492,7
184,9
909,4
672,1
Spolupráce s africkými zeměmi s portugalštinou jako oficiálním jazykem
186,9
128,4
172,2
148,6
144,9
202,4
200,3
Rozdíl v pokrytí
406,7
1 312,8
1 314,2
1 050,3
1 050,0
622,6
208,6
Delegace/dopiso-vatelé
797,8
658,2
681,1
642,7
583,2
457,2
211,0
Nadace Teatro Nacional de S. Carlos
50,0
55,0
60,0
60,0
60,0
60,0
Podpora kinematografie
215,0
95,0
27,5
156,5
391,1
352,8
Provoz středisek v autonomních oblastech
3 453,4
3 486,0
3 685,9
3 696,1
3 846,6
3 459,2
2 855,2
Vysílání pro specifické subjekty
482,0
350,6
151,1
94,6
80,8
Sport TV (48)
- 440,0
Čisté provozní náklady RTP 1
16 946,1
11 916,6
Čisté provozní náklady RTP 2
9 050,6
10 080,6
8 637,6
Čisté provozní náklady celkem
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
Zdroj: portugalské orgány a zprávy o veřejné službě
(67)
V následující tabulce je uveden přehled investic společnosti RTP do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby. V tabulce jsou obsaženy skutečné investice do činností v rámci veřejné služby tak, jak jsou uvedeny v ročních finančních výkazech, a investice uvedené ve zprávách o veřejné službě. Skutečné investice do činností v rámci veřejné služby jsou vyšší než investice uvedené ve zprávách o veřejné službě.
Tabulka 5
Investice do činností v rámci veřejné služby
(v milionech PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Celkem
Finanční výkazy
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Zprávy o veřejné službě
2 327,3
98,0
1 975,1
154,4
28,1
4 037,4
6 127,8
14 748,1
Rozdíl
305,3
2 004,0
788,8
838,3
1 452,3
0
-73,6
5 315,1
Zdroj: finanční výkazy společnosti RTP a zprávy o veřejné službě
(68)
Cílem opatření ad hoc bylo poskytnout společnosti RTP náhradu za závazky veřejné služby, které jí byly uloženy, a financovat její investice.
(69)
V Portugalsku nebyl poskytovatel veřejné služby vybrán v rámci řízení pro zadávání veřejných zakázek, v němž mají všechny zúčastněné podniky možnost uvést výši náhrady, kterou požadují za provozování koncese na veřejnoprávní televizní vysílání. Společnost RTP byla vybrána vládou, aby zajišťovala veřejnoprávní televizní vysílání.
(70)
Od roku 1992 působí na portugalském televizním trhu veřejnoprávní i soukromé televizní společnosti. Kromě společnosti RTP mají licenci na provozování televizních kanálů i soukromé televizní společnosti SIC a TVI. Společnost SIC byla prvním soukromým provozovatelem, který zahájil televizní vysílání dne 6. října 1992. Opatření ve prospěch společnosti RTP mohou narušit hospodářskou soutěž na televizním trhu.
III. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(71)
Poté, co Komise zahájila vyšetřovací řízení v dané věci, podalo připomínky k opatřením uvedeným v 21. až 39. bodě odůvodnění několik zúčastněných stran. V následujících bodech odůvodnění je uveden přehled důležitých připomínek zúčastněných stran seřazených podle druhu opatření.
(72)
V tomto oddíle jsou uvedeny pouze připomínky týkající se nevyřešených záležitostí v důsledku rozsudku Soudu ve věci T-442/03, konkrétně připomínky týkající se osvobození od notářských a registračních poplatků a nákladů na zveřejnění a rovněž připomínky týkající se ostatních opatření (dohoda se Správou sociálního zabezpečení uzavřená v roce 1993, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčka z roku 1998), jak jsou uvedena v článku 1 rozhodnutí 2005/406/ES. Tyto připomínky zúčastněných stran zahrnují názory předložené poté, co Komise vydala první rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 15. listopadu 2001, a rovněž připomínky obdržené po zveřejnění výzvy k podání připomínek dne 24. prosince 2008 (49).
(73)
Společnosti SIC a TVI uvedly, že osvobození od notářských a registračních poplatků představuje výjimku z pravidel, která jsou podle portugalského práva běžně použitelná v případě změny stanov společnosti. Společnost SIC uvedla, že rozsah výjimky není omezen na přeměnu společnosti RTP, k níž došlo v roce 1992. Na základě čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 využívá společnost RTP obecné osvobození od daní a poplatků za jakýkoli zápis a registraci.
(74)
Společnost TVI uvedla, že společnost RTP byla osvobozena rovněž od platby nákladů spojených se zveřejněním notářské listiny.
(75)
Pokud jde o navyšování kapitálu v období 1994-1997, společnost SIC, ACT - asociace soukromých televizních společností, italská soukromá televizní společnost Mediaset a společnost TVI uvedly, že by žádný racionálně jednající akcionář nenavýšil kapitál společnosti, jako je společnost RTP. Uvedené navyšování kapitálu se uskutečnilo ve společnosti s vysokým deficitem bez soudržného plánu restrukturalizace k obnovení životaschopnosti podniku.
(76)
Pokud jde o půjčku z roku 1998, společnost SIC uvedla, že s přihlédnutím ke skutečnosti, že společnost RTP byla v roce 1996 „fakticky v úpadku“, by žádná finanční instituce takovouto půjčku pro společnost RTP neschválila.
(77)
Společnost SIC zdůraznila zejména neexistenci externích auditů, jež měly být pravidelně prováděny. Poukázala rovněž na nedostatky zjištěné pro rok 1998, které byly popsány ve zprávě společnosti BDO Binder pro tento rok, což je jediný existující externí audit, jež měla Komise vzít v úvahu. Společnost poukázala na řadu kritických připomínek ve zprávě společnosti BDO Binder pro rok 1998, včetně mimo jiné překročení limitů reklamy pro televizní vysílání společnosti RTP. Společnost SIC uvedla, že podle smluv o veřejné službě musela společnost dodržovat limity reklamy a mohla například vysílat pouze určitý počet minut reklamy za hodinu. Podle zjištění ve zprávě společnosti BDO Binder toto nebylo v roce 1998 dodrženo. Společnost SIC citovala rovněž zjištění v uvedené zprávě, že nebyla zaúčtována určitá aktiva, což společnost SIC považuje za důkaz, že se neuskutečnily příslušné investice do těchto aktiv.
(78)
Po zrušení článku 1 a části článku 2 rozhodnutí 2005/406/ES Soudem v rozsudku ve věci T- T-442/03 společnost SIC uvedla, že Komise musí v tomto rozhodnutí vzít v úvahu rovněž zprávu portugalského Účetního dvora (Tribunal de Contas, dále jen „Účetní dvůr“) z června 2002 (č. 8/2002), která měla podle společnosti SIC za úkol ověřit řízení společnosti RTP a provozování veřejnoprávního televizního vysílání, pokud jde o efektivnost, účinnost a hospodárnost, a která se týkala období 1997-2000. Toto období však bylo prodlouženo do roku 1993. Společnost SIC shrnula zjištění uvedená ve zprávě a zdůraznila, že společnosti RTP chyběla strategie pro stanovení programů a nebyly dodrženy vnitřní pokyny správní rady týkající se normativu nákladů ani roční rozpočet. Společnost SIC rovněž uvedla, že Účetní dvůr poukázal na skutečnost, že Portugalsko dosud neupřesnilo, že poskytování státní podpory souvisí se skutečným plněním závazků společnosti RTP v oblasti veřejné služby.
(79)
Společnost SIC poukázala rovněž na obecná zjištění portugalského Účetního dvora týkající se smluv o veřejné službě, jež společnosti RTP poskytovaly pobídku, aby při řízení společnosti nebrala v potaz účinnost a efektivnost, což je spojeno s nejasným a nekonkrétním vymezením poslání veřejné služby.
IV. PŘIPOMÍNKY PORTUGALSKA
(80)
Co se týká osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění, Portugalsko tvrdí, že jelikož přeměna veřejného podniku na akciovou společnost (sociedade anónima) musela být provedena legislativním aktem, neexistoval žádný základ pro výběr daní a poplatků spojených s formálním schválením této přeměny formou notářské listiny a její registrací a zveřejněním.
(81)
K přeměně společnosti RTP na akciovou společnost došlo v roce 1992 s cílem zajistit, aby podléhala soukromému právu a aby se způsob jejího fungování přiblížil fungování soukromých subjektů. Pokládalo se za nezbytné poskytnout společnosti RTP prostředky a podmínky, které jí umožní co nejlépe plnit cíle v oblasti veřejné služby na trhu, který byl v rostoucí míře otevřený hospodářské soutěži. Cílem bylo umožnit, aby společnost RTP postupovala s ohledem na své činnosti a řízení stejně pružně jako „běžné“ společnosti, které působí na základě soukromého obchodního práva. Podle Portugalska byla forma akciové společnosti méně zatěžující než postupy státní kontroly, které se na společnost RTP jako veřejný podnik vztahovaly dříve, a zajišťovala tudíž lepší podmínky pro rozvoj televizních kanálů a jejich programové struktury.
(82)
Portugalsko tvrdí, že přeměna společnosti RTP v roce 1992 na základě zákona s tím, že pro formální schválení tohoto aktu nebyla zapotřebí „notářská listina“, bylo v souladu s povahou a logikou portugalského právního systému. Portugalsko v tomto ohledu připomíná, že společnost RTP byla založena v roce 1975 jako veřejný podnik na základě právního předpisu, konkrétně nařízení vlády č. 674-D/75. Jak výslovně vyžaduje zákon č. 84/88, který upravuje přeměnu veřejných podniků na akciové společnosti, tyto úkony bylo nutno provést rovněž formou právního předpisu.
Podle čl. 3 odst. 2 zákona č. 84/88, což je obecný zákon o přeměně veřejných podniků (viz 25. bod odůvodnění), musel legislativní akt za účelem přeměny veřejného podniku schválit stanovy akciové společnosti vzniklé přeměnou. To bylo v souladu se zásadou rovnocennosti aktů, podle níž lze legislativní akty pozměnit, pozastavit nebo zrušit pouze akty, které mají v hierarchii právních aktů rovnocenné postavení. Portugalsko uvedlo, že zásada rovnocennosti aktů je stanovena v portugalské ústavě (v současnosti čl. 112 odst. 5 nebo čl. 115 odst. 5 ústavy ve znění platném v době přeměny společnosti RTP v roce 1992), v níž se uvádí, že „žádný zákon nevytvoří jiné kategorie právních předpisů ani nepřizná jiným druhům aktů pravomoc vykládat, začlenit, měnit, pozastavit nebo zrušit jeho ustanovení s jakýmkoli účinkem ve vztahu k třetím stranám“. Uplatnění této zásady na přeměnu veřejných podniků podpořili autoři právních dokumentů (50). Portugalsko odkazuje rovněž na řadu rozsudků Ústavního soudu, které opakují výklad, že zákon lze vykládat pouze jiným zákonem (51), a nikoli aktem s jiným a nižším pořadím v hierarchii právních aktů.
(83)
Portugalsko tvrdí, že přeměna společnosti RTP na akciovou společnost zákonem č. 21/92 byla provedena v souladu s obecným systémem portugalského práva a nemohla být zákonně provedena pouze podle soukromého práva ve formě notářské listiny. Portugalsko uvedlo rovněž řadu příkladů jiných veřejných podniků přeměněných na akciové společnosti legislativním aktem (52).
(84)
Portugalsko odkazuje na nařízení vlády č. 267/76 ze dne 8. dubna 1976, které poprvé stanovilo obecný režim pro veřejné podniky. Toto nařízení vlády stanovilo, že veřejné podniky mohou být zřízeny pouze nařízením vlády, které musí schválit jejich stanovy. To platilo rovněž pro následné změny stanov.
(85)
Portugalsko dále odkazuje na zákon č. 84/84 ze dne 20. července 1988 (viz 25. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), který stanoví, že pro přeměnu veřejných podniků na akciové společnosti je nutné nařízení vlády a že to by mělo schválit rovněž stanovy veřejného podniku. Portugalsko proto dospělo k závěru, že pro přeměnu společnosti RTP v roce 1992 bylo za prvé zapotřebí nařízení vlády a za druhé že rovněž stanovy mohly být schváleny pouze zákonem, a nikoli notářskou listinou.
(86)
Zákon č. 58/90 ze dne 7. září 1990 mimoto vyžadoval, aby veřejnoprávní televizní vysílání zajišťovaly subjekty, jejichž výhradními nebo většinovými vlastníky jsou veřejné subjekty, a stanovy těchto subjektů musely být schváleny nařízením vlády.
(87)
Co se týká „registračních poplatků“, Portugalsko poznamenává, že ačkoliv byla registrace stanov schválených zákonem č. 21/92 osvobozena od těchto poplatků, formality v souvislosti s registrací bylo nutno provést na základě úřední povinnosti. Formality související s registrací se považovaly za nezbytné, jelikož zákon o obchodním rejstříku (Código do Registo Comercial) vyžaduje, aby akty týkající se společností byly zaregistrovány a zveřejněny. Podle Portugalska byla hodnota registračních poplatků 11 000contos (53), což se rovná 11 000 000 PTE.
(88)
Pokud jde o požadavek na zveřejnění, Portugalsko zdůraznilo, že jelikož byly stanovy společnosti RTP zveřejněny v Diário da República jako příloha zákona č. 21/92, kterým byly schváleny, byl tento požadavek splněn.
(89)
S ohledem na připomínky společnosti SIC týkající se čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 Portugalsko odpovědělo, že portugalský zákonodárce nevyhradil zvláštní daňové úlevy při přeměně podniků nebo restrukturalizaci pro veřejné podniky. Základem osvobození je nařízení vlády č. 404/90. Portugalsko uvedlo, že kromě přeměny v roce 1992 nebyla společnost RTP osvobozena od platby registračních poplatků na základě čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92. Portugalsko rovněž tvrdilo, že hodnocení čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 jako trvalého osvobození od poplatků je zapříčiněno jazykovým nedorozuměním. Místo stanovení, že nařízení vlády postačovalo pro veškeré právní účely a akty potřebné k úpravě „situace“ (tj. přeměny z roku 1992, zdůraznění přidáno), se v čl. 11 odst. 2 uvádí, že společnost RTP bude osvobozena od poplatků a odměn, které souvisí s registrací aktů v obchodních rejstřících. To podle Portugalska znamenalo, že mimo přeměnu v roce 1992 nebyla společnost RTP osvobozena od registračních poplatků. Portugalsko předložilo rovněž dokumentaci týkající se řady případů, kdy společnost RTP registrační poplatky uhradila.
(90)
Portugalsko uvedlo, že počáteční dohoda mezi Správou sociálního zabezpečení a společností RTP o stanovení splátkového kalendáře dluhu a prominutí úroků a pokut má původ v právním sporu týkajícím se ústavnosti prováděcího nařízení č. 12/83, pokud jde o povinné odvody příspěvků na sociální zabezpečení u odměn za přesčasové hodiny. Dohoda uznala výklad společnosti RTP, že odměny nepodléhaly odvodům příspěvků na sociální zabezpečení, což potvrdil i daňový expert.
(91)
Portugalsko za druhé uvedlo, že formální schválení této dohody ze strany portugalské vlády neposkytlo společnosti RTP zvláštní finanční výhodu na základě nařízení vlády č. 411/91 v porovnání s jinými podniky v podobné situaci. Portugalsko uvedlo, že se na společnost RTP vztahovala odchylka stanovená v čl. 2 odst. 1 písm. d), jelikož společnost byla předmětem zásahu státu a prošla nestabilním obdobím pod vedením správního výboru jmenovaného vládou v roce 1977 (54). Portugalsko tvrdí, že obecnou povahu výjimky vyzdvihuje skutečnost, že podle nařízení vlády č. 411/91 byla uzavřena dohoda rovněž s jednou ze zúčastněných stran.
(92)
Co se týká půjčky, Portugalsko uvedlo, že technické podmínky spojené s půjčkou stanovily, že finanční operace podléhá úrokům vypočteným podle tržních kritérií.
(93)
Portugalsko uvedlo, že navyšování kapitálu v období 1994-1998 představovalo společně s hrazením vyrovnávacích plateb nástroj financování nákladů spojených s provozováním veřejnoprávního vysílání.
(94)
Podle Portugalska se model financování, který měl společnosti RTP poskytovat náhradu za náklady veřejné služby, ukázal jako nedostatečný a způsoboval obchodní deficit. Vyrovnávací platby byly v prvé řadě vypočteny vždy pod hranicí skutečných potřeb financování veřejnoprávního televizního vysílání. Za druhé, Portugalsko tyto platby vyplácelo soustavně se zpožděním. Společnost RTP se proto musela spoléhat na financování provozních výdajů prostřednictvím bankovních úvěrů, nemohla však úroky a amortizaci započítat do výpočtu nákladů veřejné služby. Společnost RTP musela za třetí z vyrovnávacích plateb odvádět státu daň z přidané hodnoty (DPH), což snižovalo jejich čistou hodnotu.
(95)
Portugalsko uvedlo, že: i) osvobození od daní (tj. osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění); ii) úlevy z plateb za používání sítě pro šíření televizního vysílání; iii) stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení; iv) úhrada za převod sítě pro šíření televizního vysílání; v) protokol o podpoře kinematografie a vi) půjčka, kterou společnost RTP získala v roce 1998, nespadají pod pojem státní podpora. Co se týká slučitelnosti ostatních opatření, Portugalsko tvrdilo, že by se měla považovat za náhradu nákladů na veřejnou službu, a nikoli za státní podporu (55), případně by se jejich slučitelnost s právními předpisy Unie měla posoudit podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU).
(96)
Pokud jde o výpočet nadměrné náhrady, Portugalsko uvedlo toto:
a)
zahrnutí nákladů na provoz RTP 2 v roce 1996 jako uhraditelných nákladů na veřejnou službu je založeno na nové smlouvě o veřejné službě, podle níž nabyla vyrovnávací platba za náklady na provoz RTP 2 na základě smlouvy účinku ode dne 1. ledna 1996 (56);
b)
půjčka ve výši 20 miliard PTE by neměla být považována za náhradu, jelikož byla poskytnuta v souladu s tržními podmínkami;
c)
cílem navyšování kapitálu bylo rovněž financování investic, nejen poskytnutí finanční náhrady za uhraditelné náklady veřejné služby. Povinnost státu jako akcionáře podílet se na financování investic, které jsou považovány za nezbytné, vyplývá ze smluv o veřejné službě (57);
d)
vyrovnávací platby podléhaly DPH, čímž byla čistá hodnota, kterou obdržela společnost RTP, nižší;
e)
podle nové smlouvy o veřejné službě byly náklady na veřejnou službu uhraditelné jen do výše přiděleného rozpočtu.
S přihlédnutím k výše uvedeným skutečnostem dospělo Portugalsko k závěru, že by se finanční náhrada za závazky veřejné služby uložené společnosti RTP neměla považovat za nadměrnou nebo nepřiměřenou.
(97)
Pokud jde o neexistenci externích auditů, Portugalsko uvedlo, že Komise zaujala postoj k finanční situaci společnosti RTP zahrnující rovněž období 1992-1998, aniž by přitom požadovala externí audit veřejné služby, rovněž ve svých rozhodnutích z roku 2006 ve věci E 14/05 a NN 31/06 a tato rozhodnutí Soud nezpochybnil. Portugalsko tvrdí, že Komise vzala v rozhodnutí ve věci NN 31/06 v úvahu zprávu Účetního dvora č. 8/2002. Portugalsko dále zdůraznilo, že Komise v rozhodnutí ve věci NN 31/06 dospěla k závěru, že finanční situace společnosti RTP v období 1992-1998 byla výsledkem trvalého nedostatečného financování jejích činností v rámci veřejné služby. V rozhodnutí ve věci NN 31/06 založila Komise své zjištění na externí zprávě, a to zprávě společnosti PriceWaterhouse Coopers z roku 2005, a na účetních závěrkách společnosti RTP, které byly podrobeny externímu auditu a jež Portugalsko považuje za jediné relevantní účty.
(98)
Portugalsko rovněž zopakovalo, že zprávy o veřejné službě pro období 1993-1998 byly zkontrolovány auditory společnosti RTP (58). Portugalsko však později předložilo externí audity zpráv o veřejné službě za období 1992-1998 spolu se závěrečnou souhrnnou zprávou týkající se všech těchto let. Externí audity organizoval nezávislý regulační orgán pro sdělovací prostředky, Entidade Reguladora para a Comunicação Social, ERC, který o provedení externích auditů požádal externí auditory, společnost Pedro Roque (59).
(99)
Portugalsko odpovědělo podrobněji na některá tvrzení společnosti SIC týkající se určitých bodů. Pokud jde o tvrzení společnosti SIC, že podle zprávy společnosti BDO Binder chybělo stanovisko Kontrolní rady, Portugalsko zdůraznilo, že se toto stanovisko nevztahovalo na zprávu společnosti RTP o veřejné službě. Ačkoliv stanovisko tohoto orgánu bylo zmíněno v předešlé smlouvě o veřejné službě, nestalo se právně závazným požadavkem. Rovněž nová smlouva o veřejné službě nevyžadovala vydání stanoviska tohoto orgánu ke zprávě o veřejné službě.
(100)
Co se týká tvrzení společnosti SIC, že zpráva společnosti BDO Binder za rok 1998 zahrnovala hmotná aktiva ve výši přibližně 53 milionů EUR, ačkoliv pro tato aktiva neexistoval žádný soupis, Portugalsko potvrdilo, že se uskutečnily příslušné investice do těchto aktiv. Skutečnost, že pro tato aktiva nebyl původně vyhotoven žádný soupis (ačkoliv kromě částky ve výši 4 milionů EUR bylo posléze možno určit hodnotu těchto aktiv a zpětně vypracovat jejich soupis), neznamená, že se investice neuskutečnily. Externí auditor potvrdil salda a číselné údaje a transakci se třetími stranami.
(101)
S ohledem na tvrzení společnosti SIC, že podle zprávy společnosti BDO Binder za rok 1998 byly překročeny časové limity reklamy, Portugalsko uvedlo, že to by v žádném případě neznamenalo snížení finanční náhrady. Důvodem je skutečnost, že částky, které společnost RTP obdržela za překročení reklamních časů, byly nižší než podfinancování v daném roce. Portugalsko každopádně potvrdilo, že při výpočtu potřeby financování, tj. náhrady za plnění závazku veřejné služby, byly vzaty v úvahu celkové příjmy z reklamy (včetně příjmů za překročení limitů reklamy).
(102)
Portugalsko uvedlo, že by v tomto rozhodnutí neměla být vzata v úvahu zpráva portugalského Účetního dvora č. 8/2002, jelikož rozsudek Soudu ve věci T-442/2003 shledal pouze objektivní slabinu v informacích obsažených ve zprávách o veřejné službě, které nebyly podrobeny externímu auditu. Portugalsko zdůraznilo, že se zpráva Účetního dvora č. 8/2002 týká pouze období 1997-2000, a nikoli celého období, které je předmětem tohoto šetření. Období 1993-1997 se zpráva týkala pouze pro účely obecného popisu finanční situace společnosti RTP a potřeby restrukturalizace, nebylo však předmětem zprávy. Účelem zprávy je posoudit řízení společnosti RTP, úlohu státu jako akcionáře a provozování veřejnoprávního televizního vysílání.
Portugalsko uvedlo, že Účetní dvůr překročil svůj mandát spočívající v kontrole veřejných financí a místo toho provedl analýzu účinnosti a nákladové efektivnosti veřejných výdajů. Zpráva nemá podle názoru Portugalska žádný význam kromě toho, že představovala nezávislý audit společnosti, potvrdila účty Portugalska a nezjistila žádné porušení právních předpisů. Portugalsko tvrdí, že by Komise měla v tomto rozhodnutí zohlednit zprávu Účetního dvora č. 20/98 místo auditorské zprávy č. 8/2002, jelikož se auditorská zpráva č. 20/98 týká hospodářské a finanční situace společnosti RTP v období 1994-1996. Auditorská zpráva č. 20/98 dospěla k závěru, že kritéria použitá při financování veřejné služby jsou jednoznačněji vymezena v nové smlouvě o veřejné službě než v předešlé smlouvě, což je v následné zprávě č. 8/2002 zpochybněno.
V. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(103)
Aby mohla Komise určit, zda opatření ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti RTP, představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, musí posoudit, zda tato opatření:
a)
jsou poskytnutá státem nebo ze státních prostředků;
b)
mohou narušit hospodářskou soutěž;
c)
zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby;
d)
ovlivňují obchod mezi členskými státy.
(104)
Níže bude ověřeno, zda půjčka z roku 1998, dohoda o splátkovém kalendáři dluhu a prominutí úroků a navyšování kapitálu v období 1994-1997 představuje státní podporu. Stejně tak bude posouzeno zahrnutí státních prostředků u osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění.
(105)
Osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění zahrnuje státní prostředky, jelikož ztráta daňových příjmů se rovná spotřebě státních prostředků ve formě daňových výdajů (60).
(106)
Co se týká stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení a prominutí úroků z prodlení, Komise se domnívá, že Správu sociálního zabezpečení nelze považovat za podnik. Nevykonává ekonomickou činnost, nýbrž je veřejným subjektem, který je pověřen správou sociálního zabezpečení (61). Povolení splátkového kalendáře nevydala samotná Správa sociálního zabezpečení, nýbrž bylo vydáno formou společného nařízení státního tajemníka pro finance a správu sociálního zabezpečení a státního tajemníka zastupujícího ministra. Na základě tohoto povolení se stát vzdal svých příjmů, protože za normálních okolností by získal částku ve výši 1,206 miliardy PTE v podobě úroků z nesplaceného dluhu. Je proto zřejmé, že byly zahrnuty státní prostředky a že opatření lze přičíst státu.
(107)
Navýšení kapitálu společnosti RTP provedl stát přímo ze státního rozpočtu. Je proto zřejmé, že toto financování představovalo státní prostředky ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(108)
Komise nemůže uznat tvrzení Portugalska, že půjčka pro společnost RTP nezahrnuje státní prostředky. Pojem státní prostředky se vztahuje rovněž na výhody poskytnuté subjekty určenými nebo zřízenými určitým členským státem za tímto účelem (62). Smlouva o půjčce z roku 1998 byla uzavřena mezi společností RTP a Fondem regulace veřejného dluhu, který řídí Ústav pro správu státního úvěru. Právní akt stanoví, že na ústav dohlíží ministr financí (63). Lze proto vyvodit závěr, že finanční prostředky poskytnuté Fondem regulace veřejného dluhu je nutno považovat za státní prostředky.
(109)
Lze mít za to, že toto opatření lze přičíst přímo státu, jelikož podmínky smlouvy stanovilo usnesení státních tajemníků pro sdělovací prostředky, státní pokladnu a finance schválené dne 17. prosince 1998.
(110)
Osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění: Pokud jde o osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění, je nutno posoudit, zda opatření poskytlo obecné osvobození od daní, které zvýhodnilo společnost RTP, nebo zda se vztahovalo konkrétně na společnost RTP. V následujících bodech odůvodnění Komise rozlišuje mezi dočasným osvobozením podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalým osvobozením podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92.
(111)
Komise konstatuje, že osvobození od povinnosti uhradit notářské poplatky, registrační poplatky a náklady na zveřejnění poskytlo společnosti RTP výhodu tím, že ji osvobodilo od nákladů, jež by jinak musela hradit ze svého rozpočtu.
(112)
Tato výhoda je věcně selektivní, jelikož je poskytnuta pouze společnosti RTP, jak prokazuje čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92. Skutečnost, že tento zákon potvrzoval (jak uvádí Portugalsko) uplatnění obecnějšího zákona, konkrétně zákona č. 84/88, toto zjištění nemění. Zákon č. 84/88 se vztahuje na veřejné podniky a stanoví, že tyto podniky mohou být nařízením vlády přeměněny na akciové společnosti. Skutečnost, že se tento zákon vztahuje na „veřejné podniky obecně“, nemění věcnou selektivitu, která byla zjištěna v čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 konkrétně ve prospěch společnosti RTP. Osvobození pouze veřejných podniků by každopádně rovněž představovalo věcně selektivní opatření ve prospěch této skupiny podniků (v porovnání se soukromými podniky), jejíž součástí je společnost RTP.
(113)
Státní opatření však nemusí navzdory skutečnosti, že jsou věcně selektivní, spadat do pojmu „selektivní opatření“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud se státní opatření neodchyluje od běžného uplatňování systému, ale naopak do něj spadá jako opatření vlastní tomuto systému (64). Je proto nutno ověřit, zda je opatření slučitelné s povahou a logikou portugalského právního systému pro přeměnu veřejného podniku RTP na akciovou společnost formou právního předpisu, nebo zda bylo využití právního předpisu za účelem přeměny společnosti RTP zvoleno s cílem poskytnout této společnosti výhodu v porovnání s ostatními podniky. V souladu s přístupem Soudu použitým v jeho rozsudku Komise níže rozlišuje mezi osvobozením od notářských poplatků na straně jedné a registračních poplatků a nákladů na zveřejnění na straně druhé (65).
(114)
Osvobození od notářské listiny a notářských poplatků: Komise konstatuje, že přeměna společnosti RTP na akciovou společnost a schválení jejích stanov právním předpisem místo notářské listiny je v souladu s logikou a povahou portugalského právního systému. Přeměna na akciovou společnost se uskutečnila s cílem zajistit větší pružnost společnosti RTP, a tím ji postavit na roveň se soukromými subjekty. Skutečnost, že přeměna byla provedena zákonem místo notářské listiny, nepředstavovala pokus obejít požadavek týkající se notářské listiny, nýbrž vyplývala z obecné zásady portugalského práva, že legislativní akty lze měnit pouze rovnocennými legislativními akty.
(115)
Podle zásady „rovnocennosti aktů“ lze určitý zákon zrušit, pozastavit nebo změnit pouze právním aktem, který má v hierarchii stejné pořadí jako základní akt, a nikoli aktem s nižším pořadím v hierarchii právních předpisů. Tato zásada byla zavedena do portugalské ústavy v roce 1982, tj. dlouho před přeměnou společnosti RTP v roce 1992. V čl. 115 odst. 5 portugalské ústavy v podobě platné v době přeměny společnosti RTP bylo stanoveno, že „žádný zákon nevytvoří jiné kategorie právních předpisů ani nepřizná jiným druhům aktů pravomoc vykládat, začlenit, měnit, pozastavit nebo zrušit jeho ustanovení s jakýmkoli účinkem ve vztahu k třetím stranám“. Jelikož společnost RTP byla v roce 1975 zestátněna právním předpisem, a to nařízením vlády č. D 674-D/75, její přeměna na jinou právní formu byla možná opět pouze nařízením vlády nebo právním předpisem, který je rovnocenný nařízení vlády nebo má vyšší pořadí. Nic nenaznačuje, že zestátnění společnosti RTP v roce 1975 bylo provedeno s cílem obejít uplatňování u společností, jež se řídí soukromým právem, a vytvořilo pro společnost výhodu.
(116)
Nejsou k dispozici žádné důkazy, které by naznačovaly, že všechny ostatní právní předpisy zavedené před přeměnou společnosti RTP (viz 84. až 86. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) měly za cíl poskytnout veřejným podnikům finanční výhodu tím, že se u soukromých transakcí zamezí požadavku na notářskou listinu (a příslušným poplatkům). Zákon č. 84/88, který povolil přeměnu veřejných podniků na akciové společnosti nařízením vlády, odrážel ústavní a právní zásady platné v příslušné době.
(117)
Závěr: S přihlédnutím k těmto záležitostem nepředstavuje osvobození od požadavku provést přeměnu společnosti RTP prostřednictvím notářské listiny (a tudíž osvobození od příslušných poplatků s tím spojených) státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(118)
Osvobození od registračních poplatků a nákladů na zveřejnění: Je nutné posoudit, zda měla společnost RTP výhodu vyplývající z neuhrazení nákladů spojených s registrací společnosti v obchodním rejstříku a zveřejněním notářské listiny. Podle portugalského práva platného v té době musela být notářská listina formálně schvalující založení společnosti, která se řídí soukromým právem, a její stanovy zveřejněny v Diário da República registračním úřadem pověřeným vedením obchodního rejstříku, aby se s obsahem těchto dokumentů mohly seznámit třetí osoby. Společnosti RTP tyto náklady na zveřejnění nevznikly, neboť povinné vyhlášení zákona č. 21/92 v Diário da República zajistilo přeměně společnosti RTP a obsahu jejích nových stanov potřebnou publicitu.
(119)
Nic nenasvědčuje tomu, že se Portugalsko rozhodlo přeměnit společnost RTP na akciovou společnost zákonem č. 21/92, aby této společnosti poskytlo výhodu ve formě úspor na registračních poplatcích a nákladech na zveřejnění. Druhé zveřejnění stanov společnosti RTP by nemělo žádný smysl, jelikož požadavky na transparentnost a publicitu byly splněny již vyhlášením zákona č. 21/92 v Diário da República. Ačkoli se registrace provádí za účelem pozdějšího zveřejnění a obě opatření spolu vzájemně souvisí, je sporné, zda lze rovněž osvobození od registračních poplatků odůvodnit povahou a logikou portugalského právního systému a povinnou přeměnou společnosti RTP formou právního předpisu. Portugalsko nezpochybnilo skutečnost, že se registrace vyžadovala podle zákona o obchodních společnostech. Jak Portugalsko uvedlo: „registrace nebyla prominuta, nebyla jen zapotřebí notářská listina, jelikož nařízení vlády představovalo dostatečný dokument pro účely registrace“. To vyplývá rovněž z čl. 3 odst. 3 zákona č. 84/84 (viz 25. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí). Portugalsko mimoto zdůraznilo, že za účelem budoucí registrace všech ostatních aktů týkajících se společnosti ze strany společnosti RTP muselo být zaregistrováno její založení (tj. výsledek přeměny na akciovou společnost v roce 1992) (66). Je-li však registrace nezbytná, nevidí Komise žádný důvod, proč by společnost RTP neměla uhradit příslušné poplatky.
(120)
Závěr: Je nutno vyvodit závěr, že osvobození společnosti RTP od požadavku týkajícího se notářské listiny (včetně notářských poplatků), jakož i osvobození od požadavku na zveřejnění a příslušných nákladů na zveřejnění podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
Osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 představuje státní podporu.
Jak je však uvedeno v 160. a 161. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, tato osvobození by byla každopádně odůvodněná jako legitimní náhrada za náklady na poskytování služby obecného hospodářského zájmu podle čl. 106 odst. 2 SFEU.
(121)
Portugalsko tvrdí, že čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 ve skutečnosti nepřiznal společnosti RTP trvalé osvobození, nýbrž že se měl vztahovat na stejnou situaci jako v případě dočasného osvobození, tj. přeměnu společnosti RTP na akciovou společnost v roce 1992. Portugalsko rovněž uvedlo, že společnost RTP několikrát notářské a registrační poplatky zaplatila. Znění čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 se však vztahuje na veškeré další akty zápisu, registrace nebo záznamu, které podle tohoto článku mohou být uskutečněny bezplatně po časově neomezenou dobu.
(122)
Toto trvalé osvobození poskytuje společnosti RTP výhodu tím, že ji osvobozuje od poplatků, které by jinak musela hradit ze svého rozpočtu. Tvrzení Portugalska, že pokud je mu známo, nebyl čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 nikdy použit a společnost RTP uhradila veškeré potřebné poplatky, je důkazem, který je důležitý při možném navrácení státní podpory, nemění však zjištění týkající se znění dotyčného ustanovení.
(123)
Tato výhoda je rovněž selektivní, jelikož se zákon č. 21/92 týká společnosti RTP. Portugalsko nemůže tvrdit, že zákon č. 21/92 představuje pouze uplatnění obecného pravidla portugalského práva. K prokázání neexistence selektivity nelze použít články 1 a 2 nařízení vlády č. 404/90, jelikož nařízení vlády pojednává o aktech spojení, a nevztahuje se tudíž na daný případ, který se týká přeměny veřejného podniku na akciovou společnost (67).
(124)
Na rozdíl od dočasného osvobození od registračních poplatků nemůže být trvalé osvobození odůvodněno zásadou rovnocennosti aktů, která vzhledem k postupu přijímání právních předpisů znamenala upuštění od požadavku na notářskou listinu a její zveřejnění při přeměně společnosti RTP v roce 1992. Soulad s povahou a logikou portugalského právního systému bylo možno uznat u dočasného osvobození, jelikož v daném případě mohlo k přeměně společnosti RTP na akciovou společnost dojít pouze formou nařízení vlády, jak bylo prokázáno. Široká oblast působnosti čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 však nevylučuje, že by osvobození od požadavků na notářskou listinu (a poplatků) bylo možné i v jiných případech, než je přeměna společnosti RTP na akciovou společnost v roce 1992. Postačuje uvést, že trvalé osvobození ve prospěch jedné společnosti (nebo jedné skupiny společností, jako jsou akciové společnosti) od různých registračních poplatků nemůže nikdy spadat do povahy a logiky právního systému (68).
Závěr: Je nutno dospět k závěru, že trvalé osvobození společnosti RTP vyplývající z čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(125)
Dohoda se Správou sociálního zabezpečení (stanovení splátkového kalendáře dluhu a prominutí úroků): Po zvážení připomínek třetích stran a Portugalska vyvozuje Komise závěr, že původní dohodu mezi Správou sociálního zabezpečení a společností RTP nelze považovat za typické chování soukromého subjektu. Předmětem sporu byla skutečnost, zda je výklad určitých pravidel sociálního zabezpečení stanovených v prováděcím nařízení č. 12/83 z právního hlediska správný. Dohoda potvrdila výklad společnosti RTP, což podpořila analýza daňového experta, který dospěl k názoru, že prováděcí nařízení bylo neústavní. Prováděcí nařízení však nebylo po uzavření dohody zrušeno. Je proto nutno vyvodit závěr, že se opatření vztahovalo selektivně na společnost RTP, aniž by byla dotčena použitelnost výkladu pravidel systému sociálního zabezpečení ve vztahu k ostatním společnostem.
(126)
Komise nemůže přijmout tvrzení Portugalska, že povolení splátkového kalendáře dluhu a prominutí pokut a úroků na základě nařízení vlády č. 411/91 bylo uděleno v rámci obecného systému použitelného na všechny podniky v podobné situaci, a proto společnosti RTP neposkytlo zvláštní výhodu.
(127)
Cílem tohoto rozhodnutí je určit, zda bylo uplatnění takového systému na společnost RTP selektivní, aniž by byla předjímána selektivní nebo obecná povaha tohoto systému.
(128)
Aby se prokázalo, že stanovení splátkového kalendáře dluhu je nezbytné k zajištění životaschopnosti společnosti, vyžaduje nařízení vlády č. 411/91 provedení hospodářské a finanční studie. Společnost RTP nikdy takovou studii týkající se její životaschopnosti ve smyslu čl. 2 odst. 3 nařízení vlády č. 411/91 nevypracovala.
(129)
Podmínku uvedenou v čl. 2 odst. 1 písm. d) nařízení vlády č. 411/91 nebylo mimoto možno na společnost RTP uplatnit, jelikož k úpravě dluhu nedošlo po zásahu státu. Komise nesouhlasí s tvrzením Portugalska, že zásahy státu měly vliv na chod dlužné společnosti a že se společnost RTP v době státních zásahů řídila právními předpisy. Ačkoliv společnost RTP podléhala v roce 1997 zvláštnímu režimu řízení (69), tento režim byl ukončen přijetím stanov společnosti v roce 1980, zatímco dluh vůči Správě sociálního zabezpečení se „nahromadil“ v období 1983-1989. Komise se domnívá, že úpravu dluhu společnosti RTP nelze považovat za součást obecného systému na základě nařízení vlády č. 411/91, jelikož společnost RTP nesplňovala kritéria pro takovéto povolení stanovená v tomto předpise. Opatření bylo proto na společnost RTP uplatněno selektivním způsobem.
(130)
Povolením splátkového kalendáře dluhu mělo Portugalsko jednat stejně jako veřejný nebo soukromý věřitel, který se snaží získat dlužné částky zpět a který za tímto účelem uzavírá dohody o splátkovém kalendáři s cílem usnadnit splácení (70). Úroková sazba u úroků z prodlení uplatněná státem by měla být stejná jako sazba, kterou by za stejných okolností použil soukromý věřitel. Komise se domnívá, že by soukromý věřitel, který usiluje o získání dlužné částky zpět zákonnými prostředky, uplatnil přinejmenším zákonnou úrokovou sazbu. Tím, že Portugalsko navzdory dostupným mechanismům pro vymáhání zaplacení úroků nevymáhalo, nejednalo stejně jako soukromý věřitel, který by se snažil docílit co nejvyšší úrokové sazby. Dluh vůči Správě sociálního zabezpečení se mimoto „nahromadil“ v období 1983-1989 a dohoda o splátkovém kalendáři byla schválena teprve v roce 1993. Za takových podmínek by soukromý věřitel neumožnil, aby došlo k podobnému hromadění dluhu během tak dlouhého období, aniž by podnikl kroky k jeho vymáhání. Zdá se proto, že opatření poskytlo společnosti RTP zvláštní výhodu.
(131)
Navyšování kapitálu: Po posouzení připomínek třetích stran a Portugalska došla Komise k závěru, že navyšování kapitálu v období 1994-1997 představovalo pro společnost RTP finanční výhodu. Jak je zřejmé z tabulky 3 v 40. bodě odůvodnění vzhledem k slabé finanční situaci společnosti RTP v době navyšování kapitálu by žádný soukromý investor nevložil do společnosti kapitál, jelikož se v přiměřené lhůtě nedala očekávat jeho běžná návratnost. Ve skutečnosti se finanční situace společnosti RTP i přes navýšení kapitálu zhoršila. Portugalsko ani třetí strany neuvedly, že by Portugalsko při navyšování kapitálu společnosti jednalo jako soukromý investor.
(132)
Půjčka z roku 1998: Komise nemůže uznat tvrzení Portugalska, že půjčka poskytnutá v roce 1998 byla v souladu s tržními podmínkami. Aby půjčka nepředstavovala státní podporu, měly by související podmínky (tj. zajištění a úroková sazba) odrážet riziko spojené s poskytnutím půjčky danému podniku (71). Riziko (a tudíž i úroková sazba) se zvyšuje, nachází-li se podnik v hospodářské a finanční situaci s nižším stupněm důvěryhodnosti, než jaký by vyžadovala finanční instituce pro poskytnutí půjčky.
(133)
Jak je zřejmé z tabulky 3 v 40. bodě odůvodnění, v době schválení půjčky se společnost RTP nacházela v natolik složité finanční situaci, že její dluhy převyšovaly hodnotu aktiv společnosti a její čistý vlastní kapitál dosáhl záporné hodnoty. Společnost byla fakticky v úpadku.
(134)
V prvé řadě je třeba mít na paměti, že dotyčná půjčka představovala podřízenou půjčku, tj. jednalo se o půjčku bez zajištění podloženého majetkem, a v případě úpadku společnosti by byla pro účely splacení zařazená za všechny věřitele, avšak před akcionáře. Neexistence přiměřeného zajištění podloženého majetkem jednoznačně naznačovala, že půjčka nebyla poskytnuta podle tržních podmínek a že se jednalo o státní podporu. Vzhledem ke skutečnosti, že se v době poskytnutí půjčky společnost RTP nacházela fakticky v úpadku, by jí žádná finanční instituce podřízenou půjčku neposkytla, jelikož existovala jen malá pravděpodobnost, že ji společnost RTP bude schopna splatit. Půjčku ve skutečnosti neposkytla soukromá finanční instituce, nýbrž Fond regulace veřejného dluhu.
(135)
Za druhé lze uvést, že úroková sazba u půjčky zjevně neodráží její skutečné riziko. Nejenže je nižší než referenční sazba, kterou Komise běžně používá při výpočtu prvku podpory obsaženého v režimech dotace úroků (72), nýbrž běžný tržní subjekt by kromě „řádných“ záruk vyžadoval úrokovou sazbu vyrovnávající vysoké riziko nesplacení.
(136)
Vzhledem k tomu, že finanční situace společnosti RTP neumožňovala získat podřízenou půjčku za normálních okolností, rovná se půjčka ve skutečnosti vyplacení grantu a představuje pro společnost RTP výhodu.
(137)
Komise se proto domnívá, že stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčka z roku 1998 poskytly společnosti RTP finanční a hospodářskou výhodu v porovnání s konkurenty, kteří stejné finanční prostředky neobdrželi.
(138)
Jelikož se portugalský televizní trh nejpozději v roce 1992 otevřel hospodářské soutěži, existovali na tomto trhu v době, kdy společnost RTP využívala různá opatření, další soutěžitelé. V únoru 1992 byly uděleny licence na vysílání soukromým televizním společnostem SIC a TVI a v říjnu 1992 začala společnost SIC v Portugalsku vysílat.
(139)
Komise neuznává tvrzení Portugalska, že dohoda o dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení nespadá do pojmu státní podpora, jelikož samotný dluh vznikl před otevřením portugalského televizního trhu hospodářské soutěži. Finanční výhoda byla společnosti RTP poskytnuta v květnu 1993 po otevření televizního trhu, a mohla proto poskytnout společnosti RTP hospodářskou výhodu.
(140)
Na základě výše uvedených skutečností je nutno vyvodit závěr, že opatření, která provedlo Portugalsko, mohla poskytnout společnosti RTP hospodářskou a finanční výhodu v porovnání s konkurenty, kteří stejné finanční prostředky neobdrželi, a tím narušit hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(141)
Státní opatření spadají do oblasti působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy. Tak je tomu tehdy, jsou-li dotyčné činnosti předmětem obchodu mezi členskými státy. V daném případě příjemce podpory, společnost RTP sám působí na mezinárodním trhu. Prostřednictvím Evropské vysílací unie si vyměňuje televizní programy a účastní se systému Eurovize (73). Společnost RTP mimoto přímo soutěží se soukromými televizními společnostmi, které působí na mezinárodním televizním trhu a mají mezinárodní vlastnickou strukturu (74).
(142)
Lze proto vyvodit závěr, že opatření, která ve prospěch společnosti RTP provedlo Portugalsko, ovlivňují obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(143)
Z výše uvedených skutečností vyplývá, že bez ohledu na možné závazky veřejné služby uložené společnosti RTP zahrnují níže uvedená opatření státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU:
-
stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení,
-
navyšování kapitálu v období 1994-1997, a
-
půjčka poskytnutá v roce 1998.
Dočasné osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalé osvobození od registračních a jiných poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 rovněž představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(144)
Jak je však uvedeno v 44. až 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, společnost RTP je pověřena plněním závazku veřejné služby v oblasti televizního vysílání. Soudní dvůr v rozsudku ve věci Altmark Trans GmbH a Regierungspräsidium Magdeburg v. Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH a Oberbundesanwalt beim Bundesverwaltungsgericht (dále jen „rozsudek ve věci Altmark“) rozhodl, že se státní opatření poskytující náhradu za náklady veřejné služby nepovažují za státní podporu podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 1 SFEU), jsou-li splněny tyto čtyři podmínky (75):
a)
podnik, který je příjemcem podpory, musí být skutečně pověřen závazky veřejné služby a tyto závazky musí být jasně vymezeny;
b)
parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem;
c)
vyrovnávací platba nesmí přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění závazků veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů a přiměřeného zisku;
d)
pokud nebyl podnik, který má plnit závazky veřejné služby, vybrán prostřednictvím řízení pro zadávání veřejných zakázek, musí být výše nezbytné vyrovnávací platby určena na základě analýzy nákladů, které by na plnění těchto závazků vynaložil běžný, řádně řízený podnik disponující odpovídajícími prostředky.
(145)
Pomineme-li první a třetí podmínku, zdá se, že opatření ad hoc (viz 143. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) nesplňují druhou a čtvrtou podmínku uvedenou v rozsudku ve věci Altmark, a to z těchto důvodů:
(146)
Je zřejmé, že financování poskytnuté ve formě dohody se Správou sociálního zabezpečení a půjčky z roku 1998 nebylo součástí systému vyrovnávacích plateb s předem objektivně a transparentně stanovenými parametry (druhá podmínka). Naopak, bylo založeno na rozhodnutích ad hoc, která lze přičíst státu.
(147)
Jak je uvedeno v 61. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, smlouvy o veřejné službě předpokládaly možnost zvláštního financování investic do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby, a to formou navýšení kapitálu. Smlouvy o veřejné službě neomezují investice pouze na veřejné služby ani nestanoví jednoznačně podmínky a omezení účasti státu; odkazují pouze na možnost účasti státu jakožto akcionáře na investicích společnosti RTP. Komise se proto domnívá, že ani navyšování kapitálu nemůže být považováno za součást systému vyrovnávacích plateb s předem objektivně a transparentně stanovenými parametry.
(148)
Společnost RTP jednoznačně nebyla vybrána prostřednictvím řízení pro zadávání veřejných zakázek zaručujícího nejnižší možné náklady. Nic nenasvědčuje tomu, že výše plateb ad hoc byla určena na základě analýzy nákladů vzniklých běžnému podniku (čtvrtá podmínka).
(149)
Je proto zřejmé, že v tomto případě nejsou splněny všechny podmínky uvedené v rozsudku ve věci Altmark. Opatření uvedená v 143. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí je proto nutno pokládat za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(150)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora lze na základě článku 106 SFEU povolit výjimku ze zákazu státních podpor pro podniky pověřené poskytováním služby obecného hospodářského zájmu. V rozsudku ve věci Altmark bylo výslovně potvrzeno, že státní podpora, která vyrovnává náklady vzniklé podniku při poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být považována za slučitelnou s vnitřním trhem, splňuje-li podmínky čl. 106 odst. 2 SFEU (bývalý čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES a původní odkaz na „společný trh“) (76).
(151)
Soudní dvůr objasnil, že aby mohlo opatření využít tuto výjimku, musí být splněny zásady definice, pověření a přiměřenosti. Komise se domnívá, že jsou-li tyto zásady splněny, není obchod ovlivněn v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie.
(152)
Způsob uplatňování těchto zásad v oblasti televizního vysílání je objasněn ve sdělení Komise o použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání (dále jen „sdělení o vysílání“) (77). V souladu se sdělením o vysílání musí Komise posoudit, zda (78):
a)
jsou činnosti společnosti RTP závazky veřejné služby, které jsou jako takové jasně vymezeny členským státem (definice);
b)
společnost RTP je portugalskými orgány výslovně pověřena poskytováním uvedené služby (pověření);
c)
financování je úměrné čistým nákladům na poskytování veřejné služby.
(153)
Jak je uvedeno v Protokolu o systému veřejnoprávního vysílání v členských státech (dále jen „Amsterodamský protokol“ (79)) a sdělení o vysílání (80), je na členských státech, aby vymezily úkoly veřejnoprávní vysílací organizace v oblasti veřejné služby. V odvětví vysílání je úloha Komise omezená na ověřování existence zjevné chyby v definici veřejné služby. Takováto chyba by znamenala zneužití definice veřejné služby.
(154)
Vzhledem k zvláštní povaze odvětví vysílání však považuje Komise za legitimní takovou definici, která v souladu s výkladovými ustanoveními protokolu pověřuje určitou vysílací organizaci úkolem poskytovat vyvážený a rozmanitý program (81). Taková definice by měla být v souladu s cílem uspokojovat demokratické, sociální a kulturní potřeby společnosti.
(155)
Jak je uvedeno v 44. až 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, společnost RTP musí na základě zákona č. 21/92 a smluv o veřejné službě v rámci veřejnoprávního televizního vysílání zajistit vysílání na dvou kanálech s celostátním pokrytím. Zatímco první kanál má vysílat programy obecnějšího charakteru, druhý kanál má oslovovat specifické publikum. Jak je popsáno v 44. a 45. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, zákon č. 21/92 a smlouvy o veřejné službě ukládají společnosti RTP podrobnější povinnosti, pokud jde o programový obsah a mezinárodní spolupráci, a rovněž některé další zvláštní povinnosti.
(156)
Ačkoliv má definice veřejnoprávního vysílání společnosti RTP kvalitativní a poměrně širokou povahu, považuje Komise v souladu s výkladovými ustanoveními Amsterodamského protokolu takovouto „širokou“ definici za legitimní (82). Proto považuje za legitimní rovněž obecnou definici poslání společnosti RTP v oblasti veřejné služby spočívající v zajištění dvou televizních kanálů s celostátním pokrytím, jednoho obecného a druhého více zaměřeného na specifické publikum, Tuto definici lze považovat za vyhovující demokratickým, sociálním a kulturním požadavkům portugalské společnosti.
(157)
Komise považuje za legitimní rovněž povinnosti, které podrobněji určují způsob, jakým má společnost RTP plnit obecné poslání v oblasti veřejnoprávního vysílání. V souladu se zněním Amsterodamského protokolu lze mít za to, že rovněž tyto povinnosti vyhovují demokratickým, sociálním a kulturním požadavkům portugalské společnosti.
(158)
Ačkoliv Komise považuje poslání společnosti RTP v oblasti veřejné služby za legitimní, musí zjistit, zda tato definice neobsahuje zjevné chyby.
Komise posoudí, zda lze dočasné a trvalé osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění považovat za náhradu za náklady veřejné služby, a dále bude analyzovat, zda lze povinnost společnosti RTP týkající se podpory kinematografie považovat za poslání veřejné služby, jež bylo svěřeno společnosti RTP.
(159)
Komise zaprvé posoudí, zda lze dočasné osvobození od požadavků na notářskou listinu (a souvisejících poplatků), registračních poplatků a nákladů na zveřejnění během přeměny na akciovou společnost v roce 1992 podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalé osvobození od různých poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 považovat za náhradu za náklady vyplývající z poskytování veřejné služby.
(160)
Dočasné osvobození: Za prvé je nutné ověřit, zda lze náklady spojené s přeměnou společnosti RTP na akciovou společnost v roce 1992 (tj. obvyklé náklady na notářskou listinu, její registraci a zveřejnění) legitimně uhradit jako náklady veřejné služby. Jak bylo uvedeno výše, náhrada má podobu osvobození na základě čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92.
(161)
V době své přeměny vykonávala společnost RTP pouze činnosti v rámci veřejné služby (viz 18. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), zatímco obchodní činnosti vykonávaly právně oddělené dceřiné společnosti. Náklady spojené s přeměnou veřejnoprávní vysílací organizace představovaly automaticky náklady na veřejnou službu, za něž mohl stát poskytnout legitimně náhradu. Není nutné uvážit, zda byla reorganizace společnosti RTP z právního hlediska povinná nebo nezbytná (83). Posouzení podle čl. 106 odst. 2 SFEU a sdělení o vysílání vyžaduje, aby náhrada nepřekročila čisté náklady veřejné služby, nevyžaduje však posouzení toho, zda bylo možno těmto nákladům předejít za předpokladu, že jsou omezeny na poskytování veřejné služby (84). V souladu s Amsterodamským protokolem a sdělením o vysílání mohou členské státy v zásadě rozhodnout o uspořádání své veřejnoprávní vysílací organizace, což se vztahuje nejen na organizaci distribuce obsahu, nýbrž rovněž na to, v rámci jaké právní formy bude veřejnoprávní vysílací organizace vykonávat svou činnost. Úloha Komise je omezena na kontrolu, zda tato svoboda volby nebyla členskými státy zneužita. V daném případě nic nenasvědčuje tomu, že se přeměna uskutečnila s jediným cílem, a to poskytnout společnosti RTP výhodu. Není důvod zpochybnit odůvodnění Portugalska, že přeměna v roce 1992 byla provedena s cílem umožnit společnosti RTP, aby při výkonu svých činností postupovala pružněji, než by tomu bylo u státní organizace s obtížnými postupy státní kontroly. Lze proto vyvodit závěr, že osvobození od registračních poplatků (tj. poplatků spojených s vyhotovením notářské listiny, registračních poplatků, nákladů na zveřejnění) v době přeměny společnosti RTP představuje oprávněnou náhradu za provozování veřejnoprávního vysílání.
(162)
Trvalé osvobození: Výše uvedená argumentace (v 161. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí) však nemůže platit pro trvalé osvobození podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92, jež není časově omezené, a může se proto vztahovat rovněž na registrace a zápisy v souvislosti s činnostmi společnosti RTP, které nespadají do jejího poslání veřejné služby (např. pokud by společnost RTP začala vykonávat obchodní činnosti sama místo právně oddělených dceřiných společností).
Vzhledem k široké oblasti působnosti čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92, a to z časového hlediska (tj. neomezená) i věcného hlediska (tj. není omezena na činnosti v rámci veřejné služby), není možné odůvodnit případné budoucí osvobození od registračních poplatků jako náklady veřejné služby. Je proto třeba vyvodit závěr, že osvobození od poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 není slučitelné s vnitřním trhem.
(163)
Ačkoliv Portugalsko tvrdilo, že čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 nebyl nikdy použit a že společnost RTP po přeměně v roce 1992 vždy zaplatila veškeré nezbytné registrační poplatky, toto tvrzení by mohlo být platné v případě navrácení podpory, nemění však skutečnost, že poskytnutí státní podpory společnosti RTP není odůvodněné na základě čl. 106 odst. 2 SFEU ani žádného jiného ustanovení této smlouvy.
(164)
S přihlédnutím k 45. bodu odůvodnění směrnice o „televizi bez hranic“ může Komise uznat, že definice veřejné služby veřejnoprávních vysílacích organizací zahrnuje povinnost významně přispívat k investicím do evropské audiovizuální tvorby, pokud z ní vyplývající filmová práva umožňují její vysílání v rámci plnění veřejné služby (85).
(165)
Komise zastává názor, že povinnost týkající se podpory kinematografie uložená společnosti RTP spadá do veřejnoprávního vysílání, jelikož společnost RTP v rámci veřejnoprávního vysílání vysílá filmy, k nimž získala distribuční práva.
(166)
Komise proto nemůže souhlasit s připomínkami zúčastněných stran, že povinnost společnosti RTP týkající se podpory kinematografie a jejího financování je diskriminační. Zúčastněné strany uvedly, že soukromé televizní společnosti rovněž podepsaly s portugalskými orgány protokoly o podpoře kinematografie, přičemž nedostávají žádnou náhradu. Komise se však domnívá, že je nutné rozlišovat na straně jedné mezi dobrovolnými dohodami o podpoře kinematografie, které byly uzavřeny mezi státem a soukromými televizními společnostmi, a závazky týkajícími se veřejnoprávního vysílání, jež byly uloženy společnosti RTP v souvislosti s vysíláním filmové tvorby a jejím financováním na straně druhé. Je zřejmé, že společnost RTP je výslovně pověřena úkolem veřejné služby spočívajícím v podpoře určité filmové tvorby, která je následně vysílána jako televizní programy v rámci veřejnoprávního vysílání, zatímco soukromé televizní společnosti takovýmto úkolem veřejné služby pověřeny nebyly. Společnost RTP se ve skutečnosti stává nástrojem, který stát používá při podpoře kinematografie. Případné výsledné výhody, které společnost RTP poskytuje kinematografii, mohou představovat státní podporu a měly by být posouzeny jako takové. Tímto rozhodnutím není dotčeno případné posouzení možných výhod poskytnutých filmovým producentům.
(167)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem je nutno vyvodit závěr, že spolufinancování portugalských filmových děl vysílaných na veřejnoprávních kanálech ze strany společnosti RTP lze považovat za zvláštní legitimní povinnost, která napomáhá při plnění obecných závazků společnosti RTP v oblasti veřejnoprávního vysílání. Tato povinnost proto nepředstavuje zjevnou chybu.
(168)
Komise však má za to, že právní povinnost poskytovat „další služby, které budou specifikovány ad hoc“ (86), uložená společnosti RTP není dostatečně přesná, aby mohla Komise předem s dostatečnou právní jistotou posoudit, zda lze tyto služby považovat za součást veřejné služby. Ačkoliv Komise zastává názor, že „další služby, které budou specifikovány“, nejsou dostatečně jasně definovány, podotýká, že v období, které je předmětem šetření, se na základě tohoto ustanovení neuskutečnily žádné platby (87).
(169)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem vyvozuje Komise závěr, že činnosti společnosti RTP popsané v zákoně č. 21/92 a opětovně vymezené ve smlouvách o veřejných službách představují jednoznačně definované závazky veřejné služby.
Ačkoliv povinnost poskytovat „další služby, které budou specifikovány ad hoc“, není dostatečně přesná, aby bylo možno předem vyvodit závěr, že všechny služby poskytované v rámci této položky lze považovat za veřejné služby, v období 1992-1998 se na základě tohoto ustanovení neuskutečnily žádné platby.
Trvalé osvobození od registračních a jiných poplatků však není omezeno na náhradu nákladů na veřejnou službu, a nemůže být proto odůvodněno podle čl. 106 odst. 2 SFEU.
(170)
Za druhé je třeba posoudit, zda byl příjemce, společnost RTP, pověřen závazky veřejné služby ze státních prostředků.
(171)
V souladu se sdělením o vysílání musí Komise ověřit, zda bylo poslání veřejné služby společnosti RTP svěřeno na základě oficiálního aktu (88).
(172)
Jak je uvedeno v 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, závazky veřejné služby jsou společnosti RTP jednoznačně svěřeny na základě různých zákonů a smluv: článek 5 zákona č. 58/90, čl. 4 odst. 1 a článek 5 zákona č. 21/92 a doložka 1 předešlé a nové smlouvy o veřejné službě.
(173)
Komise neobdržela od zúčastněných stran ani Portugalska žádné připomínky ohledně skutečnosti, že společnost RTP nebyla dostatečně pověřena veřejnou službou na základě oficiálního aktu. V souladu se sdělením o vysílání a s ohledem na zákony a smlouvy uvedené v 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí je nutno vyvodit závěr, že společnost RTP musí nepochybně plnit závazky v oblasti veřejnoprávního vysílání, a že proto poslání veřejné služby bylo společnosti RTP svěřeno na základě oficiálního aktu.
(174)
Nejenže je třeba, aby byla veřejná služba společnosti RTP svěřena na základě oficiálního aktu; je nutno přijmout rovněž opatření s cílem zajistit, aby byla veřejná služba poskytována podle požadavků zákona a smluv o veřejné službě. Jak je uvedeno v 49. až 59. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, byly zavedeny různé kontrolní mechanismy s cílem zajistit, aby společnost RTP plnila závazky veřejné služby stanoveným způsobem.
(175)
Společnost RTP musela za prvé podávat zprávy o plnění závazků veřejné služby a překládat plány, k nimž bylo připojeno stanovisko jejího vnitřního odboru auditu. Společnost RTP vyhotovila pro roky 1993 až 1998 zprávy o veřejné službě, které popisovaly plnění každého závazku veřejné služby a určovaly náklady na každý závazek veřejné služby pomocí systému analytického účetnictví.
(176)
Ministr financí a člen vlády odpovědný za hromadné sdělovací prostředky za druhé kontrolovali dodržování smlouvy o veřejné službě a hlavní finanční inspekce ověřovala finanční plán.
(177)
Za třetí se musel každý rok provést externí audit. Komise nemůže souhlasit s tvrzením Portugalska, které bylo zopakováno po vynesení rozsudku Soudu ve věci T-442/03, že zprávy o veřejné službě byly podrobeny externímu auditu, a že tudíž nebyla nutná žádná další opatření. Situaci před přijetím rozhodnutí ze dne 15. října 2003 lze popsat takto:
a)
Pro rok 1992 neexistovala žádná zpráva o veřejné službě, jelikož povinnost předkládat zprávy o veřejné službě a provést audit těchto zpráv byla zavedena smlouvou o udělení koncese z roku 1993.
b)
Pro roky 1993 a 1994 nebyl proveden externí audit, bylo vydáno pouze prohlášení zástupců společnosti, konkrétně fiskální rady společnosti RTP (Conselho fiscal da RTP), což představuje pouze interní prohlášení společnosti.
c)
Pro roky 1995-1998 byl ke zprávám připojen výrok externího auditora, který není závislý na společnosti RTP a jejích zástupcích. Tyto výroky potvrzují, že společnost RTP dodržela závazky veřejné služby. Nebyly však zpřístupněny podrobnější zprávy o veřejné službě, které vedly k těmto zjištěním.
(178)
Vzhledem k zjištěním Soudu ve věci T-442/03, a zejména bodům 232 až 256 rozsudku se Komise nemůže opírat výlučně o (stručné) výroky auditora ohledně zpráv o veřejné službě uvedené v 177. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, a přijala proto nabídku Portugalska na provedení externího auditu na základě existujících zpráv o veřejné službě pro všechny dotčené roky. To znamená, že externí audity týkající se plnění závazků veřejné služby ze strany společnosti RTP byly provedeny pro roky 1992-1997. Pro rok 1992 byl externí audit proveden navzdory neexistenci zprávy o veřejné službě. Externí auditor však při posuzování, zda bylo splněno pověření v oblasti veřejné služby, vycházel z jiného dokumentu. Pro rok 1998 nebyl externí audit proveden, jelikož externí audit již existoval ve formě zprávy společnosti BDO Binder pro rok 1998 (což nezpochybnila ani společnost SIC), na niž se odkazuje v 186. až 188. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí.
(179)
Nové audity pro roky 1992-1997 organizoval portugalský regulační orgán pro sdělovací prostředky, Entidade Reguladora para a Comunicação Social, ERC. ERC je nezávislý správní orgán, který podle portugalské ústavy odpovídá mimo jiné za zajištění dodržování stanov a pravidel upravujících činnost v oblasti hromadných sdělovacích prostředků. Tento orgán pověřil audity, jež měly být provedeny pro roky 1992-1997, externího auditora, který je nezávislý na společnosti RTP, tj. společnost Pedro Roque.
(180)
Vzhledem k době, která uplynula mezi rokem 1992 a provedením auditů zpráv o veřejné službě v roce 2010, bylo obtížné získat přístup ke všem údajům. To vysvětluje délku šetření a dobu, kterou trvalo provedení nových auditů. Nakonec však bylo možno audity provést, jelikož již existovaly zprávy o veřejné službě (kromě roku 1992), a auditoři měli tudíž základ pro audit. Audity pro roky 1992-1997 byly předloženy Komisi.
(181)
V externích auditech se uvádí, že úkolem je posoudit a sledovat veřejnoprávní vysílání provozované společností RTP a platby, které společnost za tento úkol obdržela. Zprávy o externím auditu obsahují popis informací, které byly vzaty v úvahu. Mimo jiné odkazují na zákon č. 58/90 (zákon o veřejnoprávním vysílání), zákon č. 21/92 o přeměně společnosti RTP, smlouvy o veřejné službě, roční účetní závěrky a plán činností a rozpočet (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) a zprávy o veřejné službě pro příslušné roky (Relatorio sobre o Cumprimento das Obrigacaoes do Servico Publico, RCOSP). V auditech je zmíněno, že kvůli dlouhé době, která uplynula mezi obdobím 1992-1997 a uzavřením smlouvy o provedení auditu v roce 2010, byly některé dokumenty zničeny a určité informace nebyly k dispozici. Z tohoto důvodu se auditorská zpráva zaměřila především na dostupné zprávy, zejména zprávy o veřejné službě (89) a ověřené roční účetní závěrky.
(182)
Navzdory těmto omezením způsobeným časovou prodlevou považovali auditoři za možné smlouvu splnit, provést audity a posoudit plnění závazku veřejné služby ze strany společnosti RTP a náhradu, kterou obdržela. V auditech se výslovně uvádí, že se auditorům podařilo překonat potíže vzniklé kvůli časové prodlevě a provést audity. Ačkoliv auditoři uvedli například výhradu, že nebylo možno ověřit kritéria účtování nákladů a metody rozvrhování nákladů, nepředstavovalo to překážku pro provedení auditu a dospění ke kladnému závěru. V souhrnné zprávě se uvádí, že „veškeré náklady a příjmy společnosti RTP jsou založeny na předpokladu, že se její činnost vztahuje pouze na provozování veřejnoprávního televizního vysílání, a že audity jsou založeny na finančních výkazech, které ověřil interní auditor společnosti i externí auditoři a z nichž nevyplývají žádné důležité skutečnosti kromě skutečností popsaných podrobně v ročních účetních závěrkách“ (90). Komise již zjistila (viz 18. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), že společnost RTP vykonávala v letech, které jsou předmětem šetření, pouze činnosti v rámci veřejné služby, zatímco obchodní činnosti prováděly právně oddělené dceřiné společnosti. Kritéria pro rozvrhování nákladů jsou proto důležitá pouze pro rozvržení přidělených nákladů v rámci nákladů veřejné služby, které vznikly společnosti RTP, a neměly by mít žádný dopad na výši celkových nákladů na veřejnou službu.
Pokud jde o finanční údaje, Komise zjistila, že se externí auditoři mohli legitimně spolehnout na roční účetní závěrky, k nimž byla vždy připojena auditorská zpráva osvědčující správnost účetní závěrky společnosti RTP. Podle smluv o veřejné službě bylo cílem externího auditu zprávy o veřejné služby ověřit, zda společnost RTP plnila závazky veřejné služby, které jí byly svěřeny, a zda je náhrada za veřejnou službu v souladu s náklady na plnění těchto závazků. Ačkoliv se finanční údaje vztahující se na poskytování veřejné služby v letech, které jsou předmětem tohoto šetření, týkaly poskytování veřejné služby společností RTP, bylo nezbytné další nezávislé ověření s cílem zjistit, zda byly vzniklé náklady v souladu s pověřením v oblasti veřejné služby.
(183)
To externí auditoři potvrdili. Pro roky 1992-1997 dospěli auditoři k závěru, že „společnost RTP v zásadě plnila své závazky v oblasti vysílání, pokud jde o kvantitu, jak jsou stanoveny ve smlouvě o udělení koncese, se zvláštním zaměřením na povinnost týkající se vysílaného obsahu“. Auditor konstatoval, že „po analýze dostupných dokumentů, konkrétně zpráv auditora a dozorčí rady, jsme neshledali nic, co by nás vedlo k závěru, že předložené dokumenty týkající se souladu mezi prováděnými úkoly veřejné služby a uhrazením reálných a skutečných nákladů obsahují významná narušení ovlivňující dodržování právních předpisů platných v té době“ (91).
(184)
V řadě auditorských zpráv se uvádí, že společnost RTP mohla požadovat vyšší částku náhrady, bránily jí v tom však podmínky smluv o veřejné službě, a to čl. 15 odst. 4 předešlé smlouvy o veřejné službě a čl. 19 odst. 3 nové smlouvy o veřejné službě z roku 1996. Jednotlivé externí audity pro roky 1994, 1996 a 1997 obsahují výroky ohledně rozdílu mezi vysokými náklady, které společnosti RTP skutečně vznikly při poskytování veřejné služby, a náhradou, kterou obdržela a která byla nižší než vzniklé náklady (92). V závěrečné souhrnné zprávě pro všechny roky, pro něž byl proveden audit, se výslovně uvádí, že „pro všechny roky je náhrada, která byla přidělena a vyplacena, nižší než částky uvedené v každé zprávě o veřejné službě (RCOPS, Relatório sobre o cumprimento das obrigações de serviço público)“ (93).
(185)
Některé audity (s výjimkou auditů pro roky 1992 a 1993) uvádějí, že společnost RTP překročila zákonem stanovený limit reklamy, tj. vysílala více reklam, než povolovaly smlouvy o veřejné službě. V souladu se sdělením o vysílání je nutno příjmy, které společnost RTP za tuto reklamu obdržela, vzít v úvahu při výpočtu nákladů veřejné služby, jelikož příjmy vytvořené veřejnou službou, včetně příjmů z reklamy, musí být zahrnuty do výpočtu potřeb společnosti, pokud jde o financování veřejné služby.
Skutečnost, že byly překročeny limity reklamy, nemá vliv na analýzu auditora s ohledem na všechny roky v období 1992-1997. Náhrada za veřejnou službu odpovídala úkolům veřejné služby, které plnila společnost RTP, a neexistovala žádná nadměrná náhrada. Portugalsko rovněž potvrdilo, že pro roky 1994, 1995 a 1996 byly zohledněny všechny zisky z reklamy (včetně zisků vyplývajících z překročení povoleného reklamního času) a že se o tyto částky snížila potřeba financování veřejné služby (94). Co se týká roku 1996, článek 15 nové smlouvy o veřejné službě stanovil, že při sčítání nákladů pro účely výpočtu celkových nákladů veřejné služby k určení výše náhrady nemusí být vzaty v úvahu zisky plynoucí z využívání kanálů. „Zisky“ zahrnují příjmy z reklamy. Portugalsko výslovně potvrdilo, že zisky z reklamy byly odečteny od částky požadované náhrady (95).
(186)
Pokud jde o rok 1998, externí společnost BDO Binder provedla šetření týkající se vztahu mezi posláním veřejné služby svěřeným společnosti RTP a příslušnými náklady. Zpráva společnosti BDO Binder obsahuje řadu doporučení do budoucna a navrhuje posílit vnitřní kontrolu společnosti RTP s cílem zajistit dodržování vnitřních předpisů, neobsahuje však zjištění, že společnost RTP obdržela příliš vysokou náhradu ve vztahu k úkolům veřejné služby, které vykonává, nebo že by nebylo možné se spoléhat na číselné údaje uvedené ve zprávě o veřejné službě vyhotovené společností RTP, které Komise použila v rozhodnutí ze dne 15. října 2003. Pokud se zpráva společnosti BDO Binder zabývá konkrétními číselnými údaji, odkazuje na nevypracování soupisu určitých aktiv. Zdá se však, že zpráva společnosti BDO Binder kritizuje spíše neexistenci soupisu majetku (96), než aby dospěla k závěru, že se příslušné investice neuskutečnily a že nebyly správně zaúčtovány hodnoty investic. Jak však zdůraznilo Portugalsko, údaje pro příslušné investice nebyly každopádně zahrnuty ve výpočtu náhrady, což vylučuje, že by mohly být uhrazeny náklady na amortizaci dlouhodobých aktiv.
(187)
Pokud jde o překročení limitů reklamy, ve zprávě společnosti BDO Binder se uvádělo, že při výpočtu potřeby financování veřejné služby byly zohledněny veškeré příjmy z reklamy. Žádný z těchto faktorů nevedl opět auditora k vydání negativního výroku ohledně plnění závazků veřejné služby ze strany společnosti RTP ani nenaznačuje případnou nadměrnou náhradu.
(188)
Pro analýzu v tomto rozhodnutí je však nejdůležitější závěr ve zprávě společnosti BDO Binder (který společnost SIC nezpochybnila), že společnost RTP mohla za plnění závazků veřejné služby požadovat 25 miliard PTE, místo toho však obdržela pouze 14 miliard PTE. Jinými slovy, zpráva společnosti BDO Binder nenaznačuje nadměrnou náhradu, nýbrž vede k opačnému závěru.
(189)
Jak je uvedeno v rozhodnutí ve věci NN 31/06 týkající se restrukturalizace společnosti RTP, externí audit společnosti PriceWaterhouse Coopers ověřil, zda finanční údaje, které poskytly portugalské orgány, byly v souladu s finančními výkazy společnosti RTP v období 1991-2003, s částkami uvedenými v auditorských zprávách o veřejné službě a s ostatními zdroji informací, které se považovaly za důležité k zajištění shody dotyčných auditů (viz 38. bod odůvodnění rozhodnutí ve věci NN 31/06). Auditorská zpráva společnosti PWC údaje potvrdila bez významných připomínek (viz 52. bod odůvodnění rozhodnutí ve věci NN 31/06). Auditorská zpráva společnosti PWC výslovně potvrdila, že částky, které společnost RTP obdržela jako náhradu za veřejnou službu, odpovídaly částkám uvedeným v usneseních Rady ministrů (viz 41. bod odůvodnění a tabulka 39 v rozhodnutí ve věci NN 31/06). Auditorská zpráva společnosti PWC upozorňovala na celkové nedostatečné financování společnosti RTP. Uvádělo se v ní, že kromě úkolů veřejné služby, jejichž náklady lze uhradit podle smluv o veřejné službě, existují úkoly veřejné služby, jež společnost RTP vykonává, za něž však nelze požadovat od státu žádnou úhradu. Komise v rozhodnutí ve věci NN 31/06 dospěla k závěru, že auditorská zpráva společnosti PWC mohla oprávněně vycházet z finančních výkazů společnosti RTP a konstatovala, že společnost RTP byla skutečně trvale nedostatečně financována. Kromě externích auditů zpráv o veřejné službě lze pro účely tohoto rozhodnutí vzít v úvahu i auditorskou zprávu společnosti PWC jako další prvek potvrzující, že údaje, které Komise použila v rozhodnutí 2005/403/ES, byly správné.
(190)
Co se týká tvrzení stěžovatele, že je nutno vzít v úvahu zprávu státního auditora (Tribunal de Contas) č. 8/2002, Komise skutečně vzala při svém hodnocení v tomto rozhodnutí tuto zprávu v úvahu. Za prvé je nutno uznat (jak připouští rovněž společnost SIC), že se auditorská zpráva č. 8/2002 vztahuje na období 1997-2000, a je proto relevantní pouze pro roky 1997 a 1998. Ačkoli v uvedené zprávě byly zmíněny údaje pro předchozí roky, byly použity k popisu celkového vývoje finanční situace společnosti RTP, nebyly však samy o sobě předmětem šetření Účetního dvora.
(191)
Co je nejdůležitější, zpráva č. 8/2002 nenaznačuje žádnou nesrovnalost ve financování společnosti RTP ani nadměrnou náhradu za roky 1997-2000 (nebo za jakýkoli jiný rok). Naopak, ve zprávě č. 8/2002 jsou mnohokrát zmíněny strukturální finanční problémy společnosti RTP. Komise proto není s to na základě zprávy č. 8/2002 vyčlenit určité platby jako nadměrnou náhradu a protiprávní státní podporu. Naopak, zpráva č. 8/2002 výslovně potvrzuje, že od roku 1993 do konce roku 1999 bylo přežití společnosti RTP dosaženo pouze trvalou a zvyšující se zadlužeností společnosti.
(192)
Jak uvádí stěžovatel, zpráva č. 8/2002 mnohokrát kritizuje vedení společnosti a poukazuje na neefektivnost, které bylo možno předejít. Cíl zprávy č. 8/2002 je vymezen jako celkový přezkum řízení společnosti RTP a provozování veřejnoprávního televizního vysílání z hlediska účinnosti, efektivnosti a hospodárnosti. Jak uvedl stěžovatel, ve zprávě č. 8/2002 bylo zmíněno, že společnost RTP má nepružné struktury a příliš vysoký počet zaměstnanců a poskytuje veřejnou službu neefektivně. Zpráva č. 8/2002 kritizuje rovněž příliš nejasné a obecné vymezení poslání veřejné služby a smlouvy o veřejné službě, které podle státního auditora vedou k neefektivnímu řízení.
(193)
Komise však vymezení poslání veřejné služby, které bylo svěřeno společnosti RTP, ověřila v rozhodnutí ze dne 15. listopadu 2003. Ve věci T-442/03 Soud konstatoval, že široká definice poslání společnosti RTP je přípustná (97). Co se týká údajné neefektivnosti, Komise chce podotknout, že se nejedná o aspekt, který je třeba vzít v úvahu při použití sdělení o vysílání.
(194)
Třetím kritériem, které by Komise měla posoudit, je skutečnost, zda je financování přiměřené čistým nákladům veřejné služby.
(195)
Ve sdělení o vysílání jsou popsána kritéria, na jejichž základě Komise posuzuje přiměřenost státního financování. Sdělení vyžaduje, aby státní podpora nepřevyšovala čisté náklady veřejné služby a aby nedošlo k narušením trhu, která nejsou nutná pro naplnění poslání veřejné služby (98).
(196)
V zájmu správného určení nákladů na činnosti v rámci veřejné služby sdělení o vysílání za prvé vyžaduje řádné rozvržení nákladů a příjmů mezi veřejnou službu a obchodní činnosti.
(197)
Jak je uvedeno v 61. až 67. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, smlouvy o veřejné smlouvě stanoví způsob rozvržení nákladů a příjmů, který musí společnost RTP používat. V tomto případě je úkol Komise v zásadě usnadněn skutečností, že společnost RTP zavedla systém analytického účetnictví, který umožňuje vyčíslit způsobilé náklady, jež jí vznikly při plnění jednotlivých závazků veřejné služby a které lze uhradit.
(198)
Pomocí tohoto systému je každá položka způsobilých výdajů přidělena určité činnosti a následně rozdělena mezi jednotlivé úkoly veřejné služby, jež byly společnosti RTP svěřeny a jež lze uhradit, a to na základě objektivních účetních zásad.
(199)
Jelikož od nákladů na provozování veřejné služby jsou odečteny příjmy plynoucí z každého úkolu veřejné služby, za který lze poskytnout náhradu, systém zaručuje, že roční vyrovnávací platby jsou omezeny na čisté náklady jednotlivých závazků veřejné služby (viz 65. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí).
(200)
Komise proto dospěla k závěru, že parametry pro určení nákladů jsou stanoveny objektivním a transparentním způsobem.
(201)
Pravidla pro náhradu nákladů však mohou podhodnocovat skutečné čisté náklady na veřejnou službu poskytovanou společností RTP a mohla vést k strukturálnímu nedostatečnému financování skutečné potřeby finančních prostředků.
(202)
Jak je uvedeno v 65. bodě odůvodnění, podle metody výpočtu nákladů stanovené ve smlouvách o veřejné službě byly určité náklady veřejné služby vyloučeny z platby prostřednictvím roční náhrady (99). Portugalsko mimoto Komisi informovalo, že ačkoliv musela společnost RTP odvádět z obdržených ročních vyrovnávacích plateb DPH, podle účetních pravidel nebylo možno vzít výsledné náklady v úvahu (viz 94. bod odůvodnění). Do svých zpráv o veřejné službě společnost RTP mimoto nezahrnula veškeré investice do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby, ačkoliv v jejích finančních výkazech byly zaúčtovány (viz 67. bod odůvodnění).
(203)
Podle Amsterodamského protokolu je však na členských státech, aby veřejnoprávním vysílacím organizacím zajistily financování. V tomto případě se Portugalsko rozhodlo nehradit některé náklady, které poskytovateli služby vznikly při plnění jeho úkolů.
(204)
V daném případě poskytoval stát společnosti RTP nejen roční vyrovnávací platby, nýbrž rovněž další financování ve formě navýšení kapitálu, půjček a dohody se Správou sociálního zabezpečení. V souladu s bodem 57 sdělení o vysílání musí Komise analyzovat, zda byla všechna opatření přiměřená čistým nákladům veřejné služby. Teprve pak lze financování poskytnuté společnosti RTP pokládat za slučitelné s čl. 106 odst. 2 SFEU.
(205)
Komise se rovněž domnívá, že závazky veřejné služby uložené společnosti RTP, které podle smluv o veřejné službě nebyly způsobilé pro náhradu, lze považovat za legitimní a jednoznačně definované závazky veřejné služby, jež byly poskytovateli služby oficiálně uloženy státem. Podle pravidel státní podpory může proto Portugalsko financovat veškeré čisté náklady společnosti RTP na veřejnou službu.
(206)
V tabulce 6 ve 207. bodě odůvodnění je uveden přehled nákladů společnosti RTP na veřejnou službu (investiční náklady i čisté provozní náklady), jak byly vypočítány podle platných pravidel účtování nákladů, a náhrad, které společnost obdržela za investice a provozní náklady.
(207)
Uvedeny jsou za prvé investice do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby (tabulka 5) a náhrada poskytnutá na financování investic (tabulka 2). Za druhé jsou uvedeny čisté provozní náklady společnosti RTP (tabulka 4) a vyrovnávací platby za tyto náklady (tabulka 1). Tabulka ukazuje rovněž výhodu získanou z podpory ad hoc vyplývající z dohody se Správou sociálního zabezpečení a půjčky z roku 1998.
Tabulka 6
Shrnutí potřeb v oblasti financování a náhrad za čisté provozní náklady veřejné služby podle účetních pravidel
(v milionech PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Celkem
Investiční náklady
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Navýšení kapitálu
-0
-0
-10 000,0
-12 800,0
-10 000,0
-14 000,0
-0
-46 800,0
Rozdíl mezi investičními náklady a náhradou
2 632,6
2 102,0
-7 236,1
-11 807,3
-8 519,6
-9 962,6
6 054,2
-26 736,8
Náklady na provozování veřejné služby
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
116 456,1
Vyrovnávací platby
-6 200,0
-7 100,0
-7 145,0
-7 200,0
-14 500,0
-10 350,0
-14 000,0
-66 495,0
Sociální zabezpečení
-
-1 206,0
-
-
-
-
-
-1 206,0
Půjčka
-20 000,0
-20 000,0
Rozdíl mezi provozními náklady a náhradou
518,2 (100)
- 346
1 239,1
903,3
2 717,1
27 622,1
-3 898,7
28 755,1
Zdroj: Finanční výkazy a zprávy o veřejné službě
(208)
Jak je zdůrazněno v bodech 201 a 202 odůvodnění, systém ročních vyrovnávacích plateb, který zvolilo Portugalsko, vedl k podhodnocení skutečných nákladů na úkoly veřejné služby, jež společnost RTP vykonávala. Systém vedl k nahromadění dluhů. Ve druhé fázi použilo Portugalsko k financování nákladů společnosti RTP na veřejnou službu opatření ad hoc s cílem zachovat finanční rovnováhu společnosti RTP.
(209)
Jak vyplývá z tabulky 6 v 207. bodě odůvodnění, navýšení kapitálu poskytlo nadměrnou náhradu za investice do veřejné služby, a to ve výši 26 736,8 milionu PTE, zatímco provozní náklady byly vyrovnávacími platbami a ostatními opatřeními ad hoc financovány nedostatečně, a to o 28 755,1 milionu PTE. Ačkoli navýšení kapitálu měla v zásadě financovat investice do vybavení, byla použita rovněž k splacení nahromaděného dluhu.
(210)
Z tabulky 6 v 207. bodě odůvodnění rovněž vyplývá, že celková náhrada byla o 2 018,3 milionu PTE nižší než čisté náklady veřejné služby (28 755,1 milionu PTE minus 26 736,8 milionu PTE). Komise proto dospěla k závěru, že podle pravidel Unie je celkové státní financování v období, které je předmětem šetření, přiměřené čistým provozním nákladům společnosti RTP na veřejnou službu. Toto zjištění se nemění, vezme-li se v úvahu skutečnost, že částka ve výši 11 000 000 PTE vyplývající z osvobození od registračních poplatků představuje státní podporu (viz 119. a 120. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), v rozporu s původním předpokladem Komise. I po zohlednění této částky je financování společnosti RTP nedostatečné, přičemž schodek činí 2 007,3 milionu PTE.
(211)
Komise má za to, že finanční prostředky, jež společnost RTP obdržela, byly nižší než celkové čisté náklady, jež jí vznikly při plnění závazků, které jí uložil stát, a to kvůli skutečnosti, že tabulka 6 v 207. bodě odůvodnění nebere v potaz veškeré náklady společnosti RTP na veřejnou službu v období 1992-1998.
(212)
V souladu se sdělením o vysílání musí Komise zajistit, aby bylo státní financování přiměřené čistým nákladům na poskytování veřejné služby, avšak rovněž to, aby s ohledem na obchodní činnosti, které jsou odvozeny z činností v rámci veřejné služby a pro něž není na straně příjmů možné řádné rozvržení nákladů, nedošlo k narušením trhu, která nejsou nutná pro naplnění poslání veřejné služby. Takovéto narušení by existovalo, pokud by společnost RTP stlačovala na trhu ceny za reklamu, aby snížila příjem konkurentů (101). V tomto případě by společnost RTP nemaximalizovala své příjmy z obchodních činností a zbytečně by zvýšila potřebu státního financování. Podle sdělení o vysílání nelze takové chování, jestliže je prokázáno, pokládat za slučující se s posláním veřejné služby, které bylo vysílací organizaci svěřeno (102).
(213)
V rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 15. listopadu 2001 Komise uvedla, že pokud by bylo zjištěno, že došlo k takovému chování, vzala by tato narušení a z toho vyplývající potřebu vyššího státního financování v úvahu při posuzování možné nadměrné náhrady. V této fázi řízení Komise podotkla, že „na základě informací, které má Komise k dispozici v tomto okamžiku, nelze zjistit, zda se společnost RTP dopustila takového jednání“ (103).
(214)
Na základě výzvy k podání připomínek k zahájení řízení v dané věci neobdržela Komise od konkurentů společnosti RTP žádné připomínky, které by naznačovaly nebo prokazovaly, že se společnosti RTP dopustila na obchodních trzích protisoutěžního chování, jež by mohlo mít za následek vyšší státní financování, které není slučitelné se Smlouvou (104).
(215)
Za této situace se Komise domnívá, že nic nenaznačuje takovéto chování. Komise proto vyvozuje závěr, že se nezdá, že by se společnost RTP dopustila na obchodních trzích protisoutěžního chování, které by vedlo k vyšší potřebě státního financování, a že v důsledku takovéhoto chování nebyla poskytnuta nadměrná náhrada.
(216)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem vyvozuje Komise závěr, že dohodu se Správou sociálního zabezpečení, navýšení kapitálu a podřízenou půjčku, jakož i dočasné osvobození od registračních poplatků je nutno pokládat za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Financování společnosti RTP prostřednictvím opatření ad hoc je však slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Celkové financování je přiměřené čistým nákladům na jednoznačně definované závazky veřejné služby, které byly společnosti svěřeny. V souladu s čl. 106 odst. 2 SFEU proto státní financování neovlivňuje podmínky obchodu a hospodářskou soutěž v Unii v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie (105).
VI. ZÁVĚR
(217)
Komise konstatuje, že Portugalsko poskytlo protiprávně podporu ad hoc v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU (106). To se nevztahuje na dočasné osvobození od notářských poplatků a poplatků na zveřejnění podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92, jelikož se tato opatření nepovažují za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(218)
Jak je uvedeno v 143. bodě odůvodnění, Komise vyvozuje závěr, že dohoda se Správou sociálního zabezpečení, která byla uzavřena v roce 1993, navýšení kapitálu v období 1994-1997 a půjčka v roce 1998 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Státní podporu představuje obdobně osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalé osvobození od poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92. Opatření ad hoc byla provedena ze státních prostředků a mohou narušit hospodářskou soutěž na vnitřním trhu tím, že zvýhodňují společnost RTP a ovlivňují obchod.
Opatření ad hoc nesplňují podmínky stanovené v rozsudku ve věci Altmark, jelikož je nelze pokládat za součást systému vyrovnávacích plateb, jehož parametry byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem. Mimoto je zřejmé, že společnost RTP nebyla vybrána v rámci řízení pro zadávání veřejných zakázek, které zaručuje nejnižší možné náklady, a neexistují žádné náznaky, že výše plateb ad hoc byla určena na základě analýzy nákladů, které by vynaložil běžný podnik.
(219)
Na opatření ad hoc s výjimkou trvalého osvobození společnosti RTP podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 je použitelná výjimka stanovená v čl. 106 odst. 2 SFEU. Jak bylo analyzováno, opatření poskytovala náhradu za jednoznačně definované závazky veřejné služby, jimiž byla společnost RTP dostatečně pověřena zákonem č. 21/92 a smlouvami o veřejné službě. Opatření ad hoc jsou přiměřená čistým provozním nákladům společnosti RTP na veřejnou službu. Opatření ad hoc nenarušují hospodářskou soutěž v míře, která je v rozporu se zájmem Unie, jelikož opatření jsou přiměřená čistým nákladům společnosti RTP na veřejnou službu. Společnost RTP se rovněž nedopustila protisoutěžního chování v rámci svých obchodních činností.
(220)
Komise konstatuje, že trvalé osvobození podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 představuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem, jelikož se nepovažuje za náhradu za poskytování služby obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Portugalsko by proto mělo uvedený zákon zrušit. Portugalsko by mělo zajistit rovněž navrácení případné podpory, která byla společnosti RTP vyplacena na základě uvedeného zákona.
(221)
Vzhledem k výše uvedeným závěrům,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Níže uvedená opatření ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti Radiotelevisão Portuguesa, SA (RTP), představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy:
a)
stanovení splátkového kalendáře dluhu ve výši 1,206 miliardy PTE, kterou povolilo Portugalsko společnosti RTP ve formě dohody se Správou sociálního zabezpečení, která byla uzavřena v roce 1993;
b)
navyšování kapitálu v období 1994-1997 ve výši 46,800 miliardy PTE;
c)
půjčka ve výši 20 miliard PTE poskytnutá v roce 1998;
d)
dočasné osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 portugalského zákona č. 21/92 ve výši 11 000 000 PTE.
2. Opatření státní podpory uvedená v odstavci 1 tohoto článku jsou slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy, jelikož nevedla k nadměrnému vyrovnání čistých nákladů vynaložených na plnění úkolů veřejné služby, které byly uloženy společnosti RTP.
Článek 2
Osvobození od notářských poplatků a nákladů na zveřejnění podle čl. 11 odst. 1 portugalského zákona č. 21/92 nepředstavuje státní podporu.
Článek 3
1. Neomezené osvobození společnosti RTP od placení poplatků a odměn s ohledem na akty zápisu, registrace a záznamu podle čl. 11 odst. 2 portugalského zákona č. 21/92 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
2. Státní podpora, kterou Portugalsko poskytlo protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU na základě čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 ve prospěch RTP, není slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 4
1. Portugalsko zruší zákon uvedený v čl. 3 odst. 1 tohoto rozhodnutí a získá zpět státní podporu, kterou společnost RTP případně obdržela na základě uvedeného právního předpisu do doby jeho zrušení.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly dány k dispozici společnosti RTP, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004 a nařízení (ES) č. 271/2008, kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 5
1. Navrácení podpory poskytnuté na základě zákona uvedené v článku 3 se provede s okamžitým účinkem.
2. Portugalsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 6
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí předloží Portugalsko Komisi tyto informace:
a)
podrobný popis opatření přijatých za účelem zrušení čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92;
b)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má společnost RTP navrátit,
c)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
d)
doklady prokazující, že společnosti RTP bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Portugalsko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud nebude podpora uvedená v článku 3 navrácena. Na žádost Komise předloží Portugalsko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již společnost RTP vrátila.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno Portugalské republice.
V Bruselu dne 20. prosince 2011.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. december 20.)
a Portugália által az RTP-nek nyújtott eseti támogatásokat érintő C 85/01. számú állami támogatásról
(az értesítés a C(2011) 9429. számú dokumentummal történt)
(Csak az angol nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2012/365/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre (1) és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután a hivatkozott rendelkezéseknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (2), és tekintettel ezen észrevételekre,
mivel:
I. ELJÁRÁS
(1)
A Sociedade Independente de Comunicação, S. A (SIC) magán-tévétársaság háromszori, 1993-ban, 1996-ban és 1997-ben tett bejelentése révén a Bizottság tudomást szerzett arról, hogy Portugália a portugál közszolgálati műsorszolgáltatónak, a Radiotelevisão Portuguesa, S. A.-nak (RTP) számos eseti támogatást és éves kompenzációs támogatást nyújtott.
(2)
A 2001. november 15-i hivatalos levelében a Bizottság értesítette a portugál hatóságokat, hogy az EK-Szerződés 88. cikkének (2) bekezdésében előírtak szerint hivatalos eljárás kezdeményezését határozta el az RTP-nek nyújtott eseti támogatások kivizsgálására.
(3)
Az eljárás megindításáról szóló bizottsági határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (3). Ezt követően a Portugália által az RTP-nek nyújtott eseti támogatásokról szóló, 2003. október 15-i 2005/406/EK bizottsági határozat 1. cikke megállapította, hogy ezek közül bizonyos támogatások, különösen az az állami támogatás, amelyet Portugália adott az RTP-nek 68 006 millió PTE összegben a társadalombiztosítással 1993-ban kötött megállapodás, az 1994-1997-es időszakban realizált tőkeinjekciók és egy 1998. évi kölcsön formájában, összeegyeztethető a közös piaccal az EK-Szerződés 86. cikkének (2) bekezdésébe foglaltak értelmében (4). Ezenfelül az említett határozat 2. cikke kijelentette, hogy nem képeznek állami támogatást bizonyos intézkedések, nevezetesen a közjegyzői és a cégbejegyzési illetékek alóli mentesség, a televízióműsor-terjesztő hálózat átruházásáért teljesített kifizetés, a televízióműsor-terjesztő hálózat használatára vonatkozó éves díj fizetéséhez biztosított könnyítések, a filmművészet támogatásáról szóló jegyzőkönyv, a kötvénykibocsátás és az 1996-2000 közötti időszakra vonatkozó szerkezetátalakítási terv.
(4)
Az Elsőfokú Bíróság 2008. június 26-án a T-442/03. sz. ügyben hozott ítéletében (5) a Bizottság 2005/406/EK határozatát két okból részben megsemmisítette. Megsemmisítette az említett határozat 2. cikkét abban a részében, amelyben megállapítja, hogy „a közjegyzői díjak és a cégbejegyzési illetékek alóli mentesítés” nem képez állami támogatást. A Bíróság megállapította, hogy a Bizottság feladata az RTP-nek a részvénytársasággá alakulásához kapcsolódó cégbejegyzési díjak és illetékek megfizetése alóli mentesítés (a továbbiakban: ideiglenes mentesség) formájában biztosított eseti előnnyel összefüggésben annak megállapítása volt, hogy a közvállalkozások jogszabály útján történő részvénytársasággá alakítása összeegyeztethető-e a portugál jogrendszer szerkezetével, vagy hogy a jogszabály alkalmazása olyan eltérés-e, amely a közvállalkozások számára a többi vállalkozással szemben előnyt biztosít.
(5)
Az RTP-nek nyújtott, minden bejegyzési, nyilvántartásba vételi és változásbejegyzési eljáráshoz kapcsolódó illeték és díj megfizetése alóli, korlátozás nélküli mentesítésből fakadó állandó előny (a továbbiakban: állandó mentesség) tekintetében a Bíróság megállapította, hogy noha az előny a gyakorlatban feltehetően nem volt állandó jellegű (lásd az ítélet 73. és 79. pontját), ez nem változtat azon a megállapításon, hogy e mentesítés általános jellegét a Bizottság nem bizonyította kellőképpen. A Bíróság továbbá megállapította, hogy noha elképzelhető, hogy Portugália azért alakította részvénytársasággá az RTP-t, mert azt a közszolgálati kötelezettségek teljesítéséhez szükségesnek ítélte, ezt nem támasztotta alá kellő bizonyítékkal.
(6)
A Bíróság elutasította a 2005/406/EK határozat azon megállapítására vonatkozó beadványokat, hogy az 1994. évi kötvénykibocsátást, valamint a használati díjra vonatkozó fizetési könnyítést nem minősíti állami támogatásnak.
(7)
Az állami támogatási intézkedések összeegyeztethetőségét illetően (a 2005/406/EK határozat 1. cikke), a Bíróság megállapította, hogy a Bizottság nem hivatkozhat a közszolgáltatásokról szóló beszámolókra és az azokban szereplő adatokra, ha ezekre vonatkozóan nem végezték el a nemzeti jog által előírt külső könyvvizsgálatot. A Bizottság tehát nem volt jogosult megállapítani, hogy az állami támogatások a Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése szerint összeegyeztethetők a közös piaccal (jelenleg az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése és „belső piac”) (6). A Bíróság megsemmisítette a 2005/406/EK határozat 1. cikkét.
(8)
A Bíróság T-442/03. sz. ügyben hozott ítéletét követően a Bizottság felhívta az érintett felek figyelmét arra, hogy újra megnyitotta az üggyel kapcsolatos bizottsági vizsgálatot, és felkérte a harmadik feleket észrevételeik megtételére (7).
(9)
A Bizottság 2009. március 10-én kapta meg a panaszos észrevételeit, amelyeket 2009. április 8-án továbbított Portugáliának. A panaszostól 2009. június 17-én további észrevételek érkeztek, amelyeket 2009. július 28-án továbbítottak Portugáliának. Portugália az észrevételek két csoportjára 2009. szeptember 7-én, illetve 8-án kelt levelében válaszolt. Portugália 2010. február 23-án, 2010. március 4-én és 2010. április 15-én további információkat küldött a Bizottságnak. A Bizottság 2010. május 10-én információkérést küldött Portugáliának, amelyben különösen kérte, hogy végezzék el az 1992 és 1997 közötti időszakra vonatkozó közszolgálati beszámolók független külső könyvvizsgálatát.
(10)
Portugália a Bizottság információkérésére 2010. június 8-án kelt levelében válaszolt, és a közszolgálati beszámolók kért külső könyvvizsgálatát 2010. augusztus 12-i levél útján benyújtotta. Portugália 2010. szeptember 29-i levelében további információkkal szolgált. 2011. március 29-én találkozóra került sor Portugáliával, majd 2011. június 17-én, 2011. augusztus 25-én és 2011. október 26-án Portugália további információkat juttatott el a Bizottsághoz.
2011. december 15-én iktatott levelében Portugália kivételesen beleegyezett, hogy ezt a határozatot angol nyelvű hiteles szöveggel fogadják el.
(11)
A határozat kizárólag a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozatban említett eseti támogatásokkal foglalkozik. A 2005/406/EK határozatban az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában állami támogatásnak nem minősített egyes támogatásokat a Bíróság a T-442/03. sz. ügyben hozott ítéletében nem semmisített meg, így a 2005/406/EK határozat 2. cikke véglegessé vált. Ezek az intézkedések a televízióműsor-terjesztő hálózat átruházásáért teljesített kifizetést, a televízióműsor-terjesztő hálózat használatára vonatkozó éves díj fizetéséhez biztosított könnyítéseket, a filmművészet támogatásáról szóló jegyzőkönyvet, a kötvénykibocsátást és az 1996-2000 közötti időszakra vonatkozó szerkezetátalakítási tervet érintik. A Bíróság T-442/03. sz. ügyben hozott ítéletében előírtak szerint ugyanakkor a Bizottság a közjegyzői díjak, valamint a cégbejegyzési illetékek és közzétételi díjak alóli ideiglenes és állandó mentesség tekintetében új értékelést végez.
Ez a határozat az RTP és a portugál állam között az 1992-1998-as időszak során a társadalombiztosítással kötött 1993. évi megállapodás, az 1994-1997-es időszakban realizált tőkeinjekciók és egy 1998. évi kölcsön tekintetében fennálló pénzügyi kapcsolatokra összpontosít. E határozat nem tér ki az RTP-nek nyújtott éves kompenzációs kifizetések jogi minősítésére és annak összeegyeztethetőségére a Szerződéssel, amely a Bizottság E 14/05. sz. ügyben hozott 2006. március 22-i határozatának tárgyát képezte (8). Ezenfelül 2006. július 4-én a Bizottság határozatot fogadott el az RTP pénzügyi átszervezési megállapodásáról szóló NN 31/06. sz. ügyben (9).
(12)
Mindazonáltal, hogy az ügyben végzett bizottsági vizsgálat által felölelt időszakra vonatkozóan teljes kép alakuljon ki a Portugália és az RTP közötti pénzügyi kapcsolatokról, a Bizottságnak figyelembe kellett vennie nemcsak az eseti támogatásokat, de az RTP-nek éves kompenzációs kifizetések útján nyújtott pénzügyi támogatást is. E határozat ezért a Bizottság eseti támogatásokra vonatkozó érvelésének világossá tétele érdekében a szükséges mértékben hivatkozik az éves kompenzációs kifizetésekre.
II. A SZÓBAN FORGÓ TÁMOGATÁSOK RÉSZLETES LEÍRÁSA
A. AZ RTP-NEK NYÚJTOTT TÁMOGATÁSOK
A.1. A KEDVEZMÉNYEZETT RTP BEMUTATÁSA
(13)
Az RTP-t (korábban Rádio e Televisão Portuguesa, S.A.R.L) 1955. december 15-én alapították részvénytársaságként az állam azon döntése folytán, hogy olyan közüzemi vállalatot hoz létre, amelynek televíziós közszolgálati koncessziót biztosít (10). A közszolgálati koncessziós szerződést 1956. január 16-án írták alá.
(14)
Az 1975. december 2-i 674-D/75. sz. törvényerejű rendelet államosította az RTP-t. Ez a törvényerejű rendelet az RTP-t „Radiotelevisão Portuguesa, E.P.” névvel közvállalkozássá nyilvánította, amelyre elődje a törvényerejű rendelet értelmében valamennyi jogát és kötelezettségét átruházta.
(15)
Az 1980-as évekig az RTP monopolhelyzetben volt a nemzeti műsorszolgáltatói piacon. Két televíziós csatornát üzemeltetett, az RTP 1-et és az RTP 2-t. Az 1990-es években kezdett szembesülni a kereskedelmi műsorszolgáltatók által támasztott versennyel, miután Portugália 1992 februárjában működési engedélyt adott az SIC-nek és a TVI kereskedelmi műsorszolgáltatónak egy harmadik, illetve negyedik csatornán történő sugárzásra (11).
(16)
Az 1992. augusztus 14-i 21/92. sz. törvény az RTP, EP-t „Radiotelevisão Portuguesa, S. A.” névvel részvénytársasággá alakította, és jóváhagyta annak új alapszabályát.
(17)
Az RTP egyidejűleg folytat kereskedelmi és televíziós közszolgálati tevékenységeket. A társaság jog szerint végezhet bármely más, a televíziós tevékenységgel kapcsolatos kereskedelmi vagy ipari tevékenységet (12).
(18)
Az RTP kereskedelmi tevékenységeit más olyan cégekben való pénzügyi részesedés révén gyakorolja, amelyek az RTP-től jogilag eltérőek és saját struktúrával és számviteli rendszerrel rendelkeznek.
A.2. TÁMOGATÁSOK (13)
(19)
Az RTP közszolgálati kötelezettségei ellentételezésének legfontosabb eszközét az éves kompenzációs kifizetések képezik. Az 1992 és 1998 közötti időszakban az RTP 66 495 millió PTE-t (kb. 332 millió EUR-t) (14) kapott a közszolgálati kötelezettségéből fakadó kiadásai fedezésére. A hivatkozott éves kompenzáció jogalapját a 21/92. sz. törvény 5. cikke képezi. (15).
(20)
Az 1. táblázat tartalmazza az e határozat hatálya alá tartozó, az 1992 és 1998 közötti időszakban az RTP-nek odaítélt éves kompenzációs kifizetések megoszlását.
1. táblázat
Az éves kompenzációs kifizetések összege 1992 és 1998 között
(millió PTE/EUR)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
6 200
7 100
7 145
7 200
14 500
10 350
14 000
EUR 26,9 (16)
EUR 35,4
EUR 35,6
EUR 35,9
EUR 72,3
EUR 51,6
EUR 69,8
Forrás: minisztertanácsi rendelet.
(21)
Az RTP részvénytársassággá alakításának időpontjában a cégbejegyzésről szóló portugál törvényt a következők jellemezték. Az RTP átalakításának időpontjában hatályos portugál Társasági Törvénykönyv (Código das Sociedades Comerciais) 7. cikkének (1) bekezdése előírta, hogy a kereskedelmi társaság létesítő okiratát (contrato de sociedade) közjegyzői okiratba kell foglalni.
A Társasági Törvénykönyv 18. cikkének (5) bekezdése úgy rendelkezett, hogy a részvénytársaság alapítását a társaság megfelelő jogi formában történő létrehozását követően a cégjegyzékben nyilvántartásba kell venni. A Cégnyilvántartási Törvénykönyv (Código do Registo Comercial) 15. cikkének (1) bekezdése és 3. cikkének a) pontja, valamint a társasági törvénykönyv 166. cikke értelmében a nyilvántartásba vétel kötelező volt.
Az érintett időpontban hatályos Cégnyilvántartási Törvénykönyv 70. cikke (1) bekezdése a) pontja előírta, hogy a részvénytársaság alapítását ki kell hirdetni a Köztársasági Közlönyben (Diário da República) (lásd a 70. cikk (2) bekezdését (17)). A közzétételt az érintett fél költségének terhére hivatalból a nyilvántartást vezető végzi el (lásd a Cégnyilvántartási Törvénykönyv 71. cikkének (1) bekezdését.
(22)
Amikor az RTP-t 1992-ben részvénytársasággá alakították, akkor az felmentést kapott a jogállásának közvállalkozásról részvénytársaságra történő megváltoztatásához kapcsolódó közjegyzői díjak és cégbejegyzési illetékek megfizetése alól. A mentességek értéke 33 millió PTE (hozzávetőleg 164 000 EUR) volt. A portugál joggal összhangban általában a társaság alapítása és a társaság alapító okiratának módosítása vagy a társaság bármely más vonatkozó megváltoztatása minden jogi személy számára díj- és illetékköteles.
(23)
A cégbejegyzési illetékek alóli mentesség jogalapját a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (1) bekezdése képezi, amely a következőket állapítja meg:
„Az RTP SA alapszabálya elfogadásra került (…) amelyet nem kell közokiratba foglalni, hanem annak bejegyzését hivatalból, díjak és illetékek felszámítása nélkül kell elvégezni a Köztársasági Közlöny alapján, amelyben kihirdetésre kerül.”
(24)
A 21/92. sz. törvény 11. cikkének (1) bekezdése a közvállalkozások részvénytársasággá alakulásáról szóló 1988. július 20-i 84/88. sz. törvény alkalmazásával kapcsolatos. A 84/88. sz. törvény 1. cikke kimondja, hogy a közvállalkozások, még ha állami tulajdont is képeznek, kormányrendelet alapján részvénytársasággá alakíthatók. Ez a cikk a következőképpen szól:
„A közvállalkozások… kormányrendelet alapján állami létesítmények kizárólagos vagy többségi tulajdonában álló részvénytársasággá alakíthatók, az Alkotmánnyal és e törvénnyel összhangban.”
(25)
A közvállalkozások részvénytársasággá alakulásáról szóló 84/88. sz. törvény 3. cikkének (2) bekezdése továbbá kimondja, hogy az ilyen kormányrendeletnek jóvá kell hagynia a részvénytársaság alapszabályát. A 84/88. sz. törvény 3. cikkének (3) bekezdése értelmében a kormányrendelet megfelelő jogcímet szolgáltat a szükséges bejegyzési eljárások lefolytatásához (18).
(26)
A 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdése értelmében a társaság jogállásának átalakításához közvetlenül kapcsolódó minden jogi cselekmény mentesül a bejegyzési díj és illeték fizetése alól. A 11. cikk (2) bekezdése a következőképpen szól:
„Minden nyilvántartási hivatalnál, hatóságnál és állami szervnél, különösen az országos cégbíróságon, a zálogjogi nyilvántartónál és a gépjármű-nyilvántartási hivatalnál folytatott minden bejegyzési, nyilvántartásba vételi és változásbejegyzési eljárást a vállalkozás igazgatótanácsának két tagja által aláírt egyszerű kérelem alapján, díj- és illetékmentesen hajtják végre.”
(27)
Portugália szerint a 11. cikk (2) bekezdésében foglalt rendelkezés a 404/90. sz. törvényerejű rendelet (19) előírásaiból származtatható, és megerősíti, hogy az általános alkalmazásra vonatkozó rendelkezés az RTP-re is alkalmazandó. E törvény 1. cikke értelmében azon vállalkozások, amelyek 1993. december 31-ig együttműködési vagy összevonási eljárás alá estek, mentesülhetnek az összevonáshoz, illetve az együttműködéshez szükséges befektetett eszközökre kivetett átruházási illeték alól. Az említett törvény 1. cikke ezenfelül az ilyen eljárások során esedékes más, egyébként törvényben előírt, ezzel összefüggő fizetési kötelezettségek alól is mentességet biztosított.
(28)
Portugália kijelentette, hogy az RTP korábban a részvénytársasággá történt átalakulás után számos alkalommal fizetett közjegyzői és cégbejegyzési illetéket egyes tőkeemelések és más műveletek kapcsán (20).
(29)
Az RTP az 1983-1989 közötti időszakban 2 189 millió PTE összegű tartozást halmozott fel a szociális biztonsági rendszerrel szemben, amely tartozás a társadalombiztosítási járulékok fizetésének elmulasztásából keletkezett. A tartozás abból ered, hogy az RTP és a társadalombiztosítás között vita van a túlmunkára és a művészek díjazására vonatkozó társadalombiztosítási járulékok értelmezésében.
(30)
A társadalombiztosítási igazgatóság értelmezése az 1983. február 12-i, 12/83. sz. végrehajtási rendelet (2) bekezdésének e) pontján alapult. A bírósági eljárások elkerülése érdekében a két érintett fél megállapodott abban, hogy a társadalombiztosítási igazgatóság lemond a késedelmi kamatok megfizetéséről és elfogadja a tartozás megfizetésének átütemezését. A jogvita rendezését követően a végrehajtási rendeletet nem érvénytelenítették.
(31)
1993. május 6-án a Pénzügyminisztérium és a Szociális Biztonsági Minisztérium közös rendelete formálisan engedélyezte a tartozás átütemezését 120 darab havi részletfizetéssel, és elengedte a bírságokat és kamatokat 1 206 millió PTE (6 millió EUR) összegben.
(32)
Az RTP társadalombiztosítással szemben fennálló tartozásainak kivételes körülmények esetén történő megfizetésére vonatkozó engedélyezési szabályokat a 411/91. sz. törvényerejű rendelet tartalmazza. E törvényerejű rendelet 2. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy az engedélyezésnek az adós életképességének biztosításához elengedhetetlennek kell lennie, valamint az említett kivételes körülmények többek között annak alapján alkalmazhatók, hogy amint azt a törvényerejű rendelet 2. cikkének d) pontja meghatározza, az adós vállalkozás „birtokba vétel, önigazgatás vagy állami beavatkozás tárgyát képezte”.
(33)
1994 és 1997 között Portugália évente megnövelte az RTP tőkéjét. A következő táblázat átfogó képet ad a különböző tőkeemelésekről, amelyek elérik a 46 800 millió PTE-t (233 millió EUR).
2. táblázat
Részvénytőke-emelések az RTP-nél 1994 és 1997 között
(millió PTE)
Év
1994
1995
1996
1997
Részvénytőke-emelés
10 000
12 800
10 000
14 000
Részvénytőke december 31-én
22 708
35 508
45 508
59 508
Forrás: az RTP mérlegei.
(34)
A Portugália és az RTP között létrejött közszolgáltatási szerződések előírják az állam részesedését az RTP beruházásaiban, elsősorban tőkeemelések formájában (21).
(35)
1998 decemberében alárendelt kölcsönszerződés született a Köztartozás-rendezési Alap (Fundo de Regularização da Dívida Pública) és az RTP között. A szerződés meghatározta az alap által az RTP-nek nyújtott, 20 000 millió PTE (99,8 millió EUR) összegű és a cég tőkeemelésére fordítandó kölcsön feltételeit.
(36)
A Köztartozás-rendezési Alapot az Állami Hiteligazgatási Intézet (Instituto de Gestão do Crédito Público) igazgatja. Az Állami Hiteligazgatási Intézet felelős a portugál állam tartozásának igazgatásáért és a központi kölcsönprogram végrehajtásáért, az állam köztartozási rendszerét szabályozó törvénynek (22) és a portugál kormány által megszabott iránymutatásoknak megfelelően. Az Állami Hiteligazgatási Intézetet a portugál Pénzügyminisztérium felügyeli (23).
(37)
Attól az időponttól, amikor az összeget rendelkezésre bocsátották, az RTP-nek nyújtott kölcsön után 12 hónapos Libor kamatlábon számított, 20 bázisponttal növelt éves kamatokat kell fizetnie, amelyeket az egyes időszakok első napján számítanak ki (24).
(38)
A szerződés szerint a kölcsönt 2003. december 31-ig kell visszafizetni, amely határidő közös megegyezéssel egy vagy két évvel meghosszabbítható. Az RTP nem fizetett kamatot a kölcsön után, mivel a szerződés meghatározza, hogy az első négy, éves részletfizetés után járó kamatokat tőkésíteni kell (25).
(39)
A Köztartozás-rendezési Alap és az RTP között kötött 1998. évi szerződést a társadalmi kommunikációs, a kincstári és a pénzügyi államtitkárok 1998. december 17-i közös rendeletében rögzített iránymutatásoknak megfelelően dolgozták ki.
B. AZ RTP PÉNZÜGYI HELYZETE
(40)
Ahogyan az a következő táblázatból megállapítható, az RTP a vizsgált időszakban veszteségeket könyvelt el. 1996-ban pénzügyi helyzete olyannyira romlott, hogy a nettó saját tőke összege negatív lett.
3. táblázat
Az RTP gazdasági és pénzügyi adatai 1993 és 1998 között
(millió PTE)
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Nettó nyereség (veszteség)
(7 883)
(19 558)
(26 581)
(18 512)
(32 223)
(25 039)
Nettó saját tőke
1 557
8 071
4 269
(4 274)
(20 586)
(50 827)
Aktívák
39 418
42 262
56 078
67 654
62 340
83 843
Pénzügyi adósságok (26)
22 402
26 855
30 258
44 922
44 885
92 775
Forrás: az RTP pénzügyi számlái.
C. AZ RTP KÖZSZOLGÁLATI KÖTELEZETTSÉGEI AZ 1992-1998 KÖZÖTTI IDŐSZAKBAN
(41)
Az RTP biztosítani köteles a televíziós közszolgálatot. E szolgáltatás meghatározását, jogosultságát és finanszírozását több törvény szabályozza.
(42)
A televíziós műsorszolgáltatásra vonatkozó 58/90. sz. törvény határozta meg a magán-műsorszolgáltatókra alkalmazandó szabályokat, valamint az állam közszolgálati televíziós műsorszolgáltatás biztosítására vonatkozó kötelezettségét (27). A 21/92. sz. törvény az RTP alapszabályára vonatkozóan meghatározza a fő közszolgálati kötelezettségeket és azok finanszírozását.
(43)
A közszolgáltatást és annak finanszírozását az RTP és a portugál állam között 1993-ban és 1996-ban aláírt két közszolgáltatási szerződés határozza meg részletesen (a továbbiakban: a korábbi közszolgáltatási szerződés, illetve az új közszolgáltatási szerződés, valamint a két szerződés együttes említésekor a közszolgáltatási szerződések) (28).
(44)
A 21/92. sz. törvény 4. cikke előírja, hogy Portugália és az RTP között koncessziós szerződést kell kötni, és meghatározza az említett szerződés keretében teljesítendő fő közszolgálati kötelezettségeket. Az említett törvény 4. cikkének (2) bekezdése meghatározza azokat az általános alapelveket, amelyeket az RTP köteles betartani koncessziós társaságként végzett tevékenysége gyakorlása során (29), 4. cikkének (3) bekezdése pedig részletesen felsorolja a televíziós közszolgálati kötelezettségeket (30).
(45)
A közszolgáltatási szerződések megerősítik az RTP közszolgálati kötelezettségeit. Először is az RTP-t általános és a programok tartalmával kapcsolatos kötelezettségek kötik (31). Az RTP televíziós közszolgálatot köteles biztosítani, amelynek keretében két csatornát köteles fenntartani és a Portugália területén élő lakosság részére általános lefedettséget biztosítani. Az első csatorna általánosabb jellegű műsort köteles nyújtani. A második csatornának elsősorban specifikus nézőközönséghez kell szólnia, valamint kulturális, oktatási és tudományos jellegű műsorokat kell sugároznia. A két csatorna közül az egyik lefedettséget kell, hogy biztosítson az Azori-szigetek és Madeira autonóm régiónak.
(46)
Másodszor, a közszolgáltatási szerződések specifikus műsorszerkesztési kötelezettségeket írnak elő az RTP részére (32). Vannak bizonyos szabályok a műsorok minőségére (pluralizmus, pártatlan információközlés stb.) és tartalmára (fikciós művek, sport, gyermekműsorok, portugál filmgyártás és kultúra, belföldi hírek és szórakoztató műsorok) vonatkozóan. Az RTP köteles bizonyos sugárzási időt adni meghatározott intézményeknek, támogatni a filmművészetet és a többi audiovizuális produkciós és kifejezési formát, előmozdítani az oktató és nevelő célú műsorok készítését, biztosítani az Azori-szigetek és Madeira autonóm régióval való műsorcserét, és előmozdítani más olyan szervezetekkel való együttműködést, amelyek az Európai Unió területén belül televíziós közszolgálatot nyújtanak. Másrészt, az RTP-nek specifikus műsorszerkesztési kötelezettségei vannak a nemzetközi kooperációra vonatkozóan. Például az RTP köteles műsorokat készíteni és sugározni a külföldön élő portugál közösségek számára, valamint Makaó és azon afrikai országok számára, ahol a portugál hivatalos nyelv. Az RTP köteles biztosítani az RTP Madeira és az RTP Azori-szigetek működését, továbbá köteles gyártási központokat és kirendeltségeket fenntartani külföldön is.
(47)
Harmadszor, a szerződések specifikus kötelezettségeket határoznak meg az RTP részére. Például az RTP köteles audiovizuális archívumokat fenntartani, technikai újításokat bevezetni eszközeiben és tevékenységeiben, támogatni a S. Carlos Nemzeti Színházat és egyéb, eseti alapon meghatározandó szolgáltatásokat nyújtani.
(48)
Az 58/90. sz. törvény 5. cikke az RTP-nek 15 éves - további 15 éves időszakkal meghosszabbítható - időszakra adta meg a televíziós közszolgálati koncessziót, amely kiterjed az első és a második csatornának megfelelő frekvenciákra. A 21/92. sz. törvény 4. cikke kimondja, hogy az RTP a televíziós közszolgálati koncesszió engedményese. A közszolgálati szolgáltatási szerződések 1. cikkének a) pontja megerősíti, hogy az RTP nyújtja a televíziós közszolgálatot (33).
(49)
A közszolgáltatási szerződések előírnak egy véleményező bizottságot (Conselho de Opinião) (34), amely a közvéleményt alkotó különböző szektorok képviselőiből áll, és amely jogosult eljárni annak érdekében, hogy ellenőrizze, hogy az RTP eleget tesz-e az általános és specifikus televíziós közszolgálati kötelezettségeinek.
(50)
Az RTP évente köteles benyújtani a pénzügyminiszternek a következő évre egy, a közszolgálati feladatai ellátására vonatkozó, közszolgálattal kapcsolatos üzleti tervet és költségvetést (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público), az RTP könyvvizsgálói testülete és véleményező bizottsága által kibocsátott véleményekkel együtt. Köteles továbbá benyújtani egy beszámolót az előző évi közszolgálati kötelezettségeknek való megfelelésről (Relatório sobre o Cumprimento das Obrigacões do Serviço Público, a továbbiakban: a közszolgálati beszámolók) az RTP könyvvizsgálói testülete véleményének kíséretében (35).
(51)
A pénzügyminiszter és a kormány társadalmi kommunikációs felelőse ellenőrizni köteles a közszolgáltatási szerződések teljesítését. A Pénzügyi Főfelügyelet köteles ellenőrizni a pénzügyi tervet. Ezenfelül egy külső szakértő auditornak minden évben ellenőriznie kell a közszolgálati beszámolókat. (36).
(52)
Az új közszolgáltatási szerződés szerződésszegés esetére Portugália által alkalmazandó szankciókat is előír, amelyek lehetnek bírságok, lefoglalások, sőt akár a koncessziós szerződés visszavonása vagy felbontása is.
(53)
1992 és 1998 között az RTP valamennyi éves beszámolóját külső könyvvizsgálat keretében független könyvvizsgáló ellenőrizte.
(54)
Az RTP ezenfelül évente elkészítette a közszolgálati beszámolókat is, az 1992. év kivételével, mivel a külső könyvvizsgálati kötelezettséget elsőként az 1993. évi korábbi közszolgáltatási szerződés írta elő. Portugália állítása szerint az 1995 és 1998 közötti években a közszolgálati beszámolókat egy jogilag független könyvvizsgáló önálló véleményben kedvezően értékelte (37). Portugália továbbá arról tájékoztat, hogy az adott időszakban valamennyi közszolgálati beszámolóhoz mellékelték az RTP könyvvizsgálói testületének véleményét, valamint az RTP-től független Pénzügyi Főfelügyelet (Inspecção-Geral de Finanças) könyvvizsgálatának eredményeit.
A közszolgálati beszámolók külső könyvvizsgálatával kapcsolatos helyzet a következőképpen foglalható össze:
(55)
Az 1993. és az 1994. évi közszolgálati beszámolóban szerepelt az RTP közszolgálati kötelezettségeinek teljesítésére vonatkozó megfelelőségi nyilatkozat, de csak az RTP vezetősége részéről.
(56)
Az 1995., 1996., 1997. és 1998. évre vonatkozó közszolgálati beszámolók a vállalattól független külső könyvvizsgáló, a Maia, Mesquita & Associados - (Revisor Oficial das Contas) megfelelőségi nyilatkozatát tartalmazták, amely szerint a könyvvizsgálat nem tárt fel olyan hiányosságot, amely jelentősen befolyásolná a fenti évekre vonatkozó beszámolókban említett, az RTP-nek nyújtott kompenzációs kifizetések kiszámítását.
(57)
Portugália 2010-ben átfogóbb külső könyvvizsgálati eredményeket nyújtott be a Bizottsághoz az 1992-1997 közötti időszak közszolgálati beszámolóira vonatkozóan. Az erre az időszakra vonatkozó közszolgálati beszámolók külső könyvvizsgálatának szervezése a nemzeti médiaszabályozó, az Entidade Reguladora para a Comunicação Social (ERC) feladata volt. A könyvvizsgálatot az RTP-től független külső könyvvizsgáló, a Pedro Roque SROC hajtotta végre (38). Portugália benyújtotta az egyes évekre vonatkozó könyvvizsgálati eredményeket összefoglaló jelentést is.
A közszolgálati beszámolót már 1998-ban külső könyvvizsgálatnak vetették alá. Az 1998. évre vonatkozó külső könyvvizsgálatot egy külső könyvvizsgáló, a BDO Binder végezte (a továbbiakban: a BDO Binder jelentése) (39).
(58)
Az 1992-1997 között végzett auditok feladata az volt, hogy az egyes évekre vonatkozóan vizsgálják meg, vajon az RTP eleget tett-e a hatályos közszolgáltatási szerződésekben előírt megbízatásának, és hogy a kompenzációs kifizetések megegyeztek-e a közszolgálati költségekkel. A külső könyvvizsgálatok felsorolták a közszolgáltatási szerződésekből fakadó közszolgálati kötelezettségeket, és figyelembe vették az RTP közszolgálati kötelezettségeit szabályozó különböző törvényeket (például a televíziózásról szóló 1990. szeptember 7-i 58/90. sz. törvényt), valamint a közszolgálattal kapcsolatos üzleti tervet és költségvetést (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público), illetve a közszolgálati beszámolókat. A külső könyvvizsgálat során megvizsgálták, hogy betartották-e a közszolgálati kötelezettségeket. A vonatkozó jelentésekben összevetették a Portugália által nyújtott kompenzációs kifizetéseket és a közszolgálati beszámolókban feltüntetett költségeket.
(59)
A könyvvizsgálat a vizsgált évek mindegyikére, azaz az 1992 és 1997 közötti időszakra vonatkozóan megállapította, hogy az RTP lényegében eleget tett fő műsorszolgáltatási kötelezettségeinek. A könyvvizsgálatok ezenfelül kimondják, hogy „az elvégzett közszolgálati feladatok és a »valós és tényleges költségekre« nyújtott térítés közötti megfelelőség tekintetében nem áll fenn olyan jelentős érdemi torzulás, amely befolyásolná az adott időpontban hatályos jogszabályoknak való megfelelést”. Az összefoglaló jelentés valamennyi évre vonatkozóan megállapítja, hogy a Portugália által kifizetett kompenzáció kevesebb volt az egyes közszolgálati beszámolókban szereplő összegeknél. A könyvvizsgálatok eredménye nyilvánosan elérhető az ERC honlapján (40). Hasonlóképpen a BDO Binder jelentése sem állapította meg a nyújtott közszolgáltatás túlkompenzálását.
(60)
A 21/92. sz. törvény 5. cikke megadja az RTP-nek azt a jogot, hogy közszolgálati kötelezettségei teljesítéséért kompenzációban részesüljön. Ezt a jogot a közszolgáltatási szerződések megerősítik.
(61)
Az éves költségtérítési rendszeren túl (lásd a fenti (19) preambulumbekezdést) a közszolgáltatási szerződések Portugália számára előírják a következőket is:
a)
a közigazgatás és az RTP által már aláírt vagy a jövőben aláírandó szolgáltatási megállapodásokban foglalt specifikus szolgáltatások megfizetése (41);
b)
az állam részvétele a RTP valamennyi beruházásában, különös tekintettel az Azori-szigetek és Madeira autonóm régió produkciós és sugárzási központjainak működéséhez szükséges infrastruktúrákra, az audiovizuális archívumokra, az RTP nemzetközi sugárzásaira és az RTP által megvalósítandó egyéb technológiai beruházásokra vonatkozóan (42).
(62)
A kompenzációs kifizetések igénybevételéhez szükséges, a közszolgálati kötelezettségek költségeinek és bevételeinek meghatározásához az RTP analitikus számviteli rendszert alkalmaz. A közszolgáltatási szerződések rögzítik az egyes közszolgálati kötelezettségekre vonatkozóan figyelembe vett költségek számításának szempontjait (43).
(63)
Az előző bekezdésben említett analitikus számviteli rendszer keretében az RTP a költségeket és a bevételeket (például személyzet és eszközök) megosztja meghatározott számú tevékenység között (műsorszerkesztés vezetése, közvetlen és közvetett műsorszerkesztési költségek, műsorszórási költségek, sugárzási költségek, forgalmazási költségek és általános költségek).
(64)
A különböző tevékenységek közvetlen költségei megoszlanak a különböző jogcímek között (például, RTP 1, RTP 2, RTPi és RTP África). A közvetett költségeket koherens analitikus szempontok alapján (például a sugárzási órák száma) rendelik hozzá a költségjogcímekhez (44).
(65)
Az analitikus számviteli rendszer jellemzői a következők:
a)
a közszolgáltatási szerződések keretében csak a nettó működési költségeket lehet kompenzálni a szerződésekben leírt módszernek megfelelően. A valamely tevékenységgel közvetlenül nem kapcsolatos pénzügyi kötelezettségek, rendkívüli költségek és tartalékok ki vannak zárva a kompenzációból (45);
b)
a visszatéríthető nettó működési költségek kiszámításához az RTP köteles levonni az egyes közszolgálati kötelezettségekből származó működési bevételeket;
c)
a korábbi közszolgáltatási szerződés keretében semmiféle kompenzációra nem volt lehetőség az RTP 1 és az RTP 2 működtetésére, valamint az autonóm régióknak a kettő közül az egyik csatornával történő lefedésére irányuló általános közszolgálati kötelezettségért (46);
d)
az új közszolgáltatási szerződés keretében az RTP 1 és az RTP 2 működési költségei visszatéríthetők, de többletkompenzációra nincs lehetőség abban az esetben, ha az RTP 1 és az RTP 2 tényleges nettó működési költségei meghaladják a tervezettet (47).
(66)
Az RTP a (60)-(65) preambulumbekezdésben leírt költségszámítási módszernek megfelelően megadta a közszolgálati nettó költséget a közszolgálatra vonatkozó éves beszámolókban. A következő táblázat áttekintést ad a költségekről azon közszolgálati tevékenységek szerint, amelyekért az RTP kompenzációra jogosult.
4. táblázat
Bejelentett és visszatéríthető nettó közszolgálati költségek
(millió PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Teletext
112,9
86,8
Az RTP Internacional működtetése
882,3
1 517,4
1 826,9
1 890,8
2 059,6
3 999,1
3 712,9
RTP África
-
-
-
-
654,7
1 332,0
Az RTP 1 közvetlen sugárzása Madeirára és az Azori-szigetekre
-
-
-
-
-
76,8
295,4
Audiovizuális archívumok
509,1
241,6
402,7
492,7
184,9
909,4
672,1
Együttműködés a hivatalos nyelvként a portugált használó afrikai országokkal
186,9
128,4
172,2
148,6
144,9
202,4
200,3
Fedezetkülönbözet
406,7
1 312,8
1 314,2
1 050,3
1 050,0
622,6
208,6
Kiküldöttek/tudósítók
797,8
658,2
681,1
642,7
583,2
457,2
211,0
S. Carlos Nemzeti Színház Alapítvány
50,0
55,0
60,0
60,0
60,0
60,0
A filmművészet támogatása
215,0
95,0
27,5
156,5
391,1
352,8
Autonóm regionális központok működtetése
3 453,4
3 486,0
3 685,9
3 696,1
3 846,6
3 459,2
2 855,2
Sugárzás meghatározott szervezetek részére
482,0
350,6
151,1
94,6
80,8
Sport TV (48)
- 440,0
Az RTP 1 nettó működési költsége
16 946,1
11 916,6
Az RTP 2 nettó működési költsége
9 050,6
10 080,6
8 637,6
Nettó működési költségek összesen
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
Forrás: portugál hatóságok és a közszolgálati beszámolók.
(67)
A következő táblázat áttekintést ad az RTP-nek a közszolgálati tevékenységhez szükséges eszközökre irányuló beruházásairól. Egyidejűleg mutatja a közszolgálati tevékenységekbe fektetett tényleges beruházásokat, ahogyan azok az éves elszámolásokban szerepelnek, valamint a beszámolókban a közszolgálattal kapcsolatban megadott beruházásokat. A közszolgálati tevékenységekbe fektetett tényleges beruházások meghaladták a közszolgáltatási szerződésekben szereplő beruházásokat.
5. táblázat
Közszolgálati tevékenységekre fordított beruházások
(millió PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Összesen
Pénzügyi számlák
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Közszolgálati beszámolók
2 327,3
98,0
1 975,1
154,4
28,1
4 037,4
6 127,8
14 748,1
Különbség
305,3
2 004,0
788,8
838,3
1 452,3
0
-73,6
5 315,1
Forrás: az RTP pénzügyi számlái és közszolgálati beszámolói.
(68)
Az eseti támogatások célja az RTP kompenzálása - a cég közszolgálati kötelezettségeiért - és beruházásainak finanszírozása volt.
(69)
Portugáliában a közszolgálati műsorszolgáltatót nem kompetitív folyamat eredményeképpen választották ki, amelyben valamennyi érintett vállalkozásnak lehetősége lett volna arra, hogy meghatározza annak a kompenzációnak az összegét, amelyet televíziós közszolgálati koncesszió működtetése esetén igényelt volna. Az RTP-t a kormány jelölte ki a televíziós közszolgálati szolgáltatásra.
(70)
1992 óta kereskedelmi és közszolgálati műsorszolgáltatók is jelen vannak a portugál televíziós piacon. Az RTP-n kívül, a SIC és a TVI kereskedelmi műsorszolgáltatók rendelkeznek televíziós csatornák működtetési engedélyével. A SIC volt az első magánvállalkozás, amely műsorszolgáltatási tevékenységét 1992. október 6-án kezdte meg. Az RTP számára nyújtott támogatásoknak a televíziós műsorszolgáltatási piacon versenyt torzító hatásai lehetnek.
III. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(71)
Az üggyel kapcsolatos bizottsági vizsgálat megindítását követően több érdekelt fél közölte észrevételeit a (21)-(39) preambulumbekezdésben említett támogatásokkal kapcsolatban. Az alábbi preambulumbekezdésekben az érdekelt felek vonatkozó észrevételeinek áttekintése található, támogatásonként rendezve.
(72)
Ez a szakasz csak a Bíróság T-442/03. sz. ügyben hozott ítéletét követően nyitva hagyott kérdésekhez, azaz a közjegyzői díjak, cégbejegyzési illetékek és közzétételi díjak alóli mentességhez, valamint a 2005/406/EK határozat 1. cikkében említett többi intézkedéshez (a társadalombiztosítással 1993-ban kötött megállapodás, az 1994-1997-es időszakban realizált tőkeinjekciók és az 1998. évi kölcsön) kapcsolódó észrevételekre tér ki. Az érdekelt felek ezen észrevételei tartalmazzák az eljárást megindító 2001. november 15-i első bizottsági határozatot követően benyújtott véleményeket, valamint az észrevételek benyújtására irányuló 2008. december 24-i felhívás közzétételét követően érkezett észrevételeket (49).
(73)
A SIC és a TVI azzal érvelt, hogy a közjegyzői díjak és cégbejegyzési illetékek alóli mentesség a portugál jog értelmében kivételt képez a társaság alapszabályának bármilyen jellegű módosítására alkalmazandó szabályok alól. A SIC észrevételezte, hogy a mentesség alkalmazási köre nem korlátozódik az RTP 1992. évi átalakítására. A 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdése alapján az RTP általános mentességet élvez mindennemű bejegyzési és regisztrációs díjak és illetékek alól.
(74)
A TVI észrevételeiben megjegyezte, hogy az RTP a közjegyzői okirat közzétételéhez kapcsolódó költségek megfizetése alól is mentességet élvez.
(75)
Az 1994-1997 közötti időszak tőkeinjekcióit illetően a SIC, az ACT (a kereskedelmi Műsorszolgáltatók Szövetsége), a Mediaset olasz kereskedelmi műsorszolgáltató és a TVI megjegyezte, hogy egyetlen józan részvényes sem emelte volna meg a tőkéjét egy olyan társaságnak, mint az RTP. Ezeket a tőkéket egy súlyos deficittel jellemzett vállalatba injektálták, amely nem rendelkezett olyan koherens átszervezési tervvel, amely biztosította volna annak életképességét.
(76)
Ezenfelül az 1998. évi kölcsön tekintetében a SIC úgy érvelt, hogy az RTP 1996. évi „technikai csődhelyzetére” tekintettel, egyetlen pénzintézet sem hagyta volna jóvá, hogy ilyen kölcsönt nyújtsanak a vállalatnak.
(77)
A SIC különösen hangsúlyozta a külső könyvvizsgálat hiányát, amelyet rendszeresen el kellett volna végezni. Emellett utalt az 1998. év tekintetében feltárt hiányosságokra, amelyekről az egyetlen elkészült külső könyvvizsgálat, a BDO Binder erre az évre vonatkozó jelentése is említést tett, és amelyeket a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie. A BDO Binder 1998. évről szóló jelentésében szereplő több kifogásra is felhívta a figyelmet, ideértve az RTP televíziós műsorszolgáltatására vonatkozó hirdetési korlátok túllépését is. A SIC rámutat, hogy a közszolgáltatási szerződések értelmében az RTP köteles betartani a hirdetésre vonatkozó korlátokat, és például óránként csak meghatározott percnyi hirdetést közvetíthet. A BDO Binder jelentésének eredményei szerint 1998-ban ezeket a határértékeket nem tartották be. A SIC továbbá idézte a jelentés azon megállapítását, miszerint egyes eszközöket nem számoltak el, ami a SIC számára a jelek szerint azt bizonyítja, hogy az adott eszközökkel kapcsolatos beruházásokat nem végezték el.
(78)
A SIC úgy véli, hogy a 2005/406/EK határozat 1. cikkének és 2. cikke egy részének a Bíróság T-442/03. sz. ügyben hozott ítéletével történő megsemmisítését követően a Bizottságnak ebben a határozatban a portugál Számvevőszék (Tribunal de Contas, a továbbiakban: a Számvevőszék) 2002. júniusi (8/2002 számú) jelentését is figyelembe kell vennie, amelynek objektív feladata a SIC szerint az volt, hogy eredményesség, hatékonyság és gazdaságosság szempontjából megvizsgálja az RTP vezetését és televíziós közszolgálati tevékenységét, és amely az 1997-2000 közötti időszakot ölelte fel. Ezt az időszakot azonban 1993-ig kibővítették. A jelentés eredményeit összefoglalva a SIC hangsúlyozza, hogy hiányzott az RTP műsorkínálatának meghatározását célzó stratégia, és nem tartották be a költségkorlátokra vonatkozó belső igazgatósági iránymutatásokat, illetve túllépték az éves költségvetést. A SIC továbbá kijelentette, hogy a Számvevőszék állítása szerint Portugália még nem határozta meg, hogy az állami támogatás nyújtása az RTP közszolgálati kötelezettségeinek tényleges teljesítéséhez kapcsolódik.
(79)
A SIC felhívta a figyelmet a portugál Számvevőszék közszolgáltatási szerződésekkel kapcsolatos általános megállapításaira, miszerint azok arra ösztönzik az RTP-t, hogy figyelmen kívül hagyja az RTP vezetésének hatékonysági és eredményességi szempontjait, és ezzel együtt nem határozza meg egyértelműen és pontosan a közszolgálati feladatot.
IV. PORTUGÁLIA ÉSZREVÉTELEI
(80)
A közjegyzői díjak, cégbejegyzési illetékek és közzétételi díjak alóli mentességgel kapcsolatban Portugália azzal érvelt, hogy mivel a közvállalkozás részvénytársasággá (sociedade anónima) történő átalakítását jogi aktus útján kellett végrehajtani, nem volt alapja sem az átalakulás közjegyzői okiratba foglalásához, sem pedig az annak bejegyzéséhez és közzétételéhez kapcsolódó illetékek és díjak beszedésének.
(81)
Az RTP-t 1992-ben alakították részvénytársasággá annak érdekében, hogy a magánjog hatálya alá vonják, és hogy működési módját jobban összehangolják a magánüzemeltetők működésével. Úgy ítélték meg, hogy az RTP számára biztosítani kell azokat az eszközöket és feltételeket, amelyek lehetővé teszik, hogy a fokozódó versennyel jellemzett piacon a lehető legjobban meg tudja valósítani közszolgálati célkitűzéseit. A cél az volt, hogy az RTP működése és irányítása terén biztosítsák a kereskedelmi magánjog hatálya alá tartozó „rendes” társaságok által élvezett rugalmasságot. Portugália szerint a részvénytársasági forma kevésbé volt bonyolult, mint az RTP-re mint közvállalkozásra korábban alkalmazandó állami ellenőrzési eljárások, így kedvezőbb feltételeket kínált a televíziós csatornák és a műsorszerkesztés fejlesztéséhez.
(82)
Portugália érvei szerint az RTP jogszabállyal történő, 1992. évi átalakítása, amelynek következtében nem volt szükség az aktust hivatalossá tévő „közjegyzői okiratra”, összhangban állt a portugál jogrendszer jellegével és általános szerkezetével. E tekintetben Portugália emlékeztet arra, hogy az RTP-t 1975-ben jogszabályi úton, nevezetesen a 674-D/75. sz. törvényerejű rendelettel közvállalkozásként hozták létre. Ennélfogva, amint azt a közvállalkozások részvénytársasággá alakítását az adott időpontban szabályozó 84/88. sz. törvény kifejezetten előírja, az ilyen eljárásokat szintén jogszabályi úton kellett végrehajtani.
A közvállalkozások részvénytársasággá alakulásáról szóló 84/88. sz. általános törvény (lásd a fenti (25) bekezdést) 3. cikkének (2) bekezdése értelmében a közvállalkozás átalakításáról rendelkező jogszabálynak jóvá kellett hagynia az átalakulással létrejött részvénytársaság alapszabályát. Mindez a jogi aktusok megfelelőségének elvével is összhangban állt, amely szerint valamely jogszabály módosítására, felfüggesztésére vagy visszavonására csak a jogi aktusok hierarchiájában azonos rangú jogszabály útján kerülhet sor. Portugália rámutat, hogy a jogi aktusok megfelelőségének elvéről a Portugál Alkotmány (jelenleg az Alkotmány 112. cikkének (5) bekezdése vagy az RTP 1992. évi átalakításakor annak 115. cikke (5) bekezdése) rendelkezik, amely kimondja, hogy „egy törvény nem hozhat létre más kategóriájú jogszabályt, illetve nem ruházhat fel más típusú jogi aktust a saját rendelkezései külső joghatással bíró értelmezésére, beillesztésére, módosítására, felfüggesztésére vagy visszavonására.” Ezen elvnek a közvállalkozások átalakítására való alkalmazását jogi szerzők is elismerik (50). Portugália továbbá hivatkozik az Alkotmánybíróság több ítéletére, amelyek megerősítik azt az értelmezést, miszerint valamely törvény értelmezése csak másik törvénnyel lehetséges (51), a jogi aktusok hierarchiájában eltérő vagy alacsonyabb rangú jogi aktussal nem.
(83)
Portugália kifejtette, hogy az RTP 21/92. sz. törvénnyel történő részvénytársasággá alakítását a portugál jog általános rendszerének megfelelően hajtották végre, és annak közjegyzői okirat formájában történő, egyszerű magánjogi végrehajtása nem lett volna jogszerű. Portugália számos példát említ más olyan közvállalkozásokra, amelyeket jogszabály útján alakítottak részvénytársasággá. (52)
(84)
Portugália az 1976. április 8-i 267/76. sz. törvényerejű rendeletre hivatkozik, amely elsőként létrehozta a közvállalkozásokra vonatkozó általános rendszert. Ez a törvényerejű rendelet kimondta, hogy közvállalkozást kizárólag törvényerejű rendelettel lehet létrehozni, amelynek jóvá kell hagynia a vállalat alapszabályát. Ez az alapszabály későbbi módosításaira is alkalmazandó.
(85)
Portugália emellett említi az 1988. július 20-i 84/88. sz. törvényt (lásd e határozat (25) preambulumbekezdését), amely előírta, hogy a közvállalkozások részvénytársasággá alakításához törvényerejű rendeletre van szükség, és hogy e rendeletnek a közvállalkozás alapszabályát is jóvá kell hagynia. Portugália ennélfogva megállapítja, hogy az RTP 1992. évi átalakítása először is kizárólag törvényerejű rendelet útján történhetett, és másodszor annak alapszabályát is csak törvényben lehetett jóváhagyni, közjegyzői okirattal nem.
(86)
Ezenfelül az 1990. szeptember 7-i 58/90. sz. törvény értelmében a televíziós közszolgálatot csak állami szervek kizárólagos vagy többségi tulajdonában álló üzemeltetők nyújthatják, és az ilyen üzemeltetők alapszabályát törvényerejű rendelettel kell jóváhagyni.
(87)
A „cégbejegyzési illetékek” tekintetében Portugália megjegyzi, hogy noha a 21/92. sz. törvény által jóváhagyott alapszabály bejegyzése mentesült az ilyen illetékek alól, a bejegyzéssel kapcsolatos alakiságokat ettől függetlenül „hivatalból” kellett elvégezni. A bejegyzéssel kapcsolatos alakiságokat azért ítélték szükségesnek, mert a Cégnyilvántartási Törvénykönyv (Código do Registo Comercial) előírja a vállalatokkal kapcsolatos jogi aktusok nyilvántartásba vételét és közzétételét. Portugália szerint a cégbejegyzési illetékek értéke 11 000 conto (53), amely 11 000 000 PTE-nek felel meg.
(88)
Ami a közzétételi követelményt illeti, Portugália hangsúlyozza, hogy mivel az RTP alapszabályát az azt jóváhagyó 21/92. sz. törvény mellékleteként a Köztársasági Közlönyben közzétették, ez a követelmény teljesült.
(89)
A SIC-nek a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdésére vonatkozó észrevételei tekintetében Portugália közölte, hogy a portugál jogalkotó nem tartott fenn különleges adókedvezményt a közvállalkozásoknak a vállalkozások átalakulási vagy szerkezetátalakítási műveletei esetére. A mentesség a 404/90. sz. törvényerejű rendeleten alapult. Portugália érvelése szerint az RTP az 1992. évi átalakuláson kívül a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdése alapján nem részesült a cégbejegyzési illetékek megfizetése alóli mentességben. Portugália úgy véli továbbá, hogy a 21/92. sz. törvény 11. cikke (2) bekezdésének az illetékek megfizetése alóli állandó mentességként történő értelmezése egy nyelvi félreértésből fakad. A 11. cikk (2) bekezdése ahelyett, hogy a törvényerejű rendeletet a „helyzet” (azaz az 1992. évi átalakulás, utólagos kiemelés) szabályos lebonyolításához szükséges összes jogi célra és jogcímként alkalmasnak minősítette volna, úgy rendelkezett, hogy az RTP mentesül a földhivatali nyilvántartásban szereplő jogi aktusokat törvényerőre emelő illetékek és díjak alól. Ez Portugália szerint azt jelentette, hogy az RTP az 1992. évi átalakításhoz kapcsolódó műveleteken kívül nem mentesült a cégbejegyzési illetékek megfizetése alól, az 1992. évi átalakulást érintő díjak kivételével. Portugália dokumentumokkal igazolta, hogy az RTP számos alkalommal fizetett cégbejegyzési illetéket.
(90)
Portugália azt állítja, hogy a társadalombiztosítás és az RTP között a tartozás átütemezéséről és a kamatok és bírságok elengedéséről kötött eredeti megállapodás előzményei a túlmunka díjazását terhelő kötelező társadalombiztosítási járulékokról szóló 12/83. sz. végrehajtási rendelet alkotmányossága körüli jogvitához nyúlnak vissza. A megállapodás elismerte az RTP értelmezését, amely szerint a díjazás után nem kell társadalombiztosítási járulékot fizetni, és ezt egy adószakértő is megerősítette.
(91)
Másodsorban Portugália azt állítja, hogy e megállapodásnak a portugál kormány általi formális engedélyezése nem biztosított különleges pénzügyi előnyt az RTP számára egyéb, a 411/91. sz. törvényerejű rendelet értelmében hasonló helyzetű vállalkozásokkal szemben. Portugália kijelenti, hogy a 2. cikk (1) bekezdésének d) pontja alóli eltérés érvényes az RTP-re, amennyiben az RTP a kormány által 1977-ben kinevezett közigazgatási bizottság irányítása alatt állami beavatkozás tárgyát képezte és különböző átalakulásokon ment keresztül (54). Portugália véleménye szerint az eltérés általános jellegét emeli ki az a tény, hogy a 411/91. sz. törvény alapján az egyik érdekelt féllel megállapodás is létrejött.
(92)
A kölcsönt illetően Portugália közölte, hogy a kölcsönhöz kötött technikai feltételek előírták, hogy a pénzügyi művelet után a piaci feltételek szerint számított kamatok járnak.
(93)
Portugália azzal érvelt, hogy az 1994-1998-as időszak tőkeinjekciói - a kompenzációs támogatások kifizetésével együtt - a televíziós közszolgálati költségek finanszírozásának eszközéül szolgáltak.
(94)
Portugália szerint az RTP közszolgálati költségeinek kompenzálására kiválasztott finanszírozási modell nem bizonyult megfelelőnek, és kereskedelmi hiányhoz vezetett. Először is a kompenzációs támogatásokat mindig a televíziós közszolgálat valós finanszírozási szükségletei alatt kalkulálták. Másodsorban ezeket a költségtérítéseket Portugália rendszeresen késve fizette. Ezért az RTP arra kényszerült, hogy banki finanszírozást vegyen igénybe annak érdekében, hogy működési költségeit fedezni tudja, de a kamatokat és az amortizációs költségeket nem tudta belevenni a közszolgálati költségek kalkulációjába. Harmadsorban az RTP-nek a támogatások után az államnak hozzáadottérték-adót (héa) kellett fizetnie, ezáltal csökkent a kompenzációs támogatások nettó összege.
(95)
Portugália kijelenti, hogy: i. az adómentességek (azaz a közjegyzői díjak, cégbejegyzési illetékek és közzétételi díjak alóli mentesség); ii. a televízióműsor-terjesztő hálózat használata után kivetett adó megfizetéséhez biztosított könnyítések; iii. a társadalombiztosítás felé fennálló tartozás átütemezése; iv. a műsorterjesztő hálózat átruházásáért teljesített kifizetés; v. a filmművészet támogatásáról szóló jegyzőkönyv; és vi. az RTP által 1998-ban kapott kölcsön nem tartozik bele az állami támogatás fogalmába. Ami a többi támogatás összeegyeztethetőségét illeti, Portugália azzal érvelt, hogy azokat a közszolgálati költségek kompenzációjának, nem pedig állami támogatásnak kell tekinteni (55) vagy, alternatív megoldásként, azoknak az uniós jogszabályokkal való összeegyeztethetőségét az EK-Szerződés 86. cikkének 2. bekezdése (jelenleg az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése) szerint kell értékelni.
(96)
A túlkompenzáció számításával kapcsolatban Portugália a következőkkel érvelt:
a)
1996-ban az RTP 2 működési költségeinek visszatéríthető közszolgálati költségként való feltüntetése az új közszolgáltatási szerződésen alapult, amelynek értelmében az RTP 2 működési költségeivel kapcsolatos kompenzáció a szerződés szerint 1996. január 1-jétől esedékes (56);
b)
a 20 000 millió PTE kölcsön nem tekintendő kompenzációnak, hiszen juttatása a piaci feltételek szerint történt;
c)
a tőkeemelések célja nem egyszerűen a visszatéríthető közszolgálati költségek pénzügyi kompenzációja, hanem a beruházások finanszírozása is volt. Az állam - mint részvényes - részvételi kötelezettsége a szükségesnek minősülő beruházások finanszírozásában a közszolgáltatási szerződésekből ered (57);
d)
a kompenzációs kifizetések héakötelesek voltak, ezáltal az RTP által kapott nettó összeg kisebb volt;
e)
az új közszolgáltatási szerződés értelmében a közszolgálati költségek kizárólag az előirányzott költségvetés erejéig téríthetők vissza.
A fentiekre tekintettel Portugália arra a következtetésre jutott, hogy az RTP javára a közszolgálati kötelezettsége fejében adott pénzügyi kompenzáció nem minősíthető túlzottnak vagy nem megfelelőnek.
(97)
A külső könyvvizsgálatok hiányát illetően Portugália úgy véli, hogy a Bizottság már korábban kifejtette az RTP - többek között az 1992-1998 közötti időszakban fennálló - pénzügyi helyzetére vonatkozó álláspontját, és az E 14/05. sz., illetve az NN 31/06. sz. ügyben hozott 2006. évi határozataiban nem írta elő a közszolgálat külső könyvvizsgálatát, és e határozatokat Bíróság előtt nem támadták meg. Portugália szerint a Bizottság az NN 31/06. sz. ügyben hozott határozatában különösen figyelembe vette a Számvevőszék 8/2002 sz. jelentését. Hangsúlyozza továbbá, hogy az NN 31/06. sz. ügyben hozott határozatában a Bizottság megállapította, hogy az 1992 és 1998 közötti időszakban az RTP rossz pénzügyi helyzete a közszolgálati tevékenységének tartós alulfinanszírozásából fakadt. Az NN 31/06. sz. ügyben hozott határozatban a Bizottság megállapításait egy külső jelentésre, mégpedig a PricewaterhouseCoopers 2005. évi jelentésére, valamint az RTP külső könyvvizsgáló által ellenőrzött éves beszámolóira alapozta; Portugália szerint egyedül ezek a beszámolók relevánsak.
(98)
Portugália emellett megismétli, hogy az 1993 és 1998 között készült közszolgálati beszámolókat az RTP vállalati könyvvizsgálói ellenőrizték (58). Ugyanakkor Portugália később benyújtotta az 1992 és 1998 között készült közszolgálati beszámolók külső könyvvizsgálati eredményeit, valamint az említett évek mindegyikét magában foglaló végleges összefoglaló jelentést. A külső könyvvizsgálatot az Entidade Reguladora para a Comunicação Social, ERC független médiahatóság szervezte, amely a külső könyvvizsgálat elvégzésére a Pedro Roque (59) külső könyvvizsgáló céget kérte fel.
(99)
Portugália a SIC konkrét szempontokat érintő egyes állításaira részletesebben reagált. A SIC azon állítását illetően, hogy a BDO Binder jelentése szerint hiányzott a véleményező bizottság véleménye, Portugália hangsúlyozza, hogy ez a vélemény nem foglalkozott az RTP közszolgálati beszámolójával. Noha a korábbi közszolgáltatási szerződés alapján indokolt volt, hogy az említett szerv véleményt készít, ez azonban nem vált jogilag kötelező erejű követelménnyé. Hasonlóképpen az új közszolgáltatási szerződés sem írta elő, hogy a bizottság véleményezze a közszolgálati beszámolót.
(100)
Ami a SIC azon állítását illeti, hogy a BDO Binder 1998. évre vonatkozó jelentése mintegy 53 millió EUR értékű tárgyi eszközt említ, noha az ilyen eszközök leltárja nem létezett, Portugália megerősítette, hogy az ezekhez kapcsolódó beruházásokat elvégezték. Az, hogy ezeket az eszközöket eredetileg nem vették nyilvántartásba (noha 4 millió EUR kivételével ezek értékét később meg tudták határozni, és utólagos leltár készült róluk), nem jelenti azt, hogy nem került sor beruházásra. A külső könyvvizsgáló megerősítette a mérlegek és a számadatok, valamint a harmadik felekkel folytatott tranzakciók hitelességét.
(101)
Ami a SIC azon állítását illeti, hogy a BDO Binder 1998. évre vonatkozó jelentése szerint túllépték a hirdetési időkeretet, Portugália felhívta a figyelmet arra, hogy ez semmilyen módon nem vonja maga után a pénzügyi kompenzáció csökkentését. Ennek az az oka, hogy az RTP-nek a hirdetési időkeretek túllépéséből származó bevétele messze elmaradt az adott évi finanszírozási hiány összegétől. Portugália mindenesetre megerősítette, hogy a finanszírozási igények, azaz a közszolgálati kötelezettségek teljesítéséhez szükséges költségtérítés kiszámításakor az összes hirdetési bevételt figyelembe vették (ideértve a hirdetési időkeretek túllépéséből származó bevételeket is).
(102)
Portugália azt állítja, hogy ebben a határozatban nem kell figyelembe venni a portugál Számvevőszék 8/2002 sz. jelentését, mivel a Bíróság T-442/03. sz. ügyben hozott ítélete mindössze a közszolgálati beszámolókban foglalt információk objektív hiányosságát állapította meg, amely beszámolókhoz nem csatoltak könyvvizsgálói jelentést. Portugália hangsúlyozza, hogy a Számvevőszék 8/2002 sz. jelentése csak az 1997-2000 közötti éveket érinti, és nem terjed ki a jelenlegi vizsgálat által felölelt időszak egészére. Az 1993 és 1997 közötti éveket a jelentés kizárólag az RTP pénzügyi helyzetének és átszervezési igényeinek általános ismertetése céljából említi, ezek azonban nem képezik a jelentés érdemi tárgyát. A jelentés célja, hogy értékelje az RTP vezetését, az állam mint részvényes szerepét és a közszolgálati műsorszolgáltatás biztosítását.
Portugália azt állítja, hogy a Számvevőszék túllépte az állami pénzeszközök ellenőrzésére szóló hatáskörét, és ehelyett a közkiadások eredményességét és költséghatékonyságát vizsgálta. Portugália véleménye szerint a jelentés kizárólag abból a szempontból bír jelentőséggel, hogy a vállalat független könyvvizsgálataként alátámasztotta Portugália beszámolóit, és nem tárt fel jogsértést. Portugália kijelenti, hogy a Bizottságnak e határozatában a 8/2002 sz. ellenőrzési jelentés helyett a Számvevőszék 20/98 sz. jelentését kellene figyelembe vennie, mivel a 20/98 sz. jelentés az RTP 1994 és 1996 között fennálló gazdasági és pénzügyi helyzetével foglalkozik. A 20/98. sz. ellenőrzési jelentés megállapította, hogy az új közszolgáltatási szerződés a korábbi közszolgáltatási szerződésnél világosabban meghatározza a közszolgálat finanszírozása során alkalmazandó kritériumokat, amit a későbbi 8/2002 sz. jelentés megkérdőjelez.
V. A TÁMOGATÁS ÉRTÉKELÉSE
(103)
Annak megállapításához, hogy a Portugália által az RTP javára nyújtott eseti támogatások a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése alapján állami támogatást jelentenek-e, a Bizottságnak állást kell foglalnia arról, hogy az említett támogatások:
a)
nyújtója az állam-e, vagy azok állami forrásokból származnak-e;
b)
alkalmasak-e a verseny torzítására;
c)
előnyben részesítenek-e bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos áruk termelését;
d)
érintik-e a tagállamok közötti kereskedelmet.
(104)
Az alábbiakban az 1998. évi kölcsön, a tartozás átütemezésére és a kamatok elengedésére vonatkozó megállapodás, valamint az 1994 és 1997 közötti tőkeinjekciók állami támogatás jellegét vizsgáljuk. Hasonlóképpen felmérjük, hogy a közjegyzői díjak, cégbejegyzési illetékek és közzétételi díjak alóli mentességek érintettek-e állami forrásokat.
(105)
Állami források merülnek fel a közjegyzői díjak, cégbejegyzési illetékek és közzétételi díjak alóli mentesség ügyében, mivel az adóbevétel-kiesés ugyanakkora, mint az állami forrás felhasználása adójellegű költségvetési kiadások formájában (60).
(106)
Ami a társadalombiztosítás felé fennálló tartozások átütemezését valamint a késedelmes fizetés után járó kamatokról való lemondást illeti, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a társadalombiztosítás nem tekinthető vállalkozásnak. Nem végez gazdasági tevékenységet, mivel közintézmény, amelynek feladata a társadalombiztosítás rendszerének irányítása (61). Másrészről a tartozás átütemezésére az engedélyt nem maga a társadalombiztosítás adta meg, hanem a pénzügyi és társadalombiztosítási államtitkárok és a miniszterhelyettes helyettes államtitkárának közös rendelete. Ennek az engedélynek a megadásával az állam ténylegesen lemondott bevételekről, hiszen rendes körülmények között 1 206 millió PTE kamatbevételt kapott volna a függőben levő tartozás után. Következésképpen nyilvánvaló, hogy állami források kerültek bevonásra, és hogy a támogatás az államnak tudható be.
(107)
Az RTP-nek juttatott tőkeemeléseket közvetlenül az állam juttatta, mégpedig állami költségvetésből. Következésképpen nyilvánvaló, hogy ezek a pénzösszegek az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében állami források voltak.
(108)
A Bizottság nem tudja elfogadni Portugália azon kijelentését, hogy az RTP-nek nyújtott kölcsönben nem voltak érintettek állami források. Az állami források fogalma magában foglalja az állam által e célból kijelölt vagy létrehozott szervezeteknek biztosított előnyöket is (62). Az 1998. évi kölcsönszerződést az RTP és az Állami Hiteligazgatási Intézet által kezelt Köztartozás-rendezési Alap kötötte. Rendelet határozza meg, hogy az intézet a Pénzügyminisztérium hatásköre alá tartozik (63). Következésképpen megállapítható, hogy a Köztartozás-rendezési Alap által juttatott pénzeszközök állami forrásnak tekintendők.
(109)
Ez a támogatás közvetlenül az államnak tulajdonítható, tekintettel a társadalmi kommunikáció, a kincstár és a pénzügyi államtitkárok 1998. december 17-i közös rendeletére, amely megállapította a szerződés feltételeit.
(110)
A közjegyzői díjak, cégbejegyzési illetékek és közzétételi díjak alóli mentesség: A közjegyzői díjak, cégbejegyzési illetékek és közzétételi díjak alóli mentesség tekintetében meg kell határozni, hogy az intézkedés általános adómentességet biztosított-e, amelyből az RTP részesedett vagy kifejezetten az RTP-re volt-e érvényes. A Bizottság a következő preambulumbekezdésekben különbséget tesz a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (1) bekezdésében foglalt ideiglenes mentesség és a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdésében foglalt állandó mentesség között.
(111)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a szükséges közjegyzői díjak, cégbejegyzési illetékek és közzétételi díjak alóli mentesség előnyt biztosított az RTP-nek azáltal, hogy mentesítette olyan költségek alól, amelyeket ellenkező esetben saját költségvetéséből kellett volna fedeznie.
(112)
Az előny tárgyi szelektivitását indokolja továbbá az is, hogy abban a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (1) bekezdése alapján nyilvánvalóan csak az RTP részesül. Ezen az sem változtat, hogy Portugália szerint az említett törvény megerősítheti egy általánosabb, nevezetesen a 84/88. sz. törvény alkalmazását. A 84/88. sz. törvény a közvállalkozásokra vonatkozik, és kimondja, hogy az ilyen vállalkozások törvényerejű rendelet útján alakíthatók részvénytársasággá. Mindazonáltal az a tény, hogy ez a törvény „a közvállalkozásokat általánosságban” említi, nem érinti azt a megállapítást, hogy a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (1) bekezdése kifejezetten az RTP vállalat javára tárgyi szelektivitást biztosít. A kizárólag a közvállalkozásokra vonatkozó mentesség már önmagában is mindenképpen tárgyi szempontból szelektív intézkedésnek minősülne a vállalkozások e csoportja javára (szemben a magánvállalkozásokkal), amelybe az RTP is tartozik.
(113)
Nem tartozik azonban az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett tárgyi szelektivitás fogalmába az az állami intézkedés, amely bár tárgyi szempontból szelektív, nem tér el a rendszer rendes alkalmazásától, hanem ellenkezőleg, illeszkedik abba (64). Ennélfogva meg kell vizsgálni, hogy az az intézkedés, amelynek keretében az RTP közvállalkozást jogszabály útján részvénytársasággá alakították át, összeegyeztethető volt-e a portugál jogrendszer jellegével és szerkezetével, vagy hogy az RTP átalakítása során azért választották-e a jogszabály alkalmazását, hogy a többi vállalkozással szemben előnyt biztosítsanak az RTP számára. A Bíróság ítéletében követett megközelítéssel összhangban a Bizottság az alábbiakban különbséget tesz egyrészről a közjegyzői díjak alóli és másrészről a cégbejegyzési illetékek és közzétételi díjak alóli mentesség között (65).
(114)
A közjegyzői okiratba foglalás és a közjegyzői díjak alóli mentesség: A Bizottság megállapítja, hogy az RTP-nek a közjegyzői okiratba foglalás helyett jogszabály útján történő részvénytársasággá alakítása és alapszabályának ilyen módon történő jóváhagyása megfelel a portugál jogrendszer szerkezetének és jellegének. A részvénytársasággá történő átalakítás célja az volt, hogy az RTP-t rugalmasabb társasági formával ruházza fel, és ezáltal a magánüzemeltetőkkel azonos feltételeket biztosítson számára. Az a tény, hogy az átalakítást közjegyzői okiratba foglalás helyett jogszabály útján hajtották végre, nem a közjegyzői okiratba foglalási követelmény megkerülésére tett kísérlet volt, hanem a portugál jog azon általános elvéből fakadt, hogy jogi aktus kizárólag egyenértékű jogi aktussal módosítható.
(115)
A „jogi aktusok megfelelőségének” elve értelmében egy jogszabály hatályon kívül helyezése, felfüggesztése vagy módosítása csak a létesítő jogi aktussal azonos rangú jogi aktus útján lehetséges, a jogszabályi hierarchiában alacsonyabb szinten álló aktussal nem. Ezt az elvet 1982-ben, tehát jóval az RTP 1992. évi átalakítását megelőzően illesztették be a portugál Alkotmányba. A portugál Alkotmány 115. cikkének (5) bekezdése az RTP átalakításának idején hatályos formájában kimondta, hogy egy törvény: „nem hozhat létre más kategóriájú jogszabályt, illetve nem ruházhat fel más típusú jogi aktust a saját rendelkezései olyan jellegű értelmezésére, beillesztésére, módosítására, felfüggesztésére vagy visszavonására, amellyel harmadik felekre joghatást gyakorol.” Az RTP-t 1975-ben jogszabályi úton, nevezetesen a 674-D/75. sz. törvényerejű rendelettel államosították, ezért jogi formájának újabb módosítására kizárólag törvényerejű rendelet, illetve a törvényerejű rendelettel azonos vagy magasabb rangú jogszabály útján kerülhetett sor. Nincs arra utaló jel sem, hogy az RTP 1975. évi eredeti államosítását a magánjog hatálya alá tartozó vállalatokra alkalmazandó szabályok megkerülése indokolta volna, és hogy ez előnyt biztosított volna a vállalat számára.
(116)
Semmi nem utal arra, hogy az RTP átalakulása előtt hatályban lévő törvények (lásd e határozat (84)-(86) preambulumbekezdését) azt a célt szolgálták volna, hogy a magánjogi ügyletekre alkalmazandó közjegyzői okiratba foglalás (és a kapcsolódó költségek) elkerülése révén pénzügyi előnyt nyújtsanak a közvállalkozásoknak. Különösen, a közvállalkozások törvényerejű rendelet útján történő részvénytársasággá alakítását lehetővé tevő 84/88. sz. törvény tükrözte az adott időszakban hatályos alkotmányos és jogi elveket.
(117)
Következtetés: A fentiekre tekintettel az RTP közjegyzői okiratba foglalás útján történő átalakítására vonatkozó követelmény (és a felmerülő vonatkozó költségek) alóli mentesség az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében nem minősül állami támogatásnak.
(118)
A cégbejegyzési illetékek és közzétételi díjak alóli mentesség: Meg kell vizsgálni, hogy az RTP előnyhöz jutott-e azáltal, hogy nem kellett megfizetnie a társaság cégjegyzékben történő nyilvántartásba vételéhez és a közjegyzői okirat közzétételéhez kapcsolódó költségeket. Az adott időpontban hatályos portugál jog értelmében a magánjog hatálya alá tartozó vállalat létrehozását és annak alapszabályát hivatalossá tevő közjegyzői okiratot a nyilvántartás vezetőjének közzé kellett tennie a Köztársasági Közlönyben, hogy tájékoztassa a harmadik feleket e dokumentumok tartalmáról. Az RTP-t nem terhelték ezek a közzétételi költségek, mivel a 21/92. sz. törvénynek a Köztársasági Közlönyben történő kötelező közzétételével az RTP átalakulása és új alapszabályának tartalma kellő nyilvánosságot kapott.
(119)
Nincs arra utaló jel, hogy Portugália azért döntött az RTP-nek a 21/92. sz. törvénnyel történő részvénytársasággá alakítása mellett, hogy a cégbejegyzési és közzétételi költségek megtakarítása formájában előnyhöz juttassa a vállalatot. Ezt sokkal inkább az indokolta, hogy az RTP alapszabályának másodszori közzététele teljesen értelmetlen lett volna, mivel a 21/92. sz. törvénynek a Köztársasági Közlönyben történő közzétételével már teljesültek az átláthatósági és közzétételi követelmények. Noha a társaság bejegyzését a későbbi közzétételt feltételezve végzik, és a két intézkedés összekapcsolódik, kérdéses, hogy a portugál jogrendszer jellege és szerkezete, valamint az RTP kötelezően jogszabályi úton történő átalakítása a cégbejegyzési illetékek alóli mentességet is indokolja-e. Portugália nem vitatja, hogy a Társasági Törvénykönyv továbbra is előírta a cégbejegyzést. Portugália közlése szerint: „a cégbejegyzést nem mellőzték, mindössze a közokiratra nem volt szükség, mivel a törvényerejű rendelet megfelelő jogcímet teremtett a cégbejegyzési eljárásokhoz.” Ez a 84/88. sz. törvény 3. cikkének (3) bekezdéséből is levezethető (lásd e határozat (25) preambulumbekezdését). Továbbá Portugália hangsúlyozta, ahhoz, hogy az RTP a későbbiekben a vállalathoz kapcsolódó egyéb eljárásokat bejegyeztethesse, az alapítás tényét (azaz az 1992. évi részvénytársasággá alakulás eredményét) nyilvántartásba kell venni (66). Ha azonban a cégbejegyzés kötelező, a Bizottság nem lát okot arra, miért kellene mentesíteni az RTP-t a vonatkozó költségek viselése alól.
(120)
Következtetés: Megállapítható, hogy az RTP közjegyzői díjak (többek között a közjegyzői költségek) megfizetésének követelménye, valamint a közzététel és az ahhoz kapcsolódó közzétételi költségek alóli, a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (1) bekezdése szerinti mentesítése az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében nem minősül állami támogatásnak.
A cégbejegyzési illetékek alóli, a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (1) bekezdése szerinti mentesség állami támogatásnak minősül.
Ugyanakkor az alább, e határozat (160)-(161) preambulumbekezdésében említetteknek megfelelően ezek a mentességek mindenképpen az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásának költségeire adott jogszerű költségtérítésnek minősülnek az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében.
(121)
Portugália állítása szerint a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdése nem nyújt tényleges állandó mentességet az RTP részére, mindössze a fenti ideiglenes mentességgel kapcsolatban említett helyzetre, azaz az RTP 1992. évi részvénytársasággá alakítására vonatkozott. Portugália továbbá kijelenti, hogy az RTP számos alkalommal fizetett közjegyzői és cégbejegyzési illetéket. A 21/92. sz. törvény 11. cikke (2) bekezdésének megfogalmazása ugyanakkor minden további bejegyzési, nyilvántartásba vételi és változásbejegyzési eljárást magában foglal, amelyek az említett cikkel összhangban meghatározatlan ideig díjmentesen hajthatók végre.
(122)
Ez az állandó mentesség szintén előnyt biztosít az RTP-nek azáltal, hogy mentesíti olyan költségek alól, amelyeket ellenkező esetben saját költségvetéséből kellene fedeznie. Portugália azon érve, hogy a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdését tudomása szerint soha nem alkalmazták az RTP-re, és a társaság minden szükséges díjat és illetéket megfizetett, az állami támogatás esetleges visszafizetésekor figyelembe vehető, a rendelkezés szövegezésével kapcsolatos megállapítást azonban nem befolyásolja.
(123)
Ez az előny továbbá szelektív, mivel a 21/92. sz. törvény az RTP-re hivatkozik. Portugália nem állíthatja, hogy a 21/92. sz. törvény csupán a portugál jog valamely általános szabályának alkalmazása. Különösen, nem hivatkozhat a 404/90. sz. törvényerejű rendelet 1. és 2. cikkére a szelektivitás hiányának bizonyítékaként, mivel a törvényerejű rendelet az egyesülési ügyletekkel foglalkozik, tehát erre az ügyre, azaz egy közvállalkozás részvénytársasággá alakulására nem vonatkozik (67).
(124)
A cégbejegyzési illetékek alóli ideiglenes mentességgel szemben az állandó mentesség már nem indokolható a jogi aktusok megfelelőségének elvével, amely a jogalkotási elfogadási folyamat miatt az RTP 1992. évi átalakításakor megengedte a közjegyzői okiratra és annak közzétételére vonatkozó követelmény mellőzését. A portugál jogrendszer jellegének és szerkezetének való megfelelés az ideiglenes mentesség esetében elfogadható, mivel e konkrét ügyben az RTP részvénytársasággá alakulására - amint az bizonyosságot nyert - csak törvényerejű rendelet útján kerülhetett sor. A 21/92. sz. törvény 11. cikke (2) bekezdésének átfogó hatálya nem zárja ki, hogy a közjegyzői követelmények (és díjak) alóli mentesség az RTP 1992. évi részvénytársasággá alakulásán kívül más helyzetekben is igénybe vehető. Elegendő azt kimondani, hogy egy adott vállalat (vagy vállalatok egy csoportja, például a részvénytársaságok) részére biztosított, különböző cégbejegyzési illetékek alóli állandó mentesség soha nem illeszkedhet egy jogrendszer jellegébe és szerkezetébe (68).
Következtetés: Megállapítható, hogy az RTP-nek a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdése alapján nyújtott állandó mentesség az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül.
(125)
Társadalombiztosítási megállapodás (tartozások átütemezése és a kamatok elengedése): A harmadik felek és Portugália észrevételeinek mérlegelése után a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a társadalombiztosításért felelős szerv és az RTP közötti eredeti megállapodás nem tekinthető egy magánüzemeltető tipikus magatartásának. A jogvita arról szólt, hogy jogilag helyesen értelmeztek-e egyes, a 12/83. sz. végrehajtási rendeletben szereplő társadalombiztosítási szabályokat. Ez a megállapodás megerősítette az RTP értelmezését, alátámasztva egy adószakértő véleményével, aki arra a következtetésre jutott, hogy a végrehajtási rendelet alkotmányellenes volt. Ugyanakkor a megállapodást követően a végrehajtási rendeletet nem hatálytalanították. Következésképpen le kell szögezni, hogy a támogatást az RTP-re szelektív módon alkalmazták, ami nem érintette a társadalombiztosítási rendszer értelmezésének más vállalatokra történő alkalmazását.
(126)
A Bizottság nem tudja elfogadni Portugália azon állítását, hogy a tartozás átütemezésének engedélyezése, valamint a bírságok és kamatok elengedése olyan általános rendszer keretében történt, amelyet a 411/91. sz. törvényerejű rendelet alapján valamennyi hasonló helyzetű vállalkozásra alkalmazni kellett, és ezért semmilyen külön előnyt nem jelentett az RTP számára.
(127)
E határozat célja annak meghatározása, hogy ennek a rendszernek az alkalmazása szelektív módon történt-e, anélkül hogy véleményt mondana a rendszer szelektív vagy általános jellegéről.
(128)
Azt bizonyítandó, hogy az átütemezés elengedhetetlen a vállalat életképességének biztosításához, a 411/91. sz. törvényerejű rendelet gazdasági-pénzügyi tanulmány elkészítését írja elő. Az RTP soha nem készített ilyen - a 411/91. sz. törvényerejű rendelet 2. cikkének (3) bekezdése szerinti - életképességi tanulmányt.
(129)
Ezenfelül a 411/91. sz. törvényerejű rendelet 2. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerinti feltétel nem volt alkalmazható az RTP-re, mivel a tartozás rendezése nem állami beavatkozás nyomán történt. A Bizottság nem fogadja el Portugália azon érvelését, hogy a korábbi állami beavatkozások érintették az adós vállalkozás működését, és hogy az RTP az állami beavatkozás idején törvényi szabályozás hatálya alá esett. Noha az RTP 1977-ben külön igazgatási rendszerbe tartozott (69), ez a rendszer az RTP 1980. évi alapszabályának elfogadásával megszűnt, márpedig a társadalombiztosítással szembeni tartozás az 1983 és 1989 közötti időszakban halmozódott fel. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az RTP-nek engedélyezett tartozásrendezés nem ítélhető meg egy általános rendszer keretében, összhangban a 411/91. sz. törvényerejű rendelettel, tekintettel arra, hogy az RTP nem felelt meg az ebben a törvényben a tartozás rendezésének engedélyezésére vonatkozóan előírt kritériumoknak. Következésképpen a támogatást szelektív módon alkalmazták az RTP-re.
(130)
A tartozás átütemezésének engedélyezésekor Portugáliának állami vagy magánhitelező módján kellett volna eljárnia, amely megpróbálja visszaszerezni a neki járó összegeket, és ennek érdekében a törlesztést megkönnyítő átütemezési megállapodásokat köt. (70). Az állam által alkalmazott késedelmi kamatlábnak meg kellene egyeznie azzal a kamatlábbal, amelyet egy magánhitelező alkalmazna hasonló helyzetben. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy ha egy magánhitelező bírósági eljárást indít egy tartozás behajtására, akkor legalább a törvényes kamatlábat érvényesíteni tudja. Következésképpen Portugália azzal, hogy a rendelkezésre álló végrehajtási mechanizmusok dacára nem követelte kamat megfizetését, nem úgy járt el, mint egy magánhitelező, amely törekedett volna a legnagyobb kamatláb érvényesítésére. Ezen túlmenően a társadalombiztosítással szemben fennálló tartozás 1983-1989 között halmozódott fel, átütemezésére pedig csak 1993-ban került sor. Ilyen körülmények között egy magánhitelező nem engedélyezte volna a tartozás hasonló mértékű felhalmozódását ilyen hosszú időn keresztül anélkül, hogy behajtási eljárást kezdeményezett volna. Következésképpen úgy tűnik, hogy ez a támogatás külön előnyt biztosított az RTP számára.
(131)
Tőkeemelések: A harmadik felek és Portugália észrevételeinek értékelése után a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az 1994-1997 között végrehajtott tőkeemelések pénzügyi előnyhöz juttatták az RTP-t. Amint az a (40) preambulumbekezdésben szereplő 3. táblázatból megállapítható - figyelemmel az RTP tőkeemeléskor fennálló gyenge pénzügyi helyzetére - egyetlen magánbefektető sem injektált volna tőkét a vállalatba, mivel ésszerű időn belül nem számíthatott volna érdemi megtérülésre. Valójában az RTP pénzügyi helyzete - a tőkeinjekciók dacára - tovább romlott. Sem Portugália, sem harmadik személyek nem állították, hogy Portugália a tőkeinjekció során magánbefektető módjára járt volna el.
(132)
1998. évi kölcsön: A Bizottság nem tudja elfogadni Portugália azon állítását, miszerint az 1998-ban juttatott kölcsönt piaci feltételek szerint nyújtották. Egy kölcsön abban az esetben nem képez állami támogatást, ha a rá vonatkozó feltételek (a hozzá rendelt garancia és kamatláb) tükrözik a kölcsönműveletben rejlő kockázatot (71). A kockázat, és ennélfogva a kamatláb magasabb akkor, amikor egy vállalat gazdasági-pénzügyi helyzete kevésbé rendezett annál, mint amit egy pénzintézet a kölcsön nyújtásához elvárna.
(133)
Amint az a (40) preambulumbekezdésben szereplő 3. táblázatból megállapítható, a kölcsönszerződés megkötésekor az RTP súlyos pénzügyi nehézségekkel küzdött, mivel a kötelezettségek meghaladták a vállalat aktíváinak értékét, és a likviditási helyzet negatív volt. Ily módon a vállalat technikai csődben volt.
(134)
Először is figyelembe kell venni, hogy a kölcsön „alárendelt” kölcsön volt, azaz nem tartalmazott vagyontárgyra épülő garanciát, és a vállalat csődje esetén a törlesztési rangsorban az összes hitelező után, de a részvényesek előtt helyezkedett el. A vagyontárgyra épülő megfelelő garancia hiánya e kölcsön esetében világosan jelzi, hogy azt nem a piaci körülmények között nyújtották, és állami támogatást tartalmazott. Tekintettel az RTP-nek a kölcsön odaítélésekor fennálló technikai csődhelyzetére, egyetlen pénzintézet sem adott volna a vállalatnak alárendelt kölcsönt, mivel kicsi volt a valószínűsége annak, hogy az RTP törleszteni tud. A kölcsönt valóban nem magánpénzintézet utalta ki, hanem a Köztartozás-rendezési Alap.
(135)
Másodsorban kijelenthetjük, hogy a kölcsönnél alkalmazott kamatláb egyértelműen nem tükrözte a kölcsönben rejlő kockázatot. Nemcsak alacsonyabb a Bizottság által - a kölcsönökhöz nyújtott kamattámogatások államitámogatás-tartalmának kiszámításakor - általában alkalmazott referencia-kamatlábnál (72), de rendes körülmények között egy piaci szereplő a „biztos” garanciákon túl olyan kamatlábat írna elő, amely kompenzálná a törlesztés elmulasztásának ilyen magas kockázatát.
(136)
Tekintettel arra, hogy az RTP a pénzügyi helyzete alapján rendes feltételek között nem kaphatott volna alárendelt kölcsönt, a kiutalt kölcsön valóban támogatással ért fel, és előnyt jelentett az RTP számára.
(137)
A fentiekre tekintettel a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a társadalombiztosítással szemben fennálló tartozás átütemezése, az 1994-1997 közötti tőkeinjekciók és az 1998-ban nyújtott kölcsön gazdasági-pénzügyi előnyt biztosított a versenytársakkal szemben, amelyek ilyen forrásokban nem részesültek.
(138)
A portugál műsorszolgáltatási piac legkésőbb 1992-ben megnyílt, ennélfogva voltak versenytársak a piacon abban az időszakban, amikor az RTP a különböző támogatásokat kapta. 1992 februárjában kapott műsorszolgáltatási engedélyt a SIC és a TVI kereskedelmi műsorszolgáltató, és 1992 októberében a SIC megkezdte a sugárzást Portugáliában.
(139)
A Bizottság nem fogadja el Portugália álláspontját, miszerint a társadalombiztosítás felé fennálló tartozással kapcsolatos megállapodás nem tartozik az állami támogatás fogalmába, tekintettel arra, hogy maga a tartozás azelőtt keletkezett, mielőtt a portugál műsorszolgáltatási piac megnyílt a szabad verseny előtt. A pénzügyi kedvezményt az RTP 1993 májusában, a műsorszolgáltatási piac megnyitását követően kapta, így az gazdasági előnyben részesíthette az RTP-t.
(140)
A fentiekre való tekintettel megállapítható, hogy a Portugália által adott támogatások gazdasági-pénzügyi előnyt jelenthettek az RTP számára a konkurensekkel szemben, amelyek ilyen pénzeszközöket nem kaptak, és ily módon torzíthatták a versenyt az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében.
(141)
Az állami intézkedések, amennyiben érintik a tagállamok közötti kereskedelmet, az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdésének hatálya alá tartoznak. Minden olyan esetben erről van szó, amikor a szóban forgó tevékenységek a tagállamok közötti kereskedelem körébe tartoznak. Ebben az ügyben a kedvezményezett RTP végez tevékenységet a nemzetközi piacon. Az Európai Műsorszolgáltatók Szövetségén (European Broadcasting Union; EBU) keresztül televízióműsorokat cserél, és részt vesz az Eurovízió rendszerében (73). Ezenfelül az RTP a nemzetközi műsor-szolgáltatási piacon tevékenykedő és a nemzetközi tulajdonosi szerkezettel rendelkező kereskedelmi műsorszolgáltatók közvetlen versenytársa (74).
(142)
Következésképpen leszögezhető, hogy a Portugália által az RTP-nek nyújtott támogatások az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében érintik a tagállamok közötti kereskedelmet.
(143)
A fentiekre való tekintettel le kell szögezni, hogy az RTP-re ruházott lehetséges közszolgálati kötelezettségeket figyelmen kívül hagyva az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében a következő intézkedések állami támogatást foglalnak magukban:
-
a társadalombiztosítás felé fennálló tartozás átütemezése,
-
az 1994-1997 közötti időszak tőkeinjekciói, és
-
az 1998-ban nyújtott kölcsön.
Hasonlóképpen az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül a cégbejegyzési illetékek alóli, a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (1) bekezdése szerinti ideiglenes mentesség és a cégbejegyzési illetékek és egyéb díjak alóli, a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdése szerinti állandó mentesség.
(144)
Az e határozat (44)-(48) preambulumbekezdésében említettek szerint azonban az RTP-re közszolgálati műsorszolgáltatási kötelezettséget róttak. A Bíróság az Altmark Trans GmbH és Regierungspräsidium Magdeburg kontra Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH ügyben („az Altmark-ügyben”) hozott ítéletében kijelentette, hogy a közszolgálati költségek kompenzálását szolgáló állami támogatások - az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdésével összhangban (jelenleg az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése) - nem minősülnek állami támogatásnak a következő négy feltétel együttes teljesülése esetén (75):
a)
a kedvezményezett vállalkozást ténylegesen közszolgáltatási kötelezettségnek kell terhelnie, és e kötelezettségnek egyértelműen meghatározottnak kell lennie;
b)
az ellentételezés kiszámításának alapjául szolgáló feltételeket tárgyilagos és átlátható módon előzetesen kell megállapítani;
c)
az ellentételezés nem haladhatja meg a közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtása során felmerülő költségek egészben vagy részben való fedezéséhez szükséges mértéket, figyelemmel az érintett bevételekre és az e kötelezettségek teljesítéséből származó méltányos nyereségre;
d)
amikor egy vállalat kiválasztása nem közbeszerzési eljárás keretében történik, a szükséges ellentételezés mértékét azon költségek elemzése alapján kell megállapítani, amelyek egy átlagos, jól vezetett és megfelelően felszerelt vállalkozásnál e kötelezettségek végrehajtásakor felmerülnének.
(145)
Az első és harmadik feltételtől eltekintve, az eseti támogatások (lásd e határozat (143) preambulumbekezdését) a következő okokból nem elégítik ki az Altmark-ítélet második és negyedik feltételét:
(146)
Nyilvánvaló, hogy a társadalombiztosításért felelős szervvel kötött megállapodás és az 1998. évi kölcsön útján nyújtott finanszírozás nem olyan kompenzációs rendszerbe illeszkedett, amelyben a paramétereket tárgyilagos és átlátható módon előzetesen megállapították (második feltétel). Ellenkezőleg, a paraméterek az államnak tulajdonítható eseti döntéseken alapultak.
(147)
Ezenfelül, amint az e határozat (61) preambulumbekezdésében szerepel, a közszolgáltatási szerződések külön rendelkeztek arról, hogy a közszolgáltatási tevékenységhez szükséges eszközökre irányuló beruházások tőkeinjekció formájában finanszírozhatók. A közszolgáltatási szerződések nem korlátozták a beruházásokat a közszolgálat területére, illetve nem határozták meg egyértelműen az állami részvétel feltételeit és határait, hiszen mindössze azt említik, hogy az állam részvényesi minőségében részt vehet az RTP beruházásaiban. Következésképpen a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a tőkeinjekciók sem értékelhetők olyan kompenzációs rendszer keretében, amelyben a paramétereket tárgyilagos és átlátható módon előzetesen megállapították volna.
(148)
Az RTP-t nyilvánvalóan nem nyilvános pályázat útján választották ki, amely garantálná a lehető legalacsonyabb költségszintet. Nincsenek arra utaló jelek, hogy az eseti kifizetések összegét egy átlagos vállalat által viselt költségek elemzése alapján határozták volna meg (negyedik feltétel).
(149)
A fentiekre való tekintettel nyilvánvaló, hogy jelen esetben nem teljesül az Altmark-ügyben hozott ítélet valamennyi feltétele. Következésképpen az e határozat (143) preambulumbekezdésében említett intézkedéseket az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak kell tekinteni.
(150)
Az Európai Bíróság szilárd gyakorlata szerint az EUMSZ 106. cikke jogcímet biztosíthat az állami támogatás tilalma alóli mentességhez olyan vállalatok esetében, amelyeket általános gazdasági érdekű szolgáltatás teljesítésével bíztak meg. Az Altmark-ügyben hozott ítélet hallgatólagosan megerősítette, hogy az általános gazdasági érdekű szolgáltatást nyújtó vállalat által viselt költségek ellentételezésére adott állami támogatások összeegyeztethetőnek tekinthetők a belső piaccal, amennyiben megfelelnek az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdésében (a EK-Szerződés korábbi 86. cikkének (2) bekezdésében) foglalt feltételeknek (76).
(151)
A Bíróság rávilágított, hogy egy támogatásnak együttesen kell megfelelnie a meghatározás, a mandátum és az arányosság elveinek ahhoz, hogy mentességet kaphasson. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy amennyiben ezek az elvek teljesülnek, a kereskedelmet nem éri olyan mértékű hatás, amely ellentétes lenne az Unió érdekeivel.
(152)
Az állami támogatás szabályainak a közszolgálati műsorszolgáltatásra történő alkalmazásáról szóló bizottsági közlemény (a továbbiakban: a műsorszolgáltatásról szóló közlemény) (77) kifejti, hogyan alkalmazandók ezek az elvek a műsorszolgáltatási ágazatban. A műsorszolgáltatásról szóló közleménnyel összhangban a Bizottságnak értékelnie kell, hogy (78):
a)
az RTP tevékenységei megfeleltek-e azon közszolgálati kötelezettségnek, amelyet a tagállam világosan meghatározott (meghatározás);
b)
az RTP-t a portugál hatóságok hivatalosan megbízták-e ennek a szolgáltatásnak a nyújtásával (mandátum);
c)
a finanszírozás arányos-e a közszolgáltatás nettó költségeivel.
(153)
A tagállamok közszolgálati műsorszolgáltatási rendszeréről szóló jegyzőkönyv (az Amszterdami Jegyzőkönyv (79)) és a műsorszolgáltatásról szóló közlemény (80) előírásai szerint a közszolgálati műsorszolgáltató közszolgálati feladatait a tagállamoknak kell meghatározniuk. A műsorszolgáltatási ágazatban a Bizottság szerepe arra korlátozódik, hogy ellenőrizze, van-e a közszolgálat meghatározásában nyilvánvaló hiba. Ilyen hiba a közszolgálat meghatározásában elkövetett visszaélést jelentene.
(154)
Tekintettel a műsor-szolgáltatási ágazat különleges jellegére, a Bizottság - az említett Jegyzőkönyv értelmező rendelkezéseinek fényében - jogszerűnek ítéli azt a meghatározást, amely egy meghatározott műsorszolgáltatót kiegyensúlyozott és változatos program készítésével bíz meg. (81). Ez a meghatározás összhangban lenne azzal a célkitűzéssel, hogy kielégítse egy adott társadalom demokratikus, társadalmi és kulturális igényeit.
(155)
Amint ez e határozat (44)-(48) preambulumkezdésében szerepel, a 21/92. sz. törvény és a közszolgáltatási szerződések értelmében az RTP köteles volt - általános televíziós közszolgálat címén - két csatorna sugárzását biztosítani általános lefedettséggel. Míg az első csatorna általánosabb programot köteles kínálni, a második csatornának célzottabb nézőközönséghez kell szólnia. Ezenfelül, amint ez e határozat (44) és (45) preambulumbekezdésében olvasható, a 21/92. sz. törvény és a közszolgáltatási szerződések részletesebben meghatározták az RTP kötelezettségeit a programok tartalmát, a nemzetközi együttműködést és egyéb kötelezettségeket illetően.
(156)
Noha az RTP közszolgálati műsorszolgáltatását minőségileg és meglehetősen tág értelemben határozták meg, az Amszterdami Jegyzőkönyv értelmező rendelkezéseinek megfelelően a Bizottság az ilyen „tág” meghatározást jogszerűnek ítéli (82). Következésképpen a Bizottság jogszerűnek ítéli az RTP közszolgálati feladatának általános definícióját, amely szerint két televíziós csatornát országos lefedettséggel kell biztosítania, amelyből az egyik általánosabb, a másik pedig pontosabban meghatározott nézőközönséget céloz. Úgy tekinthető, hogy egy ilyen meghatározás kielégíti a portugál társadalom demokratikus, társadalmi és kulturális igényeit.
(157)
A Bizottság jogszerűnek ítéli továbbá azokat a kötelezettségeket, amelyek részletesen meghatározzák, hogyan kell az RTP-nek teljesítenie általános közszolgálati műsorszolgáltatási feladatát. Az Amszterdami Jegyzőkönyv szövegezésével összhangban továbbá úgy tekinthető, hogy ezek a kötelezettségek kielégítik a portugál társadalom demokratikus, társadalmi és kulturális igényeit.
(158)
A Bizottságnak - noha jogszerűnek ítéli meg az RTP közszolgálati feladatát - ellenőriznie kell, hogy ez a meghatározás tartalmaz-e bármilyen nyilvánvaló hibát.
A Bizottság felméri, hogy a közjegyzői díjak, cégbejegyzési illetékek és közzétételi díjak alóli ideiglenes és állandó mentesség a közszolgálati költségek kompenzációjának tekinthető-e, továbbá megvizsgálja, hogy a filmművészet támogatására vonatkozó kötelezettség az RTP közszolgálati feladatába tartozónak minősülhet-e.
(159)
A Bizottság elsőként azt vizsgálja, hogy az 1992. évi részvénytársasággá alakulás során a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (1) bekezdésével összhangban biztosított, a közjegyzői okiratba foglalás követelményei (és a kapcsolódó költségek), a cégbejegyzési illetékek és közzétételi díjak alóli ideiglenes mentesség, valamint a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdése szerinti, különböző díjak és illetékek alóli állandó mentesség a közszolgálat nyújtásából eredő költségek kompenzációjának tekinthető-e.
(160)
Ideiglenes mentességek: Elsőként meg kell vizsgálni, hogy az RTP 1992. évi részvénytársasággá alakulásához kapcsolódó költségek (azaz a közjegyzői okiratba foglalás, annak bejegyzése és közzététele során felmerülő rendes költségek) közszolgálati költségként jogszerűen visszatéríthetők-e. A kompenzációt a fent említetteknek megfelelően a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (1) bekezdése szerinti mentesség formájában nyújtják.
(161)
Az átalakulás időpontjában az RTP kizárólag közszolgálati tevékenységet folytatott (lásd e határozat (18) preambulumbekezdését), míg a kereskedelmi tevékenységeket jogilag önálló leányvállalatok végezték. Az állami műsorszolgáltató átalakításához kapcsolódó költségek tehát automatikusan közszolgálati költségnek minősültek, amelyekért az állam jogszerű kompenzációt fizethetett. Nem szükséges megvizsgálni, hogy az RTP átszervezése jogilag kötelező vagy szükséges volt-e (83). Az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése szerinti értékelés és a műsorszolgáltatásról szóló közlemény előírja, hogy a kompenzáció nem haladhatja meg a nettó közszolgálati költségeket, de annak vizsgálatára nem kötelez, hogy ezek a költségek - feltéve, hogy a közszolgálat nyújtására korlátozódnak - elkerülhetők lettek volna-e (84). Az Amszterdami Jegyzőkönyvvel és a műsorszolgáltatásról szóló közleménnyel összhangban a tagállamok elvben szabadon meghatározhatják saját közszolgálati műsorszolgáltatójuk szervezeti felépítését, ami nem csupán arra vonatkozik, hogy a műsorszolgáltató maga szerkeszti a sugárzott műsortartalmat, hanem arra is, hogy milyen jogi formában végzi tevékenységét. A Bizottság szerepe annak ellenőrzésére korlátozódik, hogy a tagállam nem élt-e vissza az e tekintetben őt megillető szabadsággal. Ebben az ügyben nincs arra utaló jel, hogy az átalakulás kizárólagos célja az RTP-nek nyújtott előny biztosítása lett volna. Nincs ok kételkedni Portugália azon állításának valódiságában, miszerint az 1992. évi átalakítást azért hajtották végre, hogy az RTP, egy korábban bonyolult állami ellenőrzési eljárások által érintett állami szervezet, rugalmasabban tudja végezni feladatait. Ennélfogva megállapítható, hogy a cégbejegyzési illetékek és díjak (azaz a közjegyzői okiratba foglalás díjai, a cégbejegyzési illetékek és a közzétételi díjak) alól az RTP átalakulásakor biztosított mentesség a közszolgálati műsorszolgáltatásért járó jogszerű kompenzációnak minősül.
(162)
Állandó mentesség: Ezzel szemben a fenti érvelés (lásd e határozat (161) preambulumbekezdését) nem alkalmazható a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdése szerinti állandó mentességre, amely időben korlátlan és ezért az olyan tevékenységekhez kapcsolódó nyilvántartásba vételre és bejegyzésre is vonatkozhat, amelyek kívül esnek az RTP közszolgálati feladatán (pl. ha az RTP a jogilag önálló leányvállalatok bevonása helyett közvetlenül folytatna kereskedelmi tevékenységet).
Tekintettel a 21/92. sz. törvény 11. cikke (2) bekezdésének az idő (korlátlan) és a jelleg (nem korlátozódik a közszolgálati tevékenységekre) tekintetében egyaránt átfogó hatályára, a későbbi cégbejegyzési illetékek alól közszolgálati költség jogcímén biztosított esetleges mentesség nem tekinthető indokoltnak. Ennélfogva meg kell állapítani, hogy a díjfizetés alól a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdésével összhangban biztosított mentesség nem összeegyeztethető a belső piaccal.
(163)
Noha Portugália azzal érvelt, hogy a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdését soha nem alkalmazták, és hogy az RTP az 1992. évi átalakulását követően minden szükséges cégbejegyzési díjat és illetéket megfizetett, ez az érv visszafizetés esetén jogszerű lehet, ugyanakkor nem változtat azon, hogy az említett rendelkezés önmagában olyan állami támogatást nyújt az RTP-nek, amely az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése, illetve e Szerződés egyéb rendelkezései alapján nem indokolható.
(164)
A „Televízió határok nélkül” irányelv (45) preambulumbekezdésére tekintettel a Bizottság el tudja fogadni, hogy a közszolgálati műsorszolgáltatók közszolgálatának meghatározása magában foglalja azt a kötelességet, hogy jelentős mértékben járuljanak hozzá az európai audiovizuális gyártásba történő beruházáshoz, ha az abból eredő filmjogok megjelennek a közszolgálati televízióban (85).
(165)
A Bizottság szerint az RTP azon kötelezettsége, hogy támogassa a filmművészetet, a közszolgálati feladat része, mivel az RTP később a közszolgálati csatornán sugározza azokat a filmeket, amelyek terjesztési jogát a társaság megvásárolta.
(166)
Következésképpen a Bizottság nem tud egyetérteni az érdekelt felek által tett észrevételekkel, amelyek szerint az RTP-nek a filmművészet népszerűsítésével és annak finanszírozásával kapcsolatos kötelezettsége diszkriminatív lenne. Az érdekelt felek azzal érveltek, hogy a portugál hatóságokkal a filmművészet támogatásáról magán-műsorszolgáltatók is kötöttek megállapodásokat, amelyek nem rendelkeznek kompenzációról. A Bizottság azonban úgy véli, hogy meg kell különböztetni az állami és a magán-műsorszolgáltatók között a filmművészet támogatása tárgyában önkéntes alapon létrejött megállapodásokat az RTP-nek előírt közszolgálati kötelezettségtől, amely szerint köteles filmművészeti alkotásokat sugározni és finanszírozni. Nyilvánvaló, hogy az RTP-re kifejezetten közszolgálati funkcióként bízták bizonyos filmművészeti alkotások támogatását, amelyeket azután közszolgálati televízióműsorként sugároz, míg a magán televíziós műsorszolgáltatókra ilyen közszolgálati szerepet nem bíztak. Igazság szerint az RTP eszközzé vált az állam kezében a filmművészet támogatására. Az ennek keretében az RTP-által a filmművészet javára biztosított előnyök állami támogatásnak minősülhetnek, és így is kell értékelni azokat. Ez a határozat nem érinti a filmproducereknek juttatott lehetséges előnyök értékelését.
(167)
Következésképpen megállapítható, hogy az RTP által a közszolgálati csatornákon sugárzott portugál filmművészeti alkotások társfinanszírozása különleges jogszerű kötelezettségnek tekinthető, amely szükséges az RTP általános közszolgálati műsorszolgáltatási kötelezettségeinek teljesítéséhez. Ez a kötelezettség ezért nem jelent nyilvánvaló hibát
(168)
Mindazonáltal a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az RTP-vel szemben támasztott, „egyéb, eseti alapon meghatározandó szolgáltatások nyújtására” (86) irányuló jogi kötelezettség nem kellően pontosan megfogalmazott ahhoz, hogy a Bizottság előre és jogi szempontból kellő bizonyossággal meg tudja ítélni, hogy ilyen szolgáltatást lehet-e közszolgáltatásnak tekinteni. Noha a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az „egyéb, pontosítandó szolgáltatások” meghatározása nem egyértelmű, azt is megállapítja, hogy e rendelkezés jogcímén nem történt kifizetés a vizsgálat tárgyát képező időszakban (87).
(169)
A fentiekre tekintettel a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az RTP tevékenységei - a 21/92. sz. törvény rendelkezéseivel és a közszolgáltatási szerződésekben foglalt új meghatározásokkal összhangban - világosan meghatározott közszolgálati kötelezettséget jelentenek.
Noha az „egyéb, eseti alapon meghatározandó szolgáltatások” nyújtására vonatkozó kötelezettség nem kellően pontosan megfogalmazott ahhoz, hogy előre le lehessen szögezni, hogy az ilyen jogcímen nyújtott valamennyi szolgáltatás közszolgáltatásnak tekinthető, e rendelkezés jogcímén az 1992-1998 közötti időszakban nem történt kifizetés.
Ezzel szemben a cégbejegyzési illetékek és más díjak alóli állandó mentesség nem korlátozódik a közszolgálati költségek kompenzációjára, és ezért nem indokolható az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése alapján.
(170)
A Bizottságnak elsősorban azt kell megítélnie, hogy a közszolgálati kötelezettségeket az állami támogatás kedvezményezettjére bízták-e.
(171)
A műsorszolgáltatásról szóló közleménynek megfelelően a Bizottságnak ellenőriznie kell, hogy a közszolgálati feladatot hivatalos okirat útján bízták-e az RTP-re (88).
(172)
Amint az e határozat (48) preambulumbekezdésében szerepel, a közszolgálati kötelezettségeket az RTP-re világosan, több törvény és szerződés értelmében bízták: az 58/90. sz. törvény 5. cikke, a 21/92. sz. törvény 4. cikkének (1) bekezdése és 5. cikke és a korábbi és az új közszolgáltatási szerződés 1. cikke.
(173)
A Bizottság nem kapott semmilyen észrevételt az érdekelt felek vagy Portugália részéről arra vonatkozóan, hogy a közszolgálatot hivatalos okirat útján nem megfelelően bízták volna az RTP-re. A műsorszolgáltatásról szóló közleménynek megfelelően és az e határozat (48) preambulumbekezdésében említett törvényekre és szerződésekre tekintettel megállapítható, hogy az RTP-t kétségtelenül televíziós közszolgálati kötelezettségek kötötték, és következésképpen az RTP-t hivatalosan megbízták a közszolgálati feladat teljesítésével.
(174)
Annak ellenőrzésén túlmenően, hogy a közszolgálati funkciót hivatalos okirat útján bízták-e az RTP-re, azt is ellenőrizni kell, hogy az a közszolgálatot a törvényekben és a közszolgáltatási szerződésekben előírtaknak megfelelően teljesítette-e. Amint az e határozat (49)-(59) preambulumbekezdésében szerepel, különböző ellenőrzési mechanizmusok voltak érvényben, amelyek segítségével meg lehetett bizonyosodni arról, hogy az RTP az előírtaknak megfelelően teljesíti közszolgálati kötelezettségét.
(175)
Először is az RTP közszolgálati kötelezettségeiről köteles volt jelentéseket, illetve a belső könyvvizsgálói testülete szakvéleményével alátámasztott terveket készíteni. Az RTP az 1993 és 1998 közötti évekre vonatkozóan készített közszolgálati beszámolókat, amelyek ismertették az egyes közszolgálati kötelezettségek teljesítését, és analitikus számviteli rendszer segítségével meghatározták az egyes kötelezettségekhez kapcsolódó költségeket.
(176)
Másodsorban a pénzügyminiszter és a kormánynak a tömegtájékoztatásért felelős tagja ellenőrizte a közszolgáltatási szerződés végrehajtását, és a Pénzügyi Főfelügyelet elvégezte a pénzügyi terv auditálását.
(177)
Harmadsorban éves külső könyvvizsgálatot kellett végezni. A Bizottság nem tudja elfogadni Portugália azon kijelentését - amelyeket a T-442/03. sz. ügyben hozott bírósági ítéletet követően megismételt -, miszerint a közszolgálati beszámolók külső könyvvizsgálata megtörtént, és ezért további teendő nem volt. A 2003. október 15-i határozat elfogadása előtti helyzet a következőképpen írható le:
a)
1992-re vonatkozóan nem készült közszolgálati beszámoló, mivel a közszolgálati beszámoló készítésére és annak könyvvizsgálatára vonatkozó követelmény először az 1993. évi koncessziós szerződéssel lépett hatályba;
b)
1993-ben és 1994-ben nem végeztek külső könyvvizsgálatot, mindössze a vállalat képviselői, pontosabban az RTP Költségvetési Tanácsa (Conselho fiscal da RTP) adott ki jelentést, amely belső vállalati dokumentumnak minősül;
c)
az 1995 és 1998 közötti évekre vonatkozóan a beszámolókhoz mellékelték az RTP-től és képviselőitől független külső könyvvizsgáló jelentését. Ezek a jelentések megerősítik, hogy az RTP eleget tett közszolgálati kötelezettségeinek. Nem kerültek azonban nyilvánosságra azok a részletesebb közszolgálati beszámolók, amelyek alátámasztották volna ezeket a megállapításokat.
(178)
Ugyanakkor, tekintettel a Bíróság T-442/03. sz. ügyben és különösen az ítélet 232-256. pontjában tett megállapításaira, a Bizottság nem hagyatkozhatott kizárólag a közszolgálati beszámolókra vonatkozó, e határozat (177) preambulumbekezdésében említett (rövid) könyvvizsgálói jelentésekre, ezért elfogadta Portugália felajánlását, hogy a meglévő közszolgálati beszámolók alapján valamennyi vizsgált évre vonatkozóan külső könyvvizsgálatot végeztet. Ennek értelmében az 1992-1997 közötti évekre vonatkozóan külső könyvvizsgálat keretében ellenőrizték, hogy az RTP teljesítette-e közszolgálati kötelezettségeit. A könyvvizsgálat - a közszolgálati beszámoló hiánya ellenére - az 1992. évet is magában foglalta. A külső könyvvizsgáló ugyanakkor más dokumentumok alapján értékelte, hogy eleget tettek-e a közszolgálati mandátumnak. 1998-ra vonatkozóan nem végeztek külső könyvvizsgálatot, mivel a BDO Binder 1998. évi jelentése formájában már készült ilyen könyvvizsgálat, és ezt a SIC sem vitatta. Ezt a jelentést a határozat alábbi (186)-(188) preambulumbekezdése is említi.
(179)
Az 1992-1997-re vonatkozó új auditok szervezése a nemzeti médiaszabályozó, az Entidade Reguladora para a Comunicação Social (ERC) feladata volt. Az ERC független közigazgatási szerv, amely a portugál Alkotmánnyal összhangban többek között a tömegtájékoztatási tevékenységeket szabályozó törvények és előírások betartatásáért felel. Az ERC szervezte az 1992-1997-es évekre vonatkozó könyvvizsgálatok lebonyolítását, amellyel alvállalkozói szerződés keretében az RTP-től független külső könyvvizsgálót, a Pedro Roque céget bízta meg.
(180)
Tekintettel az 1992 és a közszolgálati beszámolók 2010-ben elvégzett könyvvizsgálata között eltelt időre, az adatokhoz való teljes körű hozzáférés nehézségekbe ütközött. Ez magyarázatot ad a hosszadalmas vizsgálatra és az új könyvvizsgálatok lefolytatásához szükséges időre. Végül azonban a könyvvizsgálatot el tudták végezni, mivel a közszolgálati beszámolók (az 1992. év kivételével) már rendelkezésre álltak, így a könyvvizsgálók tudtak mire támaszkodni. Az 1992 és 1997 közötti évekre vonatkozó könyvvizsgálatokat benyújtották a Bizottsághoz.
(181)
A külső könyvvizsgálatok kimondják, hogy céljuk az RTP által biztosított közszolgálati műsorszolgáltatás és az e feladatért kapott kifizetések vizsgálata és ellenőrzése. A könyvvizsgálatok tartalmazzák a figyelembe vett információk leírását. Hivatkoznak többek között az 58/90. sz. törvényre (A műsorszolgáltatási közszolgálatról szóló törvény), az RTP átalakításáról szóló 21/92. sz. törvényre, a közszolgáltatási szerződésekre, az éves beszámolókra és ezek külső könyvvizsgálatára, a közszolgálattal kapcsolatos üzleti tervre és költségvetésre (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) és az egyes évekről készült közszolgálati beszámolókra (Relatorio sobre o Cumprimento das Obrigacaoes do Servico Publico, RCOSP). A könyvvizsgálatok megemlítik, hogy tekintettel az 1992-1997 közötti időszak és a 2010. évi könyvvizsgálati szerződés között eltelt időre, egyes dokumentumokat időközben megsemmisítettek és bizonyos információk nem álltak rendelkezésre. Ennélfogva a könyvvizsgálói jelentés elsősorban a rendelkezésre álló beszámolókat, különösen a közszolgálati beszámolókat (89) és a hitelesített éves beszámolókat vette alapul.
(182)
Az eltelt időből fakadó korlátozott lehetőségek ellenére a könyvvizsgálók teljesíteni tudták szerződéses feladatukat és el tudták végezni a könyvvizsgálatot, majd értékelték az RTP közszolgálati kötelezettségeinek teljesítését és az ezért kapott kompenzációt. A könyvvizsgálatok konkrétan megemlítik, hogy a könyvvizsgálók le tudták küzdeni az eltelt hosszú idő miatt felmerült nehézségeket, és el tudták végezni az auditot. Noha például a könyvvizsgálók fenntartják, hogy a költségelszámolási kritériumokat és a költségelosztási módszereket nem állt módjukban megvizsgálni, ez nem akadályozta őket abban, hogy elvégezzék a könyvvizsgálatot és megalapozott következtetésekre jussanak. Az összefoglaló jelentés kimondja, hogy: „az RTP valamennyi költsége és bevétele azon a feltevésen alapul, hogy tevékenysége kizárólag televíziós közszolgálat nyújtására korlátozódik, és hogy ezek a könyvvizsgálatok a vállalat belső könyvvizsgálója és külső könyvvizsgálók által egyaránt ellenőrzött pénzügyi kimutatásokon alapultak, amelyekből csak olyan lényegi információkra derült fény, amelyeket az éves beszámolók részletesen ismertetnek.” (90) A Bizottság korábban már megállapította (lásd e határozat (18) preambulumbekezdését), hogy az RTP a vizsgált években kizárólag közszolgálati tevékenységeket folytatott, míg a kereskedelmi tevékenységeket az RTP jogilag önálló leányvállalatai végezték. A költségelosztási kritériumok ennélfogva csak az RTP-nél felmerült közszolgálati költségeken belüli költségelosztás szempontjából relevánsak, és ezért a közszolgálati költségek teljes összegét nem érintik.
Ami a pénzügyi információkat illeti, a Bizottság megállapította, hogy a külső könyvvizsgálók jogszerűen hivatkozhattak az éves pénzügyi beszámolókra, amelyekhez minden esetben mellékelték az RTP elszámolásának pontosságát hitelesítő könyvvizsgálatot. A közszolgáltatási szerződések értelmében a közszolgálati beszámolókon végzett külső könyvvizsgálat célja annak ellenőrzése volt, hogy az RTP az előírásoknak megfelelően eleget tett-e közszolgálati kötelezettségeinek, és hogy a közszolgálati kompenzáció összege megfelel-e az ilyen kötelezettségek teljesítéséből fakadó költségeknek. Ennélfogva, noha a vizsgált évek során történő közszolgálat-nyújtásra vonatkozó pénzügyi adatok a közszolgálat RTP általi biztosításához kapcsolódtak, további független ellenőrzésre volt szükség annak megállapítása érdekében, hogy a keletkezett költségek összhangban álltak-e a közszolgálati mandátummal.
(183)
A külső könyvvizsgálók ezt megerősítik. Az 1992-1997 közötti évekre vonatkozóan a könyvvizsgálók megállapítják, hogy: „mennyiségi szempontból az RTP - a koncessziós szerződésben meghatározottak szerint - alapvetően teljesítette műsorszolgáltatási kötelezettségeit, nagy hangsúlyt helyezve a műsortartalomra vonatkozó kötelezettségre”. A könyvvizsgáló megállapítja, hogy „a rendelkezésre álló dokumentumok, azaz a Könyvvizsgáló és a Hivatalos Könyvvizsgálói Bizottság beszámolóinak vizsgálata során nem jutott a tudomásunkra olyan tény, amely alapján megállapíthatnánk, hogy az elvégzett közszolgálati feladatok és az ezek valós és tényleges költségeire nyújtott kifizetések közötti egyezéssel kapcsolatban benyújtott dokumentumok olyan jelentős érdemi torzításokat tartalmaznának, amelyek érintik azoknak az adott időpontban hatályos jogszabályoknak való megfelelését” (91).
(184)
Több könyvvizsgálói jelentés is megemlíti, hogy az RTP nagyobb összegű kompenzációt is kérhetett volna, erre azonban a közszolgáltatási szerződésekben, a korábbi közszolgáltatási szerződés 15. cikkének (4) bekezdésében és az 1996. évi új közszolgáltatási szerződés 19. cikkének (3) bekezdésében foglalt feltételek miatt nem volt módja. Az 1994., 1996. és 1997. évre vonatkozó külső könyvvizsgálatok kitérnek az RTP-nél a közszolgálat nyújtása során ténylegesen felmerült magas költségek és az RTP részére kifizetett, a felmerült költségeknél alacsonyabb összegű kompenzáció közötti különbségre (92). A könyvvizsgálat által érintett összes évet felölelő végső összefoglaló jelentés kifejezetten kimondja, hogy: „a megítélt és kifizetett kompenzációs költségtérítés minden évben alatta maradt a vonatkozó közszolgálati beszámolókban (RCOPS - Relatório sobre o cumprimento das obrigações de serviço público) feltüntetett összegeknek.” (93).
(185)
Egyes könyvvizsgálatok (az 1992. és 1993. évre vonatkozók kivételével) azt állítják, hogy az RTP túllépte a jogszerű hirdetési időkeretet, azaz a közszolgáltatási szerződésekben engedélyezettnél több hirdetést sugárzott. Az RTP ilyen hirdetésből származó bevételét a műsorszolgáltatásról szóló közleménynek megfelelően a közszolgálati költségek kiszámításakor figyelembe kell venni, mivel a közszolgálatból származó bevételt, a hirdetési bevételeket is ideértve, bele kell számítani a vállalat közszolgálati finanszírozási szükségleteibe.
A hirdetési időkorlát túllépése nem befolyásolta a könyvvizsgáló 1992-1997 közötti évekre vonatkozó elemzését. A közszolgálati kompenzáció megfelelt az RTP által elvégzett közszolgálati feladatoknak, és ezért nem történt túlkompenzálás. Portugália azt is megerősítette, hogy az 1994., 1995. és 1996. évben valamennyi hirdetési nyereséget figyelembe vettek (tehát a hirdetési időkorlát túllépéséből származókat is), és a közszolgálati finanszírozási igényeket ennek megfelelően csökkentették (94). Ami 1996-ot illeti, az új közszolgáltatási szerződés 15. cikke előírta, hogy a kompenzációs összeg meghatározásakor a csatornák üzemeltetéséből származó nyereség nem vehető figyelembe, és az az összes közszolgálati költség kiszámításakor nem számít költségtételnek. A „nyereség” magában foglalja a hirdetési bevételeket. Portugália határozottan megerősítette, hogy a hirdetési nyereséget levonták a szükséges kompenzáció összegéből (95).
(186)
Ami az 1998. évet illeti, a BDO Binder külső könyvvizsgáló megvizsgálta az RTP közszolgálati feladata és az ehhez kapcsolódó költségek közötti kapcsolatot. A BDO Binder jelentése több jövőre vonatkozó ajánlást is megfogalmaz, és javasolja az RTP belső ellenőrzésének megerősítését a belső előírásoknak való megfelelés biztosítása érdekében, olyan megállapítást azonban nem tartalmaz, amely szerint az RTP túlzott összegű kompenzációban részesült volna az általa elvégzett közszolgálati feladatokért, illetve amely szerint az RTP által készített közszolgálati beszámolóban szereplő és a Bizottság 2003. október 15-i határozatában felhasznált számadatok nem lennének megbízhatók. A BDO Binder jelentése a konkrét számadatok említésekor utal arra, hogy egyes eszközökről nem készült leltár. A jelentés ugyanakkor a jelek szerint az eszközökről készült leltár hiányát kifogásolja (96), és nem von le olyan következtetést, hogy a vonatkozó beruházásokra nem került sor, és ezért a beruházások értékét helytelenül számolták el. Amint azonban azt Portugália hangsúlyozta, a vonatkozó beruházásokkal kapcsolatos értékeket mindenesetre nem vették figyelembe a kompenzációs számítás során, ami kizárta, hogy a befektetett eszközök amortizációs költségére visszatérítést igényeljenek.
(187)
A hirdetési időkorlátok túllépése tekintetében a BDO Binder jelentése megállapította, hogy a hirdetési bevételeket a közszolgálati finanszírozási igények kiszámításakor figyelembe vették. A többi esethez hasonlóan, a könyvvizsgáló e tényezők egyike alapján sem vélekedett úgy, hogy az RTP nem teljesítette közszolgálati kötelezettségeit, és túlkompenzációt sem állapított meg.
(188)
Az e határozatban foglalt elemzés szempontjából azonban ennél is fontosabb a BDO Binder jelentésének azon megállapítása (amelyet a SIC sem vitatott), hogy az RTP közszolgálati kötelezettségei teljesítéséhez akár 25 milliárd PTE-t is igényelhetett volna, azonban csupán 14 milliárd PTE-t fizettek ki a részére. Ez azt jelenti, hogy a BDO Binder jelentése nem állapít meg túlkompenzációt, hanem éppen ellenkező következtetésre jut.
(189)
Az RTP átszervezéséről szóló NN 31/06. sz. ügyben hozott határozatban foglaltak szerint a PriceWaterhouseCoopers külső könyvvizsgálat során megvizsgálta, hogy a portugál hatóságok által benyújtott pénzügyi információk összhangban álltak-e az RTP 1991-2003 közötti időszakra vonatkozó pénzügyi beszámolóival, a közszolgálati beszámolókban feltüntetett összegekkel és más olyan információforrásokkal, amelyek a könyvvizsgáló megítélése szerint fontosak voltak az ellenőrzött könyvvizsgálatok megfelelőségének biztosításához (lásd az NN 31/06. sz. ügyben hozott határozat (38) preambulumbekezdését). A PWC ellenőrzési jelentése érdemi észrevételek nélkül hitelesítette az adatokat (lásd az NN 31/06. sz. ügyben hozott határozat (52) preambulumbekezdését). A PWC ellenőrzési jelentése kifejezetten megerősítette, hogy az RTP részére közszolgálati kompenzációként kifizetett összegek megfeleltek a minisztertanácsi rendeletekben szereplő összegeknek (lásd az NN 31/06. sz. ügyben hozott határozat (41) preambulumbekezdését és 39. táblázatát). A PWC ellenőrzési jelentése észrevételezte az RTP átfogó alulfinanszírozottságát. Rámutatott, hogy a közszolgáltatási szerződések értelmében visszatérítésre jogosult közszolgálati feladatokon túl az RTP olyan közszolgálati feladatokat is ellátott, amelyekért nem igényelhetett állami költségtérítést. A Bizottság az NN 31/06. sz. ügyben hozott határozatában kimondta, hogy a PWC ellenőrzési jelentése ennélfogva megalapozottan támaszkodott az RTP pénzügyi beszámolóira, és megállapította, hogy az RTP valóban krónikusan alulfinanszírozott. E határozat alkalmazásában ezért a közszolgálati beszámolók külső könyvvizsgálatain túl a PWC ellenőrzési jelentése további bizonyítékként szolgál arra vonatkozóan, hogy a Bizottság által a 2005/403/EK határozatban felhasznált adatok helyesek voltak.
(190)
A panaszos azon érvelését illetően, amely szerint az állami könyvvizsgáló, a Tribunal de Contas 8/2002 sz. jelentését kellene figyelembe venni, a Bizottság az e határozatban foglalt értékelés során valóban figyelembe vette ezt a jelentést. Elsőként, el kell ismerni, amint azt a SIC is tette, hogy a 8/2002. sz. ellenőrzési jelentés az 1997-2000 közötti időszakot öleli fel, ezért csak az 1997. és 1998. év szempontjából releváns. Noha a jelentés tartalmaz a korábbi évekre vonatkozó adatokat, ezek az RTP általános pénzügyi helyzetének alakulását voltak hivatottak szemléltetni, de nem képezték a Számvevőszék vizsgálatának tárgyát.
(191)
Ennél is fontosabb, hogy a 8/2002 sz. jelentés nem tár fel szabálytalanságot az RTP finanszírozásában, és túlkompenzációt sem állapít meg az 1997-2000 közötti évekre (illetve a többi évre) vonatkozóan. Éppen ellenkezőleg, a 8/2002 sz. jelentés számos olyan esetet említ, amikor az RTP strukturális pénzügyi nehézségekkel küzdött. Ennek megfelelően a Bizottságnak a 8/2002 sz. jelentés alapján nem áll módjában megállapítani, hogy adott költségtérítések túlkompenzációnak és jogellenes állami támogatásnak minősülnek. Éppen ellenkezőleg, a 8/2002 sz. jelentés kifejezetten megerősíti, hogy 1993-től 1999 végéig az RTP túlélését csak a vállalat folyamatos és növekvő eladósodása biztosította.
(192)
A panaszos említése szerint a 8/2002 sz. jelentés több ízben bírálja a vállalat vezetőségét, és felhívja a figyelmet olyan hiányosságokra, amelyeket el lehetett volna kerülni. A 8/2002 sz. jelentés célja az volt, hogy általános áttekintést adjon az RTP vezetőségének és a televíziós közszolgálat nyújtásának hatékonyságáról, eredményességéről és gazdaságosságáról. Amint arra a panaszos felhívta a figyelmet, a 8/2002 sz. jelentés közölte, hogy az RTP rugalmatlan struktúrája és túlzott személyzeti hierarchiája miatt alacsony hatásfokkal biztosította a közszolgálatot. A 8/2002 sz. jelentés ezenfelül bírálta a közszolgálat fogalmának rendkívül megfoghatatlan és általános meghatározását, valamint a közszolgáltatási szerződéseket, amelyek az állami könyvvizsgáló szerint kedveznek a szakszerűtlen vezetésnek.
(193)
Az RTP közszolgálati feladatának meghatározását azonban a Bizottság a 2003. november 15-i határozatában már megvizsgálta. A T-442/03. sz. ügyben hozott bírósági ítélet kimondta, hogy az RTP közszolgálati feladatának tág meghatározása elfogadható (97). Ami az állítólagos hiányosságokat illeti, a Bizottság fel kívánja hívni a figyelmet arra, hogy ezt a szempontot a műsorszolgáltatásról szóló közlemény alkalmazásakor nem kell figyelembe venni.
(194)
A harmadik kritérium, amelyet a Bizottságnak értékelnie kell, annak meghatározása, hogy a finanszírozás arányos-e a közszolgálat nettó költségével.
(195)
A műsorszolgáltatásról szóló közleményben a Bizottság felsorolta azokat a kritériumokat, amelyek alapján értékeli az állami finanszírozás arányosságát, megkövetelve, hogy az állami támogatás ne lépje túlzott mértékben túl a közszolgálati feladat nettó költségeit, és hogy ne legyenek a piacon olyan torzulások, amelyek a közszolgálati feladat teljesítéséhez nem szükségesek (98).
(196)
Mindenekelőtt a közszolgálati tevékenységek költségének pontos meghatározása érdekében a műsorszolgáltatásról szóló közlemény előírja a költségek és a bevételek megfelelő felosztását a közszolgálati és a kereskedelmi tevékenységek között.
(197)
Amint az e határozat (61)-(67) preambulumbekezdésében szerepel, a közszolgáltatási szerződések meghatározzák a költségek és a bevételek azon felhasználási módszerét, amelyet az RTP-nek alkalmaznia kell. Ebben az esetben elvben a Bizottság feladatát megkönnyíti, hogy az RTP olyan analitikus számviteli rendszert alkalmazott, amely lehetővé teszi a társaság által az egyes visszatéríthető közszolgálati kötelezettségek teljesítése érdekében viselt elszámolható költségek számszerűsítését.
(198)
E rendszer révén az egyes elszámolható kiadási tételeket egy-egy tevékenységhez rendelik hozzá, és következésképpen elosztják az RTP különböző visszatéríthető közszolgálati feladatai között, objektív számviteli elvek alapján.
(199)
Tekintettel arra, hogy az egyes visszatéríthető közszolgálati feladatokból származó bevételeket levonják a közszolgálat működési költségeiből, a rendszer garantálja, hogy az éves kompenzációs kifizetések az egyes közszolgálati kötelezettségek nettó költségére korlátozódnak (lásd e határozat (65) preambulumbekezdését).
(200)
A fentiekre tekintettel a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a költség meghatározásához szolgáló paramétereket elvben tárgyilagos és átlátható módon állapították meg.
(201)
Mindazonáltal a költségkompenzációs szabályok alábecsülhetik az RTP közszolgálati tevékenységéből eredő tényleges nettó költséget, és a tényleges finanszírozási igények strukturális alulfinanszírozásához vezethetnek.
(202)
Amint az a (65) preambulumbekezdésből kiderül - a közszolgáltatási szerződésekben meghatározott költségszámítási módszerrel összhangban - bizonyos közszolgálati költségeket éves kompenzációk révén a fizetésből kizártak (99). Ezenkívül Portugália tájékoztatta a Bizottságot arról, hogy bár az RTP-nek ki kellett fizetnie a héát a kapott éves kompenzációs kifizetések után, a számviteli szabályokkal összhangban az ebből eredő költségeket nem lehetett figyelembe venni (lásd a (94) preambulumbekezdést). Végül az RTP a közszolgálati beszámolóiban nem tüntette fel a közszolgálati tevékenységhez szükséges eszközökre irányuló összes beruházást, bár azokat pénzügyi számláiban elkönyvelte (lásd a (67) preambulumbekezdést).
(203)
Az Amszterdami Jegyzőkönyv alapján azonban a közszolgálati műsorszolgáltatók finanszírozása a tagállamok feladata. Ebben az esetben Portugália úgy határozott, hogy nem téríti vissza a szolgáltató feladatai teljesítése érdekében viselt költségeinek egy részét.
(204)
A szóban forgó esetben az állam nemcsak éves kompenzációs kifizetésekben részesítette az RTP-t, hanem pótlólagos finanszírozást is biztosított a számára részvénytőke-emelés, kölcsönök és a társadalombiztosításért felelős szervvel kötött megállapodás formájában. A műsorszolgáltatásról szóló közlemény 57. bekezdésével összhangban a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy valamennyi támogatás arányos-e a közszolgálat nettó költségeivel. Az RTP finanszírozása csak ekkor tekinthető az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdésével összeegyeztethetőnek.
(205)
A Bizottság továbbá úgy értékeli, hogy - a közszolgáltatási szerződések értelmében - az RTP-re háruló, kompenzációra nem jogosult közszolgálati kötelezettségek jogszerű és világosan meghatározott, az állam által hivatalosan a közszolgálat nyújtójára ruházott kötelezettségnek tekinthetők. Következésképpen - az állami támogatási szabályokkal összhangban - Portugália az RTP közszolgálati nettó költségeinek az összességét finanszírozhatja.
(206)
A (207) preambulumbekezdésben látható 6. táblázat áttekintést nyújt az RTP-nek az irányadó költség-elszámolási szabályok szerint kiszámított közszolgálati költségeiről (beruházási költségek és nettó működési költségek), valamint a beruházások és a működési költségek címén kapott kompenzációkról.
(207)
Elsősorban a közszolgálati tevékenységhez szükséges eszközökre irányuló beruházásokat (5. táblázat), valamint a beruházások finanszírozására szolgáló kompenzációkat (2. táblázat) mutatja be. Másodsorban bemutatja az RTP nettó működési költségeit (4. táblázat), valamint az e költségekre előirányzott kompenzációs kifizetéseket (1. táblázat). Végül a táblázat tartalmazza a társadalombiztosítással kötött megállapodásból és az 1998. évi kölcsönből eredő eseti támogatásokkal nyújtott pénzügyi előnyt.
6. táblázat
A finanszírozási igények és a közszolgálat nettó működési költségeinek összefoglalása az elszámolási szabályok alapján
(millió PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Összeg
Beruházási költségek
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Tőkeinjekciók
-0
-0
-10 000,0
-12 800,0
-10 000,0
-14 000,0
-0
-46 800,0
A beruházási költségek és a kompenzáció közötti különbség
2 632,6
2 102,0
-7 236,1
-11 807,3
-8 519,6
-9 962,6
6 054,2
-26 736,8
A közszolgálat működési költségei
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
116 456,1
Kompenzációs kifizetések
-6 200,0
-7 100,0
-7 145,0
-7 200,0
-14 500,0
-10 350,0
-14 000,0
-66 495,0
Társadalombiztosítás
-
-1 206,0
-
-
-
-
-
-1 206,0
Kölcsön
-20 000,0
-20 000,0
A működési költségek és a kompenzáció közötti különbség
518,2 (100)
- 346
1 239,1
903,3
2 717,1
27 622,1
-3 898,7
28 755,1
Forrás: pénzügyi beszámoló és közszolgálati beszámolók.
(208)
A (201) és (202) preambulumbekezdésben hangsúlyozottak szerint a Portugália által kiválasztott éves kompenzációs kifizetések rendszerének velejárója volt, hogy az RTP által biztosított közszolgálati feladatok tényleges költségeit alulbecsülték, ami által a rendszer tartozások felhalmozódásához vezetett. Az RTP pénzügyi egyensúlyának fenntartása céljából egy második fázisban Portugália eseti támogatásokat alkalmazott az RTP közszolgálati szolgáltatásai költségeinek finanszírozásához.
(209)
Amint az a (207) preambulumbekezdés 6. táblázatában látható, a tőkeinjekció 26 736,8 millió PTE-vel túlkompenzálta a közszolgálati beruházásokat, miközben a működési költségek a kompenzációs kifizetésekkel és egyéb eseti támogatásokkal szemben 28 755,1 millió PTE összegben alulfinanszírozottak voltak. Noha a tőkeinjekciók alapvető célja az eszközberuházások finanszírozása volt, azokat a felhalmozódott tartozások visszafizetésére is felhasználták.
(210)
A (207) preambulumbekezdésben szereplő 6. táblázatból az is kiderül, hogy a teljes kompenzáció 2 018,3 millió PTE-vel alacsonyabb volt, mint a közszolgálati szolgáltatás nettó költsége (28 755,1 PTE mínusz 26 736,8 millió PTE). Következésképpen a Bizottság úgy döntött, hogy - az uniós szabályokkal összhangban - az állam által nyújtott finanszírozás arányban áll az RTP nettó működési közszolgálati költségeivel a vizsgálat tárgyát képező időszak vonatkozásában. Ez a megállapítás - a Bizottság kezdeti feltevésével ellentétben - akkor is helytálló, ha a cégbejegyzési illetékek és díjak alóli mentességből származó 11 000 000 PTE-t állami támogatásnak tekintjük (lásd e határozat (119) és (120) preambulumbekezdését). Az RTP még az említett összeggel együtt is 2 007,3 millió PTE értékben alulfinanszírozott lenne.
(211)
A Bizottság úgy véli, hogy a kapott pénzeszközök feltehetően még az állam által az RTP-re bízott közszolgálati feladatok megvalósításához szükséges összes nettó költségnél is alacsonyabbak voltak, figyelembe véve, hogy a (207) preambulumbekezdésben szereplő 6. táblázat nem tartalmazza az RTP 1992-1998 közötti időszakra vonatkozó közszolgálati költségeinek összességét.
(212)
A műsorszolgáltatásról szóló közleménnyel összhangban a Bizottságnak bizonyságot kell szereznie nemcsak arról, hogy az állam által nyújtott finanszírozás arányban áll a közszolgálat nyújtásának nettó költségeivel, hanem arról is, hogy a piac nem torzult - a közszolgálati feladatok ellátásához szükséges mértéken túl - a közszolgálati tevékenységekből eredő kereskedelmi tevékenységeket illetően, amelyekre vonatkozóan nem lehetséges a költségek pontos hozzárendelése bevételi oldalról. Ilyen torzulás áll fenn, amennyiben az RTP előidézi a piacon a hirdetési díjak csökkenését, amivel csökkenti a versenytársak bevételeit (101). Ebben az esetben az RTP nem maximálná kereskedelmi bevételeit és szükségtelenül emelné az állami finanszírozási igényeket. A műsorszolgáltatásról szóló közleménnyel összhangban az ilyen magatartás, ha bizonyítást nyer, nem tekinthető a műsorszolgáltatóra ruházott közszolgálati feladatok lényegéből adódónak (102).
(213)
A vizsgálati eljárást megindító 2001. november 15-i határozatában a Bizottság kijelentette, hogy ha az ilyen magatartás bizonyítást nyerne, egy esetleges túlkompenzáció értékelésekor figyelembe venné ezeket a torzulásokat és az azokból adódó nagyobb mértékű állami finanszírozási igényt. Az eljárás e szakaszában a Bizottság utalt arra, hogy „azon információk alapján, amelyek ebben a pillanatban a Bizottság birtokában vannak, nem állapítható meg, hogy az RTP ilyen magatartást tanúsított volna” (103).
(214)
Az üggyel kapcsolatos eljárás megindítására vonatkozó észrevételek benyújtására irányuló felhívást követően a Bizottság egyetlen olyan észrevételt sem kapott az RTP versenytársaitól, amely arra utalna vagy bizonyítaná, hogy az RTP olyan, a kereskedelmi piacon versenyellenes magatartást tanúsított volna, amely a Szerződéssel összeegyeztethetetlen, nagyobb mértékű állami támogatáshoz vezethetne (104).
(215)
Ebben az összefüggésben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy semmi nem utal ilyen magatartásra. Tehát a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy úgy tűnik, hogy az RTP a kereskedelmi piacon nem tanúsított versenyellenes, nagyobb mértékű állami finanszírozási igényeket eredményező magatartást, és e magatartás eredményeként nem történt túlkompenzáció.
(216)
A fentiekre tekintettel a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a társadalombiztosításért felelős szervvel kötött megállapodást, a tőkeinjekciókat és az alárendelt kölcsönt, valamint a cégbejegyzési illetékek és díjak alóli mentességet állami támogatásnak kell tekinteni az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében. Ennek ellenére az RTP-nek az eseti támogatásokon alapuló finanszírozása az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdésével összhangban összeegyeztethető a belső piaccal. A teljes finanszírozás arányos a világosan meghatározott és az RTP-re ruházott közszolgálati kötelezettségeknek megfelelő nettó költségekkel. Következésképpen, az állami finanszírozás nem érintette az uniós érdekkel ellentétes mértékben az uniós kereskedelem feltételeit, sem az Unión belüli versenyt az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdésével összhangban (105).
VI. KÖVETKEZTETÉS
(217)
A Bizottság megállapítja, hogy Portugália jogszerűtlenül, az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével biztosította a szóban forgó eseti támogatásokat (106). Ez nem vonatkozik a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (1) bekezdésével összhangban a közjegyzői okiratba foglalás díja és a közzétételi díjak alól biztosított mentességre, mivel ezek az intézkedések az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében nem minősülnek állami támogatásnak.
(218)
A (143) preambulumbekezdésben foglaltak szerint a Bizottság megállapítja, hogy a társadalombiztosításért felelős szervvel kötött 1993. évi megállapodás, az 1994 és 1997 között nyújtott tőkeinjekciók és az 1998. évi alárendelt kölcsön állami támogatásnak minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében. Hasonlóképpen állami támogatásnak minősül a cégbejegyzési illetékek alóli, a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (1) bekezdése szerinti mentesség, valamint a díjak és illetékek alóli, a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdése szerinti mentesség. Az eseti támogatásokat állami források formájában nyújtották és azok az RTP előnyben részesítésével torzíthatják a belső piaci versenyt, valamint érinthetik a kereskedelmet.
Az eseti támogatások nem tesznek eleget az Altmark-ítéletben foglalt feltételeknek, mivel nem értékelhetők olyan kompenzációs rendszer keretében, amelyben a paramétereket tárgyilagos és átlátható módon előzetesen megállapították volna. Továbbá az RTP-t nyilvánvalóan nem nyilvános pályázat útján választották ki, amely garantálná a lehető legalacsonyabb költségszintet, és nincsenek arra utaló jelek, hogy az eseti kifizetések összegét egy átlagos vállalkozás által viselt költségek elemzése alapján határozták volna meg.
(219)
Az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdésében foglalt mentesség - az RTP-nek a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdése értelmében nyújtott állandó mentesség kivételével - alkalmazandó az eseti támogatásokra. Az elemzéssel összhangban a támogatások világosan meghatározott és a 21/92. sz. törvénnyel és a közszolgáltatási szerződésekkel megfelelően az RTP-re bízott közszolgálati kötelezettségeket ellentételeztek. Az eseti támogatások arányosak az RTP nettó közszolgálati működési költségeivel. Az eseti támogatások nem torzítják a versenyt az uniós érdekekkel ellentétes mértékben, mivel arányosak az RTP nettó közszolgálati költségeivel. Az RTP kereskedelmi tevékenységei során nem tanúsított versenyellenes magatartást.
(220)
A Bizottság megállapítja, hogy a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdésében biztosított állandó mentesség a belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatásnak minősül, mivel nem tekinthető az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése szerinti általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetéséért járó kompenzációnak. Portugáliának ezért el kell törölnie az említett törvényt. Ezenfelül gondoskodnia kell arról, hogy az RTP-nek az említett törvény értelmében nyújtott támogatásokat a társaság visszafizesse.
(221)
A fenti következtetésekre tekintettel a Bizottság,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
(1) A Portugália által a Radiotelevisão Portuguesa, SA (RTP) részére nyújtott alábbi eseti támogatások a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősülnek:
a)
1 206 millió PTE összegű tartozás átütemezése Portugália által az RTP javára a társadalombiztosításért felelős szervvel kötött 1993. évi megállapodás formájában;
b)
az 1994 és 1997 közötti, 46 800 millió PTE összegű tőkeinjekciók;
c)
az 1998-ban nyújtott 20 000 millió PTE összegű kölcsön;
d)
a 21/92. sz. portugál törvény 11. cikkének (1) bekezdésében biztosított, cégbejegyzési illetékek alóli ideiglenes mentesség összesen 11 000 000 PTE értékben.
(2) Az e cikk (1) bekezdésében említett állami támogatási intézkedések a Szerződés 106. cikkének (2) bekezdése szerint összeegyeztethetők a belső piaccal, mivel nem vezettek az RTP-re bízott közszolgálati feladatok nettó költségeinek túlkompenzálásához.
2. cikk
A 21/92. sz. portugál törvény 11. cikkének (1) bekezdésében biztosított, a közjegyzői okiratba foglalási díjak és a közzétételi díjak alóli mentesség nem minősül állami támogatásnak.
3. cikk
(1) A 21/92. sz. portugál törvény 11. cikkének (2) bekezdése szerinti, az RTP-nek minden bejegyzési, nyilvántartásba vételi és változásbejegyzési eljáráshoz kapcsolódó illeték és díj megfizetése alóli, korlátozás nélküli mentesítése a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül.
2. A Portugália által a 21/92. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdése alapján jogellenesen, a Szerződés 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével az RTP javára nyújtott állami támogatás a belső piaccal összeegyeztethetetlen.
4. cikk
(1) Portugália hatályon kívül helyezi az e határozat 3. cikkének (1) bekezdésében említett törvényt, és elrendeli az RTP részére a törvény hatályon kívül helyezéséig az említett rendelkezés értelmében kifizetett állami támogatások visszafizetését.
(2) A visszafizetendő összegek tartalmazzák azt a kamatot, amely az összegeknek az RTP rendelkezésére bocsátásától a tényleges visszafizetésig tartó időszak után jár.
(3) A kamatokat a 794/2004/EK rendelet V. fejezetével és a 794/2004/EK rendeletet módosító 271/2008/EK rendelettel összhangban kamatos kamattal kell kiszámítani.
5. cikk
(1) Az 3. cikkben említett törvény alapján odaítélt támogatás visszafizettetése azonnali és tényleges.
(2) Portugália biztosítja, hogy e határozatot az arról szóló értesítéstől számított négy hónapon belül végrehajtsák.
6. cikk
(1) Az e határozatról szóló értesítéstől számított két hónapon belül Portugália benyújtja a Bizottságnak a következő információkat:
a)
a 21/92. sz. törvény 11. cikke (2) bekezdésének eltörlése érdekében hozott intézkedések részletes leírása;
b)
az RTP által visszafizetendő teljes összeg (tőkeösszeg és kamatok);
c)
az e határozatnak való megfelelés érdekében már meghozott és tervezett intézkedések részletes bemutatása;
d)
azt igazoló dokumentumok, hogy az RTP-t felszólították a támogatás visszafizetésére.
(2) Amíg a 3. cikkben említett támogatást teljes egészében vissza nem fizetik, Portugália folyamatosan tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtásának érdekében meghozott nemzeti intézkedések előrehaladásáról. A Bizottság egyszerű kérésére Portugália azonnali tájékoztatást ad az e határozat végrehajtása érdekében már meghozott és tervezett intézkedésekről. Ugyancsak részletes tájékoztatást nyújt az RTP által már visszafizetett támogatásokról és visszakövetelési kamatokról.
7. cikk
Ennek a határozatnak Portugália a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2011. december 20-án.