ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o státní podpoře C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09), kterou Řecko poskytlo některým řeckým kasinům
(oznámeno pod číslem K(2011) 3504)
(Pouze řecké znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/716/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dne 8. července 2009 podalo konsorcium DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (dále jen „stěžovatel“ nebo „kasino Loutraki“) (2) Komisi stížnost na řecké právní předpisy o vytvoření systému vstupních poplatků kasin a tvrdilo, že systém poskytl státní podporu třem provozovatelům, a to Regency Casino Mont Parnès, kasinu Korfu a Regency Casino Soluň (3). Ve zprávě zaslané e-mailem ze dne 7. října 2009 stěžovatel uvedl, že vůči zveřejnění své totožnosti nemá námitky. Dne 14. října 2009 se uskutečnila schůzka mezi zaměstnanci Komise a zástupci stěžovatele. Dopisem ze dne 26. října 2009 poskytl stěžovatel další údaje k doložení své stížnosti.
(2)
Dne 21. října 2009 předala Komise stížnost Řecku a požádala je, aby dotyčné záležitosti objasnilo. Dopisem ze dne 17. listopadu 2009 požádalo Řecko o prodloužení lhůty pro odpověď, jež Komise schválila ve zprávě zaslané e-mailem ze dne 18. listopadu 2009. Řecko Komisi odpovědělo dne 27. listopadu 2009.
(3)
Dne 15. prosince 2009 předala Komise odpověď Řecka stěžovateli. Stěžovatel podal připomínky k odpovědi Řecka dne 29. prosince 2009.
(4)
Dne 25. února, 4. a 23. března a 13. dubna 2010 si Komise od Řecka vyžádala další informace, které Řecko poskytlo dne 10. března a 1. a 21. dubna 2010.
(5)
Rozhodnutím ze dne 6. července 2010 (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) Komise Řecko informovala, že s ohledem na opatření, které Řecko zavedlo, tj. účtování nižší sazby daně ze vstupu do některých kasin, zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie. Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4) a zúčastněné strany byly vyzvány k podání připomínek.
(6)
Dopisem ze dne 9. srpna 2010 požádalo Řecko o prodloužení lhůty pro odpověď, jež Komise schválila dopisem ze dne 18. srpna 2010. Komise obdržela připomínky Řecka k rozhodnutí o zahájení řízení dne 6. října 2010. Další informace týkající se sporného opatření poskytly řecké orgány dne 12. října 2010.
(7)
Po zahájení vyšetřovacího řízení obdržela Komise připomínky dvou zúčastněných stran: zástupců kasina Mont Parnès, jednoho z příjemců podpory na základě opatření, které byly zaslány v dopise ze dne 4. srpna 2010, a zástupců soukromého kasina Loutraki, jež byly zaslány v dopisech ze dne 8. a 25. října 2010.
(8)
Dopisem ze dne 29. října 2010 předala Komise tyto připomínky řeckým orgánům, aby jim umožnila se k nim vyjádřit. V dopise ze dne 6. prosince 2010 se řecké orgány vyjádřily k připomínkám třetích stran, přičemž se mimo jiné snažily objasnit některé aspekty uplatňování dotyčného režimu a výkladu řeckých právních předpisů, jež jsou důležité pro analýzu tohoto případu.
II. POSUZOVANÉ OPATŘENÍ
II.1 Opatření
(9)
Opatření, jež má být posouzeno, spočívá v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou řecké orgány zavedly současným uplatňování řady (5) (částečně závazných) předpisů, které:
-
stanoví jednotný odvod ve výši 80 % z ceny vstupenek a
-
stanoví různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví, a to ve výši 6 EUR v případě kasin ve veřejném vlastnictví a 15 EUR v případě kasin v soukromém vlastnictví,
což pro kasina v soukromém vlastnictví představuje konkurenční nevýhodu.
(10)
Opatření zvýhodňuje veřejná kasina a jedno soukromé kasino (Soluň), jemuž bylo na základě výjimky přiznáno stejné zacházení jako veřejným kasinům, jak je objasněno níže.
II.2 Příjemci
(11)
Příjemci podpory na základě opatření, jež je předmětem analýzy, jsou tato řecká kasina: Mont Parnès (6), Soluň (7), Korfu (8) a Rhodos (9).
(12)
V době vydání rozhodnutí o zahájení řízení se nižší regulovaný vstupní poplatek ve výši 6 EUR vztahoval pouze na tři řecká kasina: Mont Parnès, jehož 49 % akcií bylo privatizováno a 51 % akcií zůstalo pod veřejnou kontrolou; Soluň, které bylo soukromým kasinem, zacházelo se s ním však jako s veřejným kasinem, a Korfu, jež bylo veřejným kasinem. Kasina na Rhodu a Korfu přestala opatření využívat v dubnu 1999 (10) respektive v srpnu 2010 (11), jelikož jakmile byla zcela zprivatizována, přestala účtovat nižší vstupní poplatek.
II.3 Příslušná ustanovení řeckého zákona
(13)
Před liberalizací trhu v roce 1994 působila v Řecku pouze tři kasina, a to Mont Parnès, Korfu a Rhodos. V té době byla kasina veřejnými podniky a jako kluby ve státním vlastnictví je provozoval řecký úřad pro cestovní ruch (EOT) (12). Vstupní poplatek těchto kasin byl stanoven rozhodnutím generálního tajemníka EOT, a to následovně (13):
-
Mont Parnès: v roce 1991 stanovil EOT vstupní poplatek ve výši 2 000 GRD (přibližně 6 EUR) (14);
-
Korfu: v roce 1992 stanovil EOT vstupní poplatek ve výši 1 500 GRD a v roce 1997 jej upravil na 2 000 GRD;
-
Rhodos: v roce 1992 stanovil EOT vstupní poplatek ve výši 1 500 GRD.
(14)
Trh byl na základě zákona č. 2206/1994 liberalizován v roce 1994, kdy se k stávajícím kasinům ve veřejném vlastnictví připojilo šest nově zřízených soukromých kasin (15). Zákon z roku 1994 umožnil udělit celkem čtrnáct licencí, a to pro tři stávající kasina ve veřejném vlastnictví Rhodos, Mont Parnès a Korfu a jedenáct soukromých kasin, jež měla být zřízena (16). Z celkem jedenácti plánovaných nových soukromých kasin však byly licence uděleny pouze šesti kasinům, která posléze začala fungovat, a to kasinům Chalkidiki, Loutraki, Soluň, Rio (Achaia), Xanthi (Thrákie) a Syros (v roce 1995 a 1996); zbývajících pět licencí bylo zrušeno.
(15)
Ustanovení § 2 odst. 10 zákona č. 2206/1994 uvádělo, že vstupní poplatek kasin v určitých oblastech bude stanoven ministerským rozhodnutím; v témže rozhodnutí bude stanoven rovněž procentní podíl poplatku, který představuje příjem řeckého státu. Dne 16. listopadu 1995 rozhodnutí ministra financí (17) stanovilo, že ode dne 15. prosince 1995 jsou všichni provozovatelé kasin, jejichž činnost je upravena zákonem č. 2206/1994 (18), povinni vybírat vstupní poplatek ve výši 5 000 GRD (19) (přibližně 15 EUR) (20). V rozhodnutí se vyžaduje, aby provozovatelé kasin odvedli státu 80 % nominální hodnoty každé vstupenky, zatímco zbývajících 20 %, včetně příslušné DPH, má představovat příjem pro kasino (21). V rozhodnutí je stanoveno, že kasina mohou povolit bezplatný vstup (22). Bez ohledu na částku, kterou skutečně účtují zákazníkům, však musí kasina odvést státu 80 % regulovaného vstupního poplatku (23). Podle rozhodnutí musí kasina odvádět poplatky měsíčně (24). Rozhodnutí rovněž obsahuje ustanovení o zvláštních slevách u vstupenek platných po dobu 15 nebo 30 dnů (25).
(16)
Všechna nová soukromá kasina zřízená podle zákona č. 2206/1994 od roku 1995 uplatňují ministerské rozhodnutí z roku 1995 a účtují (zpravidla, jak bylo objasněno v předchozím bodě) vstupní poplatek ve výši 15 EUR, s výjimkou kasina Soluň, jak bude vysvětleno dále.
(17)
Kasina Mont Parnès, Korfu a Rhodos ve státním vlastnictví však fungovala i nadále jako kluby EOT (26) a až do udělení licencí podle zákona č. 2206/1994 se na ně právní předpisy z let 1994 a 1995 nevztahovaly.
(18)
Z připomínek a vysvětlení vnitrostátních předpisů, které poskytly řecké orgány, Komise vyrozuměla, že systém v praxi fungoval následovně.
(19)
Řecké orgány objasnily, že provozování kasin je v Řecku obecně upraveno zákonem č. 2206/1994. Zvláštní předpisy vztahující se na veřejná kasina, která existovala před přijetím zákona č. 2206/1994, se považují za výjimky, na něž se nevztahují obecná ustanovení zákona (a prováděcí ministerské rozhodnutí z roku 1995), a to až do privatizace těchto kasin a vydání licencí stanovených v zákoně.
(20)
Do doby udělení licencí podle zákona č. 2206/1994 se proto mělo za to, že se na veřejná kasina nevztahuje ministerské rozhodnutí z roku 1995, a to s ohledem na běžný vstupní poplatek ve výši 15 EUR ani s ohledem na požadavek odvést 80 % tohoto poplatku státu. Veřejná kasina začala odvádět 80 % vstupního poplatku teprve po udělení licencí stanovených v zákoně č. 2206/1994 (viz bod 23 a následující body). I pak se však mělo za to, že stávající rozhodnutí EOT, která stanoví výši vstupního poplatku na 6 EUR, představují zvláštní výjimku (stávající lex specialis), která se obecnými ustanoveními zákona č. 2206/1994 a ministerským rozhodnutím z roku 1995 nezměnila, cena vstupního poplatku do veřejných kasin zůstala výjimečně na úrovni 6 EUR a tato kasina odváděla 80 % z poplatku ve výši pouze 6 EUR. Rozhodnutí EOT se považovala za neplatná teprve po privatizaci, kdy již kasina nevlastnil zcela stát. Teprve poté začala kasina účtovat běžný vstupní poplatek ve výši 15 EUR a musela státu odvádět 80 % z částky ve výši 15 EUR.
(21)
Ačkoliv se zdá, že toto mělo být pravidlem, s ohledem na částečnou privatizaci kasina Mont Parnès existovala výjimka, jak potvrdil zákon č. 3139/2003 (který obsahoval rovněž ustanovení o pozdější privatizaci kasina Korfu): v tomto zákoně je výslovně uvedeno, že výše vstupního poplatku do kasina Mont Parnès zůstane ve výši 6 EUR.
(22)
V roce 2000 byl EOT jako provozovatel kasin Korfu a Mont Parnès nahrazen společností Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (společnost pro rozvoj řeckého cestovního ruchu, dále jen „ETA“), kterou zcela vlastnil řecký stát, a od konce roku 2000 do roku 2003, kdy byla kasinům provozovaným společností ETA udělena licence podle zákona č. 2206/1994, se začala ETA nejprve dobrovolně a posléze podle § 24 zákona č. 2919/2001 postupně přizpůsobovat požadavkům, která kasinům ukládal zákon č. 2206/1994, s cílem připravit dva kluby, jež byly dříve ve veřejném vlastnictví, na udělení plné licence a privatizaci (27). Během tohoto přechodného období odváděla společnost ETA státu 80 % z ceny vstupenek do kasin Mont Parnès a Korfu ve výši 6 EUR.
(23)
V roce 2003 bylo kasino Mont Parnès ve veřejném vlastnictví přeměněno na společnost s ručením omezeným a 49 % jeho kapitálu bylo odprodáno soukromému sektoru (28). Licence stanovená v zákoně č. 2206/1994 byla kasinu Mont Parnès udělena v roce 2003 podle zákona č. 3139/2003 (§ 1 odst. 1). Tentýž zákon zachoval výši vstupního poplatku kasina Mont Parnès na úrovni 6 EUR (§ 1 odst. 1 bod vii)).
(24)
V případě kasina Korfu byla licence podle zákona č. 2206/1994 společnosti ETA udělena v roce 2003 na základě zákona č. 3139/2003 (§ 1 odst. 3), takže ETA je mohla zahrnout do pozdější privatizace. Ve stejném ustanovení se uvádělo, že výše vstupního poplatku kasina Korfu bude stanovena novým ministerským rozhodnutím, což znamenalo, že neplatí ministerské rozhodnutí z roku 1995. Podle informací, které má Komise k dispozici, však nebylo nové ministerské rozhodnutí vydáno a kasino Korfu nadále účtovalo poplatek ve výši 6 EUR, a to až do své privatizace v srpnu 2010, kdy začalo účtovat poplatek ve výši 15 EUR (29).
(25)
V případě kasina Rhodos byla licence podle zákona č. 2206/1994 vydána v roce 1996 ministerským rozhodnutím č. Τ/633 ze dne 29. května 1996. Kasino však nadále účtovalo nižší vstupní poplatek a na poplatek ve výši 15 EUR přešlo až po své privatizaci v dubnu 1999: do doby privatizace fungovalo pod kontrolou EOT, a uplatňovalo proto rozhodnutí EOT z roku 1992 (30), které stanovilo výši vstupního poplatku kasina Rhodos ve výši 1 500 GRD.
(26)
Kasino Soluň v soukromém vlastnictví bylo zřízeno a licenci podle zákona č. 2206/1994 obdrželo v roce 1995 (31). Vždy účtovalo nižší poplatek ve výši 6 EUR, který uplatňovala kasina ve veřejném vlastnictví (Mont Parnès a Korfu), a to na základě legislativní vyhlášky č. 2687/1953 (32), která stanoví, že podnikům založeným s pomocí zahraničních investic je poskytnuto přinejmenším stejně příznivé zacházení jako v případě jiných podobných podniků v zemi (33). Když byla tato záležitost jednou nadnesena, správce kasina (tj. Hyatt Regency) požádal, aby byl vstupní poplatek kasina Soluň stanoven ve stejné výši jako v případě kasina Mont Parnès, tj. na 6 EUR. Po obdržení stanoviska Právní rady státu (stanovisko č. 631/1997) byla tato žádost schválena. Od doby vydání licence kasinu Soluň v roce 1995 se na toto kasino vztahoval požadavek odvádět státu 80 % nominální hodnoty vstupenek (34).
III. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(27)
Komise zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, jelikož měla vážné obavy ohledně diskriminačního daňového zacházení s několika konkrétně určenými kasiny v Řecku, která využívala příznivější daňový režim než ostatní kasina v této zemi.
(28)
Komise se domnívala, že se sporné opatření odchyluje od obecných právních předpisů, které stanoví základní úroveň vstupních poplatků kasin, a zlepšilo tudíž konkurenční postavení příjemců.
(29)
Zdálo se, že sporné opatření představuje pro řecký stát ztrátu příjmů a kasinům s nižším vstupním poplatkem poskytuje výhodu. Na tvrzení řeckých orgánů, že přímou výhodu z nižšího vstupního poplatku má zákazník, Komise odpověděla, že příspěvky zákazníkům mohou přestavovat státní podporu pro podnik, pokud jsou tyto příspěvky podmíněny využíváním konkrétního zboží nebo služby od konkrétního podniku (35).
(30)
Komise rovněž podotkla, že se nezdá, že by byla úroveň zdanění stanovena podle situace jednotlivého kasina (36); Komise vyvodila předběžný závěr, že opatření je selektivní (37).
(31)
Komise se domnívala, že sporné opatření může narušit hospodářskou soutěž mezi kasiny v Řecku a na trhu pro nabývání podniků v Evropě. Komise uvedla, že plně respektuje právo členských států regulovat hazardní hry na svém území s výhradou práva EU, nesouhlasí však s tím, že dotyčné opatření nemůže narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Provozovateli v tomto odvětví jsou často mezinárodní hotelové skupiny, jejichž investiční rozhodnutí mohla být tímto opatřením ovlivněna, a kasina mohou do Řecka přitahovat turisty. Komise proto vyvodila závěr, že opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy (38).
(32)
Komise zastávala předběžně názor, že opatření představuje protiprávní podporu, jelikož bylo řeckými orgány zavedeno bez předchozího schválení Komisí, a že může být požadováno navrácení podpory s výhradou článku 15 procesního nařízení (39).
(33)
Komise nezjistila žádné důvody, na jejichž základě by bylo možno sporné opatření považovat za slučitelné s vnitřním trhem; zdálo se, že opatření představuje neoprávněnou provozní podporu pro kasina využívající opatření (40).
(34)
Komise poznamenala, že pokud se potvrdí její obavy, že opatření obsahuje neslučitelnou státní podporu, bude muset podle čl. 14 odst. 1 procesního nařízení nařídit, aby Řecko od příjemců požadovalo navrácení podpory, není-li to v rozporu s obecnými zásadami práva (41).
IV. PŘIPOMÍNKY ŘECKÝCH ORGÁNŮ A ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(35)
V průběhu formálního vyšetřovacího řízení obdržela Komise připomínky Řecka, zástupce společnosti Elliniko Kazino Parnithas AE (dále jen „kasino Mont Parnès“) a zástupců soukromého kasina v Loutraki (dále jen „kasino Loutraki“).
IV.1 Připomínky Řecka a kasina Mont Parnès
(36)
Připomínky, které předložil zástupce kasina Mont Parnès využívajícího opatření, a připomínky obdržené od řeckých orgánů jsou v podstatně totožné a budou v tomto oddíle shrnuty společně.
IV.1.1 Existence podpory
(37)
Řecké orgány i kasino Mont Parnès popírají existenci státní podpory. Tvrdí, že stát nepřišel o žádné příjmy, nebo v případě, že by tomu tak bylo, že kasina nezískala žádnou výhodu.
(38)
Řecké orgány uvedly, že rozdíl v ceně je pouze otázkou regulace cen, jelikož vybíraná daň představuje stejný podíl z příslušné ceny vydaných vstupenek.
(39)
Podle řeckých orgánů není cílem, který sleduje stanovení výše poplatku a požadování odvodu pro stát, zvýšení příjmů státu, nýbrž snaha odradit od hazardních her osoby s nízkými příjmy. Skutečnost, že účtování poplatku vytváří rovněž veřejné příjmy, nemění jeho povahu coby kontrolního opatření. Řecké orgány proto zastávají názor, že požadavek, aby byla zákazníkům vstupujícím do herních oblastí kasin vydána vstupenka se stanovenou cenou, představuje správní kontrolní opatření, které ukládá účtování poplatku, nemá však povahu daně, a nelze je považovat za daňovou zátěž, jak bylo uvedeno v rozhodnutí Rady státu, nejvyššího správního soudu v Řecku, č. 4027/1998 (42).
(40)
Pokud jde o rozdíly v cenách jednotlivých kasin, Řecko uvádí, že se hospodářská a sociální situace jednotlivých kasin liší a není srovnatelná. Řecké orgány tvrdí, že rozdíl mezi poplatky je odůvodněný na základě cílů veřejné politiky: zejména tvrdí, že situace jednotlivých kasin odůvodňuje stanovení jiných cen vstupenek u kasin, která se nacházejí v blízkosti velkých městských center, a u kasin na venkově, kde bydlí převážně venkovské obyvatelstvo, jež má většinou nižší příjmy a nižší úroveň dosaženého vzdělání a je více třeba je odrazovat od hazardních her než obyvatele v městských oblastech, a je zcela v souladu s touto praxí.
(41)
Stěžovatel, kasino Loutraki, poznamenal, že když bylo kasino Korfu v roce 2010 zprivatizováno, vzrostla cena vstupního poplatku z 6 EUR na 15 EUR, což je podle kasina Loutraki v rozporu s tvrzeními týkajícími se veřejné politiky; řecké orgány odpověděly, že odlehlá zeměpisná poloha ostrova Korfu znamená, že toto kasino nesoutěží s ostatními řeckými kasiny, takže nemůže dojít k narušení hospodářské soutěže. Řecké orgány dále tvrdí, že je nezbytné, aby byla výše vstupního poplatku odrazující s cílem ochránit obyvatele Korfu, jelikož změna provozních podmínek kasina po privatizaci nevyhnutelně povede k výraznému zvýšení počtu provozních hodin, celkové úrovně jeho činnosti a jeho přitažlivosti.
(42)
Pokud existuje nějaká výhoda, která byla poskytnuta kasinům s nižším vstupním poplatkem, jelikož přilákají více zákazníků, řecké orgány a kasino Mont Parnès nesouhlasí s názorem, že se musí nutně jednat o ztrátu veřejných příjmů. Není rovněž jisté, zda by v případě, že by byl vstupní poplatek vyšší, tito údajní příjemci podpory vytvořili vyšší příjmy pro stát, takže údajná ztráta příjmů je hypotetická. Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že výhoda v podobě nižšího vstupního poplatku je poskytnuta zákazníkovi a že část poplatku, kterou si ponechává kasino, činí více v případě kasin, která účtují poplatek ve výši 15 EUR, což představuje výhodu pro kasina s vyšším vstupním poplatkem.
(43)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že neexistuje žádný dopad na hospodářskou soutěž ani na obchod, jelikož každé kasino obsluhuje místní trh. Zpochybňují možnost hospodářské soutěže s ostatními formami hazardních her, jak se tvrdí v rozhodnutí o zahájení řízení, a podotýkají, že hazardní hry prostřednictvím internetu jsou v současnosti v Řecku nelegální.
(44)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès uvedly, že i kdyby se uznalo, že nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR mohl ovlivnit nebo dosud ovlivňuje rozhodnutí zahraničních společností investovat do kasin v Řecku, zahraniční společnost může vždy využít legislativní vyhlášku č. 2687/1953, jak to učinila společnost Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE v případě kasina Soluň.
(45)
Stěžovatel tvrdí, že příjemci mohou povolit bezplatný vstup, přičemž musí přesto odvést 80 % poplatku, což podle jeho názoru velmi jasně dokládá, že opatření představuje státní podporu; řecké orgány odpověděly, že tato praxe je výjimečná, jelikož kasina tuto možnost využívají k tomu, aby bezplatný vstup nabídly především zákazníkům z řad VIP nebo celebrit, a že tato praxe je v rozporu s daňovým právem (zákon č. 2238/1994), jelikož se odvod státu ve výši 80 % ceny vstupenky z vlastních zdrojů podniku neuznává jako produktivní výdaj a nelze jej odečíst od příjmů společnosti, takže společnost uplatňující tento postup nese značnou daňovou zátěž.
(46)
Orgány a kasino Mont Parnès Komisi upozornily na další rozdíly mezi kasiny na základě různých daňových a regulačních opatření. Uvedly, že tyto rozdíly zvýhodňují stěžovatele, kasino Loutraki, a vyrovnávají výhody, které mají příjemci v důsledku nižšího vstupního poplatku. Každé kasino zejména odvádí státu určitou část hrubého ročního zisku, podle zákona však kasino Loutraki odvádí nižší část než ostatní kasina. Komise především podotýká, že pokud by skutečně existovala jiná opatření, na která odkázaly řecké orgány a kasino Mont Parnès, pak tato opatření mohou představovat zvláštní opatření podpory ve prospěch kasina Loutraki, jsou-li splněny všechny podmínky stanovené v použitelných právních předpisech EU v oblasti státních podpor. Tato opatření se však každopádně liší od posuzovaného opatření a nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí.
(47)
Řecko rovněž uvedlo, že zvažuje možnost změny své cenové politiky u kasin s cílem odstranit diskriminaci mezi nimi. Dosud však Komisi o zavedení takovéto změny neinformovalo.
(48)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès nepředložily žádné připomínky týkající se slučitelnosti a zákonnosti podpory.
IV.1.2. Vyčíslení a vrácení podpory
(49)
Alternativně řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že i pokud by se zjistilo, že posuzované opatření představuje protiprávní a neslučitelnou státní podporu, bylo by vrácení této podpory v rozporu se dvěma zásadami.
-
Bylo by v rozporu se zásadou přiměřených očekávání občana. Otázka vstupního poplatku do kasin, a zejména skutečnost, nakolik vstupní poplatek představuje pro kasina finanční zátěž, byla předložena Radě státu přibližně před patnácti lety (43). Rada státu na základě vnitrostátního práva rozhodla, že vstupní poplatek nemá povahu daně, což nepřímo prokazuje, že pro kasina nepředstavuje ekonomickou zátěž. Kasina využívající opatření mohla proto přiměřeně jednat na základě předpokladu, že rozdíl v poplatcích nevyvolává otázku státní podpory, jelikož podle vnitrostátního práva se tyto poplatky nepovažovaly za ekonomickou zátěž.
-
Bylo by v rozporu se zásadou, že by se právo nemělo uplatňovat zneužívajícím způsobem. Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že vzhledem k tomu, že kasino Loutraki podalo Komisi stížnost až po patnácti letech od přijetí sporného opatření (v roce 1995), zneužívá své právo obrátit se na Komisi při obraně svých zájmů a práv na základě pravidel týkajících se státních podpor, která jsou obsažena v SFEU.
(50)
Pokud jde o výpočet částky, jež má být navrácena, řecké orgány a kasino Mont Parnès zpochybnily výpočet, který navrhlo kasino Loutraki, podle něhož se má rozdíl v dani za zákazníka, kterou vybrala kasina s vyšším vstupním poplatkem a kasina s nižším vstupním poplatkem, vynásobit počtem zákazníků kasin využívajících opatření. Tento výpočet je podle jejich názoru chybný a svévolný, jelikož není jisté, zda by v případě vyšší ceny vstupenky měla kasina Mont Parnès, Soluň a Korfu (44), která jsou údajnými příjemci podpory, stejnou klientelu.
IV.2 Připomínky kasina Loutraki
(51)
Kasino Loutraki tvrdí, že opatření stanovená ve vnitrostátních právních předpisech představují daňovou diskriminaci ve prospěch některých kasin, jelikož se jednotný odvod státu ve výši 80 % vstupního poplatku do kasin vztahuje na různé daňové základy, konkrétně na dvě různé ceny vstupenek stanovené státem. Vstupní poplatek do kasin využívajících opatření je podstatně nižší než vstupní poplatek u ostatních kasin (6 EUR namísto 15 EUR), což pro stát znamená ztrátu příjmů a vzhledem k narušení hospodářské soutěže, které to způsobuje, představuje státní podporu.
(52)
Kasino Loutraki dále uvádí, že opatření není objektivně odůvodněné, jelikož uložení nižšího vstupního poplatku kasinům využívajícím opatření je ve skutečnosti v rozporu se sociálním cílem a s odůvodněním a charakteristikou stanovení výše vstupního poplatku kasin, jímž se zabývalo rozhodnutí Rady státu č. 4027/1998. Kasino Loutraki uvádí, že nelze přiměřeně tvrdit, že účtováním odlišných cen vstupenek lze dosáhnout správní kontroly a sociální ochrany - v případě kasina Mont Parnès, které se nachází přibližně pouze 20 km od centra Atén, činí vstupní poplatek 6 EUR, zatímco v Loutraki, přibližně 85 km od centra Atén, činí vstupní poplatek 15 EUR; v kasinu Soluň, které se nachází přibližně pouze 8 km od centra Soluně, činí vstupní poplatek 6 EUR, zatímco na Chalkidiki, přibližně 120 km od centra Soluně, činí 15 EUR.
(53)
Kasino Loutraki podotýká, že Řecko původně tvrdilo, že nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR je odůvodněn zvláštní situací každého kasina využívajícího opatření, která souvisí zejména s jeho zeměpisnou polohou (určující některé hospodářské, sociální, demografické a jiné zvláštní znaky), avšak po privatizaci v srpnu 2010 začalo kasino Korfu účtovat poplatek ve výši 15 EUR bez jakéhokoli vysvětlení, proč již tyto zvláštní okolnosti neplatí.
(54)
Co se týká vyčíslení částky, jež má být navrácena, kasino Loutraki tvrdí, že dotyčnou částku představuje rozdíl v dani odvedené za zákazníka, který je vynásoben počtem zákazníků kasin využívajících opatření.
(55)
Pokud jde o zvláštní opatření, na něž odkázaly řecké orgány a kasino Mont Parnès a která podle jejich názoru zvýhodňují kasino Loutraki, přičemž hlavním opatřením je to, že kasino Loutraki údajně odvádí státu nižší podíl hrubého ročního zisku než ostatní kasina, kasino Loutraki tvrdí, že v praxi platí stejnou částku jako jeho konkurenti, a to na základě zvláštní dohody s orgány.
V. POSOUZENÍ
(56)
Posuzované opatření spočívá v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou řecké orgány zavedly současným uplatňováním řady předpisů (45), které stanoví jednotný odvod ve výši 80 % vstupního poplatku kasin a různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví, a to 6 EUR v případě kasin ve veřejném vlastnictví a 15 EUR v případě kasin v soukromém vlastnictví, což pro soukromá kasina představuje konkurenční nevýhodu (46).
V.1 Existence státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(57)
V zájmu zjištění, zda opatření představuje státní podporu, na niž se vztahuje Smlouva o fungování Evropské unie (SFEU), musí Komise posoudit, zda opatření splňuje podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 této smlouvy. V čl. 107 odst. 1 se uvádí: „Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak.“
(58)
Komise v souladu s tím posoudí, zda sporné opatření splňuje všechny čtyři podmínky, které se požadují, má-li opatření představovat státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1.
V.1.1 Poskytnutá výhoda
(59)
Aby opatření představovalo státní podporu, musí příjemcům poskytovat výhodu v podobě osvobození od poplatků, které by museli obvykle hradit ze svých rozpočtů.
(60)
Řecké orgány za prvé uvedly, že opatření nespadá do oblasti působnosti pravidel státní podpory, jelikož výše příspěvku, který musí všechna kasina působící v Řecku odvádět státu, je stejná a činí 80 % hodnoty každé vstupenky, přičemž rozdíl v zacházení vyplývá z cenové politiky stanovené v právních předpisech z let 1994 a 1995, které určily výši vstupního poplatku kasin, jimž byla udělena licence podle zákona č. 2206/1994, na 15 EUR.
(61)
Řecké orgány rovněž tvrdí, že vstupní poplatek je pouze správním kontrolním opatřením a nemá povahu daně, jelikož podle rozhodnutí Rady státu č. 4025/1998 má stanovení výše vstupního poplatku do kasin sociální povahu a nepředstavuje daňové opatření.
(62)
Především je třeba uvést, že stanovení výše poplatků zákonem č. 2206/1994 nelze snadno popsat jako typickou cenovou politiku, jelikož se zdá, že všechna kasina mohou zákazníkům účtovat nižší vstupní poplatek či jim dokonce povolit bezplatný vstup, ačkoliv ve všech případech musí státu odvést 80 % hodnoty vydané vstupenky bez ohledu na částku, která byla zákazníkovi skutečně účtována.
(63)
Při uplatňování pravidel EU v oblasti státních podpor není každopádně důležité, zda je posuzované opatření daňovým opatřením nebo opatřením týkajícím se stanovení ceny, jelikož se článek 107 vztahuje na podpory „v jakékoli formě“, které poskytují výhodu. Skutečnost, že prvořadým cílem není vytvoření daňových příjmů, sama o sobě nepostačuje k tomu, aby se toto opatření nepokládalo za státní podporu.
(64)
I pokud se připustí, že stanovení výše vstupního poplatku kasin může mít sociální cíl, je nutno otázku, zda opatření představuje výhodu rovnající se státní podpoře, posoudit z hlediska dopadů na jednotlivé podniky, aby bylo možno určit, zda některé podniky přispívají k veřejným příjmům méně. Vzhledem ke skutečnosti, že výjimka týkající se uplatňování obecného vstupního poplatku ve výši 15 EUR byla konkrétním kasinům udělena jednotlivě, a zejména vzhledem k tomu, že odvod státu ve výši 80 % je nutno platit na základě nižšího vstupního poplatku, který tato kasina požadují (v zásadě viz výše), je těmto kasinům poskytnuta výhoda.
(65)
Komise uznává právo členských států vymezit na základě svého vnitrostátního práva určité opatření jako daňové opatření či jinak. Posouzení ze strany Komise není v žádném případě zaměřeno na výklad vnitrostátního práva. Toto opatření však umožňuje pravidelné průběžné odvody státu ve výši 80 % ceny každé vstupenky vydané každým kasinem. Komise mimoto podotýká, že podle vnitrostátního práva (zejména zákona č. 2206/1994 a ministerského rozhodnutí z roku 1995) musí být splatné částky uloženy u příslušného finančního úřadu odpovědného za daň z příjmu (47). Ačkoliv klasifikace opatření podle vnitrostátního práva zůstává nedotčena, Komise poznamenává, že opatření má účinky podobné účinkům daňového opatření. V souladu s tím bude proto Komise výhradně pro účely tohoto rozhodnutí a posouzení podle práva EU v oblasti státních podpor odkazovat na opatření jako na „daňové opatření“, „daň“ nebo „zdanění“.
(66)
Posuzované opatření, tj. daňová diskriminace způsobená společným účinkem jednotné daně ze vstupu uplatňované na různé regulované vstupní poplatky, znamená pro kasina v Řecku, která vlastní stát, výhodu oproti kasinům v soukromém vlastnictví. Společný účinek těchto dvou opatření státu je ten, že zatímco kasina v soukromém vlastnictví musí státu odvádět daň ze vstupu ve výši 12 EUR za osobu (80 % z 15 EUR), kasina ve vlastnictví státu platí pouze 4,80 EUR (80 % z 6 EUR) (48).
(67)
Tímto opatřením řecký stát zbavuje veřejná kasina zátěže, kterou by musela jinak nést, pokud by zdanění nebylo diskriminační a bylo by z hlediska hospodářské soutěže neutrální. Nediskriminační zdanění, které je z hlediska hospodářské soutěže neutrální, bylo v Řecku v zásadě zavedeno zákonem č. 2206/1994 o zřízení, organizaci a provozování kasin a o dohledu nad nimi, který stanovil vstupní poplatek ve výši 15 EUR a daň odváděnou státu ve výši 80 % z tohoto vstupního poplatku. Řecký stát však tento nediskriminační a z hlediska hospodářské soutěže neutrální systém zdanění neuplatňuje na veřejná kasina (ani na soukromé kasino Soluň, s nímž se zachází stejně) a místo toho jim povolil hradit daň ze vstupu ve výši pouze 4,80 EUR: proto tyto podniky zvýhodnil. Tato kasina hradí ze svého celkového příjmu nižší daň za osobu. Jejich celkové příjmy zahrnují nejen příjmy plynoucí ze vstupních poplatků (výhradně z ceny vstupenek), nýbrž rovněž z jiných zdrojů výnosů, jako jsou hazardní hry, ubytování, služby barů a restaurací, představení atd.
(68)
Podle ustálené judikatury zahrnuje státní podpora nejen pozitivní výhody, nýbrž rovněž opatření, která snižují výdaje, jež jsou obvykle hrazeny z rozpočtu podniku, a která tudíž sice nepředstavují dotace v úzkém slova smyslu, mají však podobný charakter a stejný účinek (49). Tato výhoda může být poskytnuta prostřednictvím různých forem snížení daňové zátěže podniků, včetně snížení daňového základu.
(69)
V tomto případě získala kasina Korfu, Mont Parnès a Soluň (a do roku 1999 rovněž kasino Rhodos) (50) výhodu podobnou snížení daňového základu, jelikož se (jak bylo objasněno výše) na tato kasina vztahují zvláštní ustanovení, podle nichž je daň, kterou odvádějí za osobu, jíž je povolen vstup do kasina, na nižší úrovni, než je úroveň, která je uložena ostatním kasinům.
(70)
Řecké orgány uvedly, že přímou výhodu z nižšího vstupního poplatku má zákazník. I kdyby však bylo možno tvrdit, že výhodu v důsledku nižší daně ze vstupu mají rovněž zákazníci, jelikož platí nižší celkovou cenu, nebrání to tomu, aby opatření poskytovalo výhodu příslušným podnikům, v tomto případě kasinům využívajícím opatření, jelikož tyto podniky platí nižší částku daně z obdrženého poplatku za zákazníka.
(71)
V případech týkajících se daní bylo prokázáno, že osvobození od daně placené jmenovitě zákazníkem, kterou však vybírá dodavatel, může představovat státní podporu stejně jako jiné pobídky pro spotřebitele, aby nakupovali konkrétní zboží a služby (51).
(72)
V souladu s minulou praxí se Komise domnívá, že snížení daní u spotřebitelů může představovat státní podporu pro podniky, je-li toto snížení podmíněno využíváním konkrétního zboží nebo služby konkrétního podniku (52). Tvrzení, že přímou výhodu má spotřebitel, proto nebrání tomu, aby se opatření považovalo za státní podporu.
(73)
Vzhledem k běžné obchodní praxi kasin v Řecku spočívající v upuštění od vstupního poplatku při současném odvodu daně ze vstupu státu (80 % nominální hodnoty vstupenky) je výhoda poskytnutá veřejným kasinům prostřednictvím daňové diskriminace ještě větší, jelikož náklady na vstup zákazníka jsou u soukromých kasin, u nichž splatná daň ze vstupu činí 12 EUR, podstatně vyšší než je tomu u veřejných kasin, která musí z celkových příjmů ze své činnosti financovat pouze částku ve výši 4,80 EUR.
(74)
Řecké orgány uvedly, že praxe spočívající v povolování bezplatného vstupu do kasin využívajících opatření v určitých dnech v týdnu je výjimečná. Ve vnitrostátních právních předpisech (ministerské rozhodnutí z roku 1995) je však toto výslovně umožněno. Řecko tvrdilo, že tato praxe je vyhrazena pro VIP nebo celebrity, Komise však má k dispozici důkazy ve formě veřejně dostupných informací, jako jsou letáky nabízející bezplatný vstup, jež jsou distribuovány v novinách nebo zveřejněny na internetu, prokazující, že v určitých dnech v týdnu (a to každý týden) je všem zákazníkům běžně umožněn bezplatný vstup (kasino Soluň na svých internetových stránkách například uvádí, že od neděle do čtvrtka trvale umožňuje bezplatný vstup) (53). Nezdá se, že by u kasin využívajících opatření byla tato praxe spočívající v bezplatném vstupu výjimečná.
(75)
Řecko tvrdilo, že tato praxe je v rozporu s vnitrostátním daňovým právem; Komise podotýká, že možnost povolit bezplatný vstup je výslovně uvedena ve vnitrostátních právních předpisech týkajících se kasin a že kasina využívající opatření ji zjevně uplatňují.
(76)
Řecko uvedlo, že odvod státu ve výši 80 % ceny vstupenky hrazený z vlastních zdrojů kasina se neuznává jako produktivní výdaj a podle řeckého daňového zákona jej nelze odpočítat od příjmů společnosti, takže se společnost, která uplatňuje tuto praxi, vystavuje značné daňové zátěži. Komise poznamenává, že tato argumentace ve skutečnosti podporuje tvrzení stěžovatele, že kvůli značné daňové zátěži vyplývající z placení daně z vlastních příjmů si soukromé kasino ve skutečnosti nemůže dovolit, aby umožňovalo bezplatný vstup; podporuje tudíž tvrzení, že kasina s nižším vstupním poplatkem jsou zvýhodněna.
(77)
Řecko rovněž tvrdilo, že vzhledem ke skutečnosti, že si kasina ponechávají 20 % z rozdílného vstupního poplatku, je výhoda poskytnuta kasinům účtujícím vyšší cenu, která zajišťuje čistý příjem ve výši 3 EUR v porovnání s částkou ve výši 1, 20 EUR, kterou získají veřejná kasina. Toto tvrzení je zavádějící, jelikož opomíjí dvě skutečnosti, jež mají pro náležité pochopení skutečných účinků opatření narušujících hospodářskou soutěž zásadní význam. Na straně jedné skutečnost, že orgány stanovily ceny vstupenek, včetně daně ze vstupu, u některých kasin na nižší úrovni, což tato kasina činí přitažlivějšími pro zákazníky, a toto i) mění poptávku v porovnání se strukturou, která by existovala, pokud by kasina soutěžila pouze na základě svých vlastních schopností, tj. na základě individuálního rozsahu a kvality poskytovaných služeb, a ii) za jinak stejných podmínek uměle zvyšuje počet vstupů. Příjem ze vstupních poplatků představuje na druhou stranu (jak bylo objasněno výše) pouze omezenou část celkových příjmů, které zákazník, jehož kasino přiláká, vytvoří pro podnik a z nichž musí kasina platit daň ze vstupu.
(78)
Skutečnost, že daňová diskriminace poskytuje výhodu, se uznává v samotných vnitrostátních právních předpisech. Jak uvedly řecké orgány, kasino Soluň může účtovat nižší vstupní poplatek a odvádět nižší daň na základě legislativní vyhlášky z roku 1953, podle níž je podnikům založeným s pomocí zahraničního kapitálu přiznáno nejpříznivější zacházení poskytované domácím podnikům. Ačkoliv řecké orgány trvají na tom, že dotyčný režim není výhodný, uplatňují tento právní předpis na kasino Soluň z toho důvodu, že představuje nejpříznivější zacházení poskytované domácím podnikům na rozdíl od nevýhodnějšího zacházení uplatňovaného na ostatní soukromá kasina.
(79)
Alternativně řecké orgány a kasino Mont Parnès upozorňují na další rozdíly mezi kasiny na základě daňových nebo regulačních opatření, které podle nich zvýhodňují stěžovatele, kasino Loutraki, a vyrovnávají tudíž případné výhody, které mají příjemci v důsledku nižšího vstupního poplatku (54); Komise poznamenává, že tvrzení, že by jedno opatření (rozdíl ve všeobecném zdanění) mělo být vyrovnáno jiným opatřením (rozdíl v cenách vstupenek a zvláštní daň odváděná z těchto vstupenek), nelze uznat jako argument podporující názor, že posuzované opatření nepředstavuje podporu. Tyto aspekty se každopádně liší (jak již bylo zmíněno) od posuzovaného opatření a nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí (viz 46. bod odůvodnění).
(80)
Komise vyvozuje závěr, že posuzované opatření, tj. daňová diskriminace vyplývající ze společného účinku jednotné daně ze vstupu uplatňované na různé regulované ceny, zvýhodňuje kasina s nižším vstupním poplatkem.
V.1.2 Státní prostředky a přičitatelnost státu
(81)
Výše uvedenou výhodu lze přičíst státu a je financována ze státních prostředků.
(82)
Jak bylo objasněno výše, daňová diskriminace je výsledkem řady správních aktů, vyhlášek a nařízení přijatých řeckým státem, včetně zejména: zákona č. 2206/1994, ministerského rozhodnutí z roku 1995, zákona č. 3139 ze dne 30. dubna 2003, legislativní vyhlášky č. 2687/1953, rozhodnutí generálního tajemníka EOT (spravujícího veřejná kasina) vydaných v souladu se zákonem č. 1624/1951 a vyhláškou č. 4109/1960, konkrétně rozhodnutí EOT č. 535633 ze dne 21. listopadu 1991, které stanoví vstupní poplatek kasina Mont Parnès ve výši 2 000 GRD, a rozhodnutí EOT č. 508049 ze dne 24. března 1992, které stanoví vstupní poplatek kasin Korfu a Rhodos ve výši 1 500 GRD (v případě Korfu byl tento poplatek rozhodnutím č. 532691 ze dne 24. listopadu 1997 později upraven na 2 000 GRD), a licencí udělených každému kasinu podle vnitrostátního práva, které potvrzují příslušný vstupní poplatek a povinnost odvádět 80 % vstupního poplatku platného pro dané kasino.
(83)
Daňová diskriminace je mimoto financována ze státních prostředků. Jestliže stát promine příjmy, které by jinak vybral od podniku, je příslušné opatření financováno ze státních prostředků.
(84)
Z daňového hlediska vyplývá v tomto případě výhoda poskytnutá veřejným kasinům z umělého snížení daňového základu, z něhož se odvádí 80 % daň ze vstupu, tj. z běžné nominální hodnoty vstupenky ve výši 15 EUR na 6 EUR v případě veřejných kasin.
(85)
Soudní dvůr rozhodl (55), že pro účely čl. 107 odst. 1 SFEU vede takovéto diskriminační snížení daňového základu ke ztrátě daňových příjmů státu, která se rovná spotřebě státních prostředků. V posuzovaném případě se řecký stát vzdává daňových příjmů plynoucích z veřejných kasin ve výši 7,20 EUR za vstup, což je rozdíl mezi daní ve výši 12 EUR za vstup, kterou státu odvádějí soukromá kasina, a daní ve výši 4,80 EUR za vstup, kterou státu odvádějí veřejná kasina. Při posuzování výhody poskytnuté každému kasinu využívajícímu opatření však lze přihlédnout k určitým úpravám (jak je blíže objasněno v oddíle V.4 „Vyčíslení a vrácení podpory“: zejména se zdá, že až do roku 2000 neodváděla kasina Mont Parnès a Korfu státu žádnou daň ze vstupu, takže v tomto případě se výhoda rovná dani ve výši 12 EUR za vstup, kterou státu odvádějí soukromá kasina).
(86)
Řecko uvedlo, že vzhledem k tomu, že kasina, která účtují nižší vstupní poplatek, mohou přilákat více zákazníků, není jisté, že se stát vzdal svých příjmů. Řecko tvrdí, že opatření proto nepředstavuje státní podporu.
(87)
Jak již bylo uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, Komise toto tvrzení nemůže přijmout. V souladu se svou předchozí praxí se Komise domnívá, že skutečnost, že snížení daně u určitých daňových poplatníků může vést k zvýšení celkové výše příjmů vybraných prostřednictvím této daně, nutně neznamená, že opatření není financováno ze státních prostředků (56).
(88)
Tvrzení řeckých orgánů je mylné v tom, že srovnávací měřítko, na jehož základě porovnávají dopady daňové diskriminace na státní rozpočet, je zkresleno výhodou obsaženou v opatření. Ve své argumentaci řecké orgány vzaly v úvahu dynamický účinek snížení ceny, jež může vést k zvýšení poptávky a rovněž vybrané daně, jelikož vybraná daň je úměrná počtu vstupů. Toto srovnání je však chybné, jelikož k zvýšení poptávky vede nerovnost způsobená výhodou, konkrétně skutečností, že existuje nižší vstupní poplatek, a tudíž nižší daň ze vstupu.
(89)
Řecké orgány každopádně neposkytly žádné důkazy, že tato struktura rozdílných cen maximalizuje celkové daňové příjmy plynoucí z daně ze vstupu uložené kasinům. Pokud by Komise akceptovala argumentaci, že snížení vstupního poplatku na 6 EUR zvyšuje vybranou daň, byly by daňové příjmy nejvyšší tehdy, pokud by ceny všech vstupenek do všech kasin, veřejných i soukromých, činily 6 EUR, což je v rozporu s tvrzením Řecka, že tohoto bodu je dosaženo v důsledku daňové diskriminace vyplývající z rozdílných cen.
(90)
Sporná výhoda je proto financována ze státních prostředků.
V.1.3 Selektivita
(91)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU musí být opatření specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“, aby představovalo státní podporu.
(92)
V judikatuře Soudního dvora (57) je uvedeno: „Pokud jde o posouzení podmínky selektivity, která je definičním znakem pojmu státní podpory, z judikatury vyplývá, že čl. 87 odst. 1 ES [nyní čl. 107 odst. 1 SFEU] ukládá povinnost určit, zda v rámci daného právního režimu může vnitrostátní opatření zvýhodňovat ‚určité podniky nebo určitá odvětví výroby‘ vůči ostatním, které se s ohledem na cíl sledovaný uvedeným režimem nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci“ (58). Soudní dvůr v řadě případů rovněž rozhodl, že čl. 107 odst. 1 Smlouvy o ES nerozlišuje podle důvodů nebo cílů státních podpor, nýbrž je definuje podle jejich účinků (59). Podle vlastní praxe Komise a judikatury EU v případech týkajících se daní může dotyčná selektivní výhoda vyplývat z výjimky z daňových ustanovení legislativní, regulační nebo správní povahy nebo z volného uvážení finančních úřadů. Selektivní povaha opatření však může být opodstatněná na základě „povahy nebo vnitřního uspořádání systému“, přičemž v tomto případě lze mít za to, že opatření nepředstavuje státní podporu (60).
(93)
Komise za prvé podotýká, že v posuzovaném případě je obecný daňový systém systémem, jenž se v zásadě vztahuje na všechna kasina a který je stanoven v zákoně č. 2206/1994 a v prováděcím ministerském rozhodnutí z roku 1995 (což řecké orgány potvrdily, viz 19. bod odůvodnění výše).
(94)
Komise za druhé uvádí, že dotyčné opatření představuje odchylku od obecného daňového systému. Jak potvrdily řecké orgány, zvláštní ustanovení vztahující se na veřejná kasina (a soukromé kasino Soluň) se pokládají za výjimky z obecných ustanovení zákona č. 2206/1994 a prováděcího ministerského rozhodnutí z roku 1995 (viz 19. bod odůvodnění a následující body).
(95)
Komise podotýká, že až do roku 2003 se na kasina Mont Parnès a Korfu nevztahoval požadavek týkající se odvodu ve výši 80 % vstupního poplatku. Jak bylo zmíněno výše, tento požadavek začal pro kasina Soluň a Rhodos platit v okamžiku, kdy jim byly uděleny licence podle zákona č. 2206/1994, kasinu Soluň v roce 1995 a kasinu Rhodos v roce 1996. V případě kasin Mont Parnès a Soluň zůstal vstupní poplatek ve výši 6 EUR až do současnosti, v případě kasina Korfu zůstal ve výši 6 EUR do privatizace v srpnu 2010 a v případě kasina Rhodos do privatizace v roce 1999. Požadavek týkající se odvodu ve výši 80 % a vstupního poplatku ve výši 15 EUR však byl pro ostatní kasina od roku 1995 závazný a byl takto uplatňován.
(96)
Komise se proto domnívá, že opatření je selektivní.
(97)
Komise za třetí poznamenává, že selektivní povaha opatření může být opodstatněná na základě „povahy nebo vnitřního uspořádání systému“, tj. tím, nakolik výjimky z daňového systému či rozdíly v rámci systému přímo vyplývají ze základních nebo hlavních zásad systému v dotyčném členském státě (jedná se o třetí krok v analýze selektivity). Komise v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora usuzuje, že opatření zavádějící rozlišení mezi podniky nepředstavují státní podporu, pokud toto rozlišení vyplývá z povahy nebo struktury soustavy poplatků, do níž tato opatření patří (61). Tato opodstatněnost na základě povahy nebo celkového uspořádání daňového systému odráží soulad konkrétního daňového opatření s vnitřní logikou obecného daňového systému. Praxe Komise a judikatura Soudního dvora však zaujímají k takovémuto opodstatnění velmi restriktivní přístup. Důvody, na nichž je toto opodstatnění založeno, musí souviset s daňovým systémem.
(98)
Řecké orgány uvedly, že se individuální situace každého kasina liší a že vstupní poplatky jsou stanoveny na základě této situace, přičemž se přihlíží k tomu, že cílem je stanovit cenu, která odrazuje osoby s nízkými příjmy od hazardních her.
(99)
Komise nemůže tato tvrzení přijmout. Tvrzení, že výše poplatku je stanovena a opodstatněná na základě situace každého kasina s přihlédnutím k tomu, že cílem je odradit osoby s nízkými příjmy od hazardních her, není slučitelná se skutečností, že se kasina Mont Parnès a Soluň, která uplatňují vstupní poplatek ve výši 6 EUR, nacházejí v blízkosti nejlidnatějších oblastí. Je rovněž v rozporu s ustanovením, které výslovně povoluje bezplatný vstup zákazníků, je-li státu přesto odvedeno 80 % vstupního poplatku.
(100)
Komise rovněž podotýká, že není zjevné, proč je tento nižší poplatek nezbytný konkrétně v případě těchto kasin, a nikoli v případě ostatních kasin. Řecké orgány neobjasnily ekonomický výpočet ke stanovení nižšího vstupního poplatku ve výši 6 EUR místo na jiné střední úrovni, nebo za předpokladu, že skutečně existují zvláštní okolnosti, které podle Řecka spočívají především v zeměpisné poloze konkrétního kasina, skutečnost, proč musí všechna kasina využívající opatření (zpravidla, viz výše) účtovat stejný vstupní poplatek místo ceny přizpůsobené jejich individuální situaci. Pokud se například tvrdí, že nižší vstupní poplatek odůvodňují faktory, které souvisí se zeměpisnou polohou každého kasina, toto odůvodnění každopádně neplatí pro kasino Soluň, které (jak se zdá) využívá toto zacházení nikoli kvůli své zeměpisné poloze, nýbrž na základě vnitrostátního předpisu, jenž poskytuje podnikům založeným s pomocí zahraničního kapitálu nejvýhodnější zacházení použitelné na domácí podniky. Při stanovení vstupního poplatku do kasina Soluň nebyla tudíž nikdy (jak se zdá) aspektem jeho zeměpisná poloha. Jako další příklad, po privatizaci v srpnu 2010 začalo kasino Korfu účtovat vstupní poplatek ve výši 15 EUR. Řecké orgány nevysvětlily uspokojivě, proč již nyní výše uvedené zvláštní okolnosti neplatí a proč již není nutná nižší cena vstupenek.
(101)
Komise vyvozuje závěr, že selektivní povaha posuzovaného opatření není opodstatněná na základě povahy nebo obecného uspořádání systému. Komise se domnívá, že sporné opatření obsahuje prvek diskriminace v podobě snížení daňového základu, jež má za následek daňovou úlevu poskytnutou individuálně určeným kasinům, a že tato diskriminace není opodstatněná na základě logiky příslušného obecného daňového systému v Řecku.
(102)
Komise dospěla k závěru, že pro účely čl. 107 odst. 1 SFEU je kritérium selektivity splněno.
V.1.4 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu
(103)
Aby opatření představovalo státní podporu, musí narušovat hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Bez ohledu na právní postavení příjemce nebo zdroje financování toto kritérium předpokládá, že příjemce podpory na základě opatření vykonává hospodářskou činnost.
(104)
V judikatuře Soudního dvora je uvedeno (62): „Za účelem kvalifikace vnitrostátního opatření jako zakázané státní podpory není namístě zjistit skutečný dopad podpory na obchod mezi členskými státy a skutečné narušení hospodářské soutěže, ale pouze přezkoumat, zda může podpora ovlivnit tento obchod a narušit hospodářskou soutěž. Konkrétně, pokud podpora poskytnutá členským státem posiluje postavení podniku vzhledem k jiným konkurenčním podnikům v obchodě v rámci Společenství, musí být tento obchod považován za ovlivněný podporou. […] Krom toho není nezbytné, aby se zvýhodněný podnik sám o sobě podílel na obchodu uvnitř Společenství. Pokud totiž členský stát poskytne podniku podporu, může zůstat vnitrostátní činnost zachována nebo může být zvýšena s tím důsledkem, že možnosti podniků usazených v jiných členských státech proniknout na trh tohoto členského státu jsou snížené“. Aby bylo možno dojít k závěru, že opatření narušuje hospodářskou soutěž, je navíc podle ustálené judikatury (63) dostačující, že příjemce podpory konkuruje jiným podnikům na trzích otevřených hospodářské soutěži na vnitřním trhu (64). Komise se domnívá, že podmínky uvedené v judikatuře jsou splněny z následujících důvodů.
(105)
Sporné opatření snižuje v porovnání s ostatními kasiny v Řecku daně, které musí příjemci platit, čímž zlepšuje jejich poměrnou finanční situaci a zajišťuje vyšší ziskovost jejich investic, než by tomu bylo v případě, že by toto bylo založeno pouze na jejich vlastních schopnostech.
(106)
Jak již bylo uvedeno, podle ustálené judikatury je kritérium, že podpora musí ovlivnit obchod, splněno, pokud podnik, který je příjemcem podpory, vykonává hospodářskou činnost zahrnující obchod mezi členskými státy. Aby bylo možno vyvodit závěr, že je ovlivněn vnitroevropský obchod, postačuje, že podpora posiluje postavení dotyčného podniku vzhledem k jiným podnikům, které s ním soutěží ve vnitroevropském obchodu. Výše podpory může být relativně nízká, příjemcem může být menší podnik nebo jeho podíl na evropském trhu může být velmi malý a příjemce případně nemusí své výrobky vyvážet, či může vyvážet prakticky veškerou svou výrobu na trh mimo Evropu: nic z toho tento závěr nemění (65).
(107)
Řecko tvrdilo, že poloha kasin a vzdálenosti mezi nimi znamenají, že každé z nich obsluhuje místní trh, a opatření proto nemůže narušit hospodářskou soutěž ani ovlivnit obchod mezi členskými státy. Podle ustálené judikatury (66) však neexistuje žádná prahová hodnota, která určuje skutečný nebo možný dopad na hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy, a toto kritérium za účelem použitelnosti čl. 107 odst. 1 proto nezávisí na místní nebo regionální povaze poskytnutých služeb nebo významu dotyčné oblasti činnosti.
(108)
Řecko rovněž uvedlo, že trh hazardních her není mezi členskými státy harmonizován, a členské státy mají proto právo regulovat hazardní hry na vnitrostátní úrovni. Řecko cituje judikaturu Soudního dvora, která povoluje omezení jednotného trhu pro služby v odvětví hazardních her s cílem chránit spotřebitele před podvody a trestnou činností (67).
(109)
Komise plně respektuje právo členských států určovat cíle politiky v oblasti hazardních her, pokud jsou případná omezení volného pohybu služeb vhodná k splnění sledovaných cílů, nepřekračují rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů, a jsou uplatňována nediskriminačním způsobem. Komise však nesouhlasí s tím, že z toho vyplývá, že dotyčné opatření nemůže narušit hospodářskou soutěž a neovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(110)
Provozovateli v tomto odvětví jsou často mezinárodní hotelové skupiny (68), které spolu vzájemně soutěží, a jejich rozhodnutí investovat do kasin či jiných hotelových zařízení by mohla být tímto opatřením ovlivněna, jelikož to má dopad na poměrnou ziskovost těchto skupin a jejich investic. Kasina se často nacházejí v turistických oblastech, což naznačuje, že existence kasina může přitahovat do Řecka turisty. Ministerstvem, které v Řecku odpovídá za kasina, je ministerstvo cestovního ruchu. Komise rovněž podotýká, že existuje i určitá přeshraniční mobilita zákazníků. Služby kasin jsou poskytovány na přeshraničním základě - kasina poskytují tyto služby například na výletních lodích spojujících Řecko s Itálií a jinými turistickými oblastmi. Osoby, které chtějí hrát hazardní hry, si mohou vybrat mezi hrou v kasinu a na internetu. On-line hazardní hry představují mezinárodní odvětví podnikání a hráči v Řecku mají přístup k takovýmto službám poskytovaným provozovateli v jiných členských státech. On-line hazardní hry byly předmětem rozsudku, na nějž odkázalo Řecko (viz bod 108). Řecké orgány popřely možnost hospodářské soutěže s jinými formami hazardních her, která byla uvedena v rozhodnutí o zahájení řízení, a poukázaly na to, že hazardní hry prostřednictvím internetu jsou v současnosti v Řecku nelegální. Navzdory současné právní situaci v Řecku samotné řecké orgány připustily, že se hazardní hry prostřednictvím internetu rozrůstají do „nekontrolovatelných rozměrů“ (69). Je třeba odkázat rovněž na rozsudek Soudního dvora ve věci C-65/05 Komise v. Řecko (70), v němž Soudní dvůr rozhodl, že zákon 3037/2002, jenž měl zakázat hazardní hry prostřednictvím internetu v Řecku, představuje neodůvodněnou překážku svobody usazování a volného pohybu služeb.
(111)
Zvyky spotřebitelů a disponibilní příjem, který je k dispozici pro volnočasové činnosti, jako je využívání služeb kasin, mimoto ovlivňuje světová hospodářská krize. V této zvláštní situaci má rozlišení vstupních poplatků ještě rušivější dopad na rozhodnutí spotřebitelů, a tudíž s větší pravděpodobností narušuje hospodářskou soutěž na trhu kasin.
(112)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdily, že i pokud by se uznalo, že nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR mohl nebo dosud může ovlivnit rozhodnutí zahraniční společnosti, zda investovat do kasina v Řecku, či nikoli, může zahraniční společnost vždy využít legislativní vyhlášku č. 2687/1953; Komise podotýká, že se tato vyhláška nepoužívá automaticky a že by ve skutečnosti umožnila, aby bylo výhodnější zacházení poskytnuté kasinům využívajícím opatření (tj. nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR) přiznáno rovněž ostatním podnikům. Toto opatření proto může posuzovanou daňovou diskriminaci dále rozšířit. Komise rovněž podotýká, že ačkoliv legislativní vyhlášku č. 2687/1953 mohla využít i ostatní kasina, pokud by vložila zahraniční kapitál a podala včas příslušnou žádost, její uplatňování podléhá zvláštním svévolným pravidlům, která znamenají, že opatření je selektivní. Jediný další příklad možného použití tohoto právního předpisu, na něž byla Komise upozorněna, se týkal kasina na Syrosu, které podalo žádost, tato však byla zamítnuta, jelikož byla podána až po vložení zahraničního kapitálu, a nikoli předem.
(113)
Při privatizaci kasina Mont Parnès obsahovala kupní smlouva výslovně možnost udělení licence druhému kasinu ve stejném regionu. Pravděpodobnost investice do takovéto transakce jednoznačně závisí na podmínkách hospodářské soutěže se stávajícím provozovatelem. Jelikož nelze vyloučit, že kasina mohou soutěžit s podobnými společnostmi v ostatních členských státech, je nutno mít za to, že tento požadavek stanovený v čl. 107 odst. 1 SFEU je splněn.
(114)
Komise vyvozuje závěr, že sporné opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy tím, že může zlepšit provozní podmínky příjemců, kteří v Řecku přímo vykonávají hospodářské činnosti a musí odvádět tuto daň ze vstupu do kasin.
V.1.5 Závěr
(115)
Komise vyvozuje závěr, že kritéria pro existenci podpory ve smyslu článku 107 SFEU jsou splněna a že opatření představuje podporu pro kasina s nižším vstupním poplatkem. Těmito kasiny jsou kasina Mont Parnès, Korfu, Soluň a Rhodos. Komise má za to, že kasino Rhodos již není příjemcem podpory, jelikož od privatizace v dubnu 1999 přestalo účtovat nižší vstupní poplatek. Komise se domnívá, že řecké orgány ani kasino Mont Parnès nepředložily dostatečná tvrzení, která by mohla tento závěr změnit.
V.2 Slučitelnost podpory
(116)
Jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, Komise zastává názor, že opatření není způsobilé pro žádnou z výjimek stanovených v článcích 106 nebo 107 SFEU.
(117)
Řecko až dosud tvrdilo, že opatření neobsahuje státní podporu, a nepředložilo žádné tvrzení, které by prokazovalo, proč by případnou podporu bylo možno považovat za slučitelnou s vnitřním trhem.
(118)
Jak bylo objasněno výše, Komise uznává právo členských států regulovat hazardní hry na svém území s výhradou práva EU a uznává, že takováto regulace, která má kontrolovat hazardní hry a odrazovat od nich, je legitimním cílem veřejné politiky. I kdyby toto skutečně bylo účelem podpory, Komise se nedomnívá, že by podpora spadala do oblasti působnosti čl. 106 odst. 2 SFEU. Jak však bylo uvedeno výše, tvrzení, že opatření má za cíl odrazovat od hazardních her, není slučitelné se skutečností, že ke kasinům, která účtují vstupní poplatek ve výši 6 EUR, patří kasina, jež jsou nejblíže nejlidnatějších oblastí Řecka. Je rovněž v rozporu s výslovným ustanovením, které kasinům umožňuje povolit zákazníkům bezplatný vstup, pokud státu přesto odvedou 80 % vstupního poplatku.
(119)
Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU týkající se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo se v tomto případě nepoužijí.
(120)
Výjimka stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. a), která povoluje podpory, jež mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, se rovněž nepoužije, jelikož posuzované opatření není podmíněno tím, že příjemci vykonávají činnost v oblastech, v nichž existují tyto zvláštní okolnosti (71).
(121)
Sporné opatření nelze stejně tak považovat za podporu, která má napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu nebo napravit vážnou poruchu v hospodářství Řecka, jak je stanoveno v čl. 107 odst. 3 písm. b). Nemá za cíl ani pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jak je stanoveno v čl. 107 odst. 3 písm. d).
(122)
Sporné opatření je nutno posoudit rovněž na základě ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c), jež povoluje podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Je však třeba uvést, že sporné opatření nespadá do žádného z případů, v nichž Komise uznala, že se použije toto ustanovení, ani do žádných pokynů nebo rámců, které stanoví podmínky, za nichž lze určité druhy podpor považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(123)
Sporné opatření představuje provozní podporu, která uměle posiluje konkurenční postavení určitých podniků vzhledem k jiným podobným podnikům a která není podmíněna tím, že příjemci vykonávají určitou zvláštní činnost za účelem dosažení politických cílů společného zájmu.
(124)
Výhoda, kterou sporné opatření poskytuje, nesouvisí s investicemi, tvorbou pracovních míst ani s konkrétními projekty. Jednoduše osvobozuje dotyčné podniky od poplatků, které musí obvykle hradit podobné podniky, a je ji proto nutno považovat za provozní podporu. Provozní podpora zpravidla nesplňuje kritéria stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. c), jelikož narušuje hospodářskou soutěž v odvětvích, v nichž je poskytována, a současně nemůže na základě své povahy dosáhnout žádného z cílů uvedených v tomto ustanovení (72). Ačkoliv tuto podporu lze výjimečně poskytnout v oblastech, které jsou způsobilé na základě výjimky podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, a ačkoliv určité oblasti Řecka jsou způsobilé pro tuto podporu, Komise má vážné pochybnosti, zda jsou v daném případě splněna kritéria, na jejichž základě by bylo možno takovouto provozní podporu považovat za slučitelnou. Podle běžné praxe Komise nelze tuto podporu považovat za slučitelnou s vnitřním trhem, jelikož neusnadňuje rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, není časově omezená, nepředpokládá se její postupné snižování a není úměrná tomu, co je nezbytné k odstranění zvláštního hospodářského znevýhodnění dotyčných oblastí.
(125)
Je proto nutno vyvodit závěr, že posuzované opatření není slučitelné s vnitřním trhem.
V.3 Zákonnost podpory
(126)
Jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, první právní akty, které zavádějí daňovou diskriminaci mezi kasiny, pocházejí z let 1994 a 1995, a Komise proto posuzovala, zda celé opatření představuje „existující podporu“ ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU.
(127)
Daňová diskriminace byla zavedena protiprávně (tj. pro účely práva EU v oblasti státních podpor) v roce 1995, kdy se řecké orgány rozhodly povolit některým kasinům výjimku z obecného pravidla, jež se odchyluje od zákona č. 2206/1994 a ministerského rozhodnutí z roku 1995. Řecké orgány konkrétně veřejným kasinům Mont Parnès, Korfu a Rhodos povolily, aby nadále uplatňovala nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR místo běžného poplatku ve výši 15 EUR, a v roce 1995 toto výhodnější zacházení výslovně přiznaly rovněž kasinu Soluň na základě legislativní vyhlášky z roku 1953 týkající se zahraničního kapitálu. Ostatním pěti soukromým kasinům, která byla od roku 1995 zřízena a byla jim udělena licence podle zákona č. 2206/1994, byl uložen běžný poplatek ve výši 15 EUR a kasina tuto výši poplatku dodržovala. Podle zákona č. 3139/2003 byl u kasin Mont Parnès a Korfu zachován nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR s tím účinkem, že daňová diskriminace byla protiprávně prodloužena a potvrzena. Kasino Soluň má v důsledku diskriminace výhodu, jelikož je mu přiznáno stejné zacházení jako kasinům Mont Parnès a Korfu, což bylo potvrzeno nařízením prezidenta č. 290/1995, které bylo vydáno podle zákona z roku 1953, jak bylo objasněno výše. Opatření vztahující se na kasino Soluň úzce souvisí s opatřeními platnými pro kasina Mont Parnès a Korfu. Řecké orgány sdělily (73), že po roce 1995 byla nadnesena otázka výše vstupního poplatku a správce kasina Soluň požádal, aby byla výše vstupního poplatku v Soluni stanovena na stejné úrovni jako v případě kasina Mont Parnès, tj. 6 EUR; po obdržení stanoviska Právní rady státu (stanovisko č. 631/1997) byla tato žádost schválena. Lze proto předpokládat, že pokud se zacházení s kasiny Mont Parnès a Korfu v roce 2003 změnilo, takže tato kasina musela účtovat poplatek ve výši 15 EUR, pak se mělo změnit rovněž zacházení s kasinem Soluň. K tomu však nedošlo a na základě vnitrostátních předpisů byla daňová diskriminace zachována.
(128)
Žádné z opatření přinášejících prospěch konkrétním kasinům, jež byla popsána výše, nebylo nikdy oznámeno Komisi ani jí schváleno, zcela jistě nikoli podle pravidel EU v oblasti státních podpor.
(129)
V článku 15 procesního nařízení (74) se uvádí, že pravomoci Komise ve věci navrácení podpory podléhají promlčecí lhůtě deseti let. Promlčecí lhůta počíná dnem, kdy je protiprávní podpora udělena příjemci buď jako jednotlivá podpora, nebo v rámci režimu podpory. Jakékoli opatření přijaté Komisí nebo členským státem jednajícím na žádost Komise, týkající se protiprávní podpory, přerušuje běh promlčecí lhůty. Každým přerušením počíná lhůta běžet znovu. Promlčecí lhůta se zastaví po dobu, kdy je rozhodnutí Komise předmětem jednání před Soudním dvorem. Jakákoliv podpora, jejíž promlčecí lhůta uplynula, je považována za „existující podporu“. Podle čl. 1 písm. c) téhož nařízení však změny „existující podpory“ představují „novou podporu“.
(130)
Komise podotýká, že podle judikatury soudů EU „promlčecí lhůta stanovená v článku 15 nařízení o postupu týkajícím se státních podpor … v žádném případě nevyjadřuje obecnou zásadu, která přeměňuje novou podporu na existující podporu, nýbrž pouze vylučuje navrácení podpor, které byly poskytnuty více než deset let před prvním zásahem Komise“ (75).
(131)
V daném případě Komise ani Řecko na žádost Komise nejednaly až do roku 2009. Komise začala jednat dne 21. října 2009, kdy Řecku předala stížnost a požádala je, aby dotyčné záležitosti objasnilo.
(132)
Veškerá podpora, která byla na základě tohoto opatření poskytnuta ke dni 21. října 1999 nebo posléze (což je deset let přede dnem, kdy Komise předala stížnost řeckému státu a vyžádala si informace), představuje novou a protiprávní podporu, jež byla zavedena bez předchozího oznámení Komisi či rozhodnutí Komise a na niž se vztahuje článek 15 procesního nařízení, pokud jde o její navrácení, jak je podrobněji objasněno níže.
V.4 Vyčíslení a vrácení podpory
(133)
Sporné opatření bylo zavedeno, aniž bylo Komisi předem oznámeno podle čl. 108 odst. 3 SFEU. Opatření proto představuje protiprávní podporu.
(134)
V článku 14 procesního nařízení se uvádí, že je-li v případech protiprávní státní podpory zjištěno, že tato podpora není slučitelná s vnitřním trhem, je nutno vyžadovat od příjemce navrácení podpory, není-li to v rozporu s obecnými zásadami práva. Navrácení podpory má pokud možno obnovit konkurenční postavení, které existovalo před poskytnutím podpory. Tvrzení předložená řeckými orgány či kasinem Mont Parnès neodůvodňují odklon od této základní zásady.
(135)
V čl. 14 odst. 1 procesního nařízení je stanoveno: „Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství“. Podle judikatury Soudního dvora a rozhodovací praxe Komise by příkaz k navrácení podpory porušil obecné zásady práva EU, pokud by Komise svým jednáním vyvolala u příjemce oprávněná očekávání, že podpora byla poskytnuta v souladu s právem EU (76).
(136)
V rozsudku ve věci Forum 187 (77) Soud uvedl, že „právo dovolávat se ochrany legitimního očekávání je otevřeno každému procesnímu subjektu, u kterého vzbudil orgán Společenství podložené naděje. Naopak, nikdo se nemůže dovolávat porušení této zásady, pokud neexistují určité záruky, které mu byly poskytnuty správou … Rovněž, i když je opatrný a obezřetný hospodářský subjekt s to předvídat přijetí opatření Společenství, které se může nepříznivě dotknout jeho zájmů, dovolávat takovéto zásady se nemůže, pokud je toto opatření přijato“.
(137)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdily, že případné navrácení podpory by v daném případě bylo v rozporu se zásadou přiměřené důvěry občana na základě rozhodnutí vydaného podle vnitrostátního práva řeckou Radou státu; Komise podotýká, že se jedná o opatření členského státu přijaté vnitrostátním orgánem, a nikoli opatření přijaté orgánem EU v oblasti působnosti výše uvedené judikatury. Rozhodnutí Rady státu mimoto vycházelo výhradně z vnitrostátního práva a nezabývalo se otázkou státní podpory ani hodnocením opatření jako státní podpory. Komise proto nemůže od navrácení podpory upustit na základě těchto tvrzení.
(138)
Řecko a kasino Mont Parnès tvrdily, že kasino Loutraki před podáním stížnosti Komisi otálelo, a porušilo proto zásadu, že by se právo nemělo uplatňovat zneužívajícím způsobem; Komise podotýká, že prodleva na straně stěžovatele nemůže v žádném případě zabránit navrácení protiprávní podpory s přihlédnutím k desetileté promlčecí lhůtě stanovené v článku 15 procesního nařízení.
(139)
Komise proto nemůže přijmout tvrzení, která s ohledem na výjimečné upuštění od navrácení podpory předložily řecké orgány a kasino Mont Parnès.
(140)
Jak je objasněno v tomto rozhodnutí, vnitrostátní opatření z let 1994 a 1995 ukládala požadavek týkající se jak povinnosti odvádět 80 % hodnoty vstupního poplatku, tak i běžné ceny vstupenky všech kasin ve výši 15 EUR. Pro kasina využívající opatření však požadavek týkající se odvodu ve výši 80 % ani běžné ceny ve výši 15 EUR neplatil, ačkoliv na ostatní kasina se oba tyto požadavky vztahovaly od roku 1995 a od té doby se používaly v praxi (všechna soukromá kasina získala licence v roce 1995 nebo 1996 a v té době začala opatření uplatňovat s jedinou výjimkou kasina Soluň). Jelikož daňová diskriminace, která vyplývá z rozdílných cen vstupenek a souvisí s 80 % odvodem státu, ve skutečnosti začala v roce 1995, lze mít za to, že období poskytování podpory začalo v roce 1995.
(141)
V souladu se závěry uvedenými v oddíle V.3 „Zákonnost podpory“ se Komise domnívá, že promlčecí lhůta deseti let stanovená v článku 15 procesního nařízení znemožňuje navrácení podpory poskytnuté do dne 21. října 1999.
(142)
Výpočet částky, která má být navrácena, musí vycházet ze skutečnosti, že (jak bylo objasněno v tomto rozhodnutí (viz rovněž bod 85)) se řecký stát vzdává daňových příjmů plynoucích z veřejných kasin ve výši 7,20 EUR za vstup, což je rozdíl mezi daní ve výši 12 EUR za vstup, kterou státu odvádějí soukromá kasina, a daní ve výši 4,80 EUR za vstup, kterou státu odvádějí veřejná kasina.
(143)
Při výpočtu částky, kterou mají vrátit jednotlivá kasina, je však nutno přihlédnout k určitým aspektům souvisejícím se situací konkrétního kasina, jak je vysvětleno níže.
-
Jak je objasněno v tomto rozhodnutí, požadavek, aby byla státu odvedena částka ve výši 80 % ceny vstupenek, který byl uložen ministerským rozhodnutím z roku 1995, se vztahoval na kasina Korfu a Mont Parnès ode dne, kdy jim byla udělena licence podle zákona č. 2206/1994, tj. v roce 2003 na základě zákona č. 3139/2003. V období od konce roku 2000 do doby udělení licence v roce 2003 však společnost ETA začala státu dobrovolně odvádět 80 % ceny vstupenek (přičemž cena vstupenky činila 6 EUR) (78). Z této informace, kterou poskytly řecké orgány, a s výhradou dalších připomínek, které řecké orgány případně chtějí podat (a které výše uvedené skutečnosti potvrdí nebo vyvrátí), lze odvodit, že do roku 2000 nebyla odváděna žádná daň ze vstupu, a to ani z nižší částky (80 % z 6 EUR). Během prvního období (od 21. října 1999 do konce roku 2000) by proto částka, jež má být navrácena, měla být vypočítána s použitím částky ve výši 12 EUR, což je daň v plné výši, kterou odváděla soukromá kasina v době, kdy veřejná kasina neplatila žádnou daň, která se vynásobí počtem vstupenek vydaných v daném období.
-
Kasinu Soluň byla licence podle zákona č. 2206/1994 udělena v roce 1995 (79). Požadavek týkající se odvodu státu ve výši 80 % ceny vstupenek se na kasino Soluň vztahoval od doby udělení licence v roce 1995. Kasino Soluň účtovalo nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR, který účtovala i kasina Mont Parnès a Korfu. Částku, kterou má vrátit kasino Soluň, je proto nutno vypočítat tak, že se počet vstupenek vydaných ode dne 21. října 1999 vynásobí částkou 7,20 EUR.
-
Kasinu Rhodos byla licence podle zákona č. 2206/1994 udělena v roce 1996. V té době začalo uplatňovat cenu vstupenek ve výši 6 EUR, po privatizaci v dubnu 1999 však přešlo na cenu ve výši 15 EUR. Z připomínek podaných během formálního vyšetřovacího řízení má Komise za to, že po privatizaci v dubnu 1999 přestalo být kasino Rhodos příjemcem podpory, takže navrácení podpory tímto kasinem brání promlčecí lhůta stanovená v článku 15 procesního nařízení.
(144)
Komise nemá k dispozici dostatečné údaje, aby mohla dospět k přesnému odhadu částek, jež mají vrátit jednotlivá kasina využívající opatření. Žádné ustanovení práva EU však nevyžaduje, aby Komise v případě, že nařídí navrácení podpory, která byla prohlášena za neslučitelnou se společným trhem, stanovila přesnou částku podpory, jež má být navrácena. Postačuje, aby rozhodnutí Komise obsahovalo informaci, která členskému státu a podniku, který je příjemcem podpory, umožní stanovit tuto částku bez větších potíží. Komise se tedy může platně omezit na konstatování povinnosti vrácení dotyčné podpory a přenechat vnitrostátním orgánům výpočet přesné částky, která má být vrácena, na základě pokynů, jež Komise uvede ve svém rozhodnutí.
(145)
Na základě informací poskytnutých členským státem uvádí Komise níže potřebné pokyny pro navrácení podpory.
(146)
Následující tabulka podává celkový přehled o počtu vstupenek vydaných jednotlivými kasiny každý rok (jak je uvedeno v tabulce, poskytnuté údaje nejsou úplné) a uvádí předběžný odhad částek, jež mají být navráceny jednotlivými kasiny, s výhradou případných dalších připomínek, které může Řecko chtít podat poté, co provedlo výpočty týkající se navrácení podpory.
Odhadovaný počet vstupenek vydaných jednotlivými kasiny
ROK
KASINO
Mont Parnès
Korfu
Soluň
Rhodos
1999
(22.10.1999 - 31.12.1999)
Informace chybí
[…] (80)
(…)
[…] (81)
2000
Informace chybí
(…)
(…)
(…)
2001
Informace chybí
(…)
(…)
(…)
2002
Informace chybí
(…)
(…)
(…)
2003
Informace chybí do 1. května 2003
Ke dni 1. května 2003:
(…)
(…)
(…)
(…)
2004
(…)
(…)
(…)
(…)
2005
(…)
(…)
(…)
(…)
2006
(…)
(…)
(…)
(…)
2007
(…)
(…)
(…)
(…)
2008
(…)
(…)
(…)
(…)
2009 (do 22.10):
(…)
(…)
(…)
(…)
Celkem do dne 22.10.2009
(…)
(…)
(…)
(…)
Vstupenky vydané po dni 22.10.2009
Informace chybí
Informace chybí
Informace chybí
Informace chybí
Předběžný odhad částky, kterou mají vrátit jednotlivá kasina
(v statisících EUR, zaokrouhlené údaje)
Mont Parnès
Korfu
Soluň
Rhodos
Algoritmus a výpočet
Pro období 22.10.1999-2000 (82):
počet vstupenek
(x1) × 12 = A1
Pro období 22.10.1999-2000:
počet vstupenek
([…] vstupenek) × 12 = A2 ([…] EUR)
Pro období 22.10.1999-22.10.2009:
počet vstupenek
([…] vstupenek) × 7,20 = AB3 ([…] EUR)
Nepoužitelné
Pro období 2000-22.10.2009:
počet vstupenek
(y1) × 7,20 = B1
Pro období 2000-22.10.2009:
počet vstupenek
([…] vstupenek) × 7,20 = B2 ([…] EUR)
Pro období 22.10.2009 do současnosti:
počet vstupenek
(z1) × 7,20 = C1
Pro období 22.10.2009 do současnosti:
počet vstupenek
(z2) × 7,20 = C2
Pro období 22.10.2009-30.8.2010 (83):
počet vstupenek
(z3) × 7,20 = C3
Celková částka, která má být navrácena
A1 + B1 + C1
Je třeba vypočítat
A2 + B2 + C2
Je třeba vypočítat
AB3 + C3
Je třeba vypočítat
Nepoužitelné
Celková částka, která má být navrácena
Je třeba vypočítat
(147)
Komise dále podotýká, že čl. 108 odst. 3 Smlouvy má odkladný účinek. Komise neobdržela žádné informace ohledně toho, že sporné opatření bylo od doby vydání rozhodnutí o zahájení řízení pozastaveno. Řecké orgány proto opatření patrně dosud uplatňují (84). Řecko musí od příjemce získat podporu, která byla poskytnuta do dne vydání tohoto rozhodnutí. Komise podotýká, že po privatizaci v srpnu 2010 přestalo kasino Korfu účtovat vstupní poplatek ve výši 6 EUR a přešlo na cenu ve výši 15 EUR. Při výpočtu částky, která má být navrácena, je proto nutno vzít v úvahu pouze období do srpna 2010.
(148)
Na základě výše uvedených tvrzení musí Komise Řecku nařídit navrácení neslučitelné státní podpory, která byla příjemcům poskytnuta protiprávně. Komise podotýká, že Řecko musí s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí zrušit veškeré dosud existující daňové výhody poskytované na základě posuzovaného opatření.
(149)
Co se týká budoucnosti, Řecko uvedlo, že zkoumá možnou změnu cenové politiky kasin, která by měla odstranit diskriminaci mezi kasiny. Podle Řecka tento nový právní předpis ukončí uplatňování posuzovaného opatření. Řecko však Komisi dosud neinformovalo o případném pokroku v tomto směru ani o žádných změnách, které byly skutečně provedeny. Komise se domnívá, že přijetí nového právního předpisu je zásadní pro vyřešení otázek diskriminace mezi kasiny v Řecku, a vybízí Řecko, aby neprodleně přijalo potřebná opatření.
VI. ZÁVĚR
(150)
Na základě výše uvedených úvah, příslušné judikatury a zvláštních znaků tohoto případu má Komise za to, že sporné opatření spočívající v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou řecké orgány zavedly současným uplatňováním řady předpisů, které:
-
stanoví jednotný odvod ve výši 80 % z ceny vstupenek a
-
stanoví různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví, a to 6 EUR v případě kasin ve veřejném vlastnictví a 15 EUR v případě kasin v soukromém vlastnictví,
představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Komise rovněž konstatuje, že sporné opatření bylo zavedeno v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, a představuje proto protiprávní podporu.
(151)
Komise uvádí, že podle článku 14 procesního nařízení může být od příjemce vyžadováno navrácení protiprávní podpory, a nařídí, aby Řecko zajistilo navrácení protiprávní podpory, kterou obdrželo každé z kasin využívajících opatření. Komise podotýká, že promlčecí lhůta deseti let stanovená v článku 15 procesního nařízení znemožňuje navrácení případné podpory poskytnuté do dne 21. října 1999. Řecko by s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí mělo zrušit všechny dosud existující daňové výhody poskytované na základě opatření, jež je předmětem tohoto rozhodnutí,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora spočívající v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou Řecko zavedlo současným uplatňováním řady (částečně závazných) předpisů, které:
-
stanoví jednotný odvod ve výši 80 % ceny vstupenek a
-
stanoví různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví ve výši 6 EUR respektive 15 EUR,
byla zavedena protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie a není slučitelná s vnitřním trhem, jelikož kasinům Regency Casino Mont Parnès, Regency Casino Soluň a Korfu využívajícím opatření (za předpokladu, že kasino Rhodos přestalo být příjemcem podpory v dubnu 1999) poskytla neoprávněnou konkurenční výhodu.
Článek 2
1. Řecko získá od kasin využívajících opatření neslučitelnou podporu uvedenou v článku 1, která byla poskytnuta ode dne 21. října 1999.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly pro příjemce uvolněny, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004 (85).
4. Řecko zruší s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí veškerou dosud existující daňovou diskriminaci, která byla způsobena podporou uvedenou v článku 1.
Článek 3
1. Navrácení podpory uvedené v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Řecko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Řecko Komisi tyto informace:
a)
seznam příjemců, kteří získali podporu v rámci režimu uvedeného v článku 1, a celkovou částku podpory, kterou každý z nich v rámci sporného opatření získal a která je vypočtena podle pokynů obsažených v tomto rozhodnutí;
b)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má každý příjemce navrátit;
c)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
d)
doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Řecko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud není podpora uvedená v článku 1 zcela navrácena. Na žádost Komise předloží Řecko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již příjemci vrátili.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. május 24.)
a Görögország által egyes görög kaszinóknak nyújtott állami támogatásról C 16/10 (korábbi NN 22/10, korábbi CP 318/09) számú állami támogatás
(az értesítés a C(2011) 3504. számú dokumentummal történt)
(Csak a görög nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/716/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az említett rendelkezéseknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (1), tekintettel ezekre az észrevételekre,
mivel:
I. ELJÁRÁS
(1)
2009. július 8-án a DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE konzorcium (a továbbiakban: a panaszos vagy Loutraki) (2) panaszt nyújtott be a Bizottsághoz a kaszinók belépődíjaira kivetett illetékek rendszerét létrehozó görög jogszabályokat illetően, azt állítva, hogy a rendszer állami támogatást nyújtott három szolgáltató, mégpedig a Regency Casino Mont Parnès, a korfui kaszinó és a Regency Casino Thessaloniki (3) számára. 2009. október 7-i e-mailjében a panaszos jelezte, hogy nincs kifogása a személyének felfedése ellen. 2009. október 14-én találkozóra került sor a Bizottság munkatársai és a panaszos képviselői között. 2009. október 26-i levelében a panaszos tovább részletekkel szolgált a panasza alátámasztására.
(2)
2009. október 21-én a Bizottság továbbította a panaszt Görögországnak, és az általa felvetett kérdések tisztázását kérte Görögországtól. 2009. november 17-én kelt levelében Görögország haladékot kért a válaszadásra, amelyet a Bizottság 2009. november 18-i e-mailjében megadott. Görögország 2009. november 27-én válaszolt a Bizottságnak.
(3)
2009. december 15-én a Bizottság továbbította Görögország válaszát a panaszosnak. 2009. december 29-én a panaszos észrevételeket tett Görögország válaszát illetően.
(4)
2010. február 25-én, március 4-én és 23-án, illetve április 13-án a Bizottság további információkat kért Görögországtól, amelyre Görögország 2010. március 10-én, április 1-jén, illetve 21-én válaszolt.
(5)
2010. július 6-i határozatával (a továbbiakban: az eljárás megindításáról szóló határozat) a Bizottság tájékoztatta Görögországot, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikke (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást indít a Görögország által életbe léptetett intézkedést, mégpedig az egyes kaszinók belépődíjára kivetett alacsonyabb adómértéket illetően. Az eljárás megindításáról szóló határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában, és az érdekelt feleket felkérték, hogy tegyék meg észrevételeit (4).
(6)
2010. augusztus 9-i levelében Görögország a válaszadási határidő meghosszabbítását kérte, amelyet a Bizottság 2010. augusztus 18-i levelében engedélyezett. A Bizottság 2010. október 6-án kapta meg Görögországnak az eljárás megindításáról szóló határozatra vonatkozó észrevételeit. 2010. október 12-én a görög hatóságok további tájékoztatást nyújtottak a vitatott intézkedést illetően.
(7)
A vizsgálat megindítását követően a Bizottság két érintett féltől kapott észrevételeket: a Mont Parnès kaszinó, az intézkedés egyik kedvezményezettjének képviselői 2010. augusztus 4-én kelt levelükben tettek észrevételeket, a magántulajdonú Loutraki kaszinó képviselői pedig 2010. október 8-i és 25-i leveleikben tettek észrevételeket.
(8)
2010. október 29-i levelében a Bizottság továbbította ezeket az észrevételeket a görög hatóságoknak a válaszadás lehetőségének biztosítása érdekében. 2010. december 6-i levelükben a görög hatóságok észrevételeket tettek a harmadik felek észrevételeire, amelyek többek között a kérdéses támogatás alkalmazása egyes vonatkozásainak tisztázását és az ügyre vonatkozó görög jogszabályok értelmezését célozták.
II. A SZÓBAN FORGÓ INTÉZKEDÉS
II.1. Az intézkedés
(9)
A szóban forgó intézkedés a görög hatóságok által - számos más alább felsorolt, részben kötelező érvényű rendelkezés egyidejű alkalmazása mellett - életbe léptetett adóügyi megkülönböztetés egyes görög kaszinók javára:
-
egységes 80 %-os illeték kivetése a belépőjegyek árára, és
-
eltérő hatósági árak meghatározása állami tulajdonú és magántulajdonú kaszinók esetében, mégpedig 6 EUR állami tulajdonú kaszinók és 15 EUR magántulajdonú kaszinók esetében,
amely intézkedés következtében a magántulajdonú kaszinók versenyhátrányba kerülnek (5).
(10)
Az intézkedés az állami tulajdonú kaszinók és egy magántulajdonú kaszinó (thesszaloniki kaszinó) javára szolgál, amely az alább részletesen kifejtett módon kivételesen ugyanolyan elbánásban részesült, mint az állami tulajdonú kaszinók.
II.2. A kedvezményezettek
(11)
Az elemzett intézkedés kedvezményezettjei az alábbi görög kaszinók: a Mont Parnès (6), a thesszaloniki kaszinó (7), a korfui kaszinó (8) és a rodoszi kaszinó (9).
(12)
Az eljárás megindításáról szóló határozat idején az alacsonyabb 6 EUR-s hatósági belépőjegyár csak három görög kaszinóban került alkalmazásra: Mont Parnès, amelynek 49 %-át már privatizálták és a részvények fennmaradó 51 %-a állami tulajdonban maradt; a thesszaloniki, amely magántulajdonú, de olyan elbánásban részesült, mintha állami tulajdonú lenne; és a korfui, amely állami tulajdonú kaszinó volt. A korfui és rodoszi kaszinó 1999. április (10), illetve 2010. augusztus (11) óta már nem élvezik az intézkedés előnyeit, mivel a teljes privatizációjuk óta már nem az alacsonyabb belépési díjat alkalmazzák.
II.3. Az alkalmazandó görög jogszabályok
(13)
A piac 1994-ben történt liberalizációja előtt csak három kaszinó működött Görögországban, mégpedig a Mont Parnès, a korfui és a rodoszi kaszinó. Ekkor a kaszinók állami vállalatok voltak és állami tulajdonú klubokként működtette őket a Görög Idegenforgalmi Hivatal (EOT) (12). Ezekben a kaszinókban a belépőjegyárakat az EOT főtitkára határozatban szabta meg az alábbiak szerint (13):
-
Mont Parnès: 1991-ben az EOT a belépőjegyárat 2 000 drachma (körülbelül 6 EUR) összegben határozta meg (14);
-
korfui kaszinó: 1992-ben az EOT a belépőjegyárat 1 500 drachma összegben határozta meg, 1997-ben pedig 2 000 drachma összegre módosította;
-
rodoszi kaszinó: 1992-ben az EOT a belépőjegyárat 1 500 drachma összegben határozta meg.
(14)
A 2206/1994. számú törvény értelmében a piac liberalizációjára 1994-ben került sor, amikor a már működő állami tulajdonú kaszinók mellett hat magántulajdonú kaszinót hoztak létre (15). Az 1994. évi törvény értelmében összesen 14 engedélyt adtak ki a három már működő állami tulajdonú kaszinó (a rodoszi, a Mont Parnès és a korfui) és 11 később létrehozandó magántulajdonú kaszinó számára (16). A tervezett 11 új magántulajdonú kaszinóból azonban csak hat kapott működési engedélyt és kezdte meg a működését, mégpedig a Chalkidiki, a Loutraki, a Thessaloniki, a Rio (Achaia/Achája), a Xanthi (Thrace/Trákia) és a Syros (1995-ben és 1996-ban); a fennmaradó öt működési engedélyt visszavonták.
(15)
A 2206/1994. számú törvény 2. cikkének (10) bekezdése úgy rendelkezett, hogy a kaszinók belépődíjait egyes területeken miniszteri rendelet határozza meg. Ugyanez a rendelet határozza meg az ár százalékban kifejezett hányadát, amely a görög állam bevételét képezi. 1995. november 16-án egy pénzügyminiszteri határozat (17) kimondta, hogy 1995. december 15-től a 2206/1994. számú törvény hatálya alá tartozó minden kaszinó üzemeltetőjének 5 000 drachma (18) (körülbelül 15 EUR) belépődíjat (19) kell alkalmaznia (20). A határozat értelmében a kaszinó üzemeltetői a belépőjegy névértékének 80 %-át állami illetékként befizetik, míg a fennmaradó 20 % - az alkalmazandó áfával együtt - a kaszinó bevételét képezi (21). A határozat értelmében a kaszinók ingyenes belépést biztosíthatnak (22). A kaszinóknak azonban, függetlenül attól, hogy ténylegesen milyen díjat szednek be az ügyfelektől, a hatósági ár 80 %-át be kell fizetniük az államnak (23). A határozat értelmében a kaszinóknak az illetékeket havonta kell befizetniük (24). Ezenkívül 15 vagy 30 napos jegyek esetében bizonyos kedvezményekről rendelkezik a határozat (25).
(16)
1995 óta a 2206/1994. számú törvény értelmében létrehozott minden új magántulajdonú kaszinó az 1995. évi miniszteri határozatot alkalmazta és 15 EUR belépődíjat szedett be az előző bekezdésben kifejtett általános szabály szerint; az egyetlen kivétel a thesszaloniki kaszinó volt, az alább kifejtett okokból.
(17)
Az állami tulajdonú kaszinók (a Mont Parnès, a korfui és a rodoszi) azonban továbbra is EOT klubokként működtek, és nem alkalmazták az 1994. és 1995. évi jogszabályokat a 2206/1994. számú törvényben meghatározott engedélyek kiadásáig (26).
(18)
A görög hatóságok által tett észrevételek és a nemzeti szabályok magyarázata alapján a Bizottság úgy látja, hogy a rendszer a gyakorlatban az alábbiak szerint működött.
(19)
A görög hatóságok kifejtették, hogy Görögországban a kaszinók működését általánosságban a 2206/1994. számú törvény szabályozza. A 2206/1994. számú törvény hatálya előtt már működő állami tulajdonú kaszinókra vonatkozó különös rendelkezések a törvény (és az azt végrehajtó 1995. évi miniszteri határozat) általános rendelkezései alkalmazása alóli kivételnek tekintendők a kaszinóknak a törvényben előirányzott privatizációjáig és működési engedélyeik kibocsátásáig.
(20)
Ezért a működési engedélyeik 2206/1994. számú törvény értelmében történt kibocsátása napjáig az 1995. évi miniszteri határozat nem vonatkozott az állami tulajdonú kaszinókra sem az egységes 15 EUR-s belépőjegyárat, sem az ár 80 %-ának az állam számára történő befizetési kötelezettségét illetően. Az állami tulajdonú kaszinók a 80 %-os illetéket csak akkor kezdték fizetni, amikor megkapták a 2206/1994. számú törvényben előirányzott működési engedélyüket (lásd az alábbi (23) és azt követő preambulumbekezdéseket). Azonban még akkor is, mivel a már hatályban levő, a belépőjegyárat 6 EUR-ban megállapító EOT határozatok egyedi kivételnek számítottak (hatályban lévő lex specialis), amelyeket nem módosítottak a 2206/1994. számú törvény és az 1995. évi miniszteri rendelet általános rendelkezései, az állami tulajdonú kaszinókban a belépőjegyára kivételesen 6 EUR maradt, és ezek a kaszinók csak a 6 EUR 80 %-át fizették be. Az EOT határozatokat csak a privatizáció után tekintették alkalmazhatatlannak, amikor a kaszinók már nem 100 %-os állami tulajdonban voltak. Csak akkor kezdték a kaszinók alkalmazni a 15 EUR-s egységes belépőjegyárat és kellett a 15 EUR 80 %-át befizetniük állami illetékként.
(21)
Habár úgy tűnhet, hogy ez volt az általános szabály, volt egy kivétel a Mont Parnès kaszinó részletes privatizációja esetében, amelyet a 3139/2003. számú törvény hagyott jóvá (amely a korfui kaszinó később privatizációjáról is rendelkezett): a törvény kifejezetten úgy rendelkezett, hogy a Mont Parnès kaszinóban a belépőjegyára 6 EUR marad.
(22)
2000-ben az EOT, mint a korfui és a Mont Parnès kaszinó üzemeltetője, helyét átvette az Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (Görög Idegenforgalom-fejlesztési Vállalat, ETA), amelynek 100 %-os tulajdonosa a görög állam volt. 2000 végétől 2003-ig, amikor a kaszinói a 2206/1994. számú törvény értelmében működési engedélyt kaptak, az ETA először önkéntes alapon, majd később a 2919/2001. számú törvény 24. cikke értelmében elkezdte fokozatosan alkalmazni a 2206/1994. számú törvény kaszinók számára meghatározott előírásait annak érdekében, hogy felkészítse a korábbi két állami tulajdonú klubot a teljes engedély alapján történő működésre és privatizációra (27). Az átmeneti időszak során az ETA a 6 EUR-s belépőjegyár 80 %-át fizette be az államnak a Mont Parnès és a korfui kaszinó esetében.
(23)
2003-ban az állami tulajdonú Mont Parnès kaszinót korlátolt felelősségi alapon működő társasággá alakították át, és a tőkéjének 49 %-át magántulajdonba adták (28). A Mont Parnès kaszinó 2206/1994. számú törvényben meghatározott működési engedélyét végül 2003-ban adták meg a 3139/2003. számú törvény (1. cikkének (1) bekezdése) értelmében. Ugyanezen törvény (1. cikke (1) bekezdésének vii. pontja) állapította meg, hogy a Mont Parnès kaszinó belépőjegyára 6 EUR marad.
(24)
A korfui kaszinó esetében a 2206/1994. számú törvényben meghatározott működési engedélyt először az ETA számára adták meg 2003-ban a 3139/2003. számú törvény (1. cikkének (3) bekezdése) értelmében azért, hogy egy későbbi privatizáció során az ETA rendelkezzen vele. Ugyanez a rendelkezés mondta ki, hogy a korfui kaszinó belépőjegyárát egy új miniszteri határozat fogja megállapítani, ezáltal közvetetten kimondva, hogy az 1995. évi miniszteri határozat nem alkalmazandó rá. A Bizottság tudomása szerint az új miniszteri határozatot soha nem hozták meg, és a korfui kaszinó továbbra is a 6 EUR-s árat alkalmazta a 2010. augusztusban végrehajtott privatizációjáig, amikor bevezette a 15 EUR-s árat (29).
(25)
A rodoszi kaszinó esetében a 2206/1994. számú törvényben előirányzott működési engedélyt 1996-ban adták ki az 1996. május 29-i Τ/633. számú miniszteri határozattal. A kaszinó azonban továbbra is a kedvezményes belépődíjat alkalmazta, és csak az 1999. áprilisban végrehajtott privatizációja után emelte meg 15 EUR-ra: a privatizációjáig az EOT felügyelete alatt működött, és ezért az EOT 1992. évi határozatát alkalmazta, amely a rodoszi kaszinó belépődíját 1 500 drachmában határozta meg (30).
(26)
A magántulajdonú thesszaloniki kaszinót 1995-ben hozták létre és kapott engedélyt a 2206/1994. számú törvény értelmében (31). Ez a kaszinó mindig az állami tulajdonú kaszinók (a Mont Parnès és a korfui) által alkalmazott 6 EUR-s kedvezményes belépőjegyárat érvényesítette a 2687/1953. számú törvényerejű rendelet (32) értelmében, amely úgy rendelkezik, hogy a külföldi tőkebevonás révén létrehozott vállalkozásoknak legalább olyan kedvezményes elbírálás alá kell esniük, mint az országban működő más hasonló vállalkozásoknak (33). Amikor egyszer ezt a kérdést felvetették, a kaszinó kezelője (azaz a Hyatt Regency) azt kérte, hogy a thesszaloniki kaszinó belépőjegyárát ugyanolyan szinten határozzák meg, mint a Mont Parnès kaszinóban, azaz 6 EUR-ban. Az Állami Jogi Tanács szakvéleményének a kikérése után (631/1997. számú vélemény) ennek a kérésnek helyt adtak. Amióta 1995-ben megkapta a működési engedélyét, a thesszaloniki kaszinóra az az előírás vonatkozott, hogy a belépőjegyek névértékének a 80 %-át be kell fizetnie az állam számára (34).
III. A VIZSGÁLAT MEGINDÍTÁSÁNAK OKAI
(27)
A Bizottság az EUMSZ 108. cikke (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálatot indított, mivel komoly kétségei voltak amiatt, hogy diszkriminatív adóügyi elbánásban részesíthetnek több konkrétan meghatározott kaszinót Görögországban, amelyek kedvezőbb adózási rendszer előnyeit élvezték, mint az országban működő többi kaszinó.
(28)
A Bizottság úgy ítélte meg, hogy a vitatott intézkedés eltért a kaszinók belépőjegyárainak szokásos szintjét megállapító általános jogszabályoktól, és ezáltal a kedvezményezettek versenyhelyzetét javította.
(29)
A vitatott intézkedés úgy tűnt, hogy görög állami bevételek kieséséhez vezetett, és előnyt biztosított az alacsonyabb árat alkalmazó kaszinóknak. A görög hatóságok érvelésére, miszerint az alacsonyabb belépőjegyárak közvetlen kedvezményezettjei a fogyasztók voltak, a Bizottság azt válaszolta, hogy egy fogyasztóknak nyújtott támogatás egy vállalkozásnak nyújtott állami támogatásnak minősülhet, ha annak feltétele egy, a vállalkozás által szolgáltatott adott áru vagy szolgáltatás használata (35).
(30)
A Bizottság azt is megjegyezte, hogy úgy tűnt, az adóteher szintjét nem az adott kaszinó körülményeinek megfelelően állapították meg (36); a Bizottság ideiglenesen megállapította, hogy az intézkedés szelektív volt (37).
(31)
A Bizottság úgy ítélte meg, hogy a vitatott intézkedés torzíthatta a versenyt a kaszinók között Görögországban, illetve az európai üzletszerzési piacon. A Bizottság kifejtette, hogy teljes mértékben tiszteletben tartja a tagállamok jogát, hogy a saját területükön szabályozzák a szerencsejátékokat az EU-jogra is figyelemmel, de nem ért egyet azzal a következtetéssel, hogy a jelen intézkedés nem torzíthatja a versenyt és nincs hatása a tagállamok közötti kereskedelemre. Az ágazat szolgáltatói gyakran nemzetközi szállodaláncok, amelyek beruházási döntéseit befolyásolhatja az intézkedés, és a kaszinók idegenforgalmi vonzerőt jelenthetnek Görögország számára. A Bizottság ezért megállapította, hogy a intézkedés torzíthatta a versenyt és hatással lehetett a tagállamok közötti kereskedelemre (38).
(32)
A Bizottság ideiglenesen azt a következtetést vonta le, hogy az intézkedés jogellenes támogatásnak minősül, mivel a görög hatóságok a Bizottság előzetes jóváhagyása nélkül hajtották végre, és hogy a támogatás visszatéríttetése lehet szükséges (39) az eljárási rendelet 15. cikkére is figyelemmel.
(33)
A Bizottság nem állapított meg olyan okot, amely miatt a vitatott intézkedés a belső piaccal összeegyeztethető lenne; úgy tűnt, hogy az intézkedés az annak előnyeit élvező kaszinóknak nyújtott indokolatlan működési támogatásnak minősül (40).
(34)
A Bizottság megjegyezte, hogy ha bebizonyosodik a gyanú, miszerint az intézkedés összeegyeztethetetlen állami támogatást tartalmazott, akkor az eljárási rendelet 14. cikke (1) bekezdése értelmében kötelessége lenne elrendelni, hogy Görögország téríttesse vissza a kedvezményezettekkel a támogatást, kivéve, ha ezen lépés ellentétes lenne egy általános jogi elvvel (41).
IV. A GÖRÖG HATÓSÁGOK ÉS AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(35)
A hivatalos vizsgálat folyamán a Bizottsághoz észrevételek érkeztek Görögországból az Elliniko Kazino Parnithas AE (Mont Parnès) képviselőitől és a magántulajdonú Loutraki kaszinó (Loutraki) képviselőitől.
IV.1. Görögország és Mont Parnès észrevételei
(36)
A kedvezményezett Mont Parnès kaszinó képviselője és a görög hatóságok által benyújtott észrevételek lényegében megegyeznek, ebben a pontban együttesen foglaljuk őket össze.
IV.1.1. Állami támogatás fennállása
(37)
Mind a görög hatóságok, mind a Mont Parnès tagadja az állami támogatás fennállását. Kijelentik, hogy az állam nem esik el semmilyen bevételtől, vagy ha igen, akkor a kaszinóknak nem származik semmilyen előnyük belőle.
(38)
A görög hatóságok kijelentik, hogy a differenciált árképzés csak árszabályozási kérdés, mivel a beszedett adó a kibocsátott belépőjegyek árainak egységes részaránya.
(39)
A görög hatóságok szerint a belépőjegyek árai megállapításának és az állami illeték fizetési előírásnak a célja nem az, hogy az állam bevételhez jusson, hanem az, hogy az alacsony jövedelmű személyeket visszatartsa a szerencsejátékoktól. Az a tény, hogy a belépőjegyárak állami bevételt is képeznek, nem változtat annak ellenőrző intézkedési jellegén. A görög hatóságok ennek megfelelően azon a véleményen vannak, hogy az előírás miszerint a kaszinók játéktermébe belépő ügyfelek meghatározott árú belépőjegyet vegyenek, olyan közigazgatási ellenőrző intézkedés, amely egy nem adójellegű díjat vet ki, amely nem tekinthető adótehernek, ahogyan azt a görög legfelsőbb közigazgatási bíróság, az Állami Tanács 4027/1998. számú ítélete kimondta (42).
(40)
A különböző kaszinók eltérő árait illetően Görögország kifejti, hogy a különböző kaszinók gazdasági és társadalmi körülményei eltérőek, és nem összehasonlíthatóak. A görög hatóságok szerint a díjak eltérő mértékét közpolitikai okok indokolják: különösen azzal érvelnek, hogy a különböző kaszinók körülményei indokolják, és teljes mértékben összhangban vannak azzal a gyakorlattal, hogy eltérő jegyárakat állapítanak meg a nagy városi központok közelében levő kaszinók és a vidéki kaszinók esetében, amelyek körzetében többségében alacsony jövedelemmel és iskolázottsági szinttel rendelkező emberek élnek, akiknek nagyobb szükségük van arra, hogy visszatartsák őket a szerencsejátékok játszásától, mint a városi területek lakóinak.
(41)
A panaszos Loutraki megjegyezte, hogy amikor a korfui kaszinót 2010-ben privatizálták, a belépőjegyára 6 EUR-ról 15 EUR-ra emelkedett, ami a Loutraki szerint meglehetősen ellentmond a közpolitikai érveknek. A görög hatóságok válasza szerint Korfu szigetének távoli földrajzi elhelyezkedése miatt nincs versenyhelyzetben más görög kaszinókkal, ezért a verseny nem torzulhatott. A görög hatóságok azt is kifejtik, hogy olyan belépőjegyárat szükséges alkalmazni Korfu lakóinak védelmében, amely visszatartja őket, mivel a privatizáció után a kaszinó működési feltételeiben beállt változás elkerülhetetlenül a nyitvatartási idő jelentős meghosszabbodásához, nagyobb forgalomhoz és vonzerőhöz fog vezetni.
(42)
Ha előnyhöz is jutnak az alacsonyabb árat alkalmazó kaszinók, mivel több ügyfelet vonzanak magukhoz, a görög hatóságok és a Mont Parnès vitatják azt a nézetet, hogy ez szükségképpen állami bevételkiesést jelentene. Az sem bizonyos, hogy magasabb belépőjegyár esetében a feltételezett kedvezményezettek több bevételt generálnának az állam számára, ezért a feltételezett bevételkiesés csak elméleti. A görög hatóságok és a Mont Parnès szerint az alacsonyabb belépőjegyár előnyét az ügyfelek élvezik, és az ár kaszinókat illető része magasabb a 15 EUR belépőjegyárat alkalmazó kaszinóban, ami a magasabb árat alkalmazó kaszinók haszna.
(43)
A görög hatóságok és a Mont Parnès fenntartják a véleményüket, hogy ez nincs hatással a versenyre vagy a kereskedelemre, mivel mindegyik kaszinó egy helyi piacot szolgál ki. Vitatják a szerencsejátékok más formáival való verseny lehetőségét, amelyet az eljárás megindításáról szóló határozat állított, és rámutatnak, hogy jelenleg Görögországban törvény tiltja az internetes szerencsejátékot.
(44)
A görög hatóságok és a Mont Parnès szerint, még ha el is fogadnánk, hogy a kedvezményes 6 EUR-s belépőjegyár befolyásolhatta vagy még befolyásolhatja egy külföldi vállalat görögországi kaszinóba történő befektetési döntését, a külföldi vállalat bármikor élhet a 2687/1953. számú törvényerejű rendelet által biztosított lehetőséggel, ahogyan azt tette a Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thesszaloniki) AE a thesszaloniki kaszinó esetében.
(45)
A panaszos állítása szerint a kedvezményezettek ingyenes belépést biztosíthatnak, de a 80 % illetéket akkor is be kell fizetniük, ami szerinte nyilvánvalóan mutatja, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősül. A görög hatóságok válasza szerint ez a gyakorlat kivételes, mivel a kaszinók ezt a lehetőséget arra használják, hogy tiszteletjegyet adjanak VIP-vendégeknek vagy hírességeknek, és ez a gyakorlat az adózási törvénnyel (2238/1994. számú törvény) szembemegy, mivel a jegyár 80 %-ának az állami költségvetésbe történő befizetése a vállalat forrásaiból nem minősül produktív kiadásnak és nem lehet levonni a vállalat bevételeiből, ezért az ilyen gyakorlatot folytató vállalat jelentős adóterhet visel.
(46)
A hatóságok és a Mont Parnès ezenkívül a kaszinók közötti eltérő adózási és szabályozási intézkedések miatti egyéb különbségekre is felhívják a Bizottság figyelmét. Szerintük ezek a különbségek a panaszos Loutraki számára jelentenek előnyt, és a belépőjegy alacsonyabb ára miatt a kedvezményezettek által élvezett előnyöket kiegyensúlyozzák. Különösen is igaz ez, mivel mindegyik kaszinó az éves bruttó nyereségének bizonyos hányadát fizeti be az államnak, és a törvény értelmében a Loutraki alacsonyabb hányadot fizet másoknál. A Bizottság mindenekelőtt rámutat, hogy ha a görög hatóságok és a Mont Parnès által hivatkozott egyéb intézkedések ténylegesen léteznek, akkor azok a Loutraki javát szolgáló önálló támogatásnak minősülhetnek, amennyiben az alkalmazandó állami támogatásról szóló EU-törvény minden feltételének megfelelnek. Ezek azonban mindenképpen elkülönülnek a szóban forgó intézkedéstől és a jelen határozat keretein kívül esnek.
(47)
Végezetül Görögország jelezte, hogy fontolóra vette a kaszinók árpolitikájának megváltoztatását a közöttük fennálló diszkrimináció megszüntetése érdekében. Eddig azonban még nem tájékoztatta a Bizottságot ilyen változtatás életbe léptetéséről.
(48)
A görög hatóságok és a Mont Parnès még nem tettek észrevételeket a támogatás összeegyeztethetőségével és jogszerűségével kapcsolatban.
IV.1.2. A támogatás számszerűsítése és visszatéríttetése
(49)
Ezzel szemben a görög hatóságok és a Mont Parnès állítása szerint, még ha a szóban forgó intézkedést jogszerűtlen és összeegyeztethetetlen állami támogatásnak is minősítenék, a támogatás visszatéríttetése két elvvel is ellentétes lenne.
-
Ellentétes lenne az állampolgárok indokolt várakozásainak az elvével. A kaszinók belépőjegyárainak a kérdését, különösen azt, hogy a belépőjegyára milyen mértékben jelentsen a kaszinók számára pénzügyi terhet, mintegy 15 évvel ezelőtt megtárgyalta az Állami Tanács (43). Az Állami Tanács határozata szerint a nemzeti jog szerint a belépőjegyára nem adójellegű, ami közvetetten mutatja, hogy a kaszinók számára nem jelent gazdasági terhet. A kedvezményezett kaszinók ezért indokoltan élhetnek azzal a feltevéssel, hogy a nemzeti jog szerint gazdasági tehernek nem minősülő eltérő árak nem jelenthetnek állami támogatást.
-
Ellentétes lenne azzal az elvvel, hogy egy jogot nem lehet visszaélésszerűen alkalmazni. A görög hatóságok és a Mont Parnès szerint, mivel a Loutraki csak tizenöt évvel a vitatott intézkedés (1995-ben történt) elfogadása után nyújtott be panaszt a Bizottsághoz, visszaélt azzal a jogosultságával, hogy a Bizottsághoz forduljon az EUMSZ állami támogatásra vonatkozó szabályai szerinti érdekei és jogai védelmében.
(50)
A visszatéríttetendő összeg kiszámítását illetően a görög hatóságok és a Mont Parnès vitatják a Loutraki által javasolt számítást, amely szerint a magasabb és az alacsonyabb árat alkalmazó kaszinók ügyfelenként fizetendő adója közti különbséget kellene megszorozni a kedvezményezett kaszinókba belépő ügyfelek számával. Szerintük ez a számítás hibás és önkényes, mivel nem bizonyos, hogy egy magasabb belépőjegyár esetében az állítólagos kedvezményezett kaszinók, azaz a Mont Parnès, a thesszaloniki és a korfui kaszinó (44) ugyanakkora ügyfélkörrel rendelkezne.
IV.2. Loutraki észrevételei
(51)
Loutraki szerint a nemzeti jogszabályokban meghatározott intézkedések egyes kaszinók javára történő adóügyi megkülönböztetésnek minősülnek, mivel az államnak befizetendő, a kaszinók belépőjegyára alapján számított egységes 80 %-os illeték különböző adóalapokra vonatkozik, mégpedig az állam által szabályozott eltérő belépőjegyárakra. A kedvezményezett kaszinók belépőjegyára jelentősen alacsonyabb, mint a többi kaszinó belépőjegyára (15 EUR helyett 6 EUR), ami bevételkiesést jelent az államnak, és mivel a verseny torzításához vezet, ezért állami támogatásnak minősül.
(52)
Loutraki továbbá állítja, hogy az intézkedés indoklása nem objektív, mivel az alacsonyabb belépőjegyár kedvezményezett kaszinók általi alkalmazása ténylegesen ellentétes a szociális céllal és az Állami Tanács 4027/1998. számú ítéletében tárgyalt kaszinó belépőjegyár-szabályozás indoklásával és jellemzőivel. Loutraki szerint nem lehet indokoltan azzal érvelni, hogy közigazgatási ellenőrzési és szociális célokat el lehet érni különböző belépőjegyárak alkalmazásával - a Mont Parnès kaszinóban, amely csak mintegy 20 km távolságra van Athén központjától, a belépőjegy ára 6 EUR, míg a Loutraki kaszinóban, amely mintegy 85 km távolságra van Athén központjától, a belépőjegy ára 15 EUR; a thesszaloniki kaszinóban, amely csak mintegy 8 km távolságra van Thesszaloniki központjától, a belépőjegyára 6 EUR, míg a Chalkidiki kaszinóban, amely mintegy 120 km távolságra van Thesszaloniki központjától, a belépőjegyára 15 EUR.
(53)
Loutraki megjegyzi, hogy korábban Görögország véleménye szerint a kedvezményes 6 EUR-s belépőjegyárat az egyes kedvezményezett kaszinók egyedi körülményei indokolták, főleg a földrajzi elhelyezkedésük (amely meghatározott bizonyos gazdasági, társadalmi, demográfiai és egyéb jellemzőket), de a korfui kaszinó privatizálásakor 2010. augusztusban 15 EUR-s árat kezdett alkalmazni anélkül, hogy magyarázatot adtak volna arra, miért változtak meg ezek az egyedi körülmények.
(54)
A visszatéríttetendő összeg kiszámítása kapcsán Loutraki fenntartja, hogy az érintett összeg az ügyfelenként kivetett adók közti különbség megszorozva a kedvezményezett kaszinókba belépő ügyfelek számával.
(55)
A Görögország és a Mont Parnès által hivatkozott önálló intézkedések kapcsán, amelyek véleményük szerint a Loutraki javát szolgálják, és amelyek között a legfontosabb az, hogy a Loutraki állítólagosan az éves bruttó nyeresége alacsonyabb hányadát fizeti be az államnak, mint a többi kaszinó, a Loutraki azt állítja, hogy a hatóságokkal kötött egyedi megállapodás alapján ugyanakkora összeget fizetett, mint a versenytársai.
V. ÉRTÉKELÉS
(56)
A szóban forgó intézkedés adóügyi megkülönböztetés egyes kaszinók javára, amelyet a görög hatóságok léptettek életbe számos rendelkezés (45) egyidejű alkalmazása révén, amelyek egységes 80 %-os illetéket róttak ki a kaszinók belépőjegyárára, és eltérő hatósági árakat határoztak meg a magántulajdonú és az állami tulajdonú kaszinók számára, mégpedig 6 EUR az állami tulajdonú kaszinók és 15 EUR a magántulajdonú kaszinók esetében, ezáltal versenyhátrányt okozva a magántulajdonú kaszinók számára (46).
V.1. EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti állami támogatás fennállása
(57)
Annak eldöntése érdekében, hogy egy intézkedés az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) szerinti állami támogatásnak minősül-e, a Bizottságnak értékelnie kell, hogy a Szerződés 107. cikke (1) bekezdésének feltételeit teljesíti-e. A 107. cikk (1) bekezdése szerint, ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(58)
A Bizottság ennek megfelelően értékeli, hogy a vitatott intézkedés teljesíti-e a 107. cikk (1) bekezdés szerinti állami támogatásnak minősítés mind a négy feltételét.
V.1.1. Előny biztosítása
(59)
Az intézkedés akkor minősül állami támogatásnak, ha olyan előnyt biztosít a kedvezményezettek számára, amely révén a szokásosan a saját költségvetésükből fizetendő díjak megfizetése alól mentesülnek.
(60)
A görög hatóságok állítása szerint az intézkedés az állami támogatás szabályainak keretein kívül esik, mivel a Görögországban működő minden kaszinónak egységes szintű hozzájárulást kell fizetnie az államnak, amely a belépőjegy értékének 80 %-a, míg az elbánásbeli eltérés az 1994-ben és 1995-ben jogszabályban meghatározott árpolitikából ered, amely a 2206/1994. számú törvény értelmében működési engedélyt kapott kaszinók belépőjegyárát 15 EUR-ban szabta meg.
(61)
A görög hatóságok azt is állítják, hogy a belépőjegyár csak közigazgatási ellenőrző intézkedés, és nem adójellegű, mivel az Állami Tanács 4025/1998. számú ítélete szerint a kaszinók belépőjegyárának a meghatározása szociális jelleggel bír, és nem adóügyi intézkedés.
(62)
Mindenekelőtt rá kell mutatni, hogy az árak 2206/1994. számú törvény általi meghatározását nem lehet tipikus árpolitikának nevezni, mivel látszólag minden kaszinó szabadon dönthet alacsonyabb ár alkalmazásáról vagy akár ingyenes belépés engedélyezéséről, de minden esetben be kell fizetniük az állam számára a kibocsátott belépőjegy értékének a 80 %-át, függetlenül attól, hogy milyen árat alkalmaztak az ügyfelek felé.
(63)
Az állami támogatásról szóló EU-szabályok alkalmazásakor mindenképpen lényegtelen, hogy a szóban forgó intézkedés adóügyi vagy ármeghatározási intézkedés, mivel a 107. cikk bármilyen formában nyújtott támogatásra vonatkozik, amely előnyt biztosít. Az a tény, hogy az elsődleges célja nem adóbevétel generálása, önmagában nem elegendő ahhoz, hogy az intézkedés ne minősüljön állami támogatásnak.
(64)
Még ha el is fogadjuk, hogy a kaszinók belépőjegyár meghatározásának lehet szociális célja, annak meghatározásához, hogy egyes vállalkozások kevesebbel járulnak-e hozzá az állami bevételekhez, azt a kérdést kell megvizsgálni, hogy ez állami támogatásnak minősülő előnyt jelent-e az egyes vállalkozásokra kifejtett hatást illetően. Mivel az általános 15 EUR-s belépőjegyár alkalmazása alóli mentességet egyedileg adták meg egyes kaszinók számára és különösen mivel az államnak fizetendő 80 %-os illeték alapja az alacsonyabb ár, amelyet ezek a kaszinóknak alkalmazniuk kell (elvben, lásd fent), ezért ezek a kaszinók előnyben részesülnek.
(65)
A Bizottság elismeri a tagállamok jogát, hogy a nemzeti jog alapján adóügyi vagy más intézkedésként határozzanak meg egy intézkedést. A Bizottság általi értékelésnek semmiképpen nem célja a nemzeti jog értelmezése. Ez az intézkedés azonban lehetővé teszi az összes kaszinó által kibocsátott belépőjegy ára 80 %-ának megfelelő rendszeres folyamatos illeték fizetését az állam számára. Ezenkívül a Bizottság megjegyzi, hogy a nemzeti jog (különösen a 2206/1994. számú törvény és az 1995. évi miniszteri rendelet) értelmében a fizetendő összegeket az illetékes adóhivatalnak kell befizetni (47). Az intézkedés nemzeti jog szerinti minősítését nem érinti ugyan, de a Bizottság megállapítja, hogy az intézkedésnek hasonló hatásai vannak, mint egy adóügyi intézkedésnek. Ennek megfelelően kizárólag a jelen határozat és az állami támogatásról szóló EU-jogszabályok szerinti értékelés céljaira a Bizottság a továbbiakban az intézkedésre adóügyi intézkedés, adó vagy adózás szavakkal utal.
(66)
A szóban forgó intézkedés, azaz a belépőjegyek eltérő hatósági árai esetében a belépőjegyekre kivetett egységes adó közös hatása által kiváltott adóügyi megkülönböztetés Görögországban az állami tulajdonú kaszinóknak előnyt biztosít a magántulajdonú kaszinókkal szemben. A két állami intézkedés közös hatása az, hogy amíg a magántulajdonú kaszinók személyenként 12 EUR (15 EUR 80 %-a) belépőjegyekre kivetett adót fizetnek az állam számára, addig az állami tulajdonú kaszinók csak 4,8 EUR-t (6 EUR 80 %-a) (48).
(67)
Ezzel az intézkedéssel a görög állam leveszi az állami tulajdonú kaszinókról azt a terhet, amelyet egyébként viselniük kellene, ha az adózás megkülönböztetésmentes és versenysemleges lenne. A megkülönböztetésmentes és versenysemleges adózást elvben a kaszinók létrehozásáról, szervezetéről, működéséről és felügyeletéről szóló 2206/1994. számú törvény teremtette meg Görögországban, amely a belépőjegyárat 15 EUR-ban határozta meg, és az államnak fizetendő adó ennek 80 %-a volt. A görög állam azonban nem alkalmazta ezt a megkülönböztetésmentes és versenysemleges adózási rendszert az állami tulajdonú kaszinókra (illetve a magántulajdonú thesszaloniki kaszinóra, amely ugyanolyan elbírálásban részesül), és lehetővé tette számukra, hogy csak 4,8 EUR belépőjegyekre kivetett adót fizessenek, következésképpen előnyben részesítette ezeket a vállalkozásokat. Ezeknek a kaszinónak alacsonyabb fejenkénti adóterhet kellett viselniük a teljes jövedelmükből. A teljes jövedelmük nemcsak belépődíjakból (kizárólag belépőjegyek árából) tevődik össze, hanem más bevételi forrásokból is, mint például szerencsejáték, szállás, bár és éttermi szolgáltatások, előadások stb.
(68)
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a támogatás elve nemcsak pozitív előnyöket foglal magában, hanem olyan intézkedéseket is, amelyek különböző formában enyhítik a szokásos esetben a vállalkozás költségvetéséből fizetendő díjak mértékét, és amelyek a szigorúan vett megfogalmazás szerint nem támogatások ugyan, de hasonló jellegűek és ugyanolyan hatásuk van (49). Ilyen előnyt lehet biztosítani a vállalkozásoknak nyújtott különböző fajta adókedvezményekkel, beleértve az adóalap csökkentését.
(69)
Ebben az esetben a korfui, a Mont Parnès és a thesszaloniki kaszinó (és 1999-ig a rodoszi kaszinó is) (50) adóalap-csökkentéshez hasonló előnyben részesült, mivel a fent kifejtettek szerint az ezekre a kaszinókra egyedileg alkalmazott rendelkezések alapján a belépő személyenként fizetendő adó mértéke alacsonyabb, mint a többi kaszinóra kivetett adó.
(70)
A görög hatóságok megjegyezték, hogy az alacsonyabb adóteher közvetlen kedvezményezettje az ügyfél. Még ha lehet is azzal érvelni, hogy az alacsonyabb belépésenkénti adóteher az ügyfelek javát is szolgálja, mivel alacsonyabb teljes árat fizetnek, ez nem változtat azon, hogy az intézkedést előnyt biztosít az adott vállalkozásoknak, ebben az esetben a kedvezményezett kaszinóknak, mivel alacsonyabb összegű adót fizetnek fogadott ügyfelenként.
(71)
Adóügyi esetekben kimutatták, hogy a névlegesen az ügyfelek által fizetett, de a szolgáltató által beszedett adók alóli mentesség állami támogatásnak minősülhet, csakúgy, mint a fogyasztókat adott áruk vagy szolgáltatások vásárlására ösztönző intézkedések (51).
(72)
A múltbeli gyakorlatnak megfelelően a Bizottság véleménye szerint a fogyasztókra kivetett adók csökkentése vállalkozásoknak nyújtott állami támogatásnak minősülhet, ha a csökkentés feltétele egy adott vállalkozás által szolgáltatott áruk vagy nyújtott szolgáltatások használata (52). Ezért az érvelés, miszerint a közvetlen kedvezményezett az ügyfél, nem akadálya az állami támogatás megállapításának.
(73)
Ezenkívül, mivel a Görögországban a kaszinók által követett szokásos kereskedelmi gyakorlat az, hogy lemondanak a belépőjegy áráról, miközben kifizetik az államnak a belépőjegyekre kivetett adót (a jegyár névértékének a 80 %-a), ezért az állami tulajdonú kaszinóknak adóügyi megkülönböztetés révén biztosított előny még nagyobb, mivel a magántulajdonú kaszinók esetében a 12 EUR belépési adó megfizetésével az ügyfél belépésének a költsége jelentősen magasabb, mint az állami tulajdonú kaszinók esetében, amelyeknek csak 4,8 EUR adót kell fizetniük a teljes üzleti bevételükből.
(74)
A görög hatóságok állítása szerint a kedvezményezett kaszinókba ingyenes belépés biztosítása a hét bizonyos napjain kivételes gyakorlat. Erről azonban kifejezetten rendelkeznek a nemzeti jogszabályok (1995. évi miniszteri határozat). Görögország állítása szerint ez a gyakorlat VIP-vendégek és hírességek számára van fenntartva, de a Bizottságnak nyilvánosan hozzáférhető információ formájában, mint például újságokban terjesztett szórólapok révén és az interneten, amelyek szerint minden héten a hét bizonyos napján ingyenes a belépés (például a thesszaloniki kaszinó az internetes oldalán azt reklámozza, hogy vasárnaptól csütörtökig folyamatosan ingyenes belépést biztosít), bizonyítéka van arra, hogy ez szokásos gyakorlat (53). Ezért a kedvezményezett kaszinók esetében az ingyenes belépés gyakorlata nem tűnik kivételesnek.
(75)
Görögország állítása szerint ez a gyakorlat ellentétes a nemzeti adójogszabályokkal; a Bizottság megállapítja, hogy a kaszinókra vonatkozó nemzeti jogszabályok kifejezetten rendelkeznek az ingyenes belépésről, és a kedvezményezett kaszinók nyilvánvalóan élnek is vele.
(76)
Görögország azzal érvelt, hogy az államnak a kaszinók saját forrásaiból fizetett, a belépőjegyár 80 %-át kitevő adót nem ismerik el produktív kiadásnak, és a görög adójogszabályok értelmében nem lehet levonni a vállalat bevételéből, ezért az ilyen gyakorlatot folytató vállalat jelentős adóterhet visel. A Bizottság megállapítja, hogy ez az érvelés ténylegesen a panaszos állítását támasztja alá, miszerint a saját bevételből történő adófizetésből eredő jelentős adóteher miatt a magántulajdonú kaszinók ténylegesen nem tudják megengedni maguknak az ingyenes belépés biztosítását; ezért ez megerősíti azt az érvet, hogy az alacsonyabb árat alkalmazó kaszinók előnyben részesülnek.
(77)
Görögország azzal is érvelt, hogy mivel a kaszinók az eltérő belépőjegyárak 20 %-át tartják meg, a magasabb díjat alkalmazók részesülnek előnyben, mert 3 EUR nettó bevételük van, szemben az állami tulajdonú kaszinókkal, amelyeknek csak 1,2 EUR a bevételük. Ez az érvelés félrevezető, mivel nem vesz figyelembe két, az intézkedés versenyellenes hatásának megértése szempontjából nagyon fontos tényt. Egyrészt azt a tényt, hogy a hatóságok a jegyárakat, és ezzel együtt a belépőjegyekre kivetett adót alacsonyabb szinten határozták meg egyes kaszinók számára, ami vonzóbbá teszi ezeket a kaszinókat az ügyfelek számára, és ez i. a kereslet megoszlását megváltoztatja ahhoz képest, mintha a kaszinóknak csak az általuk nyújtott szolgáltatások köre és minősége alapján kellene versenyezniük; és ii. a többi feltétel egyenlősége esetén mesterségesen növeli a belépések számát. Másrészt a fent kifejtettek szerint a belépőjegyárakból származó bevétel a kaszinóba bevonzott ügyfél által a kaszinó számára generált teljes bevételnek, amelyből a kaszinóknak a belépőjegyekre kivetett adót fizetniük kell, csak egy korlátozott részét teszi ki.
(78)
Végezetül maguk a vonatkozó nemzeti jogszabályok is elismerik azt a tényt, hogy az adóügyi megkülönböztetés előnyt biztosít. A görög hatóságok tájékoztatása szerint a thesszaloniki kaszinónak engedélyezték az alacsonyabb belépőjegyár alkalmazását és az alacsonyabb adó fizetését az 1953. évi törvényerejű rendelet értelmében, amely szerint a külföldi tőkebevonással létrehozott vállalkozások a hazai vállalkozásoknak biztosított legkedvezőbb elbírálás alá esnek. Habár a görög hatóságok fenntartják, hogy a jelen rendszer nem előnyös, mégis alkalmazzák a jogszabályt a thesszaloniki kaszinóra azon az alapon, hogy ez jelenti a hazai vállalkozásoknak biztosított legkedvezőbb elbírálást, szemben a többi magántulajdonú kaszinóra alkalmazott, nagyobb terhet jelentő elbírálással.
(79)
Ezzel szemben a görög hatóságok és a Mont Parnès felhívják a figyelmet a kaszinók között adóügyi vagy szabályozói intézkedések tekintetében fennálló más különbségekre, amelyek szerintük a panaszos Loutraki javát szolgálják, és ezáltal ellensúlyozzák az alacsonyabb belépőjegyárak miatt a kedvezményezettek által élvezett előnyöket (54); ezzel kapcsolatban a Bizottság megállapítja, hogy az állítás, miszerint egy intézkedést (az általános adózásbeli különbség) ellensúlyoz egy másik (a belépőjegyárak és az azokra kivetett adók közti különbség), nem fogadható el annak a véleménynek az indoklására, hogy a szóban forgó intézkedés nem minősül állami támogatásnak. Ezek a szempontok a fent említettek szerint mindenképpen elkülönülnek a szóban forgó intézkedéstől, és a jelen határozat keretein kívül esnek (lásd a (46) preambulumbekezdést).
(80)
A Bizottság megállapítja, hogy a szóban forgó intézkedés, azaz a belépőjegyek eltérő hatósági árai mellett a belépőjegyekre kivetett egységes adó közös hatása által kiváltott adóügyi megkülönböztetés előnyt nyújt az alacsonyabb árat alkalmazó kaszinók számára.
V.1.2. Állami források és államnak tulajdoníthatóság
(81)
A fenti hivatkozott előny az államnak tulajdonítható és állami forrásokból finanszírozzák.
(82)
A fent kifejtettek szerint az adóügyi megkülönböztetés a görög állam által elfogadott számos közigazgatási intézkedés, rendelet és szabályozás eredménye, különösen tekintettel az alábbiakra: 2206/1994. számú törvény; 1995. évi miniszteri határozat; 2003. április 30-i 3139. számú törvény; 2687/1953. számú törvényerejű rendelet; az EOT (az állami tulajdonú kaszinók kezelője) főtitkára a 1624/1951. számú törvénnyel és a 4109/1960. számú rendelettel összhangban meghozott határozatai, mégpedig az 1991. november 21-i 535633. számú EOT határozat, amely a Mont Parnès kaszinó belépőjegyárát 2 000 drachmában határozta meg, és az 1992. március 24-i 508049. számú EOT határozat, amely a korfui és rodoszi kaszinó belépőjegyárát 1 500 drachmában határozta meg (a korfui kaszinó esetében az 1997. november 24-i 532691. számú határozat 2 000 drachmára emelte az árat); és az egyes kaszinóknak a nemzeti jog értelmében adott működési engedély, amely megerősíti az adott belépőjegyárat és az adott kaszinóban alkalmazott ár 80 %-ának befizetési kötelezettségét.
(83)
Ezenkívül az adóügyi megkülönböztetést állami forrásokból finanszírozzák. Ha az állam lemond olyan bevételekről, amelyeket szokásos körülmények között egy vállalkozástól kellene beszednie, akkor az adott intézkedést állami forrásokból finanszírozzák.
(84)
Adóügyi szempontból az állami tulajdonú kaszinók számára nyújtott előny abból ered, hogy az adóalapot, amelynek 80 %-át kell a belépőjegyekre kivetett adóként befizetni, mesterségesen csökkentették a 15 EUR-s belépőjegy névértékről 6 EUR-ra az állami tulajdonú kaszinókban.
(85)
A Bíróság határozata szerint egy ilyen fajta diszkriminatív adóalap-csökkentés állami bevételkieséshez vezet, amely egyenértékű az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti állami forrás felhasználással (55). Általánosságban a szóban forgó esetben a görög állam belépésenként 7,2 EUR állami tulajdonú kaszinóktól beszedendő adóbevételről mond le, ami a magántulajdonú kaszinók által az államnak belépésenként fizetett 12 EUR adó és az állami tulajdonú kaszinók által az államnak belépésenként fizetett 4,8 EUR adó különbsége. Az egyes kedvezményezett kaszinók által kapott előny értékkelésekor azonban bizonyos kiigazításokat lehet tenni (további magyarázat az V.4. pontban, Számszerűsítés és visszatéríttetés: különösen úgy tűnik, hogy 2000-ig a Mont Parnès és a korfui kaszinó nem fizetett belépőjegyekre kivetett adót az államnak, ezért ebben az esetben az előny megegyezik a magántulajdonú kaszinók által az államnak belépésenként fizetett 12 EUR adóval).
(86)
Görögország azt állította, hogy mivel az alacsonyabb árat alkalmazó kaszinók ezáltal több ügyfelet vonzhatnak, nem bizonyos, hogy az állam lemond bevételről. Görögország fenntartja, hogy következésképpen az intézkedés nem minősül állami támogatásnak.
(87)
Ahogyan azt már az eljárás megindításáról szóló határozatban említettük, a Bizottság nem fogadja el ezt az érvet. A korábbi gyakorlatának megfelelően a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az a tény, miszerint az adócsökkentés egyes adófizetőket illetően az adott adó révén beszedett bevételek szintjét növelheti, nem jelenti szükségszerűen azt, hogy az intézkedést nem az állam finanszírozná (56).
(88)
A görög hatóságok érvelése annyiban hibás, hogy az adóügyi megkülönböztetés állami költségvetésre gyakorolt hatása vizsgálatakor alkalmazott összehasonlítási alap az intézkedésbe épített előny miatt torzult. A görög hatóságok érvelésükben figyelembe vették az árcsökkentés dinamikus hatását, amely növelheti a keresletet és végső soron a beszedett adót, mivel a beszedett adó a belépések számával arányos. Ez az összehasonlítás azonban hibás, mivel a keresletet maga az előny által létrehozott egyenlőtlenség, vagyis az a tény, hogy alacsonyabb az ár és ezért a belépésenkénti adóteher is alacsonyabb, növeli meg.
(89)
Mindenesetre a görög hatóságok nem adtak semmilyen bizonyítékot arra, hogy a kaszinók belépőjegyekre kivetett adójából származó teljes adóbevételt maximalizálnák az egyenlőtlen árak. Ha a Bizottság elfogadná azt az érvelést, hogy a belépőjegyár 6 EUR-ra csökkentése növeli a beszedett adót, akkor az adóbevételt maximalizálná az összes belépőjegyárának 6 EUR-ra csökkentése mind az állami tulajdonú kaszinók, mind a magántulajdonú kaszinók esetében, ami ellentmond a görög állításnak, hogy ezt a pontot az egyenlőtlen árakból eredő adóügyi megkülönböztetés révén lehet elérni.
(90)
Ennek megfelelően a megtámadott előnyt állami forrásokból finanszírozzák.
V.1.3. Szelektivitás
(91)
Az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése értelmében egy intézkedés akkor minősül állami támogatásnak, ha sajátos vagy szelektív abban az értelemben, hogy előnyben részesít bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos áruk termelését.
(92)
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint (57) a szelektivitás feltételének - amely az állami támogatás fogalmának előfeltétele - értékelését illetően az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy az EK 87. cikk (1) bekezdése [jelenleg az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése] alkalmazásában azt kell eldönteni, hogy adott jogi szabályozás keretén belül valamely nemzeti intézkedés alkalmas-e arra, hogy „bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos termékek előállítását” előnyben részesítse olyan vállalkozásokkal és termékekkel szemben, amelyek az intézkedés céljára tekintettel jogilag és tényszerűen azokkal összehasonlíthatóak (58). A Bíróság számos alkalommal úgy ítélte meg, hogy az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése nem tesz megkülönböztetést az állami támogatás okai és céljai között, hanem az általuk gyakorolt hatások szerint határozza meg azokat (59). A Bizottság saját gyakorlata és az EU adóügyi gyakorlata szerint ez a szelektív előny a törvényi, rendeleti vagy közigazgatási adórendelkezések alóli kivételekből vagy az adóhatóságok diszkrecionális gyakorlatából következhet. Mindazonáltal egy intézkedés szelektív jellegét a rendszer jellege vagy általános felépítése indokolhatja, amely esetben az intézkedés nem minősülhet állami támogatásnak (60).
(93)
Először, a Bizottság megállapítja, hogy a szóban forgó esetben az általános adórendszer az a rendszer, amely elvben minden kaszinóra vonatkozik és amelyet a 2206/1994. számú törvényben és az 1995. évi miniszteri végrehajtási határozatban határoztak meg (ezt megerősítették a görög hatóságok, lásd a (19) preambulumbekezdést).
(94)
Másodszor, a Bizottság megállapítja, hogy a kérdéses intézkedés az általános adórendszertől való eltérésnek minősül. A görög hatóságok is megerősítették, hogy az állami tulajdonú kaszinókra (és a magántulajdonú thesszaloniki kaszinóra) vonatkozó különös rendelkezések a 2206/1994. számú törvény általános rendelkezéseitől és az 1995. évi miniszteri végrehajtási határozattól való eltérésnek minősülnek (lásd a fenti (19) és az azt követő preambulumbekezdéseket).
(95)
A Bizottság kiemeli, hogy a belépőjegyár 80 %-a befizetésének a kötelezettsége 2003-ig nem vonatkozott a Mont Parnès és a korfui kaszinóra. A fent kifejtettek szerint ez a kötelezettség csak azután vonatkozott a thesszaloniki és a rodoszi kaszinóra, miután azok a 2206/1994. számú törvény értelmében megkapták a működési engedélyüket, a thesszaloniki 1995-ben és a rodoszi 1996-ban. A belépőjegyára 6 EUR maradt egészen a mai napig a Mont Parnès és a thesszaloniki kaszinó esetében, és ugyanúgy 6 EUR maradt a korfui kaszinó esetében 2010. augusztusáig, a rodoszi kaszinó esetében pedig 1999-ig, amikor privatizációjuk megtörtént. A 80 % befizetése és a 15 EUR-s belépőjegyár azonban kötelező volt, és alkalmazásra is került a többi kaszinó számára 1995-től.
(96)
A Bizottság ennek megfelelően úgy ítéli meg, hogy az intézkedés szelektív.
(97)
Harmadszor, a Bizottság megállapítja, hogy az intézkedés szelektív jellegét a rendszer jellege vagy általános felépítése indokolhatja, vagyis hogy az adott tagállamban az adóügyi rendszer alóli kivételek vagy a rendszeren belüli megkülönböztetések milyen mértékben következnek közvetlenül a rendszer alapelveiből vagy vezérelveiből (a szelektivitás elemzés harmadik lépése). A Bizottság a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően úgy ítéli meg, hogy a vállalkozások közötti megkülönböztetést bevezető intézkedés nem minősül állami támogatásnak, ha a megkülönböztetés a díjrendszer jellegéből vagy általános felépítéséből következik, amelynek részét képezi (61). Ez az adórendszer jellegén vagy általános felépítésén alapuló indoklás az adott adóügyi intézkedésnek az adórendszer általános belső logikájával való összhangját tükrözi. A Bizottság gyakorlata és a Bíróság ítélkezési gyakorlata azonban nagyon korlátozottan alkalmazza az ilyen indoklást. A felhozott indokoknak az adórendszer lényegéből kell fakadniuk.
(98)
A görög hatóságok kifejtették, hogy az egyes kaszinók egyedi körülményei eltérőek, és a belépőjegyárat ezeknek a körülményeknek a tükrében határozták meg, figyelembe véve azt a célt, hogy az ár visszatartsa az alacsony jövedelmű embereket a szerencsejátékoktól.
(99)
A Bizottság nem tudja elfogadni ezt az érvelést. Az az érv, hogy az árszintet az egyes kaszinók körülményei szerint határozták meg és azok indokolják, figyelembe véve azt a célt, hogy az ár visszatartsa az alacsony jövedelmű embereket a szerencsejátékoktól, nem egyeztethető össze azzal a ténnyel, hogy a Mont Parnès és a thesszaloniki kaszinó, amely 6 EUR-s árat alkalmaz, a legnépesebb települések közelében helyezkedik el. Azzal a rendelkezéssel sem egyeztethető össze, amely kifejezetten megengedi, hogy ügyfeleket ingyenesen engedjenek be azzal a feltétellel, hogy az ár 80 %-át befizetik az államnak.
(100)
A Bizottság azt is megállapítja, hogy nem világos, miért szükséges az alacsonyabb ár éppen ezekben a kaszinókban, és miért nem a többiek esetében. A görög hatóságok nem fejtették ki, hogy milyen gazdasági számítás szerint állapították meg a 6 EUR-s belépőjegyárat, és nem egy másik közepes árszintet, illetve feltéve, hogy tényleg vannak egyedi körülmények - amelyek Görögország szerint főleg az adott kaszinó földrajzi elhelyezkedéséből származnak -, hogy miért kell az összes kedvezményezett kaszinónak ugyanolyan belépőjegyárat alkalmazni (általános szabályként, lásd fentebb) ahelyett, hogy az egyedi helyzetükhöz igazított árat alkalmaznának. Például, ha az érvelés szerint az alacsonyabb belépőjegyárat az egyes kaszinók egyedi földrajzi helyzete indokolja, akkor ez az indoklás semmiképpen sem érvényes a thesszaloniki kaszinó esetében, amely, úgy tűnik, nem a földrajzi helyzete miatt élvezi ezt az elbánást, hanem egy nemzeti jogszabály alapján, amelynek értelmében a külföldi tőkebevonással létrehozott vállalkozások a hazai vállalkozásoknak biztosított legkedvezőbb elbírálás alá esnek. Ezért a thesszaloniki kaszinó belépőjegyárának meghatározásakor a földrajzi helyzete láthatóan egyáltalán nem került figyelembevételre. További példaként a korfui kaszinó 2010. augusztusban, a privatizációja után kezdte alkalmazni a 15 EUR-s belépőjegyárat. A görög hatóságok nem indokolták meg kielégítően, hogy a fent hivatkozott egyedi körülmények miért nem voltak továbbra is érvényben, és következésképpen az alacsonyabb belépőjegyárra miért nem volt már szükség.
(101)
A Bizottság megállapítja, hogy a szóban forgó intézkedés szelektív jellegét nem indokolja a rendszer jellege vagy általános felépítése. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a vitatott intézkedés diszkriminatív elemet tartalmaz adóalap-csökkentés formájában, amely egyedileg meghatározott kaszinók adóügyi előnyét eredményezi, és ezt a diszkriminációt nem indokolja az adott görögországi általános adórendszer logikája.
(102)
A Bizottság megállapítja, hogy a szelektivitás EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti kritériuma teljesül.
V.1.4. A verseny torzulása és a kereskedelemre gyakorolt hatás
(103)
Egy intézkedés akkor minősül állami támogatásnak, ha hatással van a versenyre és a tagállamok közötti kereskedelemre. A kedvezményezett jogállásától vagy a finanszírozási forrásoktól függetlenül ez a kritérium azt vélelmezi, hogy az intézkedés kedvezményezettje gazdasági tevékenységet folytat.
(104)
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint annak értékelése keretében, hogy valamely nemzeti intézkedés tiltott állami támogatásnak minősítendő-e, nem azt kell megállapítani, hogy a támogatásoknak tényleges hatásuk van-e a tagállamok közötti kereskedelemre, és hogy a verseny ténylegesen torzul-e, hanem csak azt kell megvizsgálni, hogy e támogatások képesek-e hatást gyakorolni a kereskedelemre és torzítani a versenyt. Különösen, ha az állam által nyújtott támogatás valamely vállalkozás helyzetét megerősíti a Közösségen belüli kereskedelemben versenytársaival szemben, a támogatást olyannak kell tekinteni, mint ami befolyásolja ezt a kereskedelmet. Nem szükséges továbbá, hogy a kedvezményezett vállalkozás saját maga részt vegyen a Közösségen belüli kereskedelemben. Ugyanis amikor a tagállam támogatást nyújt valamely vállalkozásnak, a belföldi tevékenység ugyanazon a szinten maradhat, vagy növekedhet, ezáltal a többi tagállamban letelepedett vállalkozásoknak az e tagállam piacára való belépési esélyei csökkennek (62). Ezenkívül az állandó ítélkezési gyakorlat (63) szerint annak megállapításához, hogy egy intézkedés torzítja a versenyt és hatást gyakorolt a tagállamok közötti kereskedelemre, elegendő, ha a támogatás kedvezményezettje versenyhelyzetben van egy másik vállalkozással szemben a verseny előtt nyitott belső piacokon (64). A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatban meghatározott feltételek itt teljesülnek az alábbi okokból.
(105)
A vitatott intézkedés csökkenti a kedvezményezettek által fizetendő adókat más görögországi kaszinókkal összehasonlítva, ezáltal erősíti a viszonylagos pénzügyi helyzetüket, és a beruházásaik nyereségessége nagyobb lesz, mint amilyen enélkül lenne.
(106)
A fent említetteknek megfelelően az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az a kritérium, hogy a támogatásnak képesnek kell lennie hatást gyakorolni a kereskedelemre, teljesül, ha a kedvezményezett vállalkozás a tagállamok közötti kereskedelmet magában foglaló üzleti tevékenységet folytat. Annak megállapításához, hogy az Európán belüli kereskedelemre hatást gyakorol, elegendő, hogy a támogatás erősítse a vállalkozás helyzetét az Európán belüli kereskedelemben versenytársaihoz képest. Hiába viszonylag alacsony összegű a támogatás, hiába kis méretű a vállalkozás vagy nagyon alacsony az európai piaci részesedése, hiába nem exportál a kedvezményezett vagy exportálja gyakorlatilag az összes termékét Európán kívüli piacra, ezek egyike sem változtat a megállapításon (65).
(107)
Görögország azt állította, hogy a kaszinók elhelyezkedése és a közöttük levő távolság miatt mindegyik egy helyi piacot szolgál ki, és ezért az intézkedés nem tudja torzítani a versenyt vagy hatást gyakorolni a tagállamok közötti kereskedelemre. Az ítélkezési gyakorlat szerint azonban nincs olyan határérték, amely meghatározná a versenyre vagy tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt tényleges vagy lehetséges hatást, következésképpen a 107. cikk (1) bekezdése alkalmazhatóságának ez a kritériuma nem függ a nyújtott szolgáltatások helyi vagy regionális jellegétől vagy az érintett tevékenységi terület kiterjedtségétől (66).
(108)
Görögország azt is állította, hogy a szerencsejáték-piac nem harmonizált a tagállamok között, amelyek ezért szabadon szabályozhatják azt nemzeti szinten. Görögország hivatkozik a Bíróság ítélkezési gyakorlatára, amely lehetővé teszi a szerencsejáték-szolgáltatások egységes piacának a korlátozását a fogyasztók csalás és bűncselekmény elleni védelme érdekében (67).
(109)
A Bizottság teljes mértékben elismeri a tagállamok jogát, hogy meghatározzák a szerencsejátékok területén követendő politikájuk céljait, feltéve, hogy a szolgáltatásnyújtási szabadság korlátozása alkalmas a meghatározott célok elérésére, nem haladja meg a célok eléréséhez szükséges mértéket, és diszkriminációmentes módon alkalmazzák. A Bizottság azonban nem ért egyet azzal a következtetéssel, hogy a kérdéses intézkedés nem torzíthatja a versenyt és nem gyakorol hatást a tagállamok közötti kereskedelemre.
(110)
Ebben az ágazatban a szolgáltatók gyakran egymással versenyben álló nemzetközi szállodaláncok (68), amelyeknek a kaszinókba vagy más szállodai létesítményekbe történő beruházási döntéseire hatást gyakorolhat az intézkedés, mivel hatással van az egymáshoz képest mutatkozó nyereségességükre és a beruházásaikra. A kaszinók gyakran idegenforgalmi célpontokban helyezkednek el, ami azt mutathatja, hogy egy kaszinó jelenléte idegenforgalmi vonzerőt jelenthet, ami miatt Görögországba látogathatnak a turisták. Görögországban a kaszinóként felelős minisztérium az Idegenforgalmi Minisztérium. A Bizottság megjegyzi, hogy létezik az ügyfelek bizonyos szintű határokon átnyúló mobilitása is. Emellett működnek kaszinószolgáltatások határokon átnyúló környezetben is, például a kaszinók nyújtanak ilyen szolgáltatásokat a Görögország és Olaszország vagy más célállomások között közlekedő hajókon. Általában a szerencsejátékokat igénybe venni szándékozó ügyfelek választhatnak, hogy egy kaszinóban vagy online módon teszik ezt meg. Az online szerencsejáték nemzetközi üzlet, és a szerencsejátékosok Görögországban a más tagállamok szolgáltatói által nyújtott ilyen szolgáltatásokat vehetik igénybe. Az online szerencsejáték egy Görögország által hivatkozott ítéletnek is tárgya volt (lásd a (108) preambulumbekezdést). A görög hatóságok vitatták a szerencsejátékok más formáival való verseny lehetőségét, amelyet az eljárás megindításáról szóló határozat állított, és rámutatnak, hogy jelenleg Görögországban az internetes szerencsejátékot a törvény tiltja. A jelenlegi görögországi jogi helyzet ellenére maguk a görög hatóságok is elismerték, hogy az internetes szerencsejáték ellenőrizhetetlen méreteket öltött (69). Hivatkozunk a Bíróság ítéletére a C-65/05. számú Bizottság kontra Görögország ügyben, amikor a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a 3037/2002. számú törvény, amelynek célja az internetes szerencsejátékok betiltása volt Görögországban, indokolatlanul korlátozta a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságát (70).
(111)
Ezenkívül az általános gazdasági válság hatással van a fogyasztási szokásokra és azon jövedelmekre is, amelyek a szabadidős tevékenységekre, így a kaszinó szolgáltatások használatára, rendelkezésre állnak. Ebben az összefüggésben a belépőjegyárak közötti megkülönböztetésnek még nagyobb torzító hatása van a fogyasztók választására, és ezért még inkább torzíthatja a versenyt a kaszinó szolgáltatások piacán.
(112)
A hatóságok és a Mont Parnès azt állították, hogy ha el is fogadnánk azt, hogy a kedvezményes 6 EUR-s belépőjegyár hatást gyakorolhatott vagy gyakorolhat egy külföldi vállalat görögországi kaszinóba történő beruházási döntésére, a külföldi vállalat még mindig élhet a 2687/1953. számú törvényerejű rendelettel; ezzel kapcsolatban a Bizottság megállapítja, hogy a rendelet alkalmazása nem automatikus, és ténylegesen lehetővé tenné a kedvezményezett kaszinók kedvezőbb elbírálásának (azaz az alacsonyabb 6 EUR-s árnak) a biztosítását más vállalkozások számára is. Az intézkedés ezért még jobban kiterjeszthetné a kérdéses adóügyi megkülönböztetés alkalmazását. Ezenkívül a Bizottság megállapítja, hogy habár a 2687/1953. számú törvényerejű rendelettel élhettek volna más kaszinók is külföldi tőkebevonás révén egy kérelem megfelelő időben történő benyújtásával, annak alkalmazása egyes önkényes szabályoktól függ, amelyek miatt az intézkedés szelektív. A Bizottság figyelmébe ajánlott törvény egyetlen másik lehetséges alkalmazása a Syros szigetén levő kaszinót érintette, amely kérelmet nyújtott be, de elutasították, mivel a külföldi tőke bevonása után és nem előtte nyújtották be.
(113)
Továbbá a Mont Parnès kaszinó privatizálásakor az adásvételi szerződés kifejezetten rendelkezett a lehetőségről, hogy ugyanabban a régióban egy második kaszinó is kaphat működési engedélyt. Egy ilyen vállalkozásba történő beruházás esélye egyértelműen a már működő szolgáltatóval folytatott verseny feltételeitől függ. Mivel nem lehet kizárni, hogy a kaszinók a más tagállamokban működő hasonló vállalatokkal versenyhelyzetben vannak, ezt az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti feltételt teljesültnek kell tekinteni.
(114)
A Bizottság megállapítja, hogy a vitatott intézkedés torzíthatja a versenyt és hatást gyakorolhat a tagállamok közötti kereskedelemre azáltal, hogy javíthatja a gazdasági tevékenységben közvetlenül részt vevő kedvezményezettek működési feltételeit, amelyeknek Görögországban a kaszinó belépőjegyárára kivetett adót kell fizetniük.
V.1.5. Következtetés
(115)
A Bizottság megállapítja, hogy az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti állami támogatás fennállásának a kritériuma teljesül, és az intézkedés az alacsonyabb belépőjegyárat alkalmazó kaszinók javára nyújtott állami támogatásnak minősül. Ezek a kaszinók a Mont Parnès, a korfui, a thesszaloniki és a rodoszi. A Bizottság úgy tudja, hogy a rodoszi kaszinó már nem kedvezményezett, mivel az 1999. áprilisban lefolytatott privatizációja óta már nem alkalmazza az alacsonyabb belépőjegyárat. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy sem a görög hatóságok, sem a Mont Parnès nem hozott fel olyan érvet, ami megváltoztatná ezt a következtetést.
V.2. A támogatás összeegyeztethetősége
(116)
Az eljárás megindításáról szóló határozatban leírtak szerint a Bizottság azon a véleményen van, hogy az intézkedésre az EUMSZ 106. vagy 107. cikke szerinti kivételek egyike sem vonatkozik.
(117)
Eddig Görögország azt állította, hogy nem történt állami támogatás, és nem hozott fel semmilyen érvet annak alátámasztására, hogy miért lenne összeegyeztethető bármiféle ilyen támogatás.
(118)
A fent kifejtettek szerint a Bizottság elismeri a tagállamok jogát, hogy a saját területükön szabályozzák a szerencsejátékokat az EU-jogra is figyelemmel, és elfogadja, hogy az ilyen szerencsejátékok ellenőrzésére és azoktól való visszatartásra irányuló szabályozás jogos közpolitikai cél. De még ha ez is volt a támogatás célja, a Bizottság szerint ettől még nem esne az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdése hatálya alá. Mindenesetre a fent kifejtettek szerint az az érvelés, hogy az intézkedés célja a szerencsejátékok űzésétől való visszatartás, nem egyeztethető össze azzal a ténnyel, hogy a 6 EUR-s belépőjegyárat alkalmazó kaszinók között vannak olyanok, amelyek Görögország legnépesebb települései közelében helyezkednek el. Azzal a rendelkezéssel sem egyeztethető össze, amely kifejezetten megengedi a kaszinók számára, hogy ügyfeleket ingyenesen engedjenek be azzal a feltétellel, hogy az ár 80 %-át befizetik az államnak.
(119)
Az EUMSZ 107. cikke (2) bekezdésében meghatározott kivételek, a magánszemély fogyasztóknak nyújtott szociális jellegű támogatás, a természeti csapások vagy más rendkívüli események által okozott károk helyreállítására nyújtott támogatás, és a Németországi Szövetségi Köztársaság egyes területein nyújtott támogatás, nem alkalmazhatóak ebben az esetben.
(120)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése a) pontjában meghatározott kivétel sem alkalmazható, amely engedélyezi az olyan térségek gazdasági fejlődésének előmozdítására nyújtott támogatást, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal vagy jelentős az alulfoglalkoztatottság, mivel a szóban forgó intézkedésnek nem feltétele, hogy a kedvezményezettek bármilyen tevékenységet folytassanak az ilyen egyedi körülmények között levő régiókban (71).
(121)
Ugyanezért a vitatott intézkedés nem tekinthető a 107. cikk (3) bekezdése b) pontjában meghatározott valamely közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítására vagy Görögország gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetésére nyújtott támogatásnak. Továbbá nem célja a 107. cikk (3) bekezdése d) pontjában meghatározott kultúra és a kulturális örökség megőrzésének előmozdítása sem.
(122)
Végezetül a vitatott intézkedést meg kell vizsgálni a 107. cikk (3) bekezdése c) pontjának tükrében, amely az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatásról rendelkezik, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben. Ki kell azonban jelenteni, hogy a vitatott intézkedés nem tartozik egyik olyan esetbe sem, amelyre a Bizottság elfogadta ennek a pontnak az alkalmazását, vagy egyik olyan iránymutatás vagy keretszabály alá sem, amely a belső piaccal esetleg összeegyeztethető támogatás egyes típusainak a körülményeit határozza meg.
(123)
A vitatott intézkedés működési támogatásnak minősül, amely mesterségesen erősíti egyes vállalkozások versenyhelyzetét más hasonló vállalkozásokkal szemben, és amelynek nem feltétele, hogy a kedvezményezettek a közös érdeket szolgáló politikai célok elérését célzó tevékenységet folytassanak.
(124)
Különösen az állapítható meg, hogy a vitatott intézkedés által nyújtott előnyök nem kapcsolatosak beruházással, munkahelyteremtéssel vagy valamely meghatározott projekttel. Egyszerűen csökkenti az érintett vállalkozások szokásos esetben hasonló vállalkozások által viselendő terheit, ezért működési támogatásnak kell minősíteni. Általános szabályként a működési támogatás nem elégíti ki a 107. cikk (3) bekezdésének c) pontja szerinti vizsgálat feltételeit, mivel torzítja a versenyt azokban a szektorokban, ahol a támogatást nyújtották, és ugyanakkor természeténél fogva nem tudja elérni az abban a rendelkezésben meghatározott célok egyikét sem (72). Habár kivételes esetben ilyen támogatás nyújtható az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjában meghatározott kivétel alapján jogosult régiókban, és habár Görögország egyes régiói ilyen módon jogosultak, a Bizottságnak komoly kételyei vannak azt illetően, hogy ez az eset kielégítené-e az ilyen működési támogatás összeegyeztethetősége vizsgálatának a feltételeit. A Bizottság szokásos gyakorlata szerint az ilyen támogatás nem minősül a belső piaccal összeegyeztethetőnek, mivel nem mozdítja elő egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését, időben nem korlátozott, nincs tervbe véve a fokozatos csökkentése, és nem áll arányban azzal, ami a kérdéses területeken valamely meghatározott gazdasági hátrány orvoslásához szükséges.
(125)
Meg kell állapítani, hogy a szóban forgó intézkedés összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
V.3. A támogatás jogszerűsége
(126)
Az eljárás megindításáról szóló határozatban leírtak szerint az első kaszinók közötti adóügyi megkülönböztetést eredményező lépések 1994-ben és 1995-ben történtek, és a Bizottság ennek megfelelően ítélte meg, hogy az intézkedés teljes egészében az EUMSZ 108. cikke (1) bekezdésében meghatározott létező támogatásnak minősül-e.
(127)
Az adóügyi megkülönböztetést jogszerűtlenül - azaz az EU állami támogatásról szóló jogszabályai szerinti célokra - vezették be 1995-ben, amikor a görög hatóságok engedélyezték egyes kaszinók számára a 2206/1994. számú törvényből és az 1995. évi miniszteri határozatból eredő általános szabály alóli kivételt. Az adott esetben a görög hatóságok engedélyezték a Mont Parnès, a korfui és a rodoszi állami tulajdonú kaszinó számára a kedvezményes 6 EUR-s belépőjegyár alkalmazását az egységes 15 EUR-s ár helyett, és 1995-ben ezt a kedvezményesebb elbírálást biztosították a thesszaloniki kaszinó számára is az 1953. évi külföldi tőkebevonásról szóló törvényerejű rendelet alapján. Az 1995 óta a 2206/1994. számú törvény alapján létrehozott öt másik magántulajdonú kaszinót az egységes 15 EUR-s ár alkalmazására kötelezték, és ezt ténylegesen be is tartották. A 3139/2003. számú törvény alapján viszont az alacsonyabb 6 EUR-s belépőjegyárat egyedileg alkalmazták a Mont Parnès és a korfui kaszinóban azzal az eredménnyel, hogy ez az adóügyi megkülönböztetés jogszerűtlenül meghosszabbításra és megerősítésre került. A megkülönböztetés a thesszaloniki kaszinónak is a javát szolgálja, mivel ugyanolyan elbírálásban részesül, mint a Mont Parnès és a korfui kaszinó, amelyet megerősített az 1953. évi törvény alapján kibocsátott 290/1995. számú elnöki rendelet a korábban kifejtettek szerint. A thesszaloniki kaszinóra alkalmazott megállapodás szorosan kapcsolódik a Mont Parnès és a korfui kaszinóra alkalmazottakhoz. A görög hatóságok tájékoztatása szerint 1995 után a belépőjegyár kérdése felvetődött, és a thesszaloniki kaszinó kezelője azt kérte, hogy a thesszaloniki kaszinó belépőjegyárát ugyanolyan szinten határozzák meg, mint a Mont Parnès kaszinóban, azaz 6 EUR-ban. Az Állami Jogi Tanács szakvéleményének a kikérése után (631/1997/EK vélemény) ennek a kérésnek helyt adtak (73). Ezért feltételezhető, hogy ha a Mont Parnès és a korfui kaszinó esetében alkalmazott elbánást 2003-ban oly módon változtatták volna meg, hogy a belépőjegyért 15 EUR-t kellett volna kérniük, akkor a thesszaloniki kaszinónak is változtatnia kellett volna. De ez nem történt meg, és a nemzeti jogszabályok alapján az adóügyi megkülönböztetést fenntartották.
(128)
A fent leírt egyes kaszinók javát szolgáló intézkedések egyikét sem jelentették be a Bizottságnak, illetve hagyta jóvá a Bizottság, semmiképpen sem az állami támogatásról szóló EU-szabályok szerint.
(129)
Az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (eljárási rendelet) (74) 15. cikke szerint a Bizottság támogatás-visszatéríttetésre vonatkozó hatásköre tízéves jogvesztő határidőn belül érvényesíthető. A jogvesztő határidő azon a napon kezdődik, amikor a jogellenes támogatást a kedvezményezettnek egyedi támogatás formájában vagy támogatási program részét képező támogatás formájában nyújtják. A Bizottság vagy a Bizottság kérésére eljáró tagállam jogellenes támogatással kapcsolatos intézkedései megszakítják a jogvesztő határidőt. A jogvesztő határidő minden megszakítástól számítva újra indul. A jogvesztő határidőt fel kell függeszteni, amíg a Bizottság határozata az Európai Közösségek Bírósága előtt függőben lévő eljárás alá tartozik. Minden támogatást, amellyel kapcsolatban a jogvesztő határidő lejárt, létező támogatásnak kell tekinteni. Azonban ugyanezen rendelet 1. cikke c) pontja szerint egy létező támogatás módosítása új támogatásnak minősül.
(130)
A Bizottság megállapítja, hogy az EU bíróságok ítélkezési gyakorlata szerint az állami támogatásokra vonatkozó eljárási rendelet 15. cikkében előírt jogvesztő határidő (…) messze nem egy olyan általános elv kifejeződése, amely egy új támogatást meglévő támogatássá tesz, csak a több mint tíz évvel a Bizottság első beavatkozása előtt intézményesített támogatások visszafizettetését zárja ki (75).
(131)
A jelen ügyben a Bizottság nem járt el, és Görögország sem tett lépéseket a Bizottság kérésére 2009-ig. A Bizottság 2009. október 21-én járt el, amikor továbbította a panaszt Görögországnak, és az általa felvetett kérdések tisztázását kérte Görögországtól.
(132)
Következésképpen az 1999. október 21-én (azaz tíz évvel azután, hogy a Bizottság a panaszt továbbította a görög államnak és tájékoztatást kért) vagy azután az intézkedést keretében nyújtott támogatás új és jogellenes támogatás, amelyet a Bizottságnak tett előzetes bejelentés vagy a Bizottság határozata nélkül léptettek életbe, az eljárási rendelet 15. cikkére is figyelemmel a visszatéríttetést illetően, az alábbiakban részletesen kifejtettek szerint.
V.4. Számszerűsítés és visszatéríttetés
(133)
A vitatott intézkedést az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdése szerint a Bizottság számára előzetesen tett bejelentés nélkül hajtották végre. Ezért az intézkedés jogellenes támogatásnak minősül.
(134)
Az eljárási rendelet 14. cikke szerint amennyiben a jogellenesen nyújtott állami támogatást a belső piaccal összeegyeztethetetlennek minősítik, a támogatást vissza kell téríttetni a kedvezményezettel, kivéve, ha az ellentétes a jog valamelyik általános elvével. A támogatás visszatéríttetésének a célja a támogatás nyújtása előtti versenyhelyzet helyreállítása, amennyire az lehetséges. A görög hatóságok vagy a Mont Parnès által felhozott érvek nem indokolják az ettől az alapelvtől való eltérést.
(135)
Az eljárási rendelet 14. cikke (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a Bizottság nem követeli meg a támogatás visszatérítését, amennyiben az ellentétes a közösségi jog valamelyik általános elvével. A Bíróság ítélkezési gyakorlata és a Bizottság saját döntéshozatali gyakorlata különösen azt állapította meg, hogy egy támogatás visszatérítésének az elrendelése megsértené a közösségi jog valamelyik általános elvét, ha a Bizottság az eljárása révén olyan jogos elvárásokat keltett a kedvezményezettben, hogy a támogatást az EU-jognak megfelelően nyújtották (76).
(136)
A Forum 187 ügyben hozott ítéletében a Bíróság kifejtette, hogy a bizalomvédelem elvére való hivatkozás joga minden jogalanyt megillet, amennyiben valamely közösségi intézmény benne megalapozott várakozásokat kelt. Továbbá senki nem hivatkozhat erre az elvre anélkül, hogy ne jelölné meg a közigazgatási szerv által neki tett pontos ígéreteket (…) Hasonlóképpen, amennyiben az elővigyázatos és körültekintő gazdasági szereplő számíthat az érdekeit esetleg érintő közösségi intézkedés elfogadására, annak elfogadása esetén nem hivatkozhat az említett elvre (77).
(137)
A görög hatóságok és a Mont Parnès szerint ebben az esetben a támogatás visszatérítése ellentétes lenne az állampolgárok indokolt bizalmának az elvével a Görög Állami Tanács nemzeti jog alapján hozott ítélete tükrében. A Bizottság megállapítja, hogy az egy nemzeti hatóság által hozott nemzeti lépés, és nem egy EU-hatóság által a fent említett ítélkezési gyakorlat keretében hozott lépés. Tovább az Állami Tanács ítélete kizárólag nemzeti jogon alapult, és nem vette figyelembe az állami támogatás kérdését vagy az intézkedés állami támogatásnak minősítését. Ennek megfelelően a Bizottság nem mondhat le ezeknek az érveknek az alapján a visszatérítésről.
(138)
Görögország és a Mont Parnès azzal érvelt, hogy a Loutraki késlekedett a panasz Bizottsághoz történő benyújtásával, és ezáltal megsértette azt az elvet, hogy egy jogot nem lehet visszaélésszerűen alkalmazni. A Bizottság megállapítja, hogy a panaszos késedelme semmiképpen sem akadályozhatja meg a jogellenes támogatás visszatérítését, figyelembe véve az eljárási rendelet 15. cikkében meghatározott tízéves jogvesztő határidőt.
(139)
Ennek megfelelően a Bizottság nem fogadhatja el a görög hatóságok és a Mont Parnès által a visszatérítésről való kivételes lemondásra vonatkozóan előadott érveket.
(140)
A jelen határozatban kifejtettek szerint az 1994-ben és 1995-ben hozott nemzeti intézkedések a belépőjegyárak 80 %-ának befizetési kötelezettségét és az egységes 15 EUR-s belépőjegyár minden kaszinóban történő alkalmazását írták elő. Azonban sem a 80 %-os befizetési kötelezettséget, sem az egységes 15 EUR-s belépőjegyárat nem alkalmazták a kedvezményezett kaszinók esetében, habár mindkettő érvényes volt a többi kaszinó számára 1995-től, és a gyakorlatban azóta is (az összes magántulajdonú kaszinó 1995-ben vagy 1996-ban kapta meg a működési engedélyét, és akkor kezdte meg az intézkedés alkalmazását, az egyedüli kivétel a thesszaloniki kaszinó volt). Mivel a differenciált belépőjegyárakból és a kapcsolódó 80 %-os állami befizetésekből eredő adóügyi megkülönböztetés ténylegesen 1995-ben kezdődött, úgy tekinthető, hogy a támogatásnyújtási időszak 1995-ben kezdődött.
(141)
Az V.3. pontban a támogatás jogszerűsége levont következtetésével összhangban a Bizottság megállapítja, hogy az eljárási rendelet 15. cikkében meghatározott tízéves jogvesztő határidő miatt az 1999. október 21. előtt nyújtott támogatásokat nem lehet visszatéríttetni.
(142)
A visszatérítendő összeg kiszámításának azon a tényen kell alapulnia, ahogyan korábban a jelen határozatban kifejtettük (lásd még a (85) preambulumbekezdést), a görög állam belépésenként 7,2 EUR állami tulajdonú kaszinóktól beszedendő adóbevételről mondott le, ami a magántulajdonú kaszinók által az államnak belépésenként fizetett 12 EUR adó és az állami tulajdonú kaszinók által az államnak belépésenként fizetett 4,8 EUR adó különbsége.
(143)
Az egyes kaszinóktól visszatéríttetendő összeg kiszámításakor azonban figyelemmel kell lenni az adott kaszinó helyzetére vonatkozó szempontokra, az alábbiakban kifejtettek szerint.
-
A jelen határozatban kifejtettek szerint a belépőjegyár 80 %-a állam számára történő befizetésének az előírása az 1995. évi miniszteri határozatban a korfui és a Mont Parnès kaszinóra attól a naptól fogva volt érvényes, amikor a 2206/1994. számú törvény alapján megkapták a működési engedélyüket, azaz 2003-ban a 3139/2003. számú törvény alapján. Azonban 2000 végétől egészen addig, amíg 2003-ban megkapta a működési engedélyét, az ETA önkéntes alapon befizette az állam számára a belépőjegyár 80 %-át (az ár 6 EUR volt) (78). Ebből a görög hatóságoktól kapott információból a görög hatóságok által még később teendő további észrevételekre is figyelemmel (amelyek megerősítik vagy cáfolják a fentieket), arra lehet következtetni, hogy 2000-ig belépőjegyekre kivetett adót nem fizettek, még az alacsonyabb összeggel sem (6 EUR 80 %-a). Ezért az első időszak során (1999. október 21-től 2000 végéig) a visszatérítendő összeget 12 EUR alapján kell kiszámítani, ami a magántulajdonú kaszinók által abban az időszakban fizetett teljes adó, amikor az állami tulajdonú kaszinók egyáltalán nem fizettek adót, és ezt meg kell szorozni az abban az időszakban kibocsátott belépőjegyek számával.
-
A thesszaloniki kaszinó a 2206/1994. számú törvény alapján 1995-ben kapta meg a működési engedélyét (79). A belépőjegyár 80 %-a államnak történő befizetésére vonatkozó előírás azóta volt érvényes a thesszaloniki kaszinóra, hogy megkapta a működési engedélyét 1995-ben. A thesszaloniki kaszinó a kedvezményes 6 EUR-s belépőjegyárat alkalmazta, amelyet a Mont Parnès és a korfui kaszinó is. Ezért a thesszaloniki kaszinó által visszatérítendő összeg az 1999. október 21. után kibocsátott jegyek száma megszorozva 7,2 EUR-val.
-
A rodoszi kaszinó a 2206/1994. számú törvény alapján 1996-ban kapta meg a működési engedélyét. Akkor a 6 EUR-s belépőjegyárat kezdte el alkalmazni, de az 1999. áprilisban lefolytatott privatizációjakor áttért a 15 EUR-s árra. A hivatalos vizsgálat során benyújtott észrevételekből a Bizottság úgy tudja, hogy a rodoszi kaszinó az 1999. áprilisban lefolytatott privatizációja után már nem volt kedvezményezett, ezért az eljárási rendelet 15. cikkében meghatározott tízéves jogvesztő határidő miatt a kaszinótól nem lehet visszatéríttetni a támogatást.
(144)
A Bizottságnak nem áll rendelkezésére elegendő adat az egyes kedvezményezett kaszinók által visszatérítendő összeg pontos megbecsléséhez. Az EU-jogszabályok azonban előírják a Bizottság számára, hogy a belső piaccal összeegyeztethetetlennek minősített támogatás visszatérítésének elrendelésekor állapítsa meg a visszatérítendő támogatás pontos összegét. Elegendő a Bizottság határozatában olyan információkat nyújtani, amelyek alapján a tagállam és a kedvezményezett vállalkozás viszonylag könnyen maguk ki tudják számolni az összeget. A Bizottság ezért jogszerűen csak arra korlátozhatja a megállapítást, hogy a kérdéses támogatás visszafizetésének kötelezettségét kimondja, és a nemzeti hatóságokra hagyja a visszafizetendő összeg pontos kiszámítását a Bizottság által a határozatában megadott útmutatás alapján.
(145)
A tagállam által szolgáltatott információk alapján a Bizottság a visszatérítéshez szükséges útmutatást az alábbiakban adja meg.
(146)
Az alábbi táblázat mutatja az egyes kaszinók által az egyes években kibocsátott jegyek számát (a táblában jelzettek szerint a bemutatott információk nem teljesek), és az egyes kaszinók által visszatérítendő összegek előzetes becslését a Görögország által a visszatérítésre vonatkozó számításainak elvégzése után esetlegesen teendő további észrevételekre is figyelemmel.
Egyes kaszinók által kibocsátott jegyek becsült száma
Év
KASZINÓ
Mont Parnès
korfui
thesszaloniki
rodoszi
1999
(1999.10.22. - 1999.12.31.)
nincs információ
[…] (80)
(…)
[…] (81)
2000
nincs információ
(…)
(…)
(…)
2001
nincs információ
(…)
(…)
(…)
2002
nincs információ
(…)
(…)
(…)
2003
nincs információ 2003. május 1-jéig
2003. május 1-jén:
(…)
(…)
(…)
(…)
2004
(…)
(…)
(…)
(…)
2005
(…)
(…)
(…)
(…)
2006
(…)
(…)
(…)
(…)
2007
(…)
(…)
(…)
(…)
2008
(…)
(…)
(…)
(…)
2009.10.22-ig:
(…)
(…)
(…)
(…)
Összesen 2009.10.22.-ig
(…)
(…)
(…)
(…)
2009.10.22. után kibocsátott jegyek
nincs információ
nincs információ
nincs információ
nincs információ
Az egyes kaszinók által visszatérítendő előzetesen becsült összeg
(millió EUR, kerekítve)
Mont Parnès
korfui
thesszaloniki
rodoszi
Algoritmus és számítás
1999.10.22.-2000 (82):
jegyek száma
(x1) × 12 = A1
1999.10.22.-2000:
jegyek száma
([…] jegy) × 12 = A2 ([…] EUR)
1999.10.22.-2009.10.22.:
jegyek száma
([…] jegy) × 7,2 = AB3 ([…] EUR)
n.a.
2000-2009.10.22.:
jegyek száma
(y1) × 7,2 = B1
2000-2009.10.22.:
jegyek száma
([…] jegy) × 7,2 = B2 ([…] EUR)
2009.10.22.-mai nap:
jegyek száma
(z1) × 7,2 = C1
2009.10.22.-mai nap:
jegyek száma
(z2) × 7,2 = C2
2009.10.22.-2010.8.30. (83):
jegyek száma
(z3) × 7,2 = C3
Teljes visszatérítendő összeg
A1 + B1 + C1
Kiszámítandó
A2 + B2 + C2
Kiszámítandó
AB3 + C3
Kiszámítandó
n.a.
Teljes visszatérítendő összeg
Kiszámítandó
(147)
A Bizottság továbbá megállapítja, hogy az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdése felfüggesztő hatállyal bír. A Bizottság nem kapott olyan információt, hogy a vitatott intézkedést felfüggesztették volna az eljárás megindításáról szóló határozat óta. Ezért feltehetően az intézkedést a görög hatóságok egészen a mai napig folyamatosan érvényesítik (84). A jelen határozat elfogadásáig nyújtott minden támogatást Görögországnak vissza kell téríttetnie a kedvezményezettel. A Bizottság megállapítja, hogy a korfui kaszinó a 6 EUR-s belépőjegyárat már nem alkalmazza, és a 2010. augusztusban lefolytatott privatizációjakor áttért a 15 EUR-s árra. A visszatérítendő összeg kiszámításakor ezért csak a 2010. augusztusig terjedő időszakot kell figyelembe venni.
(148)
A fenti érvek alapján a Bizottságnak el kell rendelnie a kedvezményezettek számára jogszerűtlenül nyújtott összeegyeztethetetlen állami támogatás Görögország általi visszatéríttetését. A Bizottság emlékeztet rá, hogy Görögországnak a jelen határozat elfogadása napjától érvényes hatállyal a szóban forgó intézkedés alapján nyújtott összes még fennálló adóelőnyt meg kell szüntetnie.
(149)
A jövő vonatkozásában Görögország jelezte, hogy a kaszinókra vonatkozó árpolitika lehetséges változtatását vizsgálja, amelynek a célja a kaszinók közötti megkülönböztetés megszüntetése. Görögország szerint az új jogszabály megszünteti a szóban forgó intézkedést. Görögország azonban még nem tájékoztatta a Bizottságot az ebben az irányban tett előrehaladásról vagy bármely ténylegesen tett változtatásról. A Bizottság szerint ilyen új jogszabály elfogadása kritikus fontosságú lépés lesz a Görögországban működő kaszinók közötti megkülönböztetés kérdésének a megoldásában, és arra bátorítja Görögországot, hogy haladéktalanul tegye meg a szükséges lépéseket.
VI. KÖVETKEZTETÉS
(150)
A fent felsorolt megfontolások, a vonatkozó ítélkezési gyakorlat és az ügy egyedi jellemzői alapján a Bizottság megállapítja, hogy a vitatott intézkedés, amely a görög hatóságok által - számos rendelkezés egyidejű alkalmazása mellett - egyes kaszinók javára foganatosított adóügyi megkülönböztetést jelent, és amely
-
egységes 80 %-os adót vetett ki a belépőjegyek árára, és
-
eltérő hatósági árakat határozott meg az állami tulajdonú és a magántulajdonú kaszinók esetében, mégpedig 6 EUR-t az állami tulajdonú kaszinók és 15 EUR-t a magántulajdonú kaszinók esetében,
az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak minősül. A Bizottság azt is megállapítja, hogy a vitatott intézkedést az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdése megsértése révén hozták meg, és ezért jogellenes támogatásnak minősül.
(151)
A Bizottság megállapítja, hogy a 659/1999/EK rendelet 14. cikke szerint minden jogszerűtlen támogatást vissza lehet téríttetni a kedvezményezettől, és elrendeli az egyes kedvezményezett kaszinók számára nyújtott jogellenes támogatás Görögország általi visszatéríttetését. A Bizottság megjegyzi, hogy az eljárási rendelet 15. cikkében meghatározott tízéves jogvesztő határidő miatt az 1999. október 21. előtt nyújtott támogatásokat nem lehet visszatéríttetni. Görögországnak a jelen határozat elfogadása napjától érvényes hatállyal a jelen határozat tárgyát képező intézkedés alapján nyújtott összes még fennálló adóelőnyt meg kell szüntetnie,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
Az állami támogatás, amely magában foglalja a Görögország által számos más, részben kötelező érvényű rendelkezés egyidejű alkalmazása mellett hatályba léptetett, egyes görög kaszinók számára alkalmazott adóügyi megkülönböztetést, és amely:
-
egységes 80 %-os adót vetett ki a belépőjegyek árára, és
-
eltérő hatósági árakat határozott meg az állami tulajdonú kaszinók és a magántulajdonú kaszinók számára, 6 EUR-t, illetve 15 EUR-t,
jogellenesen lépett hatályba az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével, összeegyeztethetetlen a belső piaccal, mivel a kedvezményezett Regency Casino Mont Parnèst, Regency Casino Thessalonikit és korfui kaszinót (azzal, hogy a rodoszi kaszinó 1999. április óta már nem kedvezményezett) jogtalan üzleti előnyhöz juttatta.
2. cikk
(1) Görögországnak vissza kell téríttetnie a kedvezményezett kaszinóktól az 1. cikkben hivatkozott 1999. október 21. óta nyújtott összeegyeztethetetlen támogatást.
(2) A visszatérítendő összeg a kamatot is tartalmazza, amely az összeg kedvezményezett javára történő átadásának és a visszatérítés dátuma közötti időszakra kerül felszámításra.
(3) A kamatot a 794/2004/EK (85) rendelet V. fejezete szerinti kamatos kamatszámítással kell meghatározni.
(4) Görögországnak a jelen határozat elfogadása napjától érvényes hatállyal az 1. cikkben hivatkozott támogatás által okozott összes még fennálló adóelőnyt meg kell szüntetnie.
3. cikk
(1) Az 1. cikkben említett támogatást azonnal és ténylegesen vissza kell fizettetni.
(2) Görögország biztosítja, hogy e határozatot az értesítés napjától számított négy hónapon belül végrehajtják.
4. cikk
(1) Az e határozatról szóló értesítéstől számított két hónapon belül Görögország az alábbi információkat adja át a Bizottságnak:
a)
az 1. cikkben hivatkozott rendszer alapján támogatásban részesült kedvezményezettek listája és az egyes kedvezményezettek által a vitatott intézkedés alapján kapott, a jelen határozatban foglalt útmutatásnak megfelelően kiszámított, teljes támogatási összeg;
b)
az egyes kedvezményezettekkel visszatéríttetendő teljes összeg (főösszeg és kamatok);
c)
a jelen határozat végrehajtása érdekében már megtett és tervezett intézkedések részletes leírása;
d)
azt igazoló dokumentumok, hogy a kedvezményezettet felszólították a támogatás visszafizetésére.
(2) Görögország naprakészen tájékoztatja a Bizottságot a nemzeti szinten a jelen határozat végrehajtása érdekében alkalmazott eszközökről az 1. cikkben említett támogatás visszatérítéséig. A Bizottság kérésére Görögország haladéktalanul átadja az információkat a jelen határozat végrehajtása érdekében már alkalmazott és tervezett eszközökről. Görögország továbbá részletes információkkal szolgál a kedvezményezett által már visszatérített támogatási összegről és kamatokról.
5. cikk
E határozat címzettje a Görög Köztársaság.
Kelt Brüsszelben, 2011. május 24-én.