ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 12. června 2012
o opatřeních SA. 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009), která provedlo Finsko ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti
(oznámeno pod číslem C(2012) 3249)
(Pouze finské a švédské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2013/8/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními, a s ohledem na tyto připomínky (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 15. ledna 2009 oznámilo Finsko Komisi podporu na záchranu spočívající v záruce a úpravě splátkového kalendáře, která byla poskytnuta společnosti Osuuskunta Karjaportti (dále jen „Karjaportti“; v době podání oznámení byla společnost známa jako Järvi-Suomen Portti Osuuskunta). Dopisy ze dne 5. února 2009, 11. února 2009, 16. února 2009 a 20. února 2009 poskytlo Finsko Komisi další informace.
(2)
Dopisem ze dne 8. dubna 2009 Komise Finsko informovala, že se s ohledem na oznámená opatření a některá opatření provedená v minulosti rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) (2). Na základě tohoto rozhodnutí o zahájení řízení poskytlo Finsko Komisi dopisem ze dne 13. května 2009 další informace.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k opatřením podpory.
(4)
Komise obdržela připomínky od jedné zúčastněné strany. Tyto připomínky předala Finsku, aby se k nim mohlo vyjádřit. Připomínky Finska byly obdrženy dopisem ze dne 28. srpna 2009. Finsko poskytlo další informace e-mailem ze dne 3. listopadu 2009.
(5)
Dopisem ze dne 15. prosince 2009 Komise Finsko informovala, že se rozhodla řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU rozšířit na dodatečná opatření podpory, která byla provedena v minulosti. Finsko poskytlo další informace dopisem ze dne 12. února 2010.
(6)
Rozhodnutí Komise o rozšíření řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k opatřením podpory. Komise neobdržela od zúčastněných stran žádné další připomínky.
(7)
Dne 1. března 2010 informovalo Finsko Komisi o zpětvzetí oznámení o záruce ve prospěch společnosti Karjaportti. Dopisem ze dne 26. března 2010 Komise Finsku sdělila, že se zpětvzetím oznámení o záruce bude zabývat v konečném rozhodnutí spolu s ostatními posuzovanými opatřeními. Komise mimoto Finsku zaslala další dotazy, na něž Finsko odpovědělo dopisem ze dne 22. dubna 2010. Dne 15. července 2010 zaslala Komise Finsku žádost o informace, na niž Finsko odpovědělo dne 20. srpna 2010. Další žádost o informace zaslala Komise dne 28. září 2010 a Finsko na ni odpovědělo dne 29. listopadu 2010. Komise si posléze vyžádala doplňkové informace dopisem ze dne 16. listopadu 2011. Finsko tyto informace poskytlo dne 16. prosince 2011.
2. PŘÍJEMCE
2.1. Družstvo Karjaportti
(8)
Karjaportti je družstevní společnost se sídlem v Mikkeli, s výrobními zařízeními ve městech Mikkeli a Kouvola, jež se obě nacházejí ve východním Finsku (Itä-Suomi), což je region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Družstvo bylo původně založeno v roce 1914. V roce 1950 bylo nazváno Osuusteurastamo Karjaportti; ode dne 31. prosince 2002 bylo známo jako Järvi-Suomen Portti Osuuskunta a ode dne 14. prosince 2010 pak jako Karjaportti. V současnosti společnost Karjaportti zaměstnává trvale 300 osob a na jaře a v létě dalších 100 až 120 sezónních pracovníků.
(9)
Společnost Karjaportti podniká v oblasti výroby potravin, především v oblasti zpracování masa na výrobky jako masové kuličky a párky. Družstvo mimoto prodává balené maso, kusy masa a jatečně upravená těla. Společnost Karjaportti vyváží malý objem do ostatních členských států.
2.2. Finanční situace společnosti Karjaportti
(10)
Ode dne 1. prosince 2004 prochází společnost Karjaportti restrukturalizací pod soudním dohledem podle zákona o restrukturalizaci podniků č. 47/1993 (5) (dále jen „řízení pod soudním dohledem“; podrobnější informace o restrukturalizaci pod soudním dohledem viz 31.-43. bod odůvodnění).
(11)
Informace o finanční situaci společnosti Karjaportti před restrukturalizací pod soudním dohledem a během ní jsou uvedeny v následující tabulce:
Tabulka I
Hlavní finanční údaje společnosti Karjaportti v EUR
Rok
Obrat
Hospodářský výsledek
Čistý výsledek (zisk/ztráta)
Schodek z předchozích účetních období
Akciový kapitál / rezervy a rezervní fondy
Zůstatek vlastního kapitálu
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411/ 10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809/ 9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428/ 9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778/ 9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608/ 3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913/ 216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610/ 216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277/ 216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185/ 216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160/ 216 662
-19 907 828
(12)
V roce 2008 podaly finské daňové úřady dvakrát návrh na vyhlášení úpadkového řízení proti společnosti Karjaportti. Při prvním návrhu dne 7. října 2008 předložily příkaz k úhradě částky ve výši 461 579 EUR. Daňové úřady posléze svůj návrh stáhly. Návrh byl opětovně podán dne 1. prosince 2008 s příkazem k úhradě částky ve výši 981 658 EUR. Úpadkové řízení proti společnosti Karjaportti bylo v červnu 2009 uzavřeno, jelikož družstvo splatilo daňovým úřadům dlužnou částku.
3. POPIS OPATŘENÍ
(13)
Posuzovaná opatření spočívají v opatřeních, která provedlo město Mikkeli, kde má společnost Karjaportti své sídlo, a opatřeních provedených společností Finnvera Oyj (dále jen „Finnvera“). Finnvera je specializovaná finanční společnost, kterou vlastní finský stát, a je oficiální finskou vývozní úvěrovou agenturou (6). Níže jsou popsána nejprve opatření, která provedlo město Mikkeli (oddíl 3.1), a poté opatření společnosti Finnvera (oddíl 3.2).
3.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
3.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1) a postoupení pozemku (opatření č. 2)
(14)
Opatření č. 1: Rozhodnutím ze dne 12. června 2000 poskytlo zastupitelstvo města Mikkeli společnosti Karjaportti absolutní záruku („takaus“) pokrývající celý budoucí úvěr ve výši 25 milionů FIM (přibližně 4,2 milionu EUR (7)). Úvěr s pevnou úrokovou sazbou ve výši 5,35 % a s desetiletou dobou trvání společnosti Karjaportti poskytla v září 2000 banka Tapiola Pankki Oy (dále jen „Tapiola“). Rada města Mikkeli zároveň záruku provedla, a to podepsáním smlouvy o záruce. Záruka byla poskytnuta bez poplatku a jako absolutní záruka, kdy ručitel odpovídá za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, což znamená, že věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou. Úvěr se zárukou byl poskytnut na financování výstavby výrobního zařízení v obvodu Tikkala ve městě Mikkeli (8).
(15)
Záruka byla zajištěna formou již existujících zástavních práv k nemovitostem se zapsanou hodnotou ve výši 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) (9). Při provedení opatření č. 1 byly jako zajištění k dispozici zástavní práva k nemovitostem v hodnotě přibližně 3 milionů FIM. Záruka byla mimoto zajištěna obchodními hypotékami (10) se zapsanou hodnotou ve výši 25 milionů FIM resp. 30,5 milionu FIM, které se vztahovaly na movitý majetek společnosti Karjaportti.
(16)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb ve prospěch banky Tapiola nastoupilo město Mikkeli na místo banky Tapiola jako věřitel společnosti Karjaportti (viz 34. bod odůvodnění).
(17)
Opatření č. 2: V roce 2000 byl společnosti Karjaportti postoupen rovněž pozemek na výstavbu výrobního závodu v Tikkale, a to venkovským okresem Mikkeli (11). Pozemek měl rozlohu 152 366 m2 a město Mikkeli jej společnosti Karjaportti poskytlo bezúplatně, tj. nebyla uhrazena žádná kupní cena. Město Mikkeli se mimoto zavázalo, že převede pozemek, který je připraven na výstavbu. Za tímto účelem město Mikkeli uhradilo společnosti Karjaportti náklady na přípravu pozemku ve výši 2 000 000 FIM (přibližně 336 376 EUR) (12).
(18)
V souvislosti s výstavbou výrobního závodu v Tikkale byla provedena další opatření ve prospěch společnosti Karjaportti. Společnost Finnvera poskytla úvěry a záruky ve výši 20 000 000 FIM (přibližně 3 363 759 EUR) a Ministerstvo práce a hospodářství (posléze Ministerstvo obchodu a průmyslu) udělilo přímé granty ve výši 15 000 000 FIM (přibližně 2 552 819 EUR).
(19)
Celkově měla opatření popsaná v 14.-18. bodě odůvodnění, která měla být provedena za účelem výstavby výrobního závodu v Tikkale, nominální hodnotu 63 783 719 FIM (přibližně 10 757 652 EUR). Podle přehledu uvedeného v následující tabulce činil hrubý grantový ekvivalent provedených opatření 3 617 143 EUR:
Tabulka II
Hrubý grantový ekvivalent provedených opatření v EUR
Opatření
Částka
Hrubý grantový ekvivalent
Záruka města Mikkeli
4 204 698
345 786
Postoupení pozemku městem Mikkeli
300 000
300 000
Příprava pozemku uhrazená městem Mikkeli
336 376
336 376
Úvěr společnosti Finnvera
1 681 879
82 162
Přímé granty: Ministerstvo obchodu a průmyslu
2 552 819
2 552 819
CELKEM
10 757 652
3 617 143
(20)
Hrubý grantový ekvivalent záruky poskytnuté městem Mikkeli vypočítalo Finsko takto: Porovnalo tržní sazbu u srovnatelné záruky (1,75 %) se záruční prémií, kterou skutečně účtovalo město Mikkeli (0 %). Prvek podpory v záruce se rovná rozdílu mezi oběma prémiemi, tj. 1,75 %. Pokud by město Mikkeli účtovalo prémii s touto sazbou, získalo by během desetileté doby platnosti záruky jako prémie částku ve výši 2 406 250 FIM, což by při použití diskontní sazby ve výši 5,7 % ke dni poskytnutí záruky činilo 1 055 949 FIM (přibližně 345 786 EUR).
(21)
Hrubý grantový ekvivalent úvěru společnosti Finnvera vypočítalo Finsko takto: Porovnalo úrokovou sazbu, kterou za úvěr účtovala společnost Finnvera (šestiměsíční EURIBOR plus 1,75 %), s referenční sazbou podle sdělení Komise o způsobu stanovení referenčních a diskontních sazeb (13), jež bylo platné v době poskytnutí úvěru. Prvek podpory odpovídá rozdílu mezi oběma sazbami za dobu trvání úvěru (10 let). Od výsledku výpočtu byla odečtena provize, kterou musela společnost Karjaportti za úvěr zaplatit (0,5 %). Při použití diskontní sazby ve výši 5,7 % ke dni poskytnutí úvěru činil prvek podpory 82 162 EUR.
(22)
Způsobilé investiční náklady byly vypočteny na základě nákladů souvisejících s pořizovacími cenami podle rozdělení uvedeného v tabulce:
Tabulka III
Rozdělení projektových nákladů souvisejících s pořizovacími cenami v EUR
Pozemky a stavby
14 208 192
Stroje a zařízení
11 155 379
Kancelářské vybavení / programové vybavení
572 356
CELKEM
25 935 928
(23)
Prvek podpory ve výši 3 617 143 EUR odpovídá intenzitě podpory 13,95 % celkových způsobilých nákladů ve výši 25 935 928 EUR.
(24)
Společnost Karjaportti požádala o opatření, která provedlo město Mikkeli, před zahájením prací na investičním projektu (14). Opatření přijalo Finsko na podporu regionálního rozvoje. Nový výrobní závod měl zvýšit počet pracovních míst z přibližně 400 na 550 až 600.
3.1.2. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(25)
Dne 28. února 2002 odkoupilo město Mikkeli od společnosti Karjaportti šest pozemků a jednu stavbu i se souvisejícími nájmy. Kupní cena, která byla uhrazena, činila 6 646 787 EUR (15). Ke dni odkupu nemovitostí městem Mikkeli a v případě jednoho pozemku ke dni převodu jeho vlastnictví na město Mikkeli nebyly nemovitosti zatíženy zástavními právy.
3.1.3. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(26)
Rozhodnutím ze dne 8. března 2004 udělilo zastupitelstvo města Mikkeli záruku pokrývající celý úvěr ve výši 607 054 EUR, který měla poskytnout banka Tapiola. Dne 14. dubna 2004 byl úvěr poskytnut s pevnou úrokovou sazbou ve výši 4 % a s desetiletou dobou trvání. Záruka byla udělena bez jakéhokoli poplatku a jako absolutní záruka. Úvěr resp. záruka měly nahradit úvěr poskytnutý bankou Tapiola, pro nějž město Mikkeli původně udělilo záruku rozhodnutím ze dne 2. listopadu 1992. Původní úvěr činil 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) a byl poskytnut s úrokovou sazbou ve výši 4,5 % na dobu 10 let.
(27)
Záruka byla zajištěna formou zástavního práva k nemovitosti, a to výrobnímu závodu v Tikkale, který byl použit jako zajištění již u opatření č. 1. Město Mikkeli mimoto drželo obchodní hypotéku se zapsanou hodnotou v registru obchodních hypoték ve výši 25 milionů FIM. Rovněž tato obchodní hypotéka byla použita jako zajištění již u opatření č. 1.
(28)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb nastoupilo město Mikkeli na místo věřitele společnosti Karjaportti místo banky Tapiola (viz 34. bod odůvodnění).
3.1.4. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(29)
Rozhodnutím ze dne 10. května 2004 udělilo město Mikkeli absolutní záruku, která se vztahovala na celý úvěr ve výši 1,7 milionu EUR, jenž měla poskytnout banka Tapiola. Dne 8. června 2004 se banka Tapiola rozhodla poskytnout tříletý investiční úvěr ve výši 1,7 milionu EUR s pohyblivou úrokovou sazbou dvanáctiměsíční EURIBOR s připočtením pevného rozpětí ve výši 0,3 %. Záruka byla udělena bez jakéhokoli poplatku a jako absolutní záruka. Záruka byla zajištěna stejným zástavním právem k nemovitosti vztahujícím se na výrobní závod Tikkala jako opatření č. 1 a č. 4 a stejnou obchodní hypotékou (16), kterou drželo město Mikkeli. Město Mikkeli mimoto získalo jako zvláštní zástavu nové zajištění ve formě zástavního práva se zapsanou hodnotou ve výši 1 135 268 EUR vztahující se na výrobní závod Tikkala.
(30)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb nastoupilo město Mikkeli na místo věřitele společnosti Karjaportti místo banky Tapiola (viz 34. bod odůvodnění).
3.1.5. Opatření přijatá v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(31)
Dne 17. listopadu 2004 podala společnost Karjaportti společně s věřiteli Nordea Bank Finland Abp (dále jen „Nordea Bank“), Nordea Rahoitus Suomi Oy (dále jen „Nordea Financing“) a OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (ode dne 1. března 2008 se tato společnost nazývá Pohjola Pankki Oyj; dále jen „OKO/Pohjola Bank“) u okresního soudu v Mikkeli návrh na restrukturalizaci pod soudním dohledem. Podle finského práva lze takovouto restrukturalizaci provést za účelem obnovení životaschopného podnikání dlužníka v tísni, zajištění jeho další životaschopnosti nebo dosažení restrukturalizace dluhu (17). Restrukturalizace společnosti Karjaportti pod soudním dohledem byla na základě rozhodnutí okresního soudu v Mikkeli zahájena dne 1. prosince 2004. Z právního hlediska nesmí dlužník ode dne zahájení splácet restrukturalizované dluhy nebo poskytovat zajištění za takovéto dluhy (18). Restrukturalizovanými dluhy jsou veškeré dluhy, které vznikly přede dnem zahájení restrukturalizace.
(32)
Následně byl okresnímu soudu předložen dne 23. června 2005 program restrukturalizace a dne 30. listopadu 2005 revidovaný program restrukturalizace. Doba trvání programu restrukturalizace, kterou okresní soud schválil dne 30. ledna 2006, činila deset let (do dne 1. července 2015). Mezi rokem 2004 a 2008 ukončila společnost Karjaportti 372 pracovních smluv a zadala některé své činnosti externím dodavatelům, například akvizice a činnosti týkající se jatek a bourání masa.
(33)
Celkově představovalo přibližně [30-70] (19) % restrukturalizovaných dluhů, na něž se vztahovala restrukturalizace pod soudním dohledem, dluhy vůči soukromým věřitelům. Soukromými věřiteli s nejvyššími podíly na těchto dluzích byly výše zmíněné banky Nordea Bank a OKO/Pohjola Bank a rovněž Nordea Financing.
(34)
Dne 16. prosince 2004 požádala banka Tapiola v souvislosti s restrukturalizací pod soudním dohledem město Mikkeli o uhrazení tří nesplacených úvěrů, za něž se město Mikkeli zaručilo a které jsou popsány v bodě 3.1.1, 3.1.3 a 3.1.4. a . Po zaplacení dlužných částek bance Tapiola se město Mikkeli stalo věřitelem společnosti Karjaportti, co se týká celkové částky tří nesplacených úvěrů, která činila 5 356 895 EUR. Na úvěry se vztahovalo zajištění popsané v 15., 27. a 29. bodě odůvodnění.
(35)
V rámci restrukturalizace pod soudním dohledem město Mikkeli mimoto zapsalo pohledávku ve výši 682 087 EUR, která sestávala z poplatků, jež nebyly zaplaceny oddělení správy majetku, oddělení vodního hospodářství a oddělení nakládání s odpady v rámci městského úřadu Mikkeli. Na tuto pohledávku se rovněž vztahovalo zajištění popsané v 15., 27. a 29. bodě odůvodnění.
(36)
Úvěry a ostatní dluhy (nezaplacené poplatky) vůči městu Mikkeli se v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem považovaly za velké zajištěné pohledávky (20). Ostatní velké zajištěné pohledávky držely soukromé strany (Nordea Bank, Nordea Financing, OKO/Pohjola Bank) a společnost Finnvera (21).
Tabulka IV
Velké zajištěné pohledávky v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Částka
Podíl v %
Nordea Bank
[…](*)
[10-40] %
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Město Mikkeli - úvěry v důsledku uplatněných záruk
[…]
[10-40] %
Město Mikkeli - ostatní dluhy (nezaplacené poplatky)
[…]
[0-20] %
CELKEM
24 579 150
100 %
(37)
Ve vztahu k úvěrům a ostatním dluhům (nezaplaceným poplatkům) vůči městu Mikkeli se v programu restrukturalizace předpokládala tato opatření:
(38)
Úvěr města Mikkeli ve výši 5 356 895 EUR se považoval za „zajištěnou pohledávku“ a byl rozdělen na dvě části. U obou částí byly v souladu s programem restrukturalizace sníženy úrokové sazby: u části ve výši 4,0 milionů EUR činila úroková sazba do dne 31. prosince 2010 […] EURIBOR minus […] % (předpokládalo se však, že úroková sazba nebude vyšší než […] % nebo nižší než […] %). Po tomto datu se účtovala úroková sazba […] EURIBOR. U zbývající části ve výši 1 356 895 milionů EUR byla účtována úroková sazba […] EURIBOR (22). Stejně jako v případě úvěrů se nezaplacené poplatky ve výši 682 087 EUR považovaly za „zajištěnou pohledávku“ a úroková sazba se snížila na […] EURIBOR (23).
(39)
Rovněž u zajištěných pohledávek soukromých věřitelů se v programu restrukturalizace předpokládá úroková sazba […] EURIBOR. U určité částky každého věřitele kromě […] se do dne 31. prosince 2010 předpokládala snížená úroková sazba […] EURIBOR minus […] %; minimální úroková sazba ve výši […] % a maximální úroková sazba ve výši […] %. Po dni 31. prosince 2010 činila úroková sazba u všech zajištěných pohledávek […] EURIBOR.
Tabulka V
Částky úroků u velkých zajištěných pohledávek v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Úroková sazba […] EURIBOR minus […] % do dne 31. prosince 2010; po tomto dni bude účtována úroková sazba […] EURIBOR u částky
Úroková sazba […] EURIBOR u částky
Nordea Bank a Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Město Mikkeli - úvěry v důsledku uplatněných záruk
[…]
[…]
Město Mikkeli - ostatní dluhy (nezaplacené poplatky)
[…]
(40)
Město Mikkeli souhlasilo s odkladem splátek výše uvedených dluhů. Podle programu restrukturalizace se splacení zajištěných pohledávek města Mikkeli předpokládá v roce 2015. První splátka měla být uhrazena dne 1. července 2009, od roku 2010 se předpokládají dvě splátky ročně a v roce 2015 má být zaplacena zbývající velká část zajištěných pohledávek, tj. […] EUR v případě úvěrů v důsledku uplatněných záruk a […] EUR v případě ostatních dluhů (nezaplacené poplatky).
(41)
Rovněž soukromí věřitelé souhlasili s odkladem splátek zajištěných pohledávek.
Tabulka VI
Odklad plateb v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Dluh
Splátka splatná dne 1.7.2009 a 2.1.2010 a 1.7.2010
% celkové výše dluhů
Splátka splatná dne 2.1.2011 a 1.7.2011
% celkové výše dluhů
Splátka splatná co šest měsíců počínaje dnem 2.1.2012 do dne 2.1.2015
% celkové výše dluhů
Splátka splatná dne 1.7.2015
% celkové výše dluhů
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Město Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Město Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Celkem
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
Podle programu restrukturalizace mělo být splácení úvěrů a nezaplacených poplatků městu Mikkeli dokončeno do roku 2015, přičemž velká část dlužné částky měla být uhrazena v roce 2015. Pokud společnost Karjaportti v roce 2015 na konci restrukturalizace pod soudním dohledem nesplní určité ekonomické požadavky (poměr mezi závazky a provozní marží vyšší než 4), promine město Mikkeli částku nesplacených dluhů ve výši maximálně [0-3] milionů EUR.
(43)
Na konci restrukturalizace pod soudním dohledem se sníží rovněž pohledávky ostatních věřitelů. Nordea Bank odepíše částku ve výši maximálně [0-3 miliony] EUR a Nordea Financing částku ve výši maximálně [0-2 miliony] EUR. Pohledávka společnosti Finnvera se sníží nejvýše o [0-2 miliony] EUR. Pohledávka […] nebude snížena. Podle programu restrukturalizace se částky, o něž mají být zajištěné pohledávky sníženy, zakládají na hodnotě zajištění u zajištěných úvěrů v případě dvou různých scénářů: podle prvního scénáře pokračuje společnost Karjaportti v činnosti; podle druhého scénáře společnost Karjaportti svou činnost změní nebo ukončí, tj. bude nutno zajištění uplatnit. Obě hodnoty byly stanoveny prostřednictvím dvou nezávislých ocenění (24). Konkrétní částka, o niž byla zajištěná pohledávka snížena, pak byla u každého věřitele určena zvlášť s přihlédnutím k jeho pořadí a po srovnání hodnot v případě dvou rozdílných scénářů.
3.1.6. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(44)
Dne 2. září 2005 prodala společnost Karjaportti 50 % akcií v realitní společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki společnosti ve vlastnictví města Mikkeli za kupní cenu ve výši 860 000 EUR.
3.1.7. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(45)
Společnost Karjaportti neplatila u zajištěných pohledávek města Mikkeli úroky za období od 16. prosince 2004 do 19. prosince 2005 (25). Tyto úroky činily 281 982 EUR a rozhodnutím zastupitelstva města Mikkeli ze dne 19. prosince 2005 byly přeměněny na úvěr s dobou trvání do konce roku 2010. Úrokovou sazbou u tohoto úvěru je tříměsíční EURIBOR plus 0,3 %. Předpokládalo se, že úvěr začne být splácen v březnu 2009, a ke splácení mělo dojít ve čtyřech stejných splátkách, jež měly být hrazeny dvakrát ročně, tj. v roce 2009 měla být zaplacena částka ve výši 144 991 EUR a v roce 2010 měla být zaplacena částka ve výši 144 991 EUR (26). Splacení dlužných částek bylo přinejmenším částečně odloženo (viz opatření č. 12).
(46)
Přeměna nezaplacených úroků na úvěry v roce 2005 byla v zásadě stanovena v programu restrukturalizace. Podle programu mělo být v této souvislosti zacházeno stejně nejen s městem Mikkeli, nýbrž rovněž se všemi zajištěnými věřiteli. V souladu s tím přeměnil dne 28. prosince 2005 [jeden soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 623 000 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 1,5 %. Předpokládalo se, že splácení začne v roce 2009. Dne 29. prosince 2005 přeměnil [další soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 532 500 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 2 %. Začátek splácení se předpokládal v roce 2009.
3.1.8. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 (opatření č. 9)
(47)
Rozhodnutím ze dne 5. února 2007 schválila rada města Mikkeli odepsání pohledávky vůči společnosti Karjaportti ve výši 274 023 EUR v účetních výkazech za rok 2006. Odpis dluhu v účetních výkazech neměl žádný dopad na právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, a město Mikkeli proto nadále usilovalo o splacení tohoto dluhu.
3.1.9. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2008 (opatření č. 10)
(48)
Město Mikkeli odepsalo ve svých účetních výkazech za rok 2008 nejistou pohledávku vůči společnosti Karjaportti ve výši 5,7 milionu EUR. Odpis dluhu v účetních výkazech neměl žádný dopad na právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, a město Mikkeli proto nadále usilovalo o splacení tohoto dluhu.
3.1.10. Neprovedená záruka, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(49)
Zastupitelstvo města Mikkeli rozhodlo dne 8. prosince 2008 o poskytnutí absolutní záruky ve výši 2,75 milionu EUR k pokrytí budoucího úvěru, který měla společnosti Karjaportti poskytnout banka Tapiola. Zastupitelstvo pověřilo městskou radu, aby rozhodla o podrobných podmínkách týkajících se absolutní záruky, tj. provedení záruky. Podle oznámení měl úvěr činit 5 819 807 EUR s úrokovou sazbou ve výši 3,65 %. Jako odměna za záruku předpokládá oznámené opatření jednorázový poplatek ve výši 4 % a záruka bude udělena na dobu deseti let (27).
(50)
Rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli se nestalo pravomocným, jelikož u správního soudu v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) byla podána stížnost. Na základě této stížnosti soud městu Mikkeli nařídil, aby provádění záruky ukončilo a požádalo Komisi o schválení podpory.
(51)
Jelikož se rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli o poskytnutí záruky nestalo pravomocným, banka Tapiola úvěr společnosti Karjaportti neposkytla. Finsko vzalo oznámení týkající se záruky v březnu 2010 zpět, jelikož společnost Karjaportti stáhla svou žádost o záruku a městská rada dne 22. února 2010 rozhodla o neprovedení rozhodnutí městského zastupitelstva.
3.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(52)
Odklad splácení zajištěných pohledávek: Podle programu restrukturalizace schváleného soudem se předpokládalo, že společnost Karjaportti uhradí v roce 2009 částku ve výši […] EUR a v roce 2010 zbývající částku zajištěných pohledávek ve výši […] EUR (viz tabulka VI). Podle oznámení mělo být splacení těchto částek odloženo nejpozději do dne 1. července 2015.
(53)
Odklad splácení úvěru poskytnutého v roce 2005 (přeměna nezaplacených úroků): Předpokládalo se, že společnost Karjaportti uhradí v roce 2009 částku ve výši 140 991 EUR a v roce 2010 stejnou částku nezaplacených úroků přeměněných na úvěr (40. bod odůvodnění). Podle oznámení mělo být uhrazení těchto částek odloženo na roky 2011 až 2013 (28).
(54)
Správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) zakázal dne 4. února 2009 provedení rozhodnutí městského zastupitelstva, které se týkalo úpravy splátkového kalendáře. Zdá se však, že k úpravě splátkového kalendáře přesto došlo. Počínaje od května 2009 předkládala společnost Karjaportti městu Mikkeli a ostatním věřitelům pravidelně návrhy na odklad plateb týkajících se splatných dluhů za účelem zachování činnosti družstva (29). Tyto návrhy rada města Mikkeli schválila.
3.2. Opatření provedená společností Finnvera
(55)
Podle informací, které předložilo Finsko, poskytla společnost Finnvera společnosti Karjaportti v letech 2004 až 2008 řadu úvěrů a záruk.
(56)
Finnvera je specializovaná finanční společnost, kterou vlastní Finsko a která je oficiální finskou vývozní úvěrovou agenturou. Činnosti společnosti Finnvera se řídí cíli průmyslové politiky a politiky týkající se vlastnictví, které stanoví stát. K těmto cílům patří: zvýšení počtu začínajících podniků; poskytování financování na změny, s nimiž se setkávají malé a střední podniky, a podpora růstu podniků, internacionalizace a vývozu. Předpokládá se, že společnost Finnvera dodržuje při svých činnostech zásadu ekonomické soběstačnosti. Finsko však hradí část ztrát společnosti Finnvera z úvěrů a záruk; stát je přímo odpovědný za domácí záruky a vývozní úvěrové záruky poskytnuté společností Finnvera a uděluje záruky při získávání finančních prostředků ze strany společnosti Finnvera. Tato státní opatření ve vztahu k společnosti Finnvera nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí; Komise si vyhrazuje právo posoudit je v pozdější fázi. Na společnost Finnvera se vztahuje zákon o správním řízení č. 434/2003.
(57)
Co se týká řízení společnosti Finnvera, vlastníka společnosti, kterým je v případě společnosti Finnvera stát, zastupuje dozorčí rada, která dohlíží na správu společnosti ze strany představenstva a generálního ředitele. Členové dozorčí rady jsou voleni z parlamentních skupin politických stran na základě jejich zastoupení ve finském parlamentu. Dozorčí rada společnosti Finnvera mimoto zahrnuje zástupce organizací v souladu s cíli průmyslové politiky společnosti. Představenstvo, které má 6-9 členů a 2 náhradníky, potvrzuje strategii společnosti, schvaluje účetní výkazy a průběžnou zprávu, podporuje rozvoj společnosti a zajišťuje, aby její činnosti byly v souladu se zákonem a plnily cíle stanovené vlastníkem. Čtyři členové představenstva a dva náhradníci jsou voleni z kandidátů, které jmenují různá ministerstva. Za správu společnosti odpovídá generální ředitel.
(58)
Společnost Finnvera je ode dne 25. září 2007 osvobozena od placení daně z příjmů. Toto osvobození od daně schválila Komise. Schvalující rozhodnutí se zakládá na závazku finských orgánů, že společnost Finnvera omezí své činnosti na správu režimů státní podpory (30).
3.2.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(59)
Dne 17. března 2004 udělila společnost Finnvera záruku na celý úvěr ve výši 91 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 3 % ročně. Úvěr, který měl dobu trvání 3 roky, poskytla banka Tapiola s pevnou úrokovou sazbou ve výši [2-5] % ročně. Úvěr resp. záruka měly nahradit úvěr, který banka Tapiola poskytla v roce 1992.
3.2.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(60)
Dne 12. ledna 2006 poskytla společnost Finnvera úvěr ve výši 180 000 EUR s úrokovou sazbou šestiměsíční EURIBOR + 2 % ročně. Úvěr souvisí s úroky narostlými během procesu restrukturalizace v období od 2. prosince 2004 do 28. února 2008, které byly přeměněny na nový úvěr. Úvěr byl zajištěn zástavními právy k nemovitostem nacházejícím se v obcích Tikkala, Lappeenranta a Kouvola, a akciemi v […]. Úvěr byl poskytnut do konce roku 2010 a splácení mělo začít v roce 2009. Ke dni 23. listopadu 2011 nebyla dosud splacena jistina ve výši […] EUR. Úroky na úvěry současně přeměnili i soukromí věřitelé […] a […].
(61)
Dne 28. prosince 2005 přeměnil [soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 623 000 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úrokovou sazbou je tříměsíční EURIBOR plus 1,5 %. Splácení mělo podle předpokladů začít v roce 2009.
(62)
Dne 29. prosince 2005 přeměnil [další soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 532 500 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 2 %. Splácení mělo podle předpokladů začít v roce 2009.
3.2.3. Záruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(63)
Dne 14. září 2006 udělila společnost Finnvera společnosti […] protizáruku ve výši 300 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 1,65 % ročně, který hradí společnost Karjaportti. […] zase poskytla společnosti Karjaportti záruku za tutéž částku s úrokovou sazbou ve výši 1,25 %. Tato záruka a protizáruka pokrývaly 16,7 % částky ve výši 1,8 milionu EUR týkající se smlouvy o subdodávkách uzavřené mezi společnostmi […] a Karjaportti. Doba platnosti záruky společnosti Finnvera činila 8 měsíců. Na zbývající část smlouvy o subdodávkách se vztahovaly záruky od […] a […] (825 000 EUR resp. 675 000 EUR), které účtovaly poplatek za poskytnutí záruky ve výši 1,75 %. Společnost Finnvera se na poskytnutí těchto záruk nepodílela, tj. s ohledem na tyto záruky nebyly poskytnuty žádné protizáruky. Platnost protizáruky společnosti Finnvera skončila dne 30. června 2007, aniž by byla tato protizáruka uplatněna. Na základě této záruky proto společnosti Finnvera nevznikly žádné platební povinnosti.
3.2.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(64)
Dne 6. července 2007 poskytla společnost Finnvera úvěr ve výši 250 000 EUR s úrokovou sazbou šestiměsíční EURIBOR + 2,5 % ročně. Úvěr byl poskytnut na šest měsíců a měl být splacen do dne 15. ledna 2008. Dosud byla splacena pouze část tohoto úvěru (nesplacená částka ke dni 23. listopadu 2011: […]).
(65)
Soukromí věřitelé, […] a […], poskytli současně úvěry ve výši 800 000 EUR resp. 650 000 EUR, rovněž s šestiměsíční dobou trvání. Úrokovou sazbou u těchto úvěrů byl měsíční EURIBOR plus 2 %. Splácení těchto úvěrů je rovněž opožděno (nesplacené částky ke dni 23. listopadu 2011: […] EUR a […] EUR).
(66)
U těchto dvou úvěrů a u úvěru poskytnutého společností Finnvera poskytla společnost Karjaportti toto zajištění: obchodní hypotéku se zapsanou hodnotou ve výši 1 850 067 EUR; akcie ve společnosti […] a bankovní účet. Tato zajištění byla mezi společnosti Finnvera, […] a […] rozdělena podle jejich rizika ve vztahu k těmto úvěrům. Ve skutečnosti měli tito tři věřitelé stejné pořadí a zajištění si rozdělili podle svých procentních podílů (Finnvera: [0-30] %; [první soukromý věřitel]: [10-50] %; [druhý soukromý věřitel]: [10-50] %).
3.2.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(67)
Dne 9. ledna 2008 udělila společnost Finnvera společnosti […] protizáruku ve výši 280 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 2,5 % ročně, který hradí společnost Karjaportti. Protizáruka pokrývala 80 % záruky ve výši 350 000 EUR, kterou společnosti Karjaportti poskytla dne 11. ledna 2008 společnost […] v souvislosti se smlouvou o subdodávkách uzavřenou mezi […] a […]. Společnost […] účtovala poplatek za poskytnutí záruky ve výši [0-3] %. Společnost Finnvera měla přístup k zajištění ve formě držby akcií ve společnosti […] společností Karjaportti. Podle odhadu společnosti Finnvera ze dne 8. ledna 2008 měly v době udělení protizáruky tyto akcie pro společnost Finnvera hodnotu ve výši […] EUR. Platnost protizáruky skončila dne 28. února 2011 a na základě této záruky se neuskutečnily žádné platby.
4. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(68)
Jak je popsáno v 2., 3. a 6. bodě odůvodnění, Komise se dne 8. dubna 2009 rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení (dále jen „první rozhodnutí o zahájení řízení“). Toto formální vyšetřovací řízení bylo dne 15. prosince 2009 rozšířeno na několik dodatečných opatření (dále jen „druhé rozhodnutí o zahájení řízení“).
4.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
4.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(69)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (31) (dále jen „sdělení o zárukách z roku 2000“), které platilo v době provedení opatření, může opatření představovat státní podporu, jelikož záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši. Tento závěr by nezměnilo ani sdělení o zárukách z roku 2008, které platí v současnosti (32). Poskytnutí záruky bez poplatku, tj. ve skutečnosti převzetí finančního rizika bez jakéhokoli protiplnění, nelze popsat jako chování tržního subjektu.
(70)
Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, že by záruka mohla být způsobilá pro výjimku podle čl. 107 odst. 3 SFEU; podle předběžného posouzení se zdálo, že nejsou splněny podmínky pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (33) (dále jen „pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999“).
4.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(71)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda se prodej uskutečnil v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož nebyly splněny požadavky stanovené ve sdělení Komise o prvcích státní podpory při prodejích pozemků a staveb orgány veřejné moci (34). Usuzovalo se, že nebyla zaplacena tržní cena, jelikož pozemky byly společnosti Karjaportti postoupeny bezúplatně. Společnost Karjaportti nemusela mimoto uhradit náklady na přípravu pozemku.
4.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(72)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda podmínky prodeje vyhovovaly zásadě investora v tržním hospodářství, jelikož Finsko neposkytlo žádné důkazy, že se odkoupení pozemků uskutečnilo za tržních podmínek, jako je ocenění nemovitostí nezávislým odborníkem.
4.1.4. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(73)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle sdělení o zárukách z roku 2000, které bylo v té době v platnosti, může opatření představovat státní podporu, jelikož záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši. Tento závěr nemění ani sdělení o zárukách z roku 2008, které platí v současnosti. Poskytnutí záruky bez poplatku, tj. ve skutečnosti převzetí finančního rizika bez jakéhokoli protiplnění, nelze mimoto popsat jako chování tržního subjektu, zejména v situaci, kdy společnost již měla potíže.
(74)
Co se týká slučitelnosti opatření, Komisi nebyly poskytnuty dostatečné informace, které by jí umožnily určit, zda byly splněny požadavky stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
4.1.5. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(75)
Komise měla podobné pochybnosti jako v případě záruky poskytnuté dne 8. března 2004.
4.1.6. Dohoda o restrukturalizaci pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(76)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda jsou opatření přijatá během restrukturalizace v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství.
(77)
Za prvé, město Mikkeli souhlasilo se snížením úrokových sazeb u zajištěných pohledávek s tím, že účtované úrokové sazby byly mnohem nižší než referenční sazba pro Finsko platná v té době. Jelikož se referenční sazba považuje za tržní sazbu u zdravých podniků a jelikož společnost Karjaportti byla v té době podnikem v obtížích, nepovažuje Komise za pravděpodobné, že by soukromý věřitel poskytl úvěry s tak nízkou úrokovou sazbou.
(78)
Co se týká slučitelnosti opatření, Komise měla v době zahájení řízení pouze omezené poznatky o restrukturalizačních opatřeních, která společnost Karjaportti přijala od roku 2004. Usuzovalo se, že probíhající restrukturalizace nebyla úspěšná, jelikož daňové úřady podaly v prosinci 2008 návrh na vyhlášení úpadkového řízení proti společnosti Karjaportti. Komise měla tudíž pochybnosti, zda lze prostřednictvím přijatých restrukturalizačních opatření dosáhnout dlouhodobé životaschopnosti podniku. Co se týká ostatních kritérií pro podporu na restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (35), bez oznámení a plánu restrukturalizace nemohla Komise posoudit, zda byly splněny ostatní požadavky pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
4.1.7. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(79)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož Finsko nepředložilo žádné důkazy, že se odkup akcií uskutečnil za tržních podmínek.
4.1.8. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(80)
Co se týká přeměny nezaplacených úroků na úvěry, město Mikkeli souhlasilo s účtováním velmi nízké úrokové sazby u tohoto úvěru. Soukromí věřitelé, kteří rovněž přeměnili nezaplacené úroky na úvěry, ve skutečnosti sjednali vyšší úrokové sazby, což vedlo Komisi k otázce, zda může být takovýto přístup v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
4.1.9. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(81)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení se Komise domnívala, že pokud by odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 znamenal rovněž zánik právní povinnosti, mohl odpis poskytnout společnosti Karjaportti výhodu. Podle názoru Komise bylo sporné, zda by soukromý investor v tržním hospodářství jednal stejně.
4.1.10. Neprovedení záruky, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(82)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení Komise pochybovala, že město Mikkeli jednalo při poskytnutí záruky jako soukromý investor v tržním hospodářství, a předběžně usuzovala, že záruka představuje státní podporu. Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, zda je záruka v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, jelikož se zdálo, že není dodržena zásada „jednou a dost“. Poplatek za poskytnutí záruky a úroková sazba u úvěru byly mimoto příliš nízké, než aby splňovaly bod 25 písm. a) pokynů, a záruka nebyla v souladu s bodem 25 písm. c) pokynů, jelikož nebyla omezena na šest měsíců.
4.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(83)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení Komise pochybovala, že město Mikkeli jednalo jako soukromý věřitel v tržním hospodářství, když souhlasilo s úpravou splátkového kalendáře, a měla předběžně za to, že opatření představuje státní podporu. Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, zda je úprava splátkového kalendáře v souladu se zásadou pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, jelikož se zdálo, že nebyla dodržena zásada „jednou a dost“. Mimoto se zdálo, že úprava splátkového kalendáře nesplňuje požadavky vztahující se na podporu na záchranu. Úprava splátkového kalendáře nebyla omezena na šest měsíců, a nebyla tudíž v souladu s bodem 25 písm. c) pokynů.
4.2. Opatření provedená společností Finnvera (opatření č. 13-17)
(84)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení se Komise domnívala, že opatření byla provedena ze státních prostředků a že je lze přičíst státu, jelikož společnost Finnvera je zcela ve vlastnictví Finska. Co se týká úvěrů, Komise měla pochybnosti, zda účtovaná úroková sazba překročila příslušné referenční sazby. Komise neměla mimoto dostatek informací, aby mohla posoudit, zda byla opatření provedena společně se soukromými investory a za stejných podmínek. Co se týká záruk, Komise měla pochybnosti, zda byly uděleny na základě stávajících režimů, jelikož záruky poskytnuté velkému podniku v obtížích do těchto režimů nespadají. Pokud byla opatření provedena mimo existující režim podpory, Komise pochybovala, že by byla v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
5. PŘIPOMÍNKY FINSKA
5.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
5.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(85)
Finsko tvrdí, že by se záruka neměla považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti by pravděpodobně byla schopna získat takovouto záruku na soukromých kapitálových trzích. Finsko poukazuje na skutečnost, že banka Tapiola poskytla úvěr, který byl zajištěn dotyčnou zárukou, jako součást celkového financování ve výši 25 milionů EUR určeného na investice do výrobního závodu Tikkala. K financování přispěly i další strany. Státní podpora pro investici spočívala v postoupení pozemku a uhrazení nákladů na jeho přípravu ze strany města Mikkeli (viz 89. a 90. bod odůvodnění), úvěrech a zárukách poskytnutých společností Finnvera a rovněž přímých grantech poskytnutých Ministerstvem obchodu a průmyslu.
(86)
Finsko mimoto tvrdí, že město Mikkeli jednalo se všemi společnostmi, které požádaly o záruku, stejně.
(87)
Pokud by se opatření považovalo za státní podporu, zastávalo Finsko názor, že by tato podpora byla slučitelná s vnitřním trhem, jelikož byla poskytnuta v souladu s pokyny k vnitrostátní regionální podpoře (36) (dále jen „pokyny k regionální podpoře z roku 1998“). Velké podniky byly způsobilé pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, pokud nepřekročily 24 % způsobilých čistých nákladů. Tyto podmínky byly splněny. Finsko zejména předložilo výpočet, podle něhož byl hrubý grantový ekvivalent nižší než 24 % i s přihlédnutím k veškeré státní podpoře na investici.
5.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(88)
Finsko uvedlo, že současná účetní hodnota pozemku není vhodným ukazatelem pro určení hodnoty pozemku v době převodu. Město Mikkeli odhaduje tržní hodnotu pozemku v době postoupení na 300 000 EUR. Podle Finska činily náklady na přípravu pozemku 2 miliony FIM (336 376 EUR).
(89)
Finsko se domnívá, že převod pozemku a uhrazení nákladů na jeho přípravu jsou v souladu s pokyny k regionální podpoře z roku 1998 (viz 87. bod odůvodnění).
5.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(90)
Podle Finska souviselo odkoupení pozemků v roce 2002 s projektem výstavby výrobního závodu v Tikkale, pro nějž společnost Karjaportti potřebovala finanční prostředky. Finsko uvedlo, že nemovitosti byly odkoupeny za tržní cenu. Ocenění přihlédlo ke skutečnosti, že nemovitosti byly pořízeny za účelem jejich přeměny převážně k využití pro obytné účely prostřednictvím změny územních plánů, přičemž část plochy se bude nadále využívat k obchodním účelům. Na nemovitosti se mimoto vztahovala zástavní práva poskytnutá soukromým věřitelům a celková hodnota zástavního práva jen k jedné ze šesti nemovitostí činila přibližně 9,6 milionu EUR, což potvrzuje, že hodnota nemovitostí byla vyšší než kupní cena. Město Mikkeli tudíž dodrželo zásadu investora v tržním hospodářství a odkoupení nezahrnovalo státní podporu.
5.1.4. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(91)
Finsko uvádí, že úvěr se zárukou byl poskytnut za účelem nahrazení staré půjčky na důchody, která byla poskytnuta v roce 1992. V té době poskytlo město Mikkeli společně se společností Finnvera a […] záruku za půjčku na důchody. Jako protizáruku získalo město Mikkeli zástavní právo s hodnotou 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) vztahující se na nemovitost společnosti Karjaportti. Při vydání záruky dne 8. března 2004 si město Mikkeli tuto protizáruku ponechalo.
(92)
Finsko uvádí, že původní záruka byla poskytnuta před přistoupením Finska k EU. Když město Mikkeli poskytlo dne 8. března 2004 novou záruku, nejednalo se o novou podporu, jelikož původní záruka byla přeměněna na novou záruku, přičemž zůstaly zachovány dostatečné protizáruky. V té době poskytli rovněž ostatní ručitelé u původní půjčky na důchody z roku 1992 společnosti Karjaportti úvěry.
(93)
Finsko popírá, že by společnost Karjaportti byla na jaře 2004 podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Podle Finska byly tržní prognózy v prvním pololetí roku 2004 uspokojivé a společnost Karjaportti plánovala v roce 2004 zisk ve výši 3 miliony EUR. Společnosti Karjaportti se mimoto na jaře a v létě 2004 podařilo získat od soukromých věřitelů úvěry s poměrně nízkými úrokovými sazbami. V prosinci 2004 se společnost Karjaportti považovala za životaschopný podnik, když její věřitelé schválili restrukturalizaci navzdory dlouhodobým finančním potížím. V opačném případě by společnost Karjaportti vyhlásila úpadek.
5.1.5. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(94)
Finsko považuje záruku za pokračování financování, které v roce 2000 poskytlo město Mikkeli na investici do výrobního závodu Tikkala. Záruka byla poskytnuta s cílem dokončit původní investiční projekt zahájený v roce 2000. V době poskytnutí záruky nebyla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, jak již bylo uvedeno u záruky poskytnuté v březnu 2004 (viz 93. bod odůvodnění).
(95)
Podle Finska by se v případě, že by záruka zahrnovala státní podporu, jednalo o slučitelnou podporu, jelikož byla v souladu s pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Velké podniky byly způsobilé pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, pokud nepřekročily 24 % způsobilých čistých nákladů. Tyto podmínky byly splněny, jelikož prvek podpory v záruce činil pouze 57 835 EUR, zatímco celkové investice společnosti Karjaportti v Tikkale dosáhly výše […] EUR.
5.1.6. Restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(96)
Finsko uvedlo, že všechna přijatá opatření souvisela se zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem. V souladu s judikaturou Soudního dvora neodůvodňuje použití právních předpisů o úpadkovém řízení nebo insolvenčním řízení pod soudním dohledem samo o sobě to, aby se tyto právní předpisy považovaly za státní podporu (37).
(97)
Za druhé, během restrukturalizace nebyly poskytnuty žádné nové úvěry, nýbrž byl upraven splátkový kalendář u dluhů, které vznikly před restrukturalizací, a to v souladu s vnitrostátními právními předpisy o restrukturalizaci podniků, přičemž se s věřiteli zacházelo stejně. Kromě pohledávek města Mikkeli byly během tohoto řízení restrukturalizovány rovněž pohledávky soukromých subjektů. Věřitelé společnosti Karjaportti byli rozděleni do několika skupin. Pohledávky každé skupiny věřitelů podléhaly vzájemně rovným a obdobným podmínkám. Finsko podotýká, že to platí zejména s ohledem na zajištěné pohledávky města Mikkeli. Zdá se tudíž, že město Mikkeli jednalo jako soukromý investor v tržním hospodářství, když souhlasilo s restrukturalizací pod soudním dohledem.
(98)
Finsko rovněž uvedlo, že město Mikkeli považovalo za ziskovější upravit splátkový kalendář než umožnit, aby společnost Karjaportti vyhlásila úpadek a byla trvale uzavřena, což je prokázáno rovněž v likvidační rozvaze připojené k programu restrukturalizace.
(99)
Co se týká slučitelnosti opatření podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, Finsko tvrdí, že by se společnost, která prochází restrukturalizací, měla obecně považovat za podnik v nesnázích ve smyslu pokynů. Poté opakuje, že restrukturalizace nezahrnovala státní podporu a že město Mikkeli neprovedlo během restrukturalizace žádná opatření podpory.
(100)
Finsko posléze předložilo tvrzení týkající se jednotlivých provedených opatření: Co se týká uplatnění záruky města Mikkeli za úvěr poskytnutý v roce 2000, Finsko uvedlo, že město Mikkeli neposkytlo společnosti Karjaportti žádné nové úvěry, nýbrž na žádost banky Tapiola pouze nastoupilo na počátku restrukturalizace pod soudním dohledem na místo věřitele, což je běžné opatření v rámci takovéto restrukturalizace. Co se týká podmínek splácení úvěru, Finsko podotýká, že tyto podmínky byly stanoveny v programu restrukturalizace a že byly pro všechny věřitele v dané skupině věřitelů stejné.
(101)
Pokud jde o nezaplacené poplatky, Finsko objasnilo, že pohledávky vznikly vůči oddělení správy majetku, oddělení vodního hospodářství a oddělení nakládání s odpady v rámci městského úřadu. Pohledávky spočívají v nezaplacených poplatcích, které vznikly před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem. Město Mikkeli neposkytlo za tyto dlužné částky žádné záruky, jelikož se jednalo o pohledávky splatné městu. Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem proto byly v programu restrukturalizace uvedeny jako jedna částka.
5.1.7. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(102)
Finsko uvedlo, že akcie realitní společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki byly od společnosti Karjaportti odkoupeny za tržní cenu. Finsko předložilo nezávislé prohlášení odhadce, podle něhož hodnota akcií činila na základě převládající výše nájemného přibližně 1 milion EUR. Tato hodnota byla upravena s ohledem na aktuální výši nájemného, a akcie byly proto odkoupeny za cenu 860 000 EUR. Tato majetková transakce tudíž nezahrnovala prvek podpory.
5.1.8. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(103)
Co se týká přeměny nezaplacených úroků na úvěr, Finsko za prvé tvrdí, že neplacení úroků je obvyklým opatřením v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem. Přeměna těchto nezaplacených úroků na úvěry, které budou mít lepší pořadí než ostatní úvěry, se předpokládá ve finských právních předpisech. Finsko se mimoto domnívá, že přeměna nezaplacených úroků na úvěr byla provedena v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na úvěry společně s městem Mikkeli.
5.1.9. Odpisy dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(104)
Finsko potvrdilo, že vykazování dluhů jako ztráty je pouhou účetní operací na straně věřitele, která se provádí v souladu se zásadou obezřetnosti a příslušnými ustanoveními zákona o účetnictví č. 1336/1997. Finsko tvrdí, že odpis dluhů neovlivňuje právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, tj. dluhy nejsou prominuty. Město Mikkeli potvrdilo, že neprominulo dluhy vykazované jako ztráty a že nadále usiluje o jejich splacení. Dluh je součástí zajištěné pohledávky v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem.
5.1.10. Neprovedení záruky, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(105)
Před zpětvzetím oznámení o záruce v březnu 2010 Finsko uvedlo, že záruka je slučitelná podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Vzhledem k zpětvzetí oznámení nejsou argumenty Finska představeny podrobněji.
5.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(106)
Finsko uvedlo, že úprava splátkového kalendáře představuje opatření, které je neodmyslitelně spojeno s restrukturalizací pod soudním dohledem a nezahrnuje státní podporu. Podle Finska se věřitelé společnosti Karjaportti vzájemně dohodli, že úprava splátkového kalendáře je přiměřenou alternativou v zájmu ochrany jejich pohledávek. Finsko Komisi informovalo, že k oznámené úpravě splátkového kalendáře nikdy nedošlo, jelikož správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) úpravu splátkového kalendáře zastavil. Finsko objasnilo, že dluhy společnosti Karjaportti byly přesto restrukturalizovány, a to na základě řady návrhů společnosti Karjaportti v období 2009-2011, které město Mikkeli přijalo. Finsko uvádí, že tato následná úprava splátkového kalendáře je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož město Mikkeli a všichni ostatní věřitelé provedli úpravu splátkového kalendáře za stejných podmínek.
5.2. Opatření provedená společností Finnvera
5.2.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(107)
Finsko se domnívá, že záruka byla poskytnuta v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Záruka každopádně nezahrnovala státní podporu. Za prvé se nezvýšilo riziko společnosti Finnvera, jelikož záruka nahradila záruku, kterou společnost Finnvera poskytla na půjčku na důchody již dříve (v roce 1992). Tato půjčka byla v roce 2004 nahrazena novou půjčkou na důchody, pro niž společnost Finnvera poskytla dotyčnou záruku. Současně poskytli společnosti Karjaportti úvěry dva soukromí věřitelé, aby bylo možné financovat odklad plateb z roku 2004. Na záruku se mimoto vztahoval vysoký poplatek a prvek podpory obsažený v záruce byl nižší než strop podpory de minimis. Výhledy společnosti Karjaportti byly v době poskytnutí záruky dobré.
5.2.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(108)
Finsko se domnívá, že úvěr poskytnutý v roce 2006 nezahrnuje státní podporu, jelikož společnost Finnvera jednala jako soukromý věřitel v tržním hospodářství, když v souladu s programem restrukturalizace přeměnila nezaplacené úroky na nový úvěr. Rovněž soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na nové úvěry krátce před tím, než tak učinila společnost Finnvera, a to za obdobných podmínek.
5.2.3. Záruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(109)
Finsko se domnívá, že záruka byla udělena v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Záruka každopádně nezahrnuje státní podporu, jelikož pokrývá pouze 16,7 % částky ve výši 1,8 milionu EUR, a zbývající částku pokryli soukromí věřitelé formou záruk.
5.2.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(110)
Finsko se domnívá, že úvěr poskytnutý v roce 2007 nezahrnoval státní podporu, jelikož společnost Finnvera jednala společně se dvěma soukromými věřiteli, kteří ve stejné době poskytli nové úvěry za obdobných podmínek. Úvěr byl mimoto zajištěn hodnotnými zástavními právy k nemovitostem a obchodními hypotékami.
5.2.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(111)
Finsko se domnívá, že protizáruka byla poskytnuta v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Protizáruka každopádně nezahrnuje státní podporu, jelikož druhou zúčastněnou stranou byl soukromý věřitel a poplatek za poskytnutí záruky, který uložila společnost Finnvera, byl podstatně vyšší než poplatek za poskytnutí záruky, který stanovil soukromý věřitel.
6. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(112)
Zúčastněná strana se vyjádřila pouze k opatřením č. 1, č. 2, č. 3, č. 5, č. 7, č. 9 a č. 10.
6.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(113)
Zúčastněná strana uvedla, že záruka byla poskytnuta k zajištění úvěru ve výši 25 milionů FIM určeného na investici do nového výrobního závodu.
6.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(114)
Zúčastněná strana uvedla, že pozemek byl přidělen společnosti Karjaportti a město Mikkeli se zavázalo zajistit inženýrské sítě a další potřebné technické práce, přičemž celkové náklady činily 2,5 milionu FIM. Společnost Karjaportti zaplatila za pozemek částku ve výši 1,2 milionu FIM. V účetních knihách společnosti Karjaportti je pozemek oceněn na 403 000 EUR a zúčastněná strana se dotázala, zda mohlo přidělení pozemku představovat státní podporu.
6.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(115)
Zúčastněná strana tvrdí, že město Mikkeli odkoupilo v Mikkeli šest opuštěných továrních budov a zaplatilo za ně celkem 6,7 milionu EUR. Investor jednající v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství by neodkoupil majetek společnosti ve vážných finančních potížích za takovouto cenu.
6.1.4. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(116)
Zúčastněná strana uvedla, že společnost Karjaportti měla v době poskytnutí záruky vážné potíže. Společnost měla velké dluhy vůči městu Mikkeli a skupině společností ve vlastnictví města Mikkeli.
6.1.5. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(117)
Zúčastněná strana tvrdí, že cena zaplacená za akcie v realitní společnosti byla vyšší než účetní hodnota těchto akcií.
6.1.6. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(118)
Zúčastněná strana předložila kopii záznamu ze zasedání rady města Mikkeli ze dne 5. února 2007, na němž bylo rozhodnuto o odpisu dluhů v účetních výkazech za rok 2006. Zúčastněná strana mimoto uvedla, že bylo přinejmenším neobvyklé, že město Mikkeli odepsalo ve svých účetních výkazech za rok 2008 miliony eur dluhu společnosti Karjaportti, a zejména se ptá, proč bylo město Mikkeli současně ochotno poskytnout společnosti Karjaportti další záruky.
7. POSOUZENÍ
(119)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je stanoveno, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(120)
Podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU jsou kumulativní, a musí být tudíž splněny současně, aby se opatření považovalo za státní podporu.
(121)
Zatímco čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví obecný zákaz státních podpor v Unii, v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU jsou uvedeny výjimky z obecného pravidla, že takováto podpora je neslučitelná s vnitřním trhem, jak se uvádí v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(122)
V následujících oddílech posoudí Komise existenci podpory zvlášť u každého z popsaných opatření. Pokud opatření zahrnuje státní podporu, posoudí Komise její slučitelnost. Komise rozlišuje mezi opatřeními, která byla zrušena, opatřeními, která provedlo město Mikkeli, a opatřeními provedenými společností Finnvera. Nejprve je posouzeno, ke kterému okamžiku lze společnost Karjaportti považovat za podnik v obtížích.
7.1. Podnik v obtížích
(123)
Pro existenci státní podpory i slučitelnost dotyčných opatření je důležité, zda byl příjemce v době provedení opatření podnikem v obtížích. Otázku, zda lze společnost Karjaportti považovat za podnik v obtížích, je nutno posoudit podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, a to až do dne 9. října 2004, což je datum, kdy tyto pokyny přestaly platit (38). Ode dne 10. října 2004 jsou použitelné pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (39).
(124)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 lze společnost považovat za podnik v nesnázích, pokud splňuje tzv. tvrdá kritéria stanovená v bodě 5 těchto pokynů, tj. v případě, že zmizela více než polovina upsaného kapitálu nebo pokud společnost může být předmětem kolektivního úpadkového řízení podle vnitrostátního práva. Nejsou-li tvrdá kritéria splněna, může přesto společnost vykazovat „obvyklé znaky podniku v nesnázích“ podle bodu 6 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, jako jsou zvyšující se ztráty, snižující se obrat, rostoucí množství zásob, nadbytečná kapacita, snižující se peněžní tok, rostoucí dluh, rostoucí úrokové platby a klesající nebo nulová čistá hodnota aktiv (tzv. měkká kritéria). Pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 obsahují podobná tvrdá a měkká kritéria v bodech 10 a 11.
(125)
V tomto kontextu Komise podotýká, že v roce 2000 společnost Karjaportti nepřišla o svůj kapitál, ani nevykazovala „obvyklé znaky“ podniku v nesnázích. Ve skutečnosti se zdá, že společnost Karjaportti byla zdravým podnikem, který v období mezi rokem 2000 a 2002 vykazoval vysoký obrat, kladný hospodářský výsledek, stabilní akciový kapitál a rezervy na poměrně vysoké úrovni (viz rovněž tabulka I).
(126)
V následujících letech vypadala situace neutěšeněji. Obrat se snižoval a ztráty se od roku 2003 do roku 2004 významně zvýšily. Dluh narůstal a již počátkem roku 2004 začal příjemce dluhy restrukturalizovat a musel věřitele požádat o odklad plateb (40). Rovněž se zdá, že společnost Karjaportti měla určité nadbytečné kapacity. Mimoto je třeba vzít v úvahu, že již v roce 2004 nebyly ztráty společnosti Karjaportti pokryty rezervním fondem (viz tabulka I).
(127)
Podle účetních výkazů společnosti Karjaportti akciový kapitál společnosti v roce 2004 téměř zmizel, jelikož se v porovnání s rokem 2003 dramaticky snížil na méně než desetinu své hodnoty. Od té doby společnost vykazovala zápornou hodnotu majetku, jež se v posledních letech zvyšovala. Společnost Karjaportti byla od roku 2003 ztrátová s výjimkou roku 2006. Zisk, jehož bylo dosaženo v roce 2006, nelze považovat za známku zotavování společnosti, jelikož nevyplýval z její hlavní činnosti. Provozní zisk společnosti Karjaportti byl i nadále záporný stejně jako v předchozích a následujících letech. Zisk v roce 2006 nepostačoval k vyrovnání výše schodku, který se nahromadil v minulých účetních obdobích, ani k vyrovnání záporné hodnoty majetku. Celková finanční situace společnosti Karjaportti byla i nadále značně nepříznivá. V roce 2008 navrhly daňové úřady dvakrát vyhlášení úpadkového řízení vůči společnosti Karjaportti.
(128)
Na základě skutečností uvedených v 125.-127. bodě odůvodnění lze vyvodit závěr, že se společnost Karjaportti považuje od počátku roku 2004 za podnik v potížích podle bodu 5 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 resp. bodu 11 pokynů k podpoře na záchranu z roku 2004. Rovněž v roce 2008, kdy byla společnost Karjaportti předmětem úpadkového řízení, se považuje za podnik v obtížích podle bodu 10 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
7.2. Zrušená opatření
7.2.1. Neprovedená záruka, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(129)
V souladu s článkem 8 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (41) (dále jen „procesní nařízení“), může členský stát po zahájení formálního vyšetřovacího řízení oznámení vzít zpět v přiměřené době před rozhodnutím Komise o tom, zda oznámené opatření představuje státní podporu. V tomto případě Komise rozhodne o ukončení řízení z toho důvodu, že je bezpředmětné.
(130)
Jelikož se rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli o poskytnutí záruky společnosti Karjaportti nestalo pravomocným a městská rada v únoru 2010 rozhodla, že záruka nebude poskytnuta, Finsko vzalo oznámení o záruce v březnu 2010 zpět. Co se týká této záruky, šetření je tudíž bezpředmětné.
7.3. Opatření, která provedlo město Mikkeli
7.3.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1) a postoupení pozemku (opatření č. 2)
(131)
Záruka (opatření č. 1): Jak je popsáno v (14).-(16). bodě odůvodnění, město Mikkeli poskytlo záruku v červnu 2000 a v prosinci 2004 uskutečnilo platby na základě této záruky. Poté, co se město Mikkeli stalo věřitelem společnosti Karjaportti, podmínky úvěru se v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem změnily (podrobnosti viz 34.-39. bod odůvodnění).
(132)
Proto je třeba rozlišovat několik kroků. Zatímco podpora je poskytnuta v okamžiku, kdy je dána záruka, případné platby státu podle podmínek záruky se nepovažují za poskytnutí státní podpory (42). Na druhou stranu by změna podmínek úvěru poté, co se stát, který je ručitelem, stal věřitelem, mohla znamenat státní podporu. Níže je přezkoumáno, zda záruka udělená v červnu 2000 představuje státní podporu. Otázka, zda by změny podmínek úvěru mohly představovat státní podporu, je posouzena jako součást opatření č. 6 (viz 188.-195. bod odůvodnění).
(133)
Záruku poskytlo město Mikkeli, a proto zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu.
(134)
Aby opatření zahrnovalo státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí poskytovat výhodu, kterou by podnik za běžných tržních podmínek nezískal. Za účelem tohoto posouzení použije Komise sdělení o zárukách z roku 2000. V době provedení opatření platilo sdělení o zárukách z roku 2000. Jak však jednoznačně uvádí judikatura Soudního dvora, „otázka, zda je podpora státní podporou ve smyslu Smlouvy, musí být vyřešena na základě objektivních skutečností, které je třeba posuzovat v okamžiku přijetí rozhodnutí Komise“ (43). V případě dotyčného posouzení proto Komise použije sdělení o zárukách z roku 2008.
(135)
Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky: „a) dlužník nemá finanční potíže […], b) rozsah poskytnuté záruky lze náležitě změřit, […] c) záruka nepokrývá více než 80 % nesplacené půjčky nebo jiného finančního závazku […], d) za záruku se platí běžná tržní cena […]“.
(136)
V daném případě neměl dlužník v době poskytnutí záruky finanční potíže (viz 123.-128. bod odůvodnění). Posuzovaná záruka však pokrývá úvěr v plné výši.
(137)
Záruka byla mimoto udělena bez jakéhokoli poplatku, ačkoli se orgán, který záruku poskytl, sám domníval, že znamenala velké riziko (44). Zatímco Finsko tvrdí, že společnost Karjaportti mohla získat podobnou záruku na trhu, Komise zastává názor, že nulovou záruční prémii nelze považovat za prémii, která se blíží tržní prémii platné v době poskytnutí záruky. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši, tj. orgán, který záruku poskytl, nesl sám riziko nesplacení příjemcem, a záruka byla udělena jako absolutní záruka, tj. ručitel odpovídal za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, a věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou.
(138)
V daném případě se proto Komise v rozporu s názorem Finska domnívá, že nelze mít za to, že opatření neobsahuje žádnou podporu.
(139)
Tvrzení Finska, že opatření bylo provedeno spolu s ostatními stranami, lze zamítnout, jelikož podle informací, které předložilo Finsko, byly ostatní strany, jež se podílely na investici, rovněž ve vlastnictví státu. Usuzuje se proto, že opatření poskytlo společnosti Karjaportti výhodu.
(140)
Aby se opatření považovalo za státní podporu, musí být specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby. Posuzované opatření bylo provedeno ve prospěch Karjaportti, jedné konkrétní společnosti. Komise se proto domnívá, že přijaté opatření představuje pro příjemce selektivní výhodu.
(141)
Komise musí rovněž posoudit, zda opatření, které přijalo město Mikkeli ve prospěch společnosti Karjaportti, může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy tím, že tuto společnost zvýhodnilo oproti (potenciálním) soutěžitelům, kteří státní podporu neobdrželi. Mezi členskými státy se obchoduje s masnými výrobky, což je oblast působnosti příjemce. Podle Finska vyváží společnost Karjaportti své výrobky především do Ruska, avšak rovněž do členských států. Komise se proto domnívá, že přijaté opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(142)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(143)
Postoupení pozemku (opatření č. 2): Finsko nepopírá, že opatření mohlo představovat státní podporu. Příjemci byla jednoznačně poskytnuta výhoda, jelikož nemusel za postoupení pozemku nic platit. Město Mikkeli mimoto uhradilo příjemci náklady na přípravu pozemku. Komise se proto domnívá, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu, kterou by na trhu nezískala.
(144)
Opatření mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž postoupení pozemku zahrnuje státní prostředky a lze je přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(145)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(146)
Finsko tvrdí, že záruka spolu s postoupením pozemku na výstavbu výrobního závodu v Tikkale je slučitelná jako regionální podpora. V době provedení opatření č. 1 a č. 2, tj. v roce 2000, platily pokyny k regionální podpoře z roku 1998 (45). Posuzovaná opatření nebyla provedena na základě režimu podpory, nýbrž jako jednotlivá platba podpory ad hoc. Jelikož byla opatření provedena v odvětví, na něž se vztahují pokyny k regionální podpoře z roku 1998, spadají v zásadě do oblasti působnosti těchto pokynů. V době provedení nebyl příjemce podnikem v obtížích, jak je popsáno v 123.-128. bodě odůvodnění, a nacházel se v oblasti Itä-Suomen, což je region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU. Komise proto posoudila projekt podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998. Toto posouzení vedlo k následujícím připomínkám:
(147)
Podle oddílu 2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 může být regionální podpora slučitelná pouze tehdy, existuje-li rovnováha mezi výslednými narušeními soutěže a výhodami podpory ve smyslu rozvoje znevýhodněného regionu. V této souvislosti Komise podotýká, že se předpokládalo, že dotyčný investiční projekt bude mít kladný dopad na regionální rozvoj. Tento projekt přispěl k dalšímu rozvoji hospodářské činnosti a k vytvoření nových a nepřímých pracovních míst. Jak je popsáno v 24. bodě odůvodnění, nový výrobní závod měl zvýšit počet pracovních míst v regionu ze 400 na 550-600.
(148)
V oddíle 4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 jsou stanoveny podmínky pro poskytování slučitelné regionální podpory.
(149)
Za prvé, podle bodu 4.1 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 je cílem regionální podpory zajistit buď produktivní investici (počáteční investici), nebo vytvoření pracovních míst, která souvisejí s investicí. Počáteční investice znamená podle bodu 4.4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 investici do fixního kapitálu, která se vztahuje ke zřizování nové provozovny, rozšíření existující provozovny, nebo zahájení činnosti zahrnující zásadní změnu výrobku nebo výrobního procesu v existující provozovně. Posuzovaná opatření byla použita k výstavbě nového výrobního závodu, což je počáteční investice ve smyslu bodu 4.4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998.
(150)
Za druhé, intenzita podpory musí být nižší než strop regionální podpory ve výši 24 % (46). Za účelem výpočtu intenzity podpory je nutno určit hodnotu investice a prvek podpory obsažený v posuzovaných opatřeních.
(a)
Co se týká hodnoty investice, podle bodu 4.5 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 mohou způsobilé náklady v této souvislosti zahrnovat náklady na pozemky, budovy a strojní zařízení. V případě koupě lze uvažovat pouze o nákladech na zakoupení těchto aktiv. Finsko vypočítalo způsobilé náklady podle těchto ustanovení a výsledná částka činila 25 935 928 EUR (viz 22. bod odůvodnění a tabulka III).
(b)
Co se týká prvku podpory, Finsko předložilo výpočet, jehož věrohodnost byla ověřena Komisí. U opatření č. 1, záruky poskytnuté městem Mikkeli, lze k vyčíslení prvku podpory použít sdělení o zárukách z roku 2000. K vyčíslení prvku podpory se předpokládají tři způsoby, přičemž jedním z nich je vypočítat jej „jinou objektivně opodstatněnou a obecně přijímanou metodou“ (bod 3.2 sdělení o zárukách z roku 2000). Finsko porovnalo tržní sazbu u srovnatelné záruky se záruční prémií skutečně účtovanou městem Mikkeli, což se jeví jako objektivně opodstatněná a obecně přijímaná metoda. V případě opatření č. 2 spočívá prvek podpory v hodnotě pozemku a v nákladech na jeho přípravu, což je rovněž přijatelné. Pokud jde o financování poskytnuté společností Finnvera a Ministerstvem obchodu a průmyslu, které není předmětem tohoto rozhodnutí, pokud by se mělo za to, že toto financování obsahuje státní podporu, bylo by nutno vzít v úvahu i tento prvek podpory. Finsko předložilo výpočet pro prvek podpory obsažený v úvěru společnosti Finnvera, který se považoval za věrohodný. U přímých grantů Ministerstva obchodu a průmyslu byla vzata v úvahu celá částka. S přihlédnutím k prvku podpory obsaženému v opatřeních, která provedlo město Mikkeli, společnost Finnvera a Ministerstvo obchodu a průmyslu, činí prvek podpory (vypočítaný jako hrubý grantový ekvivalent) 3 617 143 EUR (viz tabulka II).
(151)
Prvek podpory ve výši 3 617 143 EUR odpovídá intenzitě podpory 13,95 % celkových způsobilých nákladů ve výši 25 935 928 EUR. Intenzita podpory je tudíž nižší než 24 % prahová hodnota.
(152)
Za třetí, podle bodu 4.10 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 musí být podpora pro počáteční investice podmíněna udržením investice po dobu nejméně pěti let. Finsko potvrdilo, že dotyčná investice má být udržena po dobu nejméně pěti let.
(153)
Za čtvrté, podle bodu 4.2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 musí příspěvek příjemce na financování investice činit alespoň 25 %. Finsko potvrdilo, že tomu tak je.
(154)
Za páté Komise podotýká, že v souladu s bodem 4.2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 byla žádost o podporu podána před zahájením práce na projektu, byla dodržena pravidla o kumulaci podpor stanovená v bodě 4.18 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 a nebyl překročen strop regionální podpory.
(155)
Na základě výše uvedených tvrzení vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 1 a 2 splňují podmínky stanovené v pokynech k regionální podpoře z roku 1998, a jsou proto slučitelná.
7.3.2. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(156)
Zásada investora v tržním hospodářství se vztahuje rovněž na nákup pozemků či jiných aktiv státem. Tento nákup může zahrnovat státní podporu, pokud jej nelze považovat za běžnou obchodní transakci. I v případě, že orgán veřejné moci nakoupí zboží a služby za tržní ceny, může se přesto jednat o státní podporu, pokud se ukáže, že stát ve skutečnosti dotyčné pozemky nebo aktiva nepotřeboval (47).
(157)
Komise proto musí posoudit, zda lze odkoupení pozemků považovat za běžnou obchodní transakci. Za tímto účelem je nutno posoudit, zda cena, kterou zaplatilo město Mikkeli, odrážela hodnotu pořízených pozemků a stavby.
(158)
Podle zúčastněné strany by soukromý investor v tržním hospodářství nebyl ochoten zaplatit částku ve výši 6,7 milionu EUR za tovární budovy, jež za tuto cenu odkoupilo město Mikkeli.
(159)
Finsko poskytlo na druhou stranu Komisi údaje o hodnotě nemovitostí. Podle Finska držela v době odkoupení nemovitostí soukromá banka […] zástavní právo k jedné z prodaných nemovitostí v hodnotě 7,5 milionu EUR (48).
(160)
Finsko Komisi sdělilo, že ocenění pozemků není k dispozici. Komise se domnívá, že hodnota zástavního práva, které držela soukromá banka, může poskytovat údaj o hodnotě nemovitosti. Před přijetím zajištění banka dotyčnou nemovitost ocení, takže v případě, že dlužník není schopen dluh splácet, může být banka uspokojena uplatněním zástavního práva.
(161)
V případě dotyčných nemovitostí zaplatilo město Mikkeli kupní cenu ve výši 6 646 787 EUR, což je méně než zapsaná hodnota zástavního práva k jedné z nemovitostí, které před uzavřením prodeje držela soukromá strana. Kromě této nemovitosti bylo městu Mikkeli prodáno pět jiných pozemků a jedna stavba. Komise mimoto podotýká, že město Mikkeli odkoupilo pozemky za účelem přeměny těchto pozemků na obytnou oblast provedením změn v územních plánech; pozemky se nacházely blízko centra města a v atraktivní obytné oblasti.
(162)
Na základě výše uvedených skutečností jsou rozptýleny pochybnosti Komise ohledně ceny zaplacené za pozemky a stavby, jež byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení. Usuzuje se, že město Mikkeli odkoupilo pozemky a stavbu za cenu, která odrážela jejich hodnotu, a že je splněno kritérium investora v tržním hospodářství. Komise proto vyvozuje závěr, že dotyčné opatření nezahrnuje státní podporu.
7.3.3. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4) a záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(163)
Stejně jako u záruky poskytnuté v červnu 2000 je třeba rozlišovat několik kroků (poskytnutí záruky; platba na základě záruky; změna podmínek úvěru; viz 132. bod odůvodnění). Níže je proto přezkoumáno, zda záruky poskytnuté v březnu 2004 a v květnu 2004 představují státní podporu. Otázka, zda by změna podmínek úvěru mohla představovat státní podporu, je posouzena jako součást opatření č. 6 (viz 188.-195. bod odůvodnění).
(164)
Opatření č. 4: V rozporu s tvrzeními Finska uvedenými v (92). bodě odůvodnění se Komise domnívá, že přeměna existujících závazků na novou záruku může představovat státní podporu. V této souvislosti je nutno rozlišovat mezi existující podporou a novou podporou. Definice existující podpory zahrnuje jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy v platnost (čl. 1 písm. b) procesního nařízení), Naopak novou podporou je „každá podpora […], která není existující podporou, včetně změn existující podpory“ (čl. 1 písm. c) procesního nařízení). Podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (49), se změnou rozumí „jakákoli změna kromě úprav čistě formálního či administrativního charakteru, která nemůže ovlivnit hodnocení slučitelnosti opatření se společným trhem“.
(165)
Město Mikkeli udělilo dne 8. března 2004 ve skutečnosti novou záruku, která představovala zajištění nového úvěru poskytnutého bankou Tapiola dne 14. dubna 2004. Novou záruku nelze považovat za pokračování staré záruky, jelikož byla udělena pro nový úvěr s novými podmínkami. Názor Komise nemění ani skutečnost, že tento úvěr nahradil úvěr poskytnutý bankou Tapiola v roce 1992, za který se zaručilo město Mikkeli. Ačkoliv je pravdou, že nový úvěr představoval nesplacenou jistinu starého úvěru, úroková sazba byla pro společnost Karjaportti příznivější (4,5 % ročně u starého úvěru; 4 % ročně u nového úvěru) a došlo ke změně doby trvání půjčky (starý úvěr měl být splacen do deseti let od poskytnutí, tj. v listopadu 2002; nový úvěr umožňoval splácení do roku 2014). Celkově je částka nového úvěru (jistina plus úroky za roky 2004 až 2014) vyšší než u starého úvěru. Poskytnutím nové záruky se riziko pro město Mikkeli, a tudíž i výše záruky, v porovnání se starou zárukou zvýšily. Poskytnutí nové záruky je nutno pokládat za změnu staré záruky, což umožňuje považovat novou záruku za novou podporu. Tvrzení Finska, že stará záruka byla poskytnuta před přistoupením Finska, a lze ji tudíž považovat za existující podporu a že novou záruku nelze považovat za poskytnutí nové podpory, lze proto zamítnout.
(166)
Otázku, zda záruka poskytla příjemci výhodu, lze posoudit na základě sdělení o zárukách z roku 2008. V době provedení opatření platilo sdělení o zárukách z roku 2000. Jak je však objasněno v 134. bodě odůvodnění, Komise použije při posuzování opatření sdělení o zárukách z roku 2008. Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuálních státních záruk vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky (viz 135. bod odůvodnění). Posuzovaná záruka pokrývá úvěr v plné výši. To postačuje ke konstatování, že existenci státní podpory nelze vyloučit na základě bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008. V rozporu s tvrzením Finska se Komise mimoto domnívá, že v březnu 2004 již byla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění), což je další důvod, proč záruka nemůže spadat do oblasti působnosti bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(167)
Záruka byla navíc udělena bez jakéhokoli poplatku za poskytnutí záruky, ačkoli se společnost potýkala s problémy a riziko pro město Mikkeli bylo možno považovat za značné. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši, tj. orgán, který záruku poskytl, nesl sám riziko nesplacení příjemcem, a záruka byla udělena jako absolutní záruka, tj. ručitel odpovídal za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, a věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou.
(168)
Finsko se domnívá, že opatření je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, zejména vzhledem k účasti soukromých stran. Toto tvrzení lze zamítnout. Podle informací předložených Finskem soukromé strany za prvé neposkytly příjemci záruky, nýbrž úvěry. Za druhé, úvěry soukromých stran nebyly poskytnuty ve stejné době jako zaručené půjčky na důchody. Za třetí, úroková sazba, kterou požadovala u úvěru přinejmenším jedna ze soukromých stran, byla vyšší než úroková sazba u půjčky na důchody. Co je důležitější, soukromé strany souhlasily pouze s krátkodobými úvěry trvajícími několik měsíců, zatímco záruka poskytnutá městem Mikkeli se vztahovala na úvěr s desetiletou dobou trvání.
(169)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se usuzuje, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. Opatření č. 4 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž tato záruka zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(170)
Opatření č. 5: Tvrzení Finska, že opatření bylo provedeno s cílem pokračovat v investici, která byla zahájena v roce 2000, lze zamítnout, jelikož záruka jednoznačně představovala nové opatření.
(171)
Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuální státní záruky vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky (viz 135. bod odůvodnění). Stejně jako u opatření č. 4 pokrývá posuzovaná záruka úvěr v plné výši a v květnu 2004 již byla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění). Záruka proto nemůže spadat do oblasti působnosti bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(172)
Obdobně jako u opatření č. 4 byla záruka navíc udělena bez jakéhokoli poplatku za poskytnutí záruky, ačkoli se společnost potýkala s problémy a riziko pro město Mikkeli lze považovat za značné. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši a byla poskytnuta jako absolutní záruka. V daném případě se proto Komise na rozdíl od názoru Finska domnívá, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(173)
Opatření č. 5 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž tato záruka zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(174)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 4 a č. 5 představují státní podporu.
(175)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení, pokud jde o slučitelnost opatření č. 4. U opatření č. 5 se Finsko dovolávalo čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU a pokynů k regionální podpoře z roku 1998 (viz 95. bod odůvodnění). Pokyny k regionální podpoře z roku 1998 však nemohou sloužit jako základ slučitelnosti, jelikož v době poskytnutí obou záruk již byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-128. bod odůvodnění). Podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998 je nutno podporu pro podniky v potížích posoudit podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci (50). Komise proto za prvé posoudí, zda jsou opatření č. 4 a č. 5 slučitelná jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době provedení těchto opatření platily pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (51).
(176)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, ačkoliv opatření obsahuje podporu likvidity ve formě záruky (bod 23 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999), úvěry, na něž se příslušné záruky vztahují, nebyly poskytnuty s úrokovou sazbou přinejmenším srovnatelnou s úrokovými sazbami půjček pro zdravé podniky (referenční sazba pro Finsko platná v březnu 2004: 4,43 % plus 100 základních bodů; referenční sazba pro Finsko platná v květnu 2004: 4,43 % plus 100 základních bodů).
(b)
Za druhé, záruky nebyly spojeny s půjčkami, které mají být splaceny v období ne delším než dvanáct měsíců po vyplacení poslední splátky podniku (bod 23 písm. b) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(c)
Finsko za třetí neposkytlo žádné informace o tom, že podpora byla oprávněná na základě vážných sociálních důvodů a že neměla žádné závažné účinky přelévání na ostatní členské státy (bod 23 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(d)
Za čtvrté, záruky nebyly ukončeny nejpozději do šesti měsíců, ani nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (bod 23 písm. d) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(e)
K dispozici nejsou rovněž žádné údaje o tom, že záruky byly omezeny na částku nezbytnou k udržení podniku v provozu po dobu, během níž je podpora schvalována (bod 23 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(177)
Opatření č. 4 a č. 5 nesplňují rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(a)
Za prvé, opatření nebyla podmíněna provedením restrukturalizačního plánu (bod 31 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999). Podotýká se, že nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu bodu 32 a následujících bodů pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že významně přispějí k restrukturalizačnímu plánu ze svých vlastních zdrojů (bod 40 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo nepřípustnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 37 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999). Takováto opatření nebyla stanovena.
(178)
Komise se proto domnívá, že opatření nebyla provedena v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(179)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 4 a č. 5 mohla být slučitelná na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(180)
Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU se v daném případě nepoužijí, jelikož dotyčná opatření nemají sociální povahu, nejsou poskytnuta individuálním spotřebitelům, nemají nahradit škody způsobené přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a nebyla poskytnuta hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených rozdělením Německa.
(181)
Další výjimky jsou stanoveny v čl. 107 odst. 3 SFEU.
(182)
V čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností“. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v takovéto oblasti.
(183)
V době provedení opatření č. 4 a č. 5 byla slučitelnost státní podpory pro podporované oblasti upravena pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Podle těchto pokynů nejsou podniky v potížích způsobilé pro regionální podporu. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise vyvozuje závěr, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(184)
V čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Komise podotýká, že dotyčná podpora nemá napomoci uskutečnění významného projektu společného evropského zájmu, a Komise rovněž nezjistila, že by měla napravit vážnou poruchu ve finském hospodářství. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise dospěla k závěru, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU.
(185)
V čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU se uvádí, že za slučitelné se SFEU mohou být prohlášeny podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu. Tento článek se v daném případě zjevně nepoužije.
(186)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU umožňuje schválit státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Komise vypracovala řadu pokynů a sdělení, jež objasňují, jak bude uplatňovat výjimku obsaženou v tomto článku. Komise se však domnívá, že vzhledem k povaze a charakteru podpory je zjevné, že v daném případě nejsou použitelné výjimky podle těchto pokynů a sdělení.
(187)
Na základě výše uvedených tvrzení se Komise domnívá, že opatření č. 4 a č. 5 zahrnují státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.3.4. Restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(188)
Hlavním tvrzením Finska popsaným v 96.-98. bodě odůvodnění je to, že město Mikkeli nebylo velkorysejší než ostatní věřitelé společnosti, nýbrž že jednalo společně se soukromými věřiteli příjemce a za stejných podmínek. Město Mikkeli proto jednalo jako soukromý investor v tržním hospodářství, když souhlasilo s programem restrukturalizace.
(189)
První otázkou, kterou je třeba v této souvislosti ověřit, je, zda se kritérium investora v tržním hospodářství vztahuje na případy, kdy jeden či více veřejných subjektů, jejichž chování lze přičíst státu, provádí několik opatření ve prospěch jednoho podniku. Touto otázkou se zabýval Soud prvního stupně ve věci BP Chemicals v. Komise (52). Podle Soudu neznamená samotná skutečnost, že veřejný podnik již uskutečnil kapitálové injekce do dceřiné společnosti, které se považují za „podporu“, automaticky to, že další kapitálové injekce nemohou být považovány za investici, která splňuje kritérium soukromého investora v tržním hospodářství. Komise však musí určit, zda lze několik opatření ve prospěch jednoho podniku přiměřeně oddělit a posoudit jako samostatná opatření. V této souvislosti je podle Soudu nutno posoudit časovou posloupnost dotyčných opatření, jejich účel a situaci dceřiné společnosti v době přijetí každého rozhodnutí o vložení kapitálu (53).
(190)
V dotyčném případě musí Komise určit, zda lze záruky poskytnuté v březnu a v květnu 2004 (opatření č. 4 a opatření č. 5) oddělit od restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6). Ačkoliv je pravdou, že o všech třech opatřeních bylo rozhodnuto během jednoho roku, Komise podotýká, že se tato opatření uskutečnila v jiném kontextu. Mezitím byla zahájena restrukturalizace pod soudním dohledem, jíž se účastnili všichni věřitelé společnosti. Cílem opatření č. 6 proto již nebylo společnosti umožnit, aby obnovila svou životaschopnost bez platební neschopnosti získáním nových peněžních prostředků od soukromých bank. Město Mikkeli stejně jako všichni ostatní věřitelé usilovalo o získání co nejvyšší částky nesplacených pohledávek na základě omezení vnitrostátního úpadkového práva. Komise se proto domnívá, že opatření č. 6 lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5.
(191)
Jak je popsáno v 31. bodě odůvodnění, společnost Karjaportti podala společně se svými soukromými věřiteli u okresního soudu v Mikkeli návrh na restrukturalizaci pod soudním dohledem podle zákona o restrukturalizaci podniků č. 47/1993. Soudu byl předložen program restrukturalizace, včetně podrobných údajů o opatřeních, která jsou v současnosti posuzována. Po ověření soud program restrukturalizace schválil. Komise podotýká, že společnost Karjaportti byla předmětem restrukturalizace pod soudním dohledem podle finského práva. Účelem této restrukturalizace pod soudním dohledem je obnovení životaschopného podnikání dlužníka v tísni, zajištění jeho další životaschopnosti a dosažení restrukturalizace dluhů. Komise se proto domnívá, že opatření, která město Mikkeli přijalo během restrukturalizace pod soudním dohledem, lze posoudit podle zásady investora v tržním hospodářství.
(192)
Podle rozsudku ve věci Magefesa (54) mohou v případě, je-li stát velkorysejší než ostatní věřitelé společnosti, opatření v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem představovat státní podporu. Komise proto ověří, zda se v rámci restrukturalizace se soukromými a veřejnými věřiteli skutečně zacházelo stejně.
(193)
Za prvé se uvádí, že celkově představuje […] restrukturalizovaných dluhů (přibližně [30-70] %) dluhy vůči soukromým věřitelům. K hlavním soukromým věřitelům patří Nordea Bank, Pohjola Bank a Nordea Financing. Za druhé je třeba vzít v úvahu, že věřitelé společnosti Karjaportti byli rozděleni do různých skupin podle pořadí. Společně se soukromými věřiteli Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank a Nordea Financing a rovněž specializovanou finanční společností Finnvera, která je ve vlastnictví státu, patřilo město Mikkeli do skupiny věřitelů s velkými zajištěnými pohledávkami. Jak je patrné v tabulce IV, v rámci těchto velkých zajištěných pohledávek má město Mikkeli podíl ve výši [10-40] %, zatímco na soukromé věřitele připadá společně podíl ve výši [30-70] %. Společnost Finnvera má podíl ve výši [10-40] %.
(194)
Níže bude každé z opatření přijatých městem Mikkeli posouzeno podrobněji:
(195)
Snížení úrokových sazeb u zajištěných pohledávek: Jak je patrné v tabulce V, úrokové sazby u úvěrů a ostatních dluhů (nezaplacené poplatky), které se považovaly za „velké zajištěné pohledávky“, byly u soukromých a veřejných věřitelů stejné s výjimkou […]. Tento věřitel získal u všech nesplacených částek od zahájení restrukturalizace úrokovou sazbu […] EURIBOR, zatímco ostatní věřitelé získali u části nesplacených částek do roku 2010 pouze úrokovou sazbu […] EURIBOR minus […] %. Příčinou tohoto rozdílu byla skutečnost, že […] měl nejvyšší pořadí, co se týká zajištění poskytnutého společností Karjaportti. Usuzuje se, že vyšší pořadí […] odůvodňuje rozdíl v použitých úrokových sazbách.
(196)
Úprava splátkového kalendáře: Pohledávky města Mikkeli byly odloženy ve stejném rozsahu jako pohledávky ostatních zajištěných věřitelů. Jak je patrné v tabulce VI, společnost Karjaportti musí všem zajištěným věřitelům hradit splátky od července 2009 do roku 2015, kdy se stane splatnou největší část těchto splátek (43 % jistiny každé zajištěné pohledávky). Splátky, které je nutno každému věřiteli hradit, mají ve vztahu k celkové výši pohledávky příslušného věřitele stejný poměr (2 % dlužné částky u prvních tří splátek; 4 % u dalších dvou splátek; 6 % u zbývající splátky). Poslední splátka představuje u každého ze zajištěných věřitelů 43 % jistiny. S městem Mikkeli se tudíž nezacházelo méně příznivě než se soukromými věřiteli v podobné situaci.
(197)
Podmíněné prominutí pohledávek: Podle programu restrukturalizace (jak je popsáno v 42. a 43. bodě odůvodnění) jsou částky, které mají být na konci restrukturalizace pod soudním dohledem prominuty v případě, že nebudou splněny určité ekonomické požadavky, založeny na srovnání mezi hodnotou zajištění v případě, že společnost Karjaportti pokračuje v činnosti, a hodnotou zajištění v případě jeho uplatnění, určenou pro každého příslušného věřitele s přihlédnutím k příslušnému pořadí. Hodnota zajištění byla u obou scénářů stanovena dvěma nezávislými odhadci v době vypracovávání programu restrukturalizace, a to na základě srovnatelných cen a údajů o nájemném. V tomto kontextu nemusí […] pohledávky na konci restrukturalizace pod soudním dohledem prominout, jelikož je věřitelem s nejvyšším pořadím. I u ostatních věřitelů byly příslušné částky stanoveny podle zmíněné metodiky, což vedlo k částkám uvedeným v 43. bodě odůvodnění. Metodiku použitou při stanovování příslušných částek lze považovat za věrohodnou, zejména kvůli tomu, že v případě obou scénářů spojuje příslušné pořadí s hodnotou zajištění. V praxi byl výpočet založen na oceněních nezávislého odborníka a u všech věřitelů se při stanovování částek, o něž mohou být restrukturalizované dluhy na konci restrukturalizace pod soudním dohledem maximálně sníženy, použily stejné zásady. Vzhledem k těmto skutečnostem lze mít za to, že se se všemi věřiteli zacházelo stejně.
(198)
Komise se celkově domnívá, že se během restrukturalizace pod soudním dohledem s městem Mikkeli nezacházelo méně příznivě než se soukromými věřiteli. Objevují-li se rozdíly oproti ostatním věřitelům, jsou odůvodněny různou kvalitou zajištění u příslušných věřitelů. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se proto vyvozuje závěr, že příjemce nezískal výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU plynoucí z restrukturalizace pod soudním dohledem. Pochybnosti, které Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení, byly rozptýleny a opatření popsaná v 31.-43. bodě odůvodnění nepředstavují státní podporu.
7.3.5. Odkoupení akcií (opatření č. 7)
(199)
Komise za prvé podotýká, že odkoupení akcií nebylo součástí restrukturalizace pod soudním dohledem.
(200)
Finsko tvrdí, že město Mikkeli při odkoupení akcií jednalo v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) je třeba určit, zda lze v případě opatření č. 7 použít zásadu investora v tržním hospodářství, jelikož město Mikkeli provedlo opatření podpory ve prospěch společnosti Karjaportti již v minulosti. V této souvislosti Komise podotýká, že opatření č. 4 a č. 5 byla přijata před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem, zatímco k odkupu akcií došlo až posléze. Zatímco účelem opatření č. 4 a č. 5 bylo umožnit, aby měl příjemce nadále přístup k likviditě, po zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem bylo zřejmé, že tyto potřeby budou řešeny v rámci tohoto řízení. Usuzuje se proto, že opatření č. 7 lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5 a že se na opatření č. 7 vztahuje zásada investora v tržním hospodářství.
(201)
Jak je popsáno v 156. bodě odůvodnění, zásada investora v tržním hospodářství se vztahuje na nákup pozemků či jiných aktiv státem. Finsko předložilo ocenění akcií, které provedla společnost […] (55), agentura pro správu nemovitostí se sídlem v Helsinkách. Ocenění ze dne 29. března 2005 stanovilo hodnotu akcií realitní společnosti v rozmezí od 1 milionu EUR do 1,1 milionu EUR. Ocenění vycházelo z hodnoty majetku ve vlastnictví společnosti. K určení hodnoty byly použity dvě metody: kapitálová hodnota při tržním nájemném (podle statistik bydlení sestavených finským statistickým úřadem) a hodnota při dalším prodeji (podle požadovaných cen).
(202)
V době prodeje akcií byla nemovitost pronajata s nájemným nižším, než bylo tržní nájemné. Podle ocenění bylo možné dosáhnout při maximálním ročním zvyšování nájemného do dvou let tržního nájemného. Hodnota nemovitosti byla proto v době prodeje upravena a město Mikkeli nakonec akcie odkoupilo za cenu ve výši 860 000 EUR.
(203)
Ocenění provedl nezávislý odborník. Použitou metodikou bylo (jak bylo popsáno výše) nejprve ověření kapitálové hodnoty při tržním nájemném a poté hodnoty při dalším prodeji. Obě hodnoty vycházely z tržních údajů a obě hodnoty byly použity ke stanovení hodnoty akcií, která byla upravena na úroveň nájemného převládajícího v době prodeje. Tato metodika se považuje za přijatelnou. Komise vyvozuje závěr, že akcie ve společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki byly odkoupeny za tržní cenu a že opatření společnost Karjaportti nezvýhodnilo.
(204)
Na základě výše uvedených skutečností byly pochybnosti Komise, které byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení, rozptýleny a vyvozuje se závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.3.6. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(205)
Finsko tvrdí, že přeměna nezaplacených úroků na úvěry je obvyklým opatřením v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem. Je pravdou, že toto opatření lze považovat za opatření neodmyslitelně spojené s restrukturalizací pod soudním dohledem. V dotyčném případě byla přeměna nezaplacených úroků na úvěry v roce 2005 u všech věřitelů s velkými zajištěnými pohledávkami ([dva soukromí věřitelé] a společnost Finnvera) v zásadě stanovena již v programu restrukturalizace. Vzhledem k tomu nepovažuje Komise přeměnu nezaplacených úroků na úvěr za státní podporu. Je však nutno ověřit, zda úroková sazba, kterou město Mikkeli účtovalo společnosti Karjaportti, tuto společnost nezvýhodňovala.
(206)
V této souvislosti se Finsko domnívá, že město Mikkeli jednalo v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na úvěry společně s městem Mikkeli. Ze stejného důvodu jako v případě restrukturalizace pod soudním dohledem se za prvé usuzuje, že v případě opatření č. 8 je možné použít zásadu soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož toto opatření lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5 (viz 189.-191. bod odůvodnění). S ohledem na použití zásady soukromého investora v tržním hospodářství v daném případě Komise podotýká toto: Ačkoliv je pravdou, že se změna týkala nejen města Mikkeli, nýbrž rovněž [soukromých věřitelů], úroková sazba účtovaná u těchto úvěrů nebyla stejná. Ve skutečnosti [jeden soukromý věřitel] požadoval tříměsíční EURIBOR plus 1,5 % a [další] soukromý investor tříměsíční EURIBOR plus 2 %, zatímco město Mikkeli požadovalo pouze tříměsíční EURIBOR plus 0,3 %. Úroková sazba, s níž město Mikkeli souhlasilo u tohoto úvěru, je proto o 1,2 % nižší než úroková sazba účtovaná [jedním soukromým věřitelem] a o 1,7 % nižší než úroková sazba účtovaná [druhým soukromým věřitelem]. Tvrzení, že město Mikkeli jednalo stejně jako soukromí věřitelé, lze tudíž zamítnout. Vzhledem k rozdílu v úrokových sazbách lze rovněž vyloučit, že město Mikkeli účtovalo u úvěru tržní poplatek. Úvěr, na nějž město Mikkeli přeměnilo nezaplacené úroky, proto společnost Karjaportti zvýhodnil.
(207)
Opatření č. 8 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, úvěr zahrnuje státní prostředky a lze jej přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(208)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 8 představuje státní podporu.
(209)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení ohledně slučitelnosti opatření č. 8. Jelikož v době přeměny nezaplacených úroků byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-129. bod odůvodnění), Komise nejprve posoudí, zda je opatření č. 8 slučitelné jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době provedení tohoto opatření byly použitelné pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (56).
(210)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které dotyčné opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, ačkoliv opatření spočívá v likvidní podpoře ve formě úvěru (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), účtovaná úroková sazba není srovnatelná alespoň se sazbami, které jsou běžné u zdravých podniků (referenční sazba pro Finsko platná v prosinci 2005: 4,08 % plus 100 základních bodů; úrokovou sazbou účtovanou u úvěru byl tříměsíční EURIBOR + 0,3 %, což ke dni 19. prosince 2005 představovalo 2,486 % plus 30 základních bodů).
(b)
Finsko se za druhé nezavázalo, že do šesti měsíců od schválení podpory sdělí plán restrukturalizace, a doba trvání opatření nebyla omezena na šest měsíců (bod 25 písm. a) a c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí nebyla dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(211)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Ačkoliv je pravdou, že během restrukturalizace pod soudním dohledem byl vypracován program restrukturalizace společnosti Karjaportti, tento program nesplňuje požadavky uvedené v bodě 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (doba trvání 10 let, žádná analýza citlivosti, neobnovení dlouhodobé životaschopnosti v přiměřené lhůtě).
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření neexistují žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Opatření za třetí nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(212)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(213)
Dále je třeba posoudit, zda by mohlo být opatření č. 8 slučitelné na základě některé z výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že se nepoužije žádná z výjimek. Komise proto dospěla k závěru, že opatření č. 8 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.3.7. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(214)
Za prvé je nutno ověřit, zda tento odpis dluhů mohl poskytnout společnosti Karjaportti výhodu. Tak by tomu bylo v případě, že by město Mikkeli upustilo od vymáhání dluhů, tj. kdyby společnosti dotyčné dluhy prominulo.
(215)
Jak je popsáno v 105. bodě odůvodnění, Finsko potvrdilo, že odepsání dluhů bylo pouze účetním opatřením, které neovlivní právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, tj. že dluhy nebyly prominuty. Podle dokumentů, které Finsko předložilo, usiluje město Mikkeli i nadále o splacení dluhů.
(216)
V souladu se zásadou obezřetnosti podle správných účetních postupů a zákonem o účetnictví č. 1336/1997 nesmí hodnota pohledávek vykázaných v rozvaze překročit jejich pravděpodobnou hodnotu. Proto pohledávky, které pravděpodobně nemohou být inkasovány, jsou ve výkazu zisků a ztrát uvedeny jako výdaje.
(217)
Na základě výše uvedených skutečností se Komise domnívá, že se odepsání dluhů uskutečnilo v souladu s účetními standardy pouze v účetních výkazech města Mikkeli a příslušné pohledávky jsou v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem i nadále vymáhány.
(218)
Pochybnosti, které Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení, byly rozptýleny a lze vyvodit závěr, že opatření neposkytla společnosti Karjaportti žádnou výhodu. Opatření č. 9 a č. 10 proto nezahrnují státní podporu.
7.3.8. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(219)
Tvrzení Finska, že opatření je spojeno s restrukturalizací pod soudním dohledem a nezahrnuje státní podporu, lze zamítnout. Za prvé, úprava splátkového kalendáře v roce 2009 se v počátečním programu restrukturalizace nepředpokládala a za druhé, skutečnost, že tato restrukturalizace je prováděna v souladu s vnitrostátními právními předpisy, nepostačuje k vyloučení státní podpory (57).
(220)
Za státní podporu lze v zásadě považovat rovněž opatření snižující poplatky, jež jsou obvykle zahrnuty v rozpočtu daného podniku. Co se týká úpravy splátkového kalendáře, Komise posuzuje takovéto chování pomocí kritéria soukromého věřitele (58). Podle něho je stát posuzován jako veřejný věřitel, který usiluje podobně jako soukromý věřitel o navrácení jemu dlužných částek a který za tímto účelem uzavírá s dlužníkem dohody, podle kterých je pro nahromaděné dluhy stanoven splátkový kalendář nebo jsou jejich platby rozvrženy za účelem usnadnění jejich splácení (59). Příznivé zacházení ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU existuje v případě, že dlužná částka může být veřejnému věřiteli vrácena za příznivějších podmínek, než by připustil soukromý věřitel. Komise bere na vědomí tvrzení Finska, že úprava splátkového kalendáře nebyla provedena, jelikož ji správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) zakázal. Jak však uvedlo Finsko, splátkový kalendář byl přesto prodloužen, což vedlo k odkladu splatných plateb. V této souvislosti Komise podotýká, že se skutečně provedená úprava splátkového kalendáře liší od oznámené úpravy splátkového kalendáře, pokud jde o částky a lhůty. Částka, která byla městem Mikkeli skutečně restrukturalizována, je nižší než původně oznámená částka, a úprava splátkového kalendáře byla povolena na kratší dobu, než bylo oznámeno původně. Vzhledem k tomu se usuzuje, že oznámené opatření bylo provedeno se změnami. Bez ohledu na tyto změny Komise uvádí, že by soukromý věřitel nepovolil úpravu splátkového kalendáře v jakékoli formě, a to z důvodů uvedených v tomto bodě odůvodnění.
(221)
Soukromý věřitel obvykle vymáhá své pohledávky, pokud předem uzavřel dohody o úpravě splátkového kalendáře, které dlužník nedodržel (60). Město Mikkeli naproti tomu souhlasilo s další úpravou splátkového kalendáře poté, co společnost Karjaportti nedodržela podmínky úpravy splátkového kalendáře, které byly schváleny během restrukturalizace pod soudním dohledem. Pro nevymáhání mimoto neexistují žádné zvláštní důvody, jako je vyšší zajištění poskytnuté městu Mikkeli. Pokud jde o vyhlídky týkající se budoucí ziskovosti a životaschopnosti společnosti, Komise se domnívá, že finanční situace společnosti byla taková, že neumožňovala domnívat se, že by investice mohly v přiměřené lhůtě dosáhnout přijatelné úrovně ziskovosti. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v úpadkovém řízení a od roku 2004 ve společnosti probíhala restrukturalizace pod soudním dohledem. Vzhledem k těmto skutečnostem Komise podotýká, že by hypotetický soukromý věřitel ve stejné situaci jako město Mikkeli nesouhlasil s další úpravou splátkového kalendáře.
(222)
Finsko v této souvislosti tvrdí, že město Mikkeli jednalo stejně jako ostatní věřitelé společnosti Karjaportti.
(223)
Co se týká oznámené úpravy splátkového kalendáře, dohoda se soukromými věřiteli byla podle Finska podmíněna dohodou s městem Mikkeli. Za druhé se zdá, že zamýšlená úprava splátkového kalendáře nepředpokládala u všech zajištěných věřitelů stejné podmínky. Zatímco město Mikkeli by odložilo splacení dlužných částek na rok 2011, soukromí věřitelé by obdrželi splátku již v roce 2009. Vzhledem k těmto skutečnostem lze tvrzení Finska zamítnout.
(224)
Na základě výše uvedeného vyvozuje Komise závěr, že opatření nesplňuje kritérium soukromého věřitele a poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(225)
Co se týká ostatních požadavků vztahujících se na existenci státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, Komise podotýká, že úpravu splátkového kalendáře schválilo město Mikkeli, a proto zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu. Opatření lze považovat rovněž za selektivní. Opatření narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy, jak je podrobněji popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění.
(226)
Na základě výše uvedených skutečností dospěla Komise k závěru, že opatření představuje státní podporu.
(227)
Hlavním tvrzením Finska bylo to, že toto opatření nezahrnuje státní podporu; opatření č. 12 však oznámilo rovněž jako podporu na záchranu (viz 1. bod odůvodnění). Když město Mikkeli souhlasilo s úpravou splátkového kalendáře, byla společnost Karjaportti ve skutečnosti podnikem v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (viz 123.-129. bod odůvodnění). Slučitelnost dotyčného opatření je proto nutno posoudit na základě pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(228)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které dotyčné opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, opatření nespočívá v likvidní podpoře ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), nýbrž v odkladu plateb.
(b)
Finsko se za druhé nezavázalo, že do šesti měsíců od schválení podpory sdělí plán restrukturalizace, a doba trvání opatření nebyla omezena na šest měsíců (bod 25 písm. a) a c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí není dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(229)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Podotýká se, že nebyl vypracován plán restrukturalizace ve smyslu bodu 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(b)
Za druhé se od příjemců podpory očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo přílišnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 38 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Žádná takováto opatření nebyla stanovena.
(d)
Opatření za čtvrté nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(230)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(231)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 12 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(232)
V daném případě se nepoužijí výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU, jelikož toto opatření nemá sociální povahu, není poskytnuto individuálním spotřebitelům, nemá nahradit škody způsobené přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a nebylo poskytnuto hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených rozdělením Německa.
(233)
Další výjimky jsou stanoveny v čl. 107 odst. 3 SFEU.
(234)
V čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností“. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v takovéto oblasti.
(235)
Slučitelnost státní podpory pro podporované oblasti je upravena pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Podle těchto pokynů nejsou podniky v potížích způsobilé pro regionální podporu. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise vyvozuje závěr, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(236)
V čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Komise podotýká, že dotyčná podpora nemá napomoci uskutečnění významného projektu společného evropského zájmu, a Komise rovněž nezjistila, že by měla napravit vážnou poruchu ve finském hospodářství. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise dospěla k závěru, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU.
(237)
V čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU se uvádí, že za slučitelné se SFEU mohou být prohlášeny podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu. Tento článek se v daném případě zjevně nepoužije.
(238)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU umožňuje schválit státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Komise vypracovala řadu pokynů a sdělení, jež objasňují, jak bude uplatňovat výjimku obsaženou v tomto článku. Komise se však domnívá, že vzhledem k povaze a charakteru podpory je zjevné, že v daném případě nejsou použitelné výjimky na základě těchto pokynů a sdělení.
(239)
Na základě výše uvedených tvrzení se Komise domnívá, že opatření č. 12 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.4. Opatření provedená společností Finnvera
(240)
Na úvod Komise připomíná, že se Finsko v rámci rozhodnutí o státní podpoře N 715/2006 zavázalo, že činnosti společnosti Finnvera budou omezeny na správu režimů státních podpor. Na tomto základě Komise dne 25. září 2007 (datum rozhodnutí Komise) rozhodla, že osvobození společnosti Finnvera od daně z příjmů nepředstavuje státní podporu. Opatření č. 13 až 17 byla provedena před přijetím rozhodnutí Komise ve věci N 715/2006. Opatření č. 18 bylo provedeno po přijetí rozhodnutí Komise ve věci N 715/2006. Při posuzování opatření č. 18 musí proto Komise vzít v úvahu závazek finských orgánů přijatý v daném případě.
7.4.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(241)
Aby se opatření považovalo za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí být provedeno přímo či nepřímo ze státních prostředků a lze je přičíst státu. Finsko nezpochybnilo skutečnost, že opatření, která přijala společnost Finnvera, zahrnují státní prostředky a lze je přičíst státu. Podle judikatury se prostředky podniku musí považovat za státní prostředky, pokud stát může prostřednictvím výkonu svého dominantního vlivu na takové podniky rozhodnout o použití jejich prostředků (61). Opatření provedená zvláštní finanční institucí, kterou je podle jejích stanov možné považovat za subjekt veřejného sektoru, lze obecně přičíst státu (62). Soudní dvůr dále objasnil pojem přičitatelnost v rozsudku ve věci Stardust Marine (63). Soudní dvůr uvedl tyto indicie pro zjištění přičitatelnosti: začlenění veřejného podniku do struktur veřejné správy; druh jeho činnosti a výkon této činnosti na trhu za běžných podmínek hospodářské soutěže se soukromými hospodářskými subjekty; právní postavení podniku (tedy zda podléhá veřejnému právu, nebo obecnému právu obchodních společností); intenzita dohledu orgánů veřejné moci nad vedením podniku. V této souvislosti Komise podotýká, že činnosti společnosti Finnvera podléhají správnímu právu, což naznačuje, že je úzce spojena s veřejnou správou. Společnost Finnvera je zvláštní finanční společnost zcela ve vlastnictví státu, která využívá státní záruku a poskytuje převážně státní podpory a financování, jež není snadno dostupné na trhu, například vývozní úvěry. Ačkoli se její činnosti mohou okrajově překrývat s obchodními bankami, nevykonává své činnosti za běžných podmínek hospodářské soutěže se soukromými hospodářskými subjekty. Je ustavena podle obecného práva obchodních společností; současně stát vykonává přísný dohled: stát jmenuje členy dozorčí rady z parlamentních skupin politických stran na základě jejich zastoupení ve finském parlamentu. Většinu členů představenstva je nutno vybrat z kandidátů jmenovaných několika ministerstvy (viz 56. a 57. bod odůvodnění). Vzhledem k těmto skutečnostem se Komise domnívá, že opatření, která přijala společnost Finnvera, zahrnují státní prostředky a lze je přičíst Finsku.
(242)
Pokud jde o otázku, zda opatření č. 13 poskytuje příjemci výhodu, opatření nebylo v rozporu s názorem Finska provedeno spolu se soukromými věřiteli za stejných podmínek. Ačkoli je pravdou, že […] a […] poskytly společnosti Karjaportti v roce 2004 úvěry, Komise nemá k dispozici žádné údaje, že tyto banky poskytly rovněž záruky. Úvěry poskytnuté oběma soukromými věřiteli byly mimoto uděleny až v létě 2004, tj. několik měsíců poté, co společnost Finnvera provedla opatření č. 13, a nelze tudíž mít za to, že společnost Finnvera jednala „společně“ s nimi. Zamítnout lze rovněž tvrzení Finska, že záruka byla udělena v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Za prvé, jak bylo objasněno výše, Komise při posuzování opatření použila sdělení o zárukách z roku 2008 (viz 134. bod odůvodnění). Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuální státní záruky vyloučit, pokud dlužník nemá finanční potíže. Jelikož se Komise domnívá, že společnost Karjaportti byla v březnu 2004 podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění), lze použití sdělení o zárukách vyloučit. Finsko rovněž uvedlo, že se na záruku vztahoval vysoký poplatek. Vzhledem k finančním potížím společnosti Karjaportti v době poskytnutí záruky se však usuzuje, že poplatek za poskytnutí záruky, který účtovala společnost Finnvera, nepředstavuje tržní poplatek. Celkové finanční náklady příjemce u úvěru spolu se zárukou představovaly [5-8] %, zatímco referenční sazba platná v té době činila 4,43 %, přičemž k ní bylo nutno vzhledem k finančním potížím příjemce přičíst nejméně 400 základních bodů. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se usuzuje, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(243)
Aby se opatření považovalo za státní podporu, musí být specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby. Opatření č. 13 bylo provedeno ve prospěch Karjaportti, jedné konkrétní společnosti. Komise proto usuzuje, že poskytuje příjemci selektivní výhodu.
(244)
Komise musí mimoto posoudit, zda opatření č. 13 pravděpodobně narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje podmínky obchodu mezi členskými státy. Finsko v této souvislosti tvrdí, že prvek podpory v záruce byl nižší než strop de minimis. V době provedení opatření č. 13 bylo použitelné nařízení Komise (ES) č. 69/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy ES na podporu de minimis (64) (dále jen „nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis“) (65). Jedním z požadavků pro použití nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis je to, že celková výše podpory de minimis poskytnutá jednomu podniku nesmí v období tří let přesáhnout částku 100 000 EUR. Posuzovaná záruka činila pouze 91 000 EUR, tj. dodržovala strop ve výši 100 000 EUR i v případě, že se za prvek podpory považuje celá částka. Je však třeba určit, zda je nutno opatření č. 13 posoudit společně s opatřením č. 4, zárukou, kterou město Mikkeli poskytlo v březnu 2004, jen 9 dnů před provedením opatření č. 13, zárukou poskytnutou společností Finnvera. Ačkoli tyto dvě záruky poskytly dva různé subjekty a vztahovaly se na dva různé úvěry s různou dobou trvání, oba tyto úvěry nahradily jediný úvěr, který v roce 1992 poskytla banka Tapiola. Lze se tudíž domnívat, že opatření č. 4 a opatření č. 13 byla provedena za stejným účelem, kterým bylo umožnit přeměnu úvěru poskytnutého bankou Tapiola v roce 1992 na nové úvěry. Vzhledem k této úzké souvislosti mezi oběma opatřeními se Komise domnívá, že pro účely použití stropu ve výši 100 000 EUR stanoveného v nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis je nutné posuzovat opatření č. 4 a opatření č. 13 jako jedno opatření. Společně přesahuje prvek podpory obsažený v těchto dvou opatřeních 100 000 EUR. Komise proto vyvozuje závěr, že opatření č. 13 nespadá do oblasti působnosti nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis.
(245)
Finsko rovněž uvedlo, že opatření č. 13 je pokračováním již existujících závazků, že se tudíž expozice společnosti Finnvera nezvýšila. Podobné tvrzení předložilo Finsko ve vztahu k opatření č. 4. Ze stejného důvodu jako u opatření č. 4 nepovažuje Komise opatření č. 13 za pouhé pokračování dříve provedeného opatření (viz 164. a 165. bod odůvodnění).
(246)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 13 představuje státní podporu.
(247)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení ohledně slučitelnosti opatření č. 13. Jelikož v době, kdy společnost Finnvera poskytla záruku, byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-128. bod odůvodnění), Komise nejprve posoudí, zda je tato záruka slučitelná jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době poskytnutí záruky platily pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (66).
(248)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, záruka nebyla spojena s půjčkou, která má být splacena v období ne delším než dvanáct měsíců po vyplacení poslední splátky podniku (bod 23 písm. b) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(b)
Finsko za druhé neposkytlo žádné informace o tom, že podpora byla oprávněná na základě vážných sociálních důvodů a že neměla závažné účinky přelévání na ostatní členské státy (bod 23 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(c)
Za třetí, záruka nebyla ukončena do šesti měsíců a nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (bod 23 písm. d) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(d)
K dispozici nejsou rovněž žádné informace o tom, že záruka byla omezena na částku nezbytnou k udržení podniku v provozu po dobu, během níž je podpora schvalována (bod 23 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(249)
Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 177. a 178. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že opatření č. 13 nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci, které jsou stanoveny v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Komise proto usuzuje, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(250)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 13 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že není splněna žádná z výjimek. Komise proto vyvozuje závěr, že opatření č. 13 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.4.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(251)
Finsko tvrdí, že se opatření předpokládalo v programu restrukturalizace pod soudním dohledem a že společnost Finnvera přijala toto opatření společně se soukromými věřiteli.
(252)
Je pravdou, že se u soukromých i veřejných věřitelů společnosti Karjaportti opatření předpokládalo již v programu restrukturalizace. Podle dokumentů, které poskytlo Finsko, došlo k přeměně úroků koncem roku 2005 a počátkem roku 2006. Rovněž soukromí věřitelé přeměnili úroky na úvěry.
(253)
Za prvé, podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) je nutné určit, zda lze v případě opatření č. 14 použít zásadu investora v tržním hospodářství. Komise v této souvislosti podotýká, že opatření č. 4, č. 5 a č. 13 byla přijata před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem, zatímco opatření č. 14 bylo přijato v jejím průběhu. Z důvodů uvedených v 189.-191. bodě odůvodnění se Komise domnívá, že opatření č. 14 lze oddělit od opatření č. 4, č. 5 a č. 13. Opatření č. 14 se mimoto předpokládalo i v samotném programu restrukturalizace, který měl společnosti pomoci opět se postavit na nohy.
(254)
Za druhé, co se týká použití zásady investora v tržním hospodářství v případě dotyčného opatření, Komise má za to, že úvěry poskytnuté soukromými věřiteli […] a […] jsou srovnatelné s úvěrem, který poskytla společnost Finnvera. Jako zajištění věřitelé v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem jsou všechny společnosti v podobné situaci. Jelikož tyto úvěry byly poskytnuty za obdobných podmínek jako úvěr společnosti Finnvera (stejná doba trvání půjčky, srovnatelné období splácení) a úroková sazba, kterou požadovala společnost Finnvera, byla pro tuto společnost ještě příznivější (šestiměsíční EURIBOR + 2 %, což ke dni 1. ledna 2006 představovalo 4,643 %) než úroková sazba, kterou získali soukromí věřitelé (tříměsíční EURIBOR + 1,5 %, což ke dni 1. ledna 2006 představovalo 3,988 %; tříměsíční EURIBOR + 2 % pak 4,488 %), vyvozuje Komise závěr, že opatření neposkytlo společnosti Karjaportti žádnou výhodu.
(255)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.3. Protizáruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(256)
Komise se za prvé domnívá, že příjemcem opatření je společnost Karjaportti, ačkoli protizáruka byla udělena společnosti […]. Nízký poplatek, který společnosti Karjaportti účtovala společnost […], naznačuje, že společnost […] poskytla záruku pouze na základě protizáruky udělené společností Finnvera. Záruční prémii za protizáruku společnosti Finnvera ve skutečnosti hradí společnost Karjaportti, a nikoli […].
(257)
Finsko se domnívá, že společnost Finnvera jednala za stejných podmínek jako soukromí věřitelé […] a […]. Je pravdou, že […] a […] byli v podobné situaci jako společnost Finnvera. Všechny tři společnosti jsou v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem zajištěnými věřiteli. Všechny společnosti poskytly společnosti Karjaportti úvěry a záruky před ([…]).
(258)
Ze stejného důvodu jako u opatření č. 14 se podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) usuzuje, že v případě opatření č. 15 lze použít zásadu investora v tržním hospodářství, jelikož toto opatření lze oddělit od opatření č. 4, č. 5 a č. 13 (viz 253. bod odůvodnění).
(259)
Co se týká dotyčného opatření, úvěr se zárukou činil celkem 1,8 milionu EUR. Společnost Finnvera poskytla […] protizáruku pouze na 16,7 % této částky (300 000 EUR). Zbývající část úvěru pokrývaly záruky poskytnuté […] a […] (825 000 EUR resp. 675 000 EUR), pro něž společnost Finnvera protizáruku neposkytla. Z hlediska příjemce, společnosti Karjaportti, byly celkové náklady na záruku s poskytnutou protizárukou vyšší než u záruk poskytnutých […] a […]. Zatímco posledně uvedené dvě společnosti účtovaly společnosti Karjaportti poplatek za poskytnutí záruky ve výši 1,75 %, celkové finanční náklady společnosti Karjaportti na protizáruku představovaly 2,9 % (1,65 % za záruku […] plus 1,25 % za protizáruku). Z toho vyplývá, že opatření společnosti Finnvera neposkytlo společnosti Karjaportti žádnou výhodu.
(260)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(261)
Jak je popsáno v 110. bodě odůvodnění, Finsko tvrdí, že úvěr nezahrnoval státní podporu, jelikož byl součástí většího opatření k financování společnosti, jehož se účastnili rovněž soukromí věřitelé.
(262)
Ze stejného důvodu jako u opatření č. 14 se podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) usuzuje, že v případě opatření č. 16 lze použít zásadu investora v tržním hospodářství (viz 253. bod odůvodnění).
(263)
Jak je uvedeno v 254. bodě odůvodnění, Komise se domnívá, že […] a […] jsou ve srovnatelné situaci jako společnost Finnvera. Co se týká konkrétního posuzovaného opatření, je pravdou, že společnost Finnvera poskytla úvěr současně a za obdobných podmínek jako […] a […]. Doba trvání úvěrů byla u všech věřitelů šest měsíců; u všech úvěrů byla platba odložena ve stejném poměru (nesplacená částka u všech věřitelů činí přibližně […] % původní částky). Na všechny tři úvěry se vztahovalo stejné zajištění, jak je popsáno v 66. bodě odůvodnění, a zajištění je mezi věřitele rozděleno podle rizika příslušného věřitele ve vztahu k poskytnutému úvěru. Pokud jde o úrokovou sazbu, zdá se, že úroková sazba, kterou požadovala společnost Finnvera, byla pro tuto společnost ještě příznivější (šestiměsíční EURIBOR + 2,5 %, což ke dni 6. července 2007 představovalo 6,847 %) než úroková sazba, kterou získali soukromí věřitelé (měsíční EURIBOR + 2 %, což ke dni 9. července 2007 představovalo 6,105 %). Lze mít proto za to, že úvěr je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství a nezahrnuje státní podporu.
(264)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(265)
Za prvé je třeba určit, který subjekt má z dotyčného opatření prospěch, […] nebo společnost Karjaportti. Společnost Finnvera poskytla protizáruku společnosti […], hlavní bance společnosti Karjaportti. Společnost […] zase poskytla záruku společnosti Karjaportti. […] účtovala společnosti Karjaportti za tuto záruku velmi nízký poplatek, což naznačuje, že společnost […] poskytla společnosti Karjaportti záruku jen proto, že se na ni vztahovala protizáruka společnosti Finnvera. Komise rovněž podotýká, že záruční prémii za protizáruku společnosti Finnvera nehradí […], nýbrž společnost Karjaportti. Vzhledem k těmto skutečnostem se Komise domnívá, že příjemcem opatření je společnost Karjaportti.
(266)
Za druhé je třeba posoudit, zda opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. V této souvislosti Finsko uvedlo, že protizáruka nezahrnuje státní podporu, jelikož se na opatření podílí jiná soukromá strana. Toto tvrzení lze zamítnout, jelikož společnost Finnvera poskytla protizáruku za záruku dotyčné soukromé strany, což znamená, že se společnost Finnvera a soukromá strana nenacházely v podobné situaci.
(267)
Vzhledem k těmto skutečnostem posoudí Komise opatření na základě sdělení o zárukách z roku 2008. Ačkoliv je pravdou, že protizáruka společnosti Finnvera nepokrývá více než 80 % záruky […], příjemce, společnost Karjaportti, byl v době jejího poskytnutí podnikem v obtížích, jak je podrobněji popsáno v 123.-128. bodě odůvodnění. Existenci státní podpory proto nelze vyloučit na základě bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(268)
I když záruka nesplňuje všechny požadavky bodu 3.2 ve sdělení o zárukách z roku 2008, může poplatek zaplacený za záruku odůvodnit závěr, že záruka nepředstavuje státní podporu. V daném případě se Komise každopádně na rozdíl od Finska domnívá, že nelze mít za to, že opatření neobsahuje podporu. Záruka byla poskytnuta s velmi nízkým poplatkem, ačkoli se společnost potýkala s potížemi (viz 123.-128. bod odůvodnění) a riziko pro společnost Finnvera bylo možno považovat za značné. Usuzuje se proto, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. V této souvislosti Komise rovněž podotýká, že podle závazku, který přijaly finské orgány ve věci N 715/2006, nemohla společnost Finnvera poskytovat tržní financování.
(269)
Opatření mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je popsáno v 241. bodě odůvodnění, opatření společnosti Finnvera zahrnují státní prostředky a lze je přičíst státu. Opatření č. 17 je selektivní, jelikož jedinou společností, která z něj měla prospěch, je Karjaportti. Opatření rovněž narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(270)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(271)
Finsko netvrdilo, že opatření č. 17 je slučitelné s vnitřním trhem. V době, kdy společnost Finnvera provedla toto opatření, byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (viz 123.-128. bod odůvodnění). Opatření proto mohlo být slučitelné pouze jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(272)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, záruka neskončila v období nepřesahujícím šest měsíců od poukázání první splátky (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(b)
Finsko za druhé nesdělilo do šesti měsíců od prvního provedení opatření plán restrukturalizace nebo likvidace ani nepředložilo doklad o tom, že byla ukončena platnost záruky (bod 25 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí není dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(273)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Podotýká se, že nebyl vypracován plán restrukturalizace ve smyslu bodu 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo přílišnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 38 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Žádná takováto opatření nebyla stanovena.
(d)
Opatření za čtvrté nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(274)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(275)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 17 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že není splněna žádná z výjimek. Komise proto dospěla k závěru, že opatření č. 17 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
8. VRÁCENÍ PODPORY
(276)
Podle SFEU a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise poté, co zjistila, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem, oprávněna rozhodnout, že dotyčný členský stát musí takovouto podporu zrušit nebo upravit (67). Povinnost členského státu zrušit podporu považovanou Komisí za neslučitelnou s vnitřním trhem slouží podle ustálené judikatury Soudního dvora k obnovení dřívějšího stavu (68). V této souvislosti Soudní dvůr stanovil, že tohoto cíle je dosaženo, jakmile příjemce vrátí částky poskytnuté formou protiprávní podpory, čímž ztrácí výhodu, kterou měl na trhu ve vztahu ke svým soutěžitelům, a obnoví se stav, který předcházel poskytnutí podpory (69).
(277)
V souladu s touto judikaturou článek 14 procesního nařízení stanoví, že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(278)
Za protiprávní a neslučitelnou podporu je nutno považovat těchto šest opatření:
-
záruka poskytnutá městem Mikkeli dne 8. března 2004 (opatření č. 4),
-
záruka poskytnutá městem Mikkeli dne 10. května 2004 (opatření č. 5),
-
přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8),
-
úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12),
-
záruka poskytnutá společností Finnvera dne 17. března 2004 (opatření č. 13),
-
záruka poskytnutá společností Finnvera dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17).
(279)
Tato podpora musí být proto vrácena za účelem obnovení stavu, který na trhu existoval před jejím udělením. Podporu je nutno navrátit od okamžiku, kdy příjemce získal výhodu, tj. od okamžiku, kdy byla příjemci podpora k dispozici, a do dne jejího skutečného navrácení je nutno započítat příslušné úroky.
8.1. Vrácení podpory poskytnuté ve formě záruk
(280)
Prvek neslučitelné podpory obsažený v obou zárukách poskytnutých městem Mikkeli v roce 2004 (opatření č. 4 a opatření č. 5) a v zárukách poskytnutých společností Finnvera v roce 2005 (opatření č. 13) a v roce 2008 (opatření č. 17) se stanoví podle následujících zásad.
(281)
Státní záruka může představovat podporu až do celkové výše příslušné půjčky, pokud příjemce nemá sám přístup na finanční trhy (70). V daném případě však Finsko prokázalo, že společnost Karjaportti měla v době poskytnutí záruk v roce 2004 přístup na finanční trhy, a to předložením informací o úvěrech, které příjemci poskytli soukromí věřitelé (viz 93. bod odůvodnění). K dispozici je jen málo údajů o tom, zda měla společnost Karjaportti přístup na trh i v roce 2008, kdy bylo provedeno opatření č. 17. Komise v této souvislosti podotýká, že protizáruka poskytnutá společností Finnvera pokrývala pouze 80 % záruky, kterou poskytl soukromý věřitel, což znamená, že u 20 % nesl riziko soukromý věřitel. Vzhledem k této skutečnosti lze mít za to, že i bez záruky z roku 2008 měla společnost dosud přístup na finanční trhy.
(282)
Vzhledem k finančním potížím společnosti Karjaportti v době provedení opatření by však obchodní banky účtovaly vyšší úrokovou sazbu, než jaké bylo dosaženo se státními zárukami, jelikož záruky představují pro banky další zajištění. Komise se proto domnívá, že společnost Karjaportti měla výhodu v podobě nižších úrokových sazeb, které získala díky zárukám.
(283)
Podle bodu 4.2 sdělení o zárukách z roku 2008 by se v případě neexistence srovnatelné tržní záruční prémie měly celkové finanční náklady na úvěr se zárukou (úroky a záruční prémie) porovnat s úrokovou sazbou na trhu u obdobného úvěru bez státní záruky. V mnoha případech není takováto tržní úroková sazba k dispozici. Ve sdělení o revizi metody stanovování referenčních a diskontních sazeb (71) (dále jen „sdělení o referenčních sazbách z roku 2008“) proto Komise vypracovala metodiku, kterou lze z důvodů uvedených v bodě 4.2 sdělení o zárukách z roku 2008 použít jako náhradu tržní sazby.
(284)
V daném případě nejsou k dispozici žádné údaje o tom, jakou částku by společnost Karjaportti zaplatila za srovnatelný úvěr bez záruky. Uvedené tři záruky byly mimoto poskytnuty před začátkem hospodářské a finanční krize. Komise navíc zastává názor, že by vzhledem k době, která uplynula od provedení opatření, byl výpočet „skutečné“ tržní sazby pro finského výrobce masných výrobků obtížný. Komise proto jako náhradu tržní sazby použije příslušnou referenční sazbu.
8.1.1. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(285)
Co se týká opatření č. 4, zajištění úvěrů společnosti Karjaportti lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. V případě opatření č. 4 poskytla společnost Karjaportti zástavní právo k nemovitosti a obchodní hypotéku. Zapsané hodnoty těchto dvou nástrojů jsou dost vysoké (viz 27. bod odůvodnění). Je však třeba vzít v úvahu, že totéž zajištění bylo použito i u jiných pohledávek města Mikkeli (např. opatření č. 1), takže pro dotyčné opatření by nebyla k dispozici celá částka. V potaz je nutno vzít i to, že skutečná hodnota zástavního práva k nemovitosti i obchodní hypotéky závisí na hodnotě zastaveného majetku a na pořadí města Mikkeli.
(286)
V této souvislosti se uvádí, že Finsko nemohlo předložit odhad hodnoty zajištění v době poskytnutí záruky. Předložilo však dvě nezávislá ocenění týkající se zajištění obecně, která byla použita při vypracovávání programu restrukturalizace, a to ze dne 15. února 2005 (viz 43. bod odůvodnění), což je poměrně blízko datu poskytnutí záruky. V tomto ohledu se uvádí, že vzhledem k pořadí města Mikkeli mohlo zástavní právo k nemovitosti postačovat k uhrazení jeho pohledávek, pokud by se majetek dále používal; v případě, že by byla nutná likvidace společnosti Karjaportti, mohla být hodnota majetku příliš nízká, než aby pokryla pohledávky města Mikkeli. Obchodní hypotéka mohla pokrývat pouze část pohledávek města Mikkeli. Vzhledem k těmto skutečnostem se jeví jako přijatelné pokládat poskytnuté zajištění za běžné zajištění.
(287)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je proto referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů, což odráží rizikovou přirážku vztahující se na podnik v obtížích, který poskytl běžné zajištění. Výši podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut (4 %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 0 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(288)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.2. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(289)
Co se týká opatření č. 5, zajištění lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. Společnost Karjaportti poskytla stejné zajištění jako u opatření č. 4, tj. zástavní právo k nemovitosti vztahující se na výrobní závod v Tikkale a obchodní hypotéku. Mimoto byla poskytnuta „zvláštní zástava“ vztahující se na výrobní závod v Tikkale se zapsanou hodnotou ve výši 1 135 268 EUR (viz 29. bod odůvodnění). Pro všechna tato zajištění platí stejné odůvodnění jako u opatření č. 4 a jako přijatelné se jeví pokládat poskytnuté zajištění za běžné zajištění.
(290)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů. Výši podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut (12měsíční EURIBOR + 0,3 %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 0 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(291)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.3. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(292)
Komisi nejsou známy žádné informace o zajištění v případě opatření č. 13, a může tudíž uvést pouze způsob navrácení podpory. Jako první krok je třeba v případě, že opatření č. 13 bylo skutečně zajištěno, určit hodnotu tohoto zajištění podle sdělení o referenčních sazbách.
(293)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky zohledňující hodnotu zajištění. Prvek podpory je třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut ([2-5] %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 3 %. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(294)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.4. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(295)
Co se týká opatření č. 17, zajištění lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. Společnost Karjaportti poskytla zajištění ve formě držby akcií ve společnosti, přičemž společnost Finnvera odhadla hodnotu tohoto zajištění na […] EUR, jak je podrobněji popsáno v (67). bodě odůvodnění. Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 5,19 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů. Prvek podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut ([0-3] %, s připočtením úrokové sazby u nesplacených částek na základě smlouvy o subdodávkách), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 250 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(296)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.2. Vrácení podpory poskytnuté ve formě přeměny nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(297)
Je třeba určit prvek neslučitelné podpory v opatření č. 8, úvěru poskytnutém městem Mikkeli. Jak je popsáno v 45. a 46. bodě odůvodnění, město Mikkeli poskytlo úvěr s nižší úrokovou sazbou než soukromí věřitelé společnosti Karjaportti. U úvěru se prvek podpory v zásadě vypočítá jako rozdíl mezi úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut, a tržní sazbou. V daném případě poskytli soukromí věřitelé úvěry společně s městem Mikkeli. Úrokové sazby účtované soukromými věřiteli lze proto považovat za údaj o tržní sazbě.
(298)
Výše podpory by se proto měla vypočítat jako rozdíl mezi průměrnou úrokovou sazbou účtovanou u úvěrů, které poskytli soukromí věřitelé (tříměsíční EURIBOR + 2 % a tříměsíční EURIBOR + 1,5 %), a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut (tříměsíční EURIBOR + 0,3 %).
(299)
Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(300)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.3. Vrácení podpory poskytnuté ve formě úpravy splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(301)
Je třeba zjistit prvek neslučitelné podpory v opatření č. 12, úpravě splátkového kalendáře od roku 2009 schválené městem Mikkeli. Jak je popsáno v 219.-226. bodě odůvodnění, oznámená úprava splátkového kalendáře byla provedena se změnami. Jelikož Komisi nejsou známy podrobnosti o skutečně provedené úpravě splátkového kalendáře, může uvést pouze způsob navrácení podpory.
(302)
Podpora byla společnosti dána k dispozici od okamžiku, kdy se společnost Osuuskunta Karjaportti odchýlila od splátkového kalendáře dohodnutého během restrukturalizace pod soudním dohledem v roce 2006. Komise se domnívá, že v době poskytnutí podpory již společnost Karjaportti neměla přístup na finanční trhy. Podpora se proto rovná výši restrukturalizovaného dluhu. Částky, které mají být vráceny, se tudíž rovnají částce restrukturalizovaných dluhů vůči městu Mikkeli. Od částek, které mají být vráceny, však lze odečíst platby, které se již uskutečnily.
(303)
Podpora je úročena ode dne, kdy byla dána společnosti k dispozici, až do jejího úplného navrácení.
9. ZÁVĚR
(304)
Komise podotýká, že se formální vyšetřovací řízení týkající se záruky ve výši 2,75 milionu EUR, s ohledem na niž Finsko podalo oznámení, které posléze vzalo zpět, podle článku 8 procesního nařízení stalo bezpředmětným.
(305)
Co se týká záruky poskytnuté v roce 2000 a postoupení pozemku v témže roce ze strany města Mikkeli, Komise má za to, že tato opatření představují státní podporu, která je slučitelná jako investiční podpora podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998.
(306)
Odkoupení pozemků, které město Mikkeli provedlo v roce 2002, se nepovažuje za podporu, jelikož se uskutečnilo za tržních podmínek.
(307)
Záruky poskytnuté městem Mikkeli v březnu 2004 a v květnu 2004 lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době jejich poskytnutí podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(308)
Opatření přijatá městem Mikkeli v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem byla provedena společně se srovnatelnými soukromými věřiteli a za obdobných podmínek. Komise proto dospěla k závěru, že byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství a že opatření nepředstavují státní podporu.
(309)
Odkoupení akcí městem Mikkeli a odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 lze považovat za opatření, která nezahrnují podporu.
(310)
Přeměnu nezaplacených úroků na úvěr, kterou město Mikkeli provedlo v prosinci 2005, lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době provedení tohoto opatření podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(311)
Co se týká úpravy splátkového kalendáře, kterou město Mikkeli schválilo v roce 2009, podotýká se, že se jednalo o následnou úpravu splátkového kalendáře. Vzhledem k této skutečnosti se Komise domnívá, že by soukromý věřitel s touto úpravou splátkového kalendáře nesouhlasil a že opatření představuje státní podporu. Jelikož společnost Karjaportti byla v době provedení opatření podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, mohlo by být opatření slučitelné pouze na základě těchto pokynů. Jelikož však nejsou splněny všechny požadavky, vyvozuje se závěr, že opatření představuje neslučitelnou státní podporu.
(312)
Záruka, kterou poskytla společnost Finnvera dne 17. března 2004, rovněž představuje státní podporu, která není slučitelná podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Úvěr, který společnost Finnvera poskytla dne 12. ledna 2006, nepředstavuje státní podporu, jelikož byl poskytnut společně se srovnatelnými soukromými věřiteli a za obdobných podmínek. Totéž platí pro záruku, kterou společnost Finnvera udělila v září 2006, a úvěr poskytnutý v červenci 2007.
(313)
Záruku, kterou společnost Finnvera poskytla dne 9. ledna 2008, lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době jejího poskytnutí podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Opatření není slučitelné s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie týkající se záruky ve výši 2,75 milionu EUR (opatření č. 11), s ohledem na niž Finsko podalo oznámení, které posléze vzalo zpět, je ukončeno.
Článek 2
Opatření, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v odkoupení pozemků v roce 2002 (opatření č. 3),
-
v opatřeních přijatých v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6),
-
v odkoupení akcií od společnosti Osuuskunta Karjaportti (opatření č. 7),
-
v odpisu dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10),
-
v úvěru poskytnutém společností Finnvera v červnu 2006 (opatření č. 14),
-
v protizáruce společnosti Finnvera poskytnuté v září 2006 (opatření č. 15) a
-
v úvěru společnosti Finnvera poskytnutém v červenci 2007 (opatření č. 16),
nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 3
Opatření státní podpory, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v záruce poskytnuté v červnu 2000 (opatření č. 1) a
-
v postoupení pozemku v témže roce (opatření č. 2),
jsou slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. a) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 4
Opatření státní podpory, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v záruce poskytnuté městem Mikkeli dne 8. března 2004 (opatření č. 4),
-
v záruce poskytnuté městem Mikkeli dne 10. května 2004 (opatření č. 5),
-
v přeměně nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8),
-
v záruce poskytnuté společností Finnvera dne 17. března 2004 (opatření č. 13),
-
v záruce poskytnuté společností Finnvera dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17),
-
v úpravě splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12),
zavedlo Finsko protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie a tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 5
1. Finsko zajistí, aby příjemce navrátil podporu uvedenou v článku 4.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly příjemci dány k dispozici, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Výše úroků se vypočte jako složený úrok podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004.
4. S účinkem ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zruší Finsko všechny neprovedené platby podpory uvedené v článku 4.
Článek 6
1. Navrácení podpory uvedené v článku 4 se provede s okamžitým účinkem.
2. Finsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 7
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí předloží Finsko Komisi tyto informace:
(a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce navrátit;
(b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
(c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Finsko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud nebude podpora uvedená v článku 4 navrácena. Na žádost Komise předloží Finsko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již příjemce vrátil.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno Finské republice.
V Bruselu dne 12. června 2012.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2012. június 12.)
SA. 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009). számú, Finnország által az Osuuskunta Karjaportti javára végrehajtott intézkedésekről
(az értesítés a C(2012) 3249. számú dokumentummal történt)
(Csak a finn és a svéd nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2013/8/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
Miután az említett rendelkezéseknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére, tekintettel ezekre az észrevételekre (1),
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
2009. január 15-i levelében Finnország értesítette a Bizottságot arról a megmentési célú támogatásról, amelynek keretében átütemezték az Osuuskunta Karjaportti (a továbbiakban ‧Karjaportti‧; az értesítés időpontjában használt neve Järvi-Suomen Portti Osuuskunta) számára vállalt kezességet és az adósságot. 2009. február 5-i, 2009. február 11-i, 2009. február 16-i és 2009. február 20-i levelében Finnország további információkat szolgáltatott a Bizottságnak.
(2)
2009. április 8-i levelében a Bizottság tájékoztatta Finnországot arról a határozatáról, hogy az értesítésben szereplő intézkedés valamint több korábban végrehajtott intézkedés tekintetében megindítja az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 108. cikke (2) bekezdésében meghatározott eljárást (2). A megindító határozatot követően Finnország 2009. május 13-i levelében további információkat szolgáltatott a Bizottságnak.
(3)
A Bizottságnak az eljárás megindítására irányuló határozata az Európai Unió Hivatalos Lapjában került közzétételre (3). A Bizottság felkérte az érdekelt feleket a támogatási intézkedéssel kapcsolatos észrevételeik megtételére.
(4)
A Bizottság az érdekelt felek egyikétől kapott észrevételeket. Azokat továbbította Finnországnak, amely lehetőséget kapott észrevétel tételére. Azokat az észrevételek a 2009. augusztus 28-i levélben tették meg. Finnország 2009. november 3-i emailjében további tájékoztatást adott.
(5)
2009. december 15-i levelében a Bizottság tájékoztatta Finnországot arról, hogy kiterjeszti az EUMSZ 108. cikke (2) bekezdésében meghatározott eljárást a korábban végrehajtott intézkedésekre. Finnország 2010. február 12-i levelében további tájékoztatást nyújtott a Bizottságnak.
(6)
A Bizottságnak az eljárás kiterjesztésére irányuló határozata az Európai Unió Hivatalos Lapjában került közzétételre (4). A Bizottság felkérte az érdekelt feleket a támogatási intézkedéssel kapcsolatos észrevételeik megtételére. A Bizottság nem kapott további észrevételeket az érdekelt felektől.
(7)
Finnország 2010. március 1-jén tájékoztatta a Bizottságot, hogy visszavonta a Karjaportti számára nyújtott kezességről szóló értesítést. A Bizottság 2010. március 26-i levelében tájékoztatta Finnországot arról, hogy a kezességvállalásról szóló értesítés visszavonásával a végső határozatban a többi értékelt intézkedéssel együtt fog foglalkozni. Ezenkívül a Bizottság kérdéseket intézett Finnországhoz, amelyekre Finnország 2010. április 22-i levelében válaszolt. A Bizottság 2010. július 15-én tájékoztatás kért Finnországtól, amelyre Finnország 2010. augusztus 20-án válaszolt. A Bizottság 2010. szeptember 28-án további tájékoztatást kért Finnországtól, amelyre Finnország 2010. november 29-én válaszolt. Végezetül a Bizottság 2011. november 16-i levelében további tájékoztatást kért. Finnország ezt a tájékoztatást 2011. december 16-án adta meg.
2. A KEDVEZMÉNYEZETT
2.1. A Karjaportti szövetkezet
(8)
A Karjaportti szövetkezet telephelye Mikkeli városban található, termelő létesítményei Mikkeli és Kouvola városokban, mindkét helység az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerint regionális támogatásra jogosult kelet-finnországi régióban (Itä-Suomi) van. A szövetkezetet eredetileg 1914-ben alapították. 1950-ben neve Osuusteurastamo Karjaportti lett; 2002. december 31. óta használt neve Järvi-Suomen Portti Osuuskunta, 2010. december 14. óta Karjaportti néven ismert. Jelenleg a Karjaportti 300 állandó alkalmazottal valamint tavasszal és nyáron további 100-120 idénymunkással dolgozik.
(9)
A Karjaportti tevékenysége élelmiszergyártás, mégpedig hús feldolgozása olyan termékekké, mint húsgombóc és kolbász. Ezenkívül a szövetkezet csomagolt hús, darabolt hús és zsigerelt állat értékesítésével foglalkozik. A Karjaportti kis mennyiségben exportál más tagállamokba.
2.2. A Karjaportti pénzügyi helyzete
(10)
2004. december 1-je óta a Karjaportti a 47/1993 számú Vállalatszerkezet-átalakítási Törvény (5) szerinti bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás alatt áll (a továbbiakban „bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás”; a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárásról további információk találhatók a (31)-(43) preambulumbekezdésben).
(11)
A Karjaportti bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás előtti és alatti pénzügyi helyzetére vonatkozó adatok az alábbi táblázatban láthatók:
I. táblázat
A Karjaportti főbb pénzügyi adatai euróban
Év
Forgalom
Működési eredmény
Nettó eredmény (nyereség/veszteség)
Előző számviteli időszakok hiánya
Részvénytőke / Tartalékok és függőség
Tőkemérleg
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411/ 10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809/ 9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428/ 9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778/ 9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608/ 3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913/ 216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610/ 216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277/ 216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185/ 216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160/ 216 662
-19 907 828
(12)
2008-ban a finn adóhatóság kétszer csődeljárást kezdeményezett a Karjaportti ellen. Az első eljárás kezdeményezésekor 2008. október 7-én ideiglenes intézkedésként 461 579 EUR befizetését rendelték el. Ezután az adóhatóság visszavonta az eljárás kezdeményezését. Az eljárás újbóli kezdeményezésére 2008. december 1-jén került sor egy 981 658 EUR befizetését elrendelő ideiglenes intézkedéssel. A Karjaportti elleni csődeljárás 2009. júniusban lezárult, mivel a szövetkezet kifizette az adóhatóság felé fennálló tartozását.
3. AZ INTÉZKEDÉSEK LEÍRÁSA
(13)
A vizsgált intézkedések a Karjaportti telephelyéül szolgáló Mikkeli városa által hozott intézkedéseket és a Finnvera Oyj (a továbbiakban ‧Finnvera’) által hozott intézkedéseket jelentik. A Finnvera a finn állam tulajdonában álló, finanszírozásra szakosodott vállalat, Finnország hivatalos exporthitel ügynöksége (6). Az alábbiakban először a Mikkeli város által hozott intézkedések leírása található (3.1. pont), amelyet a Finnvera által hozott intézkedések követnek (3.2. pont).
3.1. Mikkeli város által hozott intézkedések
3.1.1. 2000. június 12-én vállalt kezesség (1. intézkedés) és földterület átruházása (2. intézkedés)
(14)
1. intézkedés: Mikkeli város tanácsa 2000. június 12-i határozatával korlátlan kezességet („takaus”) vállalt a Karjaportti számára, amely egy későbbi 25 millió FIM (körülbelül 4,2 millió EUR) összegű kölcsön 100 %-át fedezte (7). A Karjaportti a kölcsönt 2000. szeptemberben kapta meg a Tapiola Pankki Oy (‧Tapiola’) banktól 5,35 % rögzített kamatra, 10 éves futamidővel. Ugyanakkor a kezességet a kezességvállalási megállapodást aláíró Mikkeli városi bizottsága vállalta. A kezességvállalást kezességvállalási díj felszámítása nélkül nyújtották korlátlan kezességvállalás formájában, amely esetében a kezes a tőketartozásért úgy felel, mintha az a kezes saját adóssága lenne, vagyis a hitelező követelheti a kezestől a tőketartozás visszafizetését a tőketartozás esedékessé válásakor. A garantált kölcsön azzal a céllal nyújtották, hogy finanszírozzák Mikkeli városának Tikkala negyedében megvalósuló termelő létesítmény építését (8).
(15)
A kezességvállalás biztosítékául egy már fennálló 7,5 millió FIM (1 261 409 EUR) bejegyzett értékű ingatlan jelzálogot jegyeztek be (9). Az 1. intézkedés meghozatalakor körülbelül 3 millió FIM ingatlan jelzálog állt rendelkezésre biztosítékként. Ezenkívül a kezességvállalás biztosítékául a Karjaportti ingó vagyonára bejegyzett 25 millió FIM illetve 30,5 millió FIM összegű üzleti jelzálogot (10) jegyeztek be.
(16)
A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás kezdetekor 2004. decemberében a Tapiola a kezességvállalás alapján a Karjaportti fennmaradó tartozásának visszafizetését követelte Mikkeli városától. A fenti összeg Tapiola számára történő visszafizetése után Mikkeli városa lépett a Karjaportti hitelezőjeként a Tapiola helyébe (lásd a (34) preambulumbekezdést).
(17)
2. intézkedés: Szintén 2000-ben a Karjaportti egy telket kapott a Tikkala termelő létesítmény felépítésére a Mikkeli külterületi körzettől (11). A telek mérete 152 366 m2 volt, és Mikkeli városa ellenszolgáltatás nélkül adta át, azaz nem került sor vételár kifizetésére. Ezenkívül Mikkeli városa kötelezettséget vállalt a földterület építésre kész állapotban történő átadására. Ennek érdekében Mikkeli városa megtérítette a Karjaportti számára a földterület planírozásának a költségét, aminek összege 2 000 000 FIM (körülbelül 336 376 EUR) volt (12).
(18)
Egyéb intézkedéseket is hoztak a Karjaportti számára a Tikkala területén levő termelő létesítmény felépítése érdekében. A Finnvera kölcsönt nyújtott és kezességet vállalt 20 000 000 FIM (körülbelül 3 363 759 EUR) összegben, a Foglalkoztatási és Gazdasági Minisztérium (akkori nevén Kereskedelmi és Ipari Minisztérium) pedig közvetlen támogatást nyújtott 15 000 000 FIM (körülbelül 2 552 819 EUR) összegben.
(19)
Együttesen a (14)-(18) preambulumbekezdésben leírt, a Tikkala területén levő termelő létesítmény felépítése érdekében hozandó intézkedések névértéke 63 783 719 FIM (körülbelül 10 757 652 EUR) volt. A meghozott intézkedésekkel egyenértékű bruttó támogatás összege 3 617 143 EUR volt az alábbi táblázatban szereplő áttekintés szerint:
II. táblázat
Az intézkedésekkel egyenértékű bruttó támogatás euróban
Intézkedés
Összeg
Bruttó támogatási egyenérték
Mikkeli város kezességvállalása
4 204 698
345 786
Mikkeli város által átadott földterület
300 000
300 000
Mikkeli város által fizetett terület planírozás
336 376
336 376
Finnvera kölcsön
1 681 879
82 162
Kereskedelmi és Ipari Minisztérium közvetlen támogatása
2 552 819
2 552 819
ÖSSZESEN
10 757 652
3 617 143
(20)
A Mikkeli városa által vállalt kezesség bruttó támogatási egyenértékét Finnország az alábbi módon számolta ki: összevetette egy hasonló kezességvállalás piaci kamatlábát (1,75 %) a Mikkeli városa által ténylegesen felszámított kezességvállalási díjjal (0 %). A kezességvállalás támogatási eleme egyenlő a két díj közti különbséggel, azaz 1,75 %. Ha Mikkeli városa ezzel a kamatlábbal kalkulált díjat számított volna fel, akkor 2 406 250 FIM díjbevétele keletkezett volna a kezességvállalás 10 éves futamideje alatt, amely a kezességvállalás napján 5,7 %-os kamatlábbal diszkontálva 1 055 949 FIM (körülbelül 345 786 EUR) összeget eredményez.
(21)
A Finnvera kölcsön bruttó támogatási egyenértékét Finnország az alábbi módon számította ki: Összevetette a Finnvera által a kölcsönre felszámított kamatlábat (6 hónapos EURIBOR + 1,75 %) a hitel nyújtásának napján érvényes, a referencia és diszkont kamatlábak meghatározására vonatkozó bizottsági közlemény szerinti referencia-kamatláblábbal (13). A támogatási elem a két kamatláb különbsége a kölcsön futamideje során (10 év). A Karjaportti által a kölcsönre fizetett jutalékot (0,5 %) levonták a számítás eredményéből. A kezességvállalás napján 5,7 %-os kamatlábbal diszkontálva a támogatási elem 82 162 EUR volt.
(22)
Az elszámolható beruházási költséget a beszerzési ár költségének alapján számították ki az alábbi táblázatban szereplő felosztás szerint:
III. táblázat
Beszerzési árral kapcsolatos projekt költségek felosztása euróban
Ingatlan
14 208 192
Gépek és berendezések
11 155 379
Irodai berendezések / szoftver
572 356
ÖSSZESEN
25 935 928
(23)
A 3 617 143 EUR támogatási elem 13,95 %-os támogatási intenzitásnak felel meg a 25 935 928 EUR teljes elszámolható költségre vetítve.
(24)
A Karjaportti a Mikkeli város által hozott intézkedéseket a beruházási munkák megkezdése előtt kérelmezte (14). Finnország az intézkedéseket regionális fejlesztés céljából hozta meg. Az új termelő telephely révén a régióban a munkahelyek száma nagyjából 400-ról 550-re vagy 600-ra növekszik.
3.1.2. Földterület vásárlása (3. intézkedés)
(25)
2002. február 28-án Mikkeli városa hat ingatlant és egy épületet vásárolt meg a kapcsolódó lízinggel együtt a Karjaporttitól. A kifizetett vételár 6 646 787 EUR (15) volt. Az ingatlanok Mikkeli városa általi megvételének zárónapján, illetve egy ingatlan esetében Mikkeli városa általi birtokbavétel napján az ingatlanok jelzálogmentesek voltak.
3.1.3. 2004. március 8-án vállalt kezesség (4. intézkedés)
(26)
Mikkeli városi tanácsa 2004. március 8-i határozatával kezességet vállalt, amely a Tapiola által adott 607 054 EUR kölcsön 100 %-át fedezte. 2004. április 14-én a kölcsönt 4 %-os rögzített kamatra nyújtották 10 éves futamidővel. A kezességet kezességvállalási díj felszámítása nélkül, feltétel nélküli kezességként nyújtották. A kölcsön nyújtásának illetve a kezesség vállalásának célja a Tapiola által nyújtott azon kölcsön kiváltása volt, amelyre Mikkeli városa 1992. november 2-i keltű döntésében vállalt eredetileg kezességet. Az eredeti kölcsön összege 7,5 millió FIM (1 261 409 EUR) volt, és 4,5 %-os kamatra, 10 éves futamidővel nyújtották.
(27)
A kezességvállalás biztosítéka egy a Tikkala területén levő termelő telephelyre vonatkozó ingatlan jelzálog volt, amelyet már az 1. intézkedés során biztosítékként használtak. Ezenkívül Mikkeli városa az üzleti jelzálog nyilvántartásban 25 millió FIM értékben bejegyzett értékű üzleti jelzáloggal is rendelkezett. Ezt az üzleti jelzálogot is már használták biztosítékként az 1. intézkedés során.
(28)
A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás kezdetekor 2004. decemberében a Tapiola a Karjaportti fennálló tartozásának visszafizetését követelte Mikkeli városától a kezességvállalás alapján. A fenti összeg visszafizetése után Mikkeli városa lépett a Karjaportti hitelezőjeként a Tapiola helyébe (lásd a (34) preambulumbekezdést).
3.1.4. 2004. május 10-én vállalt kezesség (5. intézkedés)
(29)
Mikkeli város tanácsa 2004. május 10-i határozatával korlátlan kezességet vállalt, amely a Tapiola által nyújtandó 1,7 millió EUR összegű kölcsön 100 %-át fedezte. Ezután 2004. június 8-án a Tapiola úgy határozott, hogy 1,7 millió EUR összegű hároméves beruházási kölcsönt nyújt 12 hónapos EURIBOR + 0,3 %-os változó kamatra. A kezességet kezességvállalási díj felszámítása nélkül, feltétel nélküli kezességként nyújtották. A kezességvállalás biztosítéka az 1. intézkedés és a 4. intézkedés során már használt Tikkala területén levő termelő telephelyre vonatkozó ingatlan jelzálog volt, valamint a Mikkeli városának birtokában levő ugyanaz az üzleti jelzálog (16). Ezenkívül Mikkeli városa a Tikkala területén levő termelő telephelyre vonatkozó 1 135 268 EUR bejegyzett értékű új biztosítéki jelzálog okiratot kapott speciális zálogként.
(30)
A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás kezdetekor 2004. decemberében a Tapiola a Karjaportti fennálló tartozásának visszafizetését követelte Mikkeli városától a kezességvállalás alapján. A fenti összeg visszafizetése után Mikkeli városa lépett a Karjaportti hitelezőjeként a Tapiola helyébe (lásd a (34) preambulumbekezdést).
3.1.5. A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során hozott intézkedések (6. intézkedés)
(31)
2004. november 17-én a Karjaportti a hitelezőivel (a Nordea Bank Finland Abp (a továbbiakban ‧Nordea Bank‧), a Nordea Rahoitus Suomi Oy (a továbbiakban ‧Nordea Financing‧) és az OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (2008. március 1-je óta a vállalat neve Pohjola Pankki Oyj; a továbbiakban ‧OKO/Pohjola Bank‧)) együtt egy bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás iránti kérelmet nyújtott be a Mikkeli kerületi bírósághoz. A finn törvények szerint ilyen szerkezetátalakítási eljárást lehet végrehajtani a nehéz helyzetben levő adós életképes üzletágának a rehabilitálása érdekében a további életképesség fenntartása és az adósságra vonatkozó megegyezés elérése céljából (17). A Karjaporttira vonatkozó bíróság által felügyelt eljárást 2004. december 1-jén indította el a Mikkeli kerületi bíróság. Jogi szempontból az eljárás elindításától kezdve az adós nem fizetheti vissza szerkezetátalakítási adóságait és nem nyújthat biztosítékot ilyen adósságokra (18). Szerkezetátalakítási adósság minden olyan adósság, amely az eljárás elindításának napja előtt halmozódott fel.
(32)
Ezután a körzeti bírósághoz 2005. június 23-án benyújtották a szerkezetátalakítási programot, 2005. november 30-án pedig az átdolgozott szerkezetátalakítási programot. A körzeti bíróság által 2006. január 30-án jóváhagyott szerkezetátalakítási program futamideje tíz év volt (2015. július 1-jén jár le). 2004 és 2008 között a Karjaportti 372 munkaszerződést mondott fel és kiszervezett néhány tevékenységet, mint például a beszerzés, hentesipari és feldarabolási tevékenységek.
(33)
A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás alá eső szerkezetátalakítási adósság körülbelül [30-70] (19) %-a magánhitelezőkkel szemben állt fenn. Az említett adósság legnagyobb részével rendelkező magánhitelezők a fent említett bankok voltak, a Nordea Bank, az OKO/Pohjola Bank valamint a Nordea Financing.
(34)
2004. december 16-án ezekkel a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárásokkal kapcsolatban a Tapiola a Mikkeli városa által garantált, a 3.1.1, 3.1.3 és 3.1.4 pontokban leírt három kölcsön fennmaradó összegének a visszafizetését követelte. A fenti összegek Tapiola számára történő visszafizetése után Mikkeli városa lett a Karjaportti hitelezője a három fennálló adósság együttes összege, azaz 5 356 895 EUR tekintetében. A kölcsönöket a (15), (27) és (29) preambulumbekezdésben leírt biztosítékok biztosították.
(35)
Ezenkívül Mikkeli városa egy 682 087 EUR összegű követelést vont be a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárásba, amely a város ingatlangazdálkodása, Mikkeli vízgazdálkodási osztálya és Mikkeli hulladékgazdálkodási osztálya részére ki nem fizetett díjakból állt. Ezt a követelést is a (15), (27) és (29) preambulumbekezdésben leírt biztosítékok biztosították.
(36)
A Mikkeli városa felé fennálló kölcsönöket és egyéb adósságokat (kifizetetlen díjakat) a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során nagyösszegű biztosított adósságoknak tekintették (20). A többi nagyösszegű biztosított követelés magán felek (a Nordea Bank, a Nordea Financing, az OKO/Pohjola Bank) valamint a Finnvera kezében voltak (21).
IV. táblázat
Nagyösszegű biztosított adósságok euróban
Biztosított nagyösszegű adósságok hitelezője
Összeg
Részesedés (%)
Nordea Bank
[…]*
[10-40]%
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Mikkeli városa - beváltott kezességvállalások miatti kölcsönök
[…]
[10-40] %
Mikkeli városa - egyéb adósságok (kifizetetlen díjak)
[…]
[0-20] %
ÖSSZESEN
24 579 150
100 %
(37)
A Mikkeli városa felé fennálló kölcsönökkel és egyéb adósságokkal (kifizetetlen díjak) kapcsolatban az alábbi intézkedéseket irányozták elő a szerkezetátalakítási programban:
(38)
Mikkeli városának 5 356 895 EUR összegű kölcsönét „biztosított adósságként” kezelték és két részre osztották. Mindkét rész tekintetében csökkentették a kamatlábat a szerkezetátalakítási programnak megfelelően: Egy 4,0 millió EUR összegű rész esetében a kamatláb […] EURIBOR mínusz […]% volt (azonban 2010. december 31-ig a kamatláb nem lehetett több, mint […]% illetve kevesebb mint […]%). Ezt követően […] EURIBOR kamatot számoltak fel. A további 1 356 895 millió EUR összeg esetében […] EURIBOR kamatot számoltak fel (22). A kölcsönökhöz hasonlóan a 682 087 EUR összegű kifizetetlen díjakat „biztosított adósságként” kezelték és a kamatlábat […] EURIBOR értékre csökkentették (23).
(39)
A magánhitelezők biztosított adósságai tekintetében is […] EURIBOR szintnek megfelelő kamatlábat irányoztak elő a szerkezetátalakítási programban. A […] kivételével minden hitelező tekintetében egy bizonyos összeg erejéig 2010. december 31-ig csökkentett kamatlábat irányoztak elő […] EURIBOR mínusz […]% értékben; a minimális kamatláb […]% és a maximális kamatláb […]% volt. 2010. december 31. után az összes biztosított adósság tekintetében a kamatláb […] EURIBOR volt.
V. táblázat
Nagyösszegű biztosított adósságok kamatai euróban
Biztosított nagyösszegű adósságok hitelezője
2010. december 31-ig […] EURIBOR mínusz […]% kamatláb; utána […] EURIBOR kamatláb felszámítása az alábbi összegekre
[…] EURIBOR kamatláb az alábbi összegekre
Nordea Bank és Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Mikkeli városa - beváltott kezességvállalások miatti kölcsönök
[…]
[…]
Mikkeli városa - egyéb adósságok (kifizetetlen díjak)
[…]
(40)
Mikkeli városa elfogadta a fent említett adósságok visszafizetésének elhalasztását. A szerkezetátalakítási program Mikkeli város biztosított adósságainak a visszafizetését 2015-re irányozta elő. Az első törlesztőrészletet 2009. július 1-jén kellett volna visszafizetni, 2010-től évente két törlesztőrészlet volt előirányozva, és 2015-ben a biztosított adósság fennmaradó legnagyobb részét kell visszafizetni, azaz […] EUR összeget a beváltott kezességvállalások miatti kölcsönök esetében és […] EUR összeget a többi adósság (kifizetetlen díjak) esetében.
(41)
A magánhitelezők is elfogadták a biztosított adósságaik visszafizetésének az elhalasztását.
VI. táblázat
Elhalasztott visszafizetésű összegek euróban
Biztosított nagyösszegű adósságok hitelezője
Adósság
2009. július 1-jén és 2010. január 2-án és 2010. július 1-jén fizetendő törlesztőrészlet
A teljes adósság százalékában
2011. január 2-án és 2011. július 1-jén fizetendő törlesztőrészlet
A teljes adósság százalékában
2012. január 2. és 2015. január 2. között hathavonta fizetendő törlesztőrészlet
A teljes adósság százalékában
2015. július 1-jén fizetendő törlesztőrészlet
A teljes adósság százalékában
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikkeli városa
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikkeli városa
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Összesen
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
A szerkezetátalakítási program szerint a kölcsönöket és kifizetetlen díjakat 2015-ig kell visszafizetni Mikkeli városa részére, a fennmaradó összeg legnagyobb része 2015-ben fizetendő. Ha 2015-ben a Karjaportti nem teljesít bizonyos gazdasági követelményeket a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás végén (a kötelezettségek és az árbevétel-arányos eredmény aránya nagyobb mint 4), akkor Mikkeli városa legfeljebb [0-3] millió EUR fennmaradó adósságot elenged.
(43)
A többi hitelező követelését is csökkentik a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás végén. A Nordea Bank maximum [0-3 millió] EUR összegről és a Nordea Financing maximum [0-2 millió] összegről mond le. A Finnvera követelését maximum [0-2 millió] összeggel csökkentik. […] követelése nem kerül csökkentésre. A szerkezetátalakítási program szerint a biztosított követelések csökkentési összegének az alapja a biztosított kölcsönök biztosítékainak az értéke két különböző esetben: az első esetben a Karjaportti folytatja a tevékenységét; a második esetben a Karjaportti módosítja vagy megszünteti a tevékenységét, azaz a biztosítékokat be kell váltani. A két értéket két független értékelés során állapították meg (24). A konkrét összeget, amellyel a biztosított adósságot csökkentették, ezután külön meghatározták mindegyik hitelezőre, figyelembe véve a hitelező rangsorolását és összehasonlítva az értékeket a két esetben.
3.1.6. A Karjaportti birtokában levő részvények megvásárlása (7. intézkedés)
(44)
2005. szeptember 2-án a Karjaportti eladta a Kiinteistö Oy Suksimäki ingatlanközvetítő vállalatban levő részvényei 50 %-át egy a városa tulajdonában levő vállalatnak 860 000 EUR vételáron.
3.1.7. Kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönökké (8. intézkedés)
(45)
A Karjaportti a 2004. december 16. és 2005. december 19. között a Mikkeli városával szemben felhalmozott biztosított adósságok kamatait nem fizette meg (25). Ezeknek a kamatoknak az összege 281 982 EUR volt, amelyet kölcsönné alakítottak át 2010. év végén lejáró futamidővel Mikkeli városi tanácsának 2005. december 19-i határozatával. A kölcsön kamatlába 3 havi EURIBOR + 0,3 %. A visszafizetést 2009. márciusban kellett elkezdeni és évi két alkalommal fizetendő négy egyenlő törlesztőrészletből állt, azaz 144 991 EUR összeget kellett volna fizetni 2009-ben és 144 991 EUR összeget 2010-ben (26). Az esedékes összegek visszafizetését legalábbis részlegesen elhalasztották (lásd 12. intézkedést).
(46)
A kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönné 2005-ben elvileg a szerkezetátalakítási programban szerepel. A program szerint nem csak Mikkeli városa, hanem valamennyi biztosított hitelező hasonló elbánásban részesül ebben a tekintetben. Ennek megfelelően 2005. december 28-án [egy magánhitelező] átalakította a kamatokat egy körülbelül 1 623 000 EUR összegű kölcsönné 2010 végén lejáró futamidővel. A kamatláb 3 havi EURIBOR + 1,5 % volt. A visszafizetést 2009-ben kellett elkezdeni. 2005. december 29-én [egy másik magánhitelező] átalakította a kamatokat egy körülbelül 1 532 500 EUR összegű kölcsönné 2010 végén lejáró futamidővel. A kamatláb 3 havi EURIBOR + 2 % volt. A visszafizetést 2009-ben kellett elkezdeni.
3.1.8. Adósságok leírása a 2006. évi pénzügyi kimutatásokban (9. intézkedés)
(47)
A Mikkeli városi bizottság 2007. február 5-i határozatával vállalta a Karjaportti által fizetendő 274 023 EUR összegű kintlevőség leírását a 2006. évi kimutatásokban. Az adósság leírása a kimutatásokban nem volt kihatással a hitelező és az adós közötti jogviszonyra, következésképpen Mikkeli városa folytatta az adósságok beszedését.
3.1.9. Adósságok leírása a 2008. évi pénzügyi kimutatásokban (10. intézkedés)
(48)
Mikkeli városa 2008. évi pénzügyi kimutatásaiban leírt egy Karjaportti által fizetendő 5,7 millió EUR összegű bizonytalan kintlevőséget. Az adósság leírása a kimutatásokban nem volt kihatással a hitelező és az adós közötti jogviszonyra, következésképpen Mikkeli városa folytatta az adósságok beszedését.
3.1.10. 2009. évre tervezett, de végre nem hajtott kezességvállalás (11. intézkedés)
(49)
A Mikkeli városi tanács 2008. december 8-án úgy határozott, hogy feltétel nélküli kezességet vállal 2,75 millió EUR értékben a Tapiola által a Karjaportti számára nyújtott későbbi kölcsön fedezetére. A városi tanács felhatalmazta a városi bizottságot a feltétel nélküli kezességvállalás részletes feltételeiről szóló döntésre, azaz a kezességvállalás végrehajtására. A bejelentés szerint a kölcsön összege 5 819 807 EUR lett volna 3,65 %-os kamatlábbal. A kezességvállalás ellenszolgáltatásaként a bejelentett intézkedést egyszeri 4 %-os díjat irányoz elő és a kezességvállalás futamideje 10 év (27).
(50)
A Mikkeli városi tanács határozata nem vált jogerőssé, mivel panaszt nyújtottak be Kuopio város közigazgatási bíróságán (Kuopion Hallinto-Oikeus). A panaszt követően a bíróság elrendelte, hogy Mikkeli városa állítsa le a kezességvállalás végrehajtását és kérje a támogatás jóváhagyását a Bizottságtól.
(51)
Mivel a Mikkeli városi tanács kezesség vállalására vonatkozó határozata nem vált jogerőssé, a Tapiola nem nyújtott kölcsönt a Karjaportti számára. Végezetül Finnország 2010. márciusban visszavonta a kezességvállalás bejelentését, mivel a Karjaportti visszavonta a kezességvállalásra vonatkozó kérelmét és a városi bizottság 2010. február 22-én úgy határozott, hogy nem hajtja végre a városi tanács határozatát.
3.1.11. Adósságátütemezés 2009 óta (12. intézkedés)
(52)
Biztosított adósságok visszafizetésének elhalasztása: A bíróság által jóváhagyott szerkezetátalakítási program szerint a Karjaporttinak a biztosított adósság fennmaradó részéből […] EUR összeget kellett visszafizetnie 2009-ben és […] EUR összeget 2010-ben (lásd a VI. táblázatot). A bejelentés szerint ezeknek az összegeknek a visszafizetését el kellett volna halasztani legkésőbb 2015. július 1-jéig.
(53)
A 2005-ben nyújtott kölcsön visszafizetésének elhalasztása (kifizetetlen kamatok átalakítása): A Karjaporttinak a kölcsönné átalakított kamat fennmaradó részéből 140 991 EUR összeget kellett visszafizetnie 2009-ben és ugyanekkora összeget 2010-ben (lásd a (40) preambulumbekezdést). A bejelentés szerint ezeknek az összegeknek a visszafizetését el kellett volna halasztani legkésőbb 2011-2013-ig (28).
(54)
Kuopio közigazgatási bírósága (Kuopion Hallinto-Oikeus) 2009. február 4-én megtiltotta a városi tanács adósságátütemezésről szóló határozatának a végrehajtását. Úgy tűnik azonban, hogy az adósságátütemezést mégis végrehajtották. 2009. májustól kezdve a Karjaportti rendszeresen az esedékes adósságok visszafizetésének elhalasztására vonatkozó javaslatokat tett Mikkeli városának és más hitelezőinek a szövetkezet folyamatos működésének biztosítása érdekében (29). A Mikkeli városi bizottság elfogadta ezeket a javaslatokat.
3.2. A Finnvera által hozott intézkedések
(55)
A Finnország által adott tájékoztatás szerint a Finnvera több kölcsönt nyújtott és kezességet vállalt a Karjaportti számára 2004 és 2008 között.
(56)
A Finnvera Finnország tulajdonában álló, finanszírozásra szakosodott vállalat, Finnország hivatalos exporthitel ügynöksége. A Finnvera működését az állam által meghatározott iparpolitikai és tulajdonosi politikai célok vezérlik. E célok az alábbiakat tartalmazzák: az induló vállalkozások számának növelése; a kkv-k számára felmerülő változások finanszírozásának lehetővé tétele; és a vállalatok növekedésének, nemzetközivé válásának és exportjának az elősegítése. A működése során elvárás a Finnvera felé, hogy a gazdasági önfenntarthatóság elvét alkalmazza. Finnország azonban fedezi a Finnvera hitel és kezességvállalás veszteségeinek egy részét; az állam közvetlen felelősséget vállal a Finnvera által vállalt belföldi kezességekért és exporthitel kezességekért, és az állam kezességet vállal a Finnvera saját forrásbeszerzéséért. Ezek a Finnvera vállalattal kapcsolatos állami intézkedések a jelen határozat körén kívül esnek; a Bizottság fenntartja a jogot, hogy később értékelje őket. A Finnvera a 434/2003 számú Közigazgatási Eljárási Törvény hatálya alá esik.
(57)
A Finnvera vállalati irányítása tekintetében a Felügyelő Bizottság, amely a vállalat igazgatóság és ügyvezető igazgató általi vezetését felügyeli, képviseli a vállalat tulajdonosát, amely a Finnvera esetében az állam. A Felügyelő Bizottság tagjait a parlamenti frakciók tagjaiból választják meg a finn parlamentben képviselt arányuk alapján. Ezenkívül a Finnvera Felügyelő Bizottságának tagjai még a vállalat iparpolitikai céljainak megfelelő szervezetek képviselői. A 6-9 tagból és 2 póttagból álló igazgatóság megerősíti a vállalat stratégiáját, jóváhagyja a pénzügyi kimutatásait és időközi jelentését, elősegíti a vállalat fejlődését és biztosítja, hogy a működése megfelel a jogszabályoknak és eléri a tulajdonos által meghatározott célokat. Négy igazgatósági tagot és a két póttagot különböző minisztériumok jelöltjeiből választanak. Az ügyvezető igazgató felel a vállalat igazgatásáért.
(58)
A Finnvera 2007. szeptember 25-én mentesült a jövedelemadó fizetés alól. A Bizottság jóváhagyta ezt a mentességet. A jóváhagyási döntés a finn hatóságok kötelezettségvállalásán alapul, ami szerint a Finnvera tevékenysége az állami támogatási programok igazgatására fog korlátozódni (30).
3.2.1. 2004. március 17-én vállalt kezesség (13. intézkedés)
(59)
2004. március 17-én a Finnvera teljes körű kezességet vállalt egy 91 000 EUR összegű kölcsönre évi 3 %-os kezességvállalási díj ellenében. A hároméves futamidejű kölcsönt a Tapiola nyújtotta rögzített évi [2-5]%-os kamatra. A kölcsön nyújtásának illetve a kezesség vállalásának célja a Tapiola által 1992-ben nyújtott kölcsön kiváltása volt.
3.2.2. 2006. január 12-én vállalt kezesség (14. intézkedés)
(60)
2006. január 12-én a Finnvera 180 000 EUR összegű kölcsönt nyújtott hathavi EURIBOR + 2 % kamatra. A kölcsön a 2004. december 2. és 2008. február 28. között a szerkezetátalakítási folyamat során felhalmozódott kamatokra vonatkozik, amelyeket egy új hitelkeretté alakítottak át. A kölcsön biztosítéka a Tikkala, Lappeenranta és Kouvola városokban levő ingatlanok jelzáloga és a […]-ben birtokolt részvények voltak. A kölcsön futamideje 2010 végén járt le és a visszafizetést 2009-ben kellett volna elkezdeni. 2011. november 23-án még […] EUR fennmaradó tőkeösszeg volt. A […] és […] magánhitelezők ugyanakkor átalakították a kamatokat kölcsönökké.
(61)
2005. december 28-án [egy magánhitelező] a kamatokat egy körülbelül 1 623 000 EUR összegű kölcsönné alakította át, amelynek futamideje 2010 végén jár le. A kamatláb 3 havi EURIBOR + 1,5 % volt. A visszafizetést 2009-ben kellett elkezdeni.
(62)
2005. december 29-én [egy másik magánhitelező] átalakította a kamatokat egy körülbelül 1 532 500 EUR összegű kölcsönné 2010 végén lejáró futamidővel. A kamatláb 3 havi EURIBOR + 2 % volt. A visszafizetést 2009-ben kellett elkezdeni.
3.2.3. 2006. szeptember 14-én vállalt kezesség (15. intézkedés)
(63)
2006. szeptember 14-én a Finnvera egy 300 000 EUR összegű viszontkezességet vállalt a […] számára 1,65 % éves kezességvállalási díj ellenében, amelyet a Karjaportti fizetett. A […] viszont kezességet vállalt a Karjaportti számára ugyanarra az összegre 1,25 %-os kamattal. Ez a kezességvállalás és viszontkezesség a […] és a Karjaportti közötti alvállalkozói megállapodás 1,8 millió EUR összegének 16,7 %-át fedezte. A Finnvera kezességvállalásának futamideje 8 hónap volt. Az alvállalkozói megállapodás fennmaradó részét a […] és a […] kezességei (825 000 EUR illetve 675 000 EUR összegben) fedezték, akik 1,75 %-os kezességvállalási díjat számítottak fel. A Finnvera nem vett részt ezeknek a kezességeknek a vállalásában, azaz nem volt rájuk viszontkezesség. A Finnvera viszontkezessége 2007. június 30-án lejárt anélkül, hogy igénybe vették volna. Ennek megfelelően nem keletkezett fizetési kötelezettség a Finnvera számára ezen kezességvállalás alapján.
3.2.4. 2007. július 6-én vállalt kezesség (16. intézkedés)
(64)
2007. július 6-án a Finnvera 250 000 EUR összegű kölcsönt nyújtott hathavi EURIBOR + 2,5 % kamatra. A kölcsön futamideje hat hónap volt és 2008. január 15-ig kellett volna visszafizetni. A kölcsönnek eddig még csak egy részét törlesztették (a 2011. november 23-án fennmaradó összeg: […]).
(65)
Ugyanakkor két magánhitelező, a […] és a […], 800 000 EUR illetve 650 000 EUR összegű kölcsönt nyújtottak szintén hathónapos futamidővel. Ezeknek a kölcsönöknek a kamatlába 1 havi EURIBOR + 2 % volt. Ezeknek a kölcsönöknek a törlesztését is elhalasztották (a 2011. november 23-án fennmaradó összegek: […] EUR illetve […] EUR).
(66)
Erre a két kölcsönre és a Finnvera által nyújtott kölcsönre a Karjaportti az alábbi biztosítékokat adta: 1 850 067 EUR bejegyzett összegű üzleti jelzálog; a […] vállalatban birtokolt részvények és egy bankszámla. Ezeket a biztosítékokat a Finnvera, a […] és a […] között a kölcsönökkel kapcsolatos kockázataik arányában osztották meg. Ténylegesen a három hitelező ugyanolyan rangú volt és a biztosítékot százalékos arányban osztották meg (Finnvera: [0-30]%; [első magánhitelező]: [10-50]%; [második magánhitelező]: [10-50]%).
3.2.5. 2008. január 9-én vállalt kezesség (17. intézkedés)
(67)
2008. január 9-én a Finnvera egy 280 000 EUR összegű viszontkezességet vállalt a […] számára 2,5 % éves kezességvállalási díj ellenében, amelyet a Karjaportti fizetett. A viszontkezesség a […] által 2008. január 11-én a Karjaportti számára a […] és […] közötti alvállalkozási megállapodással kapcsolatos 350 000 EUR összegű kezességvállalás 80 %-át fedezte. A […] [0-3]%-os kezességvállalási díjat számított fel. A Finnvera biztosítékot kapott a Karjaportti […] vállalatban birtokolt részvénytulajdona formájában. A Finnvera által 2008. január 8-én végzett becslés szerint a viszontkezesség nyújtásának időpontjában ezeknek a részvényeknek a biztosítéki értéke a Finnvera számára […] EUR volt. A viszontkezesség 2011. február 28-án lejárt és annak alapján nem történt kifizetés.
4. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁNAK OKAI
(68)
A (2), (3) és (6) preambulumbekezdésben leírtak szerint a Bizottság 2009. április 8-án úgy határozott, hogy formális vizsgálati eljárást indít (továbbiakban „az első megindító határozat”). Ezt a formális vizsgálati eljárást 2009. december 15-én kiterjesztették több további intézkedésre (továbbiakban „a második megindító határozat”).
4.1. Mikkeli város által hozott intézkedések
4.1.1. 2000. június 12-én vállalt kezesség (1. intézkedés)
(69)
Az első megindító határozatában a Bizottság kétségeit fejezte ki azt illetően, hogy a kérdéses intézkedés összhangban lenne a piacgazdasági magánbefektető elvével. Először, az EK Szerződés 87. és 88. cikkének kezességvállalás formájában nyújtott állami támogatással kapcsolatos alkalmazásáról szóló bizottsági közlemény (31) („a 2000. évi Kezességvállalási Közlemény”) szerint, amely az intézkedés meghozatalának időpontjában hatályban volt, az intézkedés állami támogatásnak minősülhet, mivel a kezességvállalás a kérdéses kölcsön 100 %-át fedezte. Ezt a következtetést nem változtatja meg a jelenleg hatályban levő 2008. évi Kezességvállalási Közlemény (32). Ezenkívül kezesség vállalása kezességvállalási díj felszámítása nélkül, azaz pénzügyi kockázat ellenszolgáltatás nélküli tényleges vállalása nem tekinthető egy piaci szereplő szokásos fellépésének.
(70)
Az összeférhetőség tekintetében a Bizottság kétségét fejezte ki azt illetően, hogy a kezességvállalás az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése szerinti kivételnek minősülne; az előzetes értékelés szerint úgy tűnik, hogy a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (33) („az 1999. évi R&R Iránymutatás”) feltételei nem teljesülnek.
4.1.2. Földterület átruházása (2. intézkedés)
(71)
A második megindító határozatában a Bizottság kétségeit fejezte ki azt illetően, hogy az értékesítés a piacgazdasági befektető elvével összhangban lenne, mivel a hatóságok általi földterület- és épületértékesítés állami támogatási elemeiről szóló bizottsági közlemény (34) feltételei nem teljesültek. A Bizottság úgy vélte, hogy nem fizettek piaci árat, mivel a földterületet átruházása a Karjaportti számára ellenszolgáltatás nélkül történt. Ezenkívül nem a Karjaporttinak kellett viselnie a terület planírozásának a költségeit.
4.1.3. Földterület vásárlása (3. intézkedés)
(72)
A második megindító határozatában a Bizottság kétségeit fejezte ki azt illetően, hogy a vétel feltételei és kikötései összhangban álltak a piacgazdasági befektető elvével, mivel Finnország nem nyújtott bizonyítékot arra vonatkozóan, hogy az ingatlanok vétele piaci feltételekkel történt, mint például az ingatlanok független szakértő általi értékelése.
4.1.4. 2004. március 8-án vállalt kezesség (4. intézkedés)
(73)
A második megindító határozatában a Bizottság kétségeit fejezte ki azt illetően, hogy a kérdéses intézkedés összhangban lenne a piacgazdasági magánbefektető elvével. Először, a 2000. évi Kezességvállalási Közlemény szerint, amely a kezesség vállalásának időpontjában hatályban volt, az intézkedés állami támogatásnak minősülhet, mivel a kezességvállalás a kérdéses kölcsön 100 %-át fedezte. Ezt a következtetést nem változtatja meg a jelenleg hatályban levő 2008. évi Kezességvállalási Közlemény. Ezenkívül kezesség vállalása kezességvállalási díj felszámítása nélkül, azaz pénzügyi kockázat ellenszolgáltatás nélküli tényleges vállalása nem tekinthető egy piaci szereplő szokásos fellépésének, különösen olyan esetben, amikor a vállalat már nehéz helyzetben van.
(74)
Az intézkedés összeférhetősége tekintetében a Bizottság nem kapott kielégítő tájékoztatást, ami lehetővé tette volna annak megállapítását, hogy az 1999. évi R&R Iránymutatásban meghatározott követelmények teljesültek-e.
4.1.5. 2004. május 10-én vállalt kezesség (5. intézkedés)
(75)
A Bizottságnak hasonló kétségei voltak, mint a 2004. március 8-án vállalt kezességgel kapcsolatban.
4.1.6. A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás elfogadása (6. intézkedés)
(76)
Az első megindító határozatban a Bizottság kétségeit fejezte ki azt illetően, hogy a szerkezetátalakítás során hozott intézkedések összhangban lennének a piacgazdasági magánbefektető elvével.
(77)
Először, Mikkeli városa vállalta a biztosított adósságok kamatlábának csökkentését, aminek hatására a felszámított kamatlábak sokkal alacsonyabban voltak, mint az akkor Finnországban alkalmazott referencia-kamatláb. Mivel a referencia-kamatlábat tekintik az egészséges vállalatok piaci kamatának, és mivel a Karjaportti abban az időben nehézségben volt, a Bizottság valószínűtlennek tartotta, hogy egy magánhitelező ilyen alacsony kamattal nyújtotta volna a kölcsönöket.
(78)
Az intézkedés összeférhetőségét illetően a Bizottságnak az eljárás megindításakor csak korlátozott ismeretei voltak a Karjaportti által 2004 óta hozott szerkezetátalakítási intézkedésekről Úgy vélték, hogy a folyamatos szerkezetátalakítás nem volt sikeres, mivel az adóhatóságok csődeljárást kezdeményeztek a Karjaportti ellen 2008. decemberben. Ezért a Bizottságnak kétségei voltak azt illetően, hogy a vállalat hosszú távú életképességét el lehetett volna érni a meghozott szerkezetátalakítási intézkedésekkel. A szerkezetátalakítási támogatás 2004. évi R&R Iránymutatás (35) szerinti többi kritériuma tekintetében a Bizottság értesítés és szerkezetátalakítási terv hiányában nem tudta értékelni, hogy a 2004. évi R&R Iránymutatás többi követelménye teljesült-e.
4.1.7. A Karjaportti birtokában levő részvények megvásárlása (7. intézkedés)
(79)
A második megindító határozatban a Bizottság kétségeit fejezte ki azt illetően, hogy a kérdéses intézkedés összhangban lenne a piacgazdasági magánbefektető elvével, mivel Finnország nem nyújtott bizonyítékot arra vonatkozóan, hogy a részvények vétele piaci feltételekkel történt.
4.1.8. Kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönökké (8. intézkedés)
(80)
A kifizetetlen kamatok kölcsönné történő átalakítása tekintetében Mikkeli városa vállalta, hogy nagyon alacsony kamatot számít fel a kölcsönre. Ténylegesen a kifizetetlen kamatot átalakító magánhitelezők magasabb kamatlábban állapodtak meg, ami azt a kérdést vetette fel a Bizottság számára, hogy az ilyen megközelítés összhangban lehetett-e a piacgazdasági befektető elvével.
4.1.9. Adósságok leírása a 2006. és 2008. évi pénzügyi kimutatásokban (9. intézkedés és 10. intézkedés)
(81)
A második megindító határozatban a Bizottság úgy vélte, hogy ha az adósságoknak a 2006. és 2008. évi pénzügyi kimutatásokban történt leírása tartalmazta volna a jogi kötelezettség megszűnését is, akkor a leírás előnyt biztosítana a Karjaportti számára. A Bizottság véleménye szerint kérdéses, hogy egy piaci magánbefektető ugyanígy cselekedett volna-e.
4.1.10. 2009. évre tervezett, de végre nem hajtott kezességvállalás (11. intézkedés)
(82)
Az első megindító határozatban a Bizottság kétségét fejezte ki azt illetően, hogy Mikkeli városa egy piaci magánbefektetőhöz hasonló módon cselekedett volna, amikor a kezességet vállalta, és előzetesen úgy vélte, hogy a kezességvállalás állami támogatást eredményezett. Az összeférhetőség tekintetében a Bizottság kételkedett abban, hogy a kezességvállalás megfelel-e a 2004. évi R&R Iránymutatásnak, mivel úgy tűnt, hogy nem teljesíti az „először és utoljára” elvet. Ezenkívül a kölcsön kezességvállalási díja és kamatlába túl alacsony volt az Iránymutatás 25. pontja a) alpontjának teljesítéséhez és a kezességvállalás nem volt összhangban az Iránymutatás 25. pontja c) alpontjával, mivel nem korlátozódott hat hónapra.
4.1.11. Adósságátütemezés 2009 óta (12. intézkedés)
(83)
Az első megindító határozatban a Bizottságnak kételyei voltak azt illetően, hogy Mikkeli városa egy piaci magánhitelezőhöz hasonló módon cselekedett volna, amikor elfogadta az adósságátütemezést, és előzetesen úgy vélte, hogy az intézkedés állami támogatást eredményezett. Az összeférhetőség tekintetében a Bizottság kételkedett abban, hogy az adósságátütemezés megfelel-e a 2004. évi R&R Iránymutatásnak, mivel úgy tűnt, hogy nem teljesíti az „először és utoljára” elvet. Ezenkívül az adósságátütemezés nem teljesítette a megmentési célú támogatásra vonatkozó követelményeket. Nem korlátozódott hat hónapra és ezért nem volt összhangban az Iránymutatás 25. pontja c) alpontjával.
4.2. A Finnvera által hozott intézkedések (13-17. intézkedés)
(84)
A második megindító határozatban a Bizottság úgy vélte, hogy az intézkedéseket állami erőforrásokkal biztosították és az államnak tulajdoníthatóak, mivel Finnország a Finnvera 100 %-os tulajdonosa. A kölcsönök tekintetében a Bizottságnak kételyei voltak azt illetően, hogy a felszámított kamatláb meghaladta volna a vonatkozó referencia-kamatlábakat. Ezenkívül nem rendelkezett elégséges információval annak megítélésére, hogy az intézkedéseket együttesen hozták-e meg és ugyanolyan feltételekkel, mint a magánbefektetők. A kezességek tekintetében a Bizottságnak kételyei voltak azt illetően, hogy létező programok alapján vállalták volna őket, mivel egy nehéz helyzetben levő nagyvállalat számára vállalt kezességek nem esnek az ilyen programok hatálya alá. Ha az intézkedéseket a létező támogatási programokon kívül hozták meg, akkor a Bizottságnak kételyei voltak azt illetően, hogy megfelelnének a piacgazdasági befektető elvének.
5. FINNORSZÁG ÉSZREVÉTELEI
5.1. Mikkeli város által hozott intézkedések
5.1.1. 2000. június 12-én vállalt kezesség (1. intézkedés)
(85)
Finnország kifejti, hogy a kezességvállalás nem tekintendő állami támogatásnak, mivel a Karjaportti valószínűleg magán tőkepiacokon is tudott volna ilyen kezességet kapni. Finnország utal arra, hogy a kérdéses kezességgel biztosított kölcsönt a Tapiola egy olyan 25 millió EUR összegű finanszírozási csomag részeként nyújtotta, amely a Tikkala termelő telephelybe történő beruházást célozta. Egyéb felek is részt vettek a finanszírozásban. A beruházás állami támogatása az alábbiakból állt: a földterület átruházása és a terület planírozási költségének Mikkeli város általi kifizetése (lásd a (89) és (90) preambulumbekezdést), a Finnvera által nyújtott kölcsönök és vállalt kezességek, valamint a Kereskedelmi és Ipari Minisztérium közvetlen támogatásai.
(86)
Ezenkívül Finnország állítása szerint Mikkeli városa egyenlő alapon kezelte a kezességet kérelmező valamennyi vállalatot.
(87)
Ha az intézkedést állami támogatásnak tekintenék, akkor Finnország véleménye szerint az ilyen támogatás összeegyeztethető a belső piaccal, mivel a nemzeti regionális támogatásról szóló iránymutatásnak (36) („1998. évi RAG”) megfelelően nyújtották. Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontja szerint regionális támogatási intézkedésre nagyvállalatok jogosultak, ha az intézkedések nem haladják meg az elszámolható nettó költségek 24 %-át. Ezek a feltételek teljesültek. Konkrétan Finnország egy számítást mutatott be, amely szerint a támogatás bruttó egyenértéke akkor is 24 % alatt marad, ha figyelembe veszik a beruházás valamennyi állami támogatását.
5.1.2. Földterület átruházása (2. intézkedés)
(88)
Finnország állítása szerint a telek jelenlegi könyv szerinti értéke nem összehasonlítható mutató a telek átruházáskori értékének meghatározására. Mikkeli városának becslése szerint a földterület piaci értéke az átruházás idején 300 000 EUR volt. Finnország szerint a terület planírozási költsége 2 millió FIM (336 376 EUR) volt.
(89)
Finnország megítélése szerint a telek átruházása és a terület planírozási költségének átvállalása összhangban volt az 1998. évi RAG Iránymutatással (lásd a (87) preambulumbekezdést).
5.1.3. Földterület vásárlása (3. intézkedés)
(90)
Finnország szerint az ingatlanok 2002. évi megvétele a Tikkala termelő létesítmény építési beruházásához kapcsolódott, amihez a Karjaporttinak finanszírozásra volt szüksége. Finnország állítása szerint az ingatlanokat piaci áron vásárolták meg. Az értékelés figyelembe vette azt, hogy az ingatlanok vételének célja elsősorban lakossági használatúvá tételük volt egy tervmódosítás révén, míg a terület egy része üzleti használatban maradt. Ezenkívül az ingatlanok magánhitelezők birtokában levő jelzáloggal terheltek voltak, és a hat ingatlan között volt olyan, amit összesen körülbelül 9,6 millió EUR jelzálog terhelt, ami megerősíti, hogy az ingatlanok értéke magasabb volt a vételárnál. Ezért Mikkeli városa betartotta a piacgazdasági befektető elvet és a vétel nem jelentett állami támogatást.
5.1.4. 2004. március 8-án vállalt kezesség (4. intézkedés)
(91)
Finnország szerint a garantált kölcsönt egy 1992-ben nyújtott nyugdíjkölcsön kiegyenlítésére nyújtották. Akkor Mikkeli városa a Finnvera vállalattal és a […]-val együtt garantálta a nyugdíjkölcsönt. Ellenbiztosítékként Mikkeli városa egy 7,5 millió FIM (1 261 409 EUR) összegű jelzálogot kapott egy Karjaportti ingatlanra. A kezességvállalás kibocsátásakor 2004. március 8-án Mikkeli városa megtartotta ezt a biztosítékot.
(92)
Finnország kifejti, hogy az eredeti kezességet még Finnország uniós csatlakozása előtt vállalták. Amikor 2004. március 8-án Mikkeli városa az új kezességet vállalta, új támogatást nem nyújtott, mivel a meglevő eredeti kezességet alakította át egy új kezességgé, megtartva az elégséges ellenbiztosítékokat. Ezenkívül ugyanakkor az 1992. évi eredeti nyugdíjkölcsön további kezesei is kölcsönt nyújtottak a Karjaportti számára.
(93)
Végezetül Finnország vitatja, hogy a Karjaportti nehéz helyzetben volt 2004 tavaszán az 1999. évi R&R Iránymutatás értelmében. Finnország szerint a piaci előrejelzések megnyugtatóak voltak 2004 első felében és a Karjaportti a 2004. évre 3 millió EUR nyereséget tervezett. Ezenkívül a Karjaportti kölcsönöket tudott szerezni magánhitelezőktől viszonylag alacsony kamatra 2004 tavasza és nyara során. Végezetül, a Karjaporttit életképes vállalkozásnak tekintették 2004. decemberben, amikor a hitelezői elhúzódó pénzügyi nehézségei ellenére jóváhagyták a szerkezetátalakítást. Különben a Karjaporttit csődben levőnek nyilvánították volna.
5.1.5. 2004. május 10-én vállalt kezesség (5. intézkedés)
(94)
Finnország megítélése szerint a kezességvállalás a Mikkeli városa által a 2000. évben a Tikkala termelő létesítmény számára biztosított beruházás finanszírozásának a folytatása. A kezességet a 2000-ben kezdett eredeti beruházási terv befejezése érdekében vállalták. A kezesség vállalásának időpontjában a Karjaportti nem volt nehéz helyzetben az 1999. évi R&R Iránymutatás értelmében, ahogyan azt már a 2004. márciusban vállalt kezesség kapcsán bemutatták (lásd a (93) preambulumbekezdést).
(95)
Finnország szerint ha a kezességvállalás állami támogatást tartalmazott, akkor az összeegyeztethetőnek tekinthető, mivel összhangban van az 1998. évi RAG Iránymutatással. Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontja szerint regionális támogatási intézkedésre nagyvállalatok jogosultak, ha az intézkedések nem haladják meg az elszámolható nettó költségek 24 %-át. Ezek a feltételek teljesültek, mivel a kezességvállalás támogatási eleme csak 57 835 EUR volt, míg a Karjaportti Tikkala területén levő teljes beruházásának az értéke […] EUR volt.
5.1.6. Bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás (6. intézkedés)
(96)
Finnország kifejti, hogy a meghozott intézkedések mindegyike a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás megindításához kapcsolódott. A Bíróság esetjogának megfelelően a bíróság által felügyelt talpraállítási programokra és csődre vonatkozó jogszabályok önmagukban nem indokolják az ilyen jogszabályok támogatásként történő kezelését (37).
(97)
Másodszor, az eljárás során új kölcsönt nem nyújtottak, hanem a szerkezetátalakítás előtt keletkezett adósságok törlesztését átütemezték a vállalatok szerkezetátalakítására vonatkozó nemzeti jogszabályokkal összhangban, a hitelezőket egyenlően kezelve. Mikkeli városának kintlevőségei mellett magánszereplők kintlevőségeit is átütemezték az eljárás során. A Karjaportti hitelezőit több csoportra osztották. Mindegyik hitelezői csoport kintlevőségeire kölcsönösen egyenlő és hasonló feltételek vonatkoztak. Finnország rámutat arra, hogy ez különösen igaz a Mikkeli városának fizetendő biztosított adósságokra. Ezért az látható, hogy Mikkeli városa piacgazdasági magánbefektetőként cselekedett, amikor elfogadta a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárást.
(98)
Ezenkívül Finnország rámutat arra, hogy Mikkeli városa eredményesebbnek ítélte meg az adósságok átütemezését, mint a Karjaportti csődbemenetelét és végleges bezárását, amit a szerkezetátalakítási programhoz csatolt felszámolási mérleg is mutat.
(99)
Az intézkedések az 1999. évi R&R Iránymutatás szerinti összeegyeztethetőségét illetően Finnország kifejti, hogy a szerkezetátalakítási eljárás alá vont vállalatot általában nehéz helyzetben levő cégnek kell tekinteni az Iránymutatás értelmében. Majd megismétli, hogy a szerkezetátalakítási eljárás nem tartalmazott állami támogatást és Mikkeli városa nem hajtott végre támogatási intézkedéseket a szerkezetátalakítási eljárás során.
(100)
Ezután Finnország az egyes végrehajtott intézkedésekre vonatkozó érveket hozott fel: A 2000. évben nyújtott kölcsönnel kapcsolatos Mikkeli városa által adott kezességvállalás beváltásával kapcsolatban Finnország kifejti, hogy Mikkeli nem nyújtott új kölcsönt a Karjaportti számára, hanem egyszerűen hitelezőként lépett be a Tapiola kérésére a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás elején, ami szokásos intézkedés volt az ilyen szerkezetátalakítási eljárások során. A kölcsön törlesztésének feltételei és kikötései kapcsán Finnország rámutat, hogy azokat a szerkezetátalakítási programban határozták meg és egyenlőek voltak az ugyanazon hitelezői csoportban levő minden hitelező számára.
(101)
A kifizetetlen díjak kapcsán Finnország tisztázza, hogy a kintlevőségek a városi ingatlangazdálkodási, vízgazdálkodási és hulladékgazdálkodási osztálynak fizetendők. A kintlevőségek kifizetetlen díjakat tartalmaznak, amelyek a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás kezdete előtt keletkeztek. Mikkeli városa nem vállalt kezességet ezekre a kintlevőségekre, mivel ezeket a város számára kellett kifizetni. Ezért amikor a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás elkezdődött, ezeket egy összeggel vonták be a szerkezetátalakítási eljárásba.
5.1.7. A Karjaportti birtokában levő részvények megvásárlása (7. intézkedés)
(102)
Finnország állítása szerint a Kiinteistö Oy Suksimäki ingatlan vállalatban levő részvényeket a Karjaportti piaci áron vette meg. Finnország benyújtotta egy független értékelő értéknyilatkozatát, amely szerint a részvények értéke körülbelül 1 millió EUR volt az akkori bérleti díjak alapján. Ezt az értéket kiigazították az akkori tényleges bérleti díjak tekintetében és a részvényeket ennek megfelelően 860 000 EUR áron vették meg. Ezért az ingatlan ügylet nem tartalmazott támogatási elemet.
5.1.8. Kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönökké (8. intézkedés)
(103)
A kifizetetlen kamatok kölcsönné történő átalakítása kapcsán Finnország először kifejti, hogy a kamatok ki nem fizetése tipikus intézkedés bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárások során. A finn jogszabályok rendelkeznek az ilyen kifizetetlen kamatok kölcsönné történő átalakításáról, ami aztán a többi kölcsönnél magasabb rangúnak minősül. Ezenkívül Finnország megítélése szerint a kifizetetlen kamatok kölcsönné történő átalakítását a piaci magánbefektető elvének megfelelően hajtották végre, mivel magánhitelezők alakították át a kifizetetlen kamatokat kölcsönökké Mikkeli városával együtt.
5.1.9. Adósságok leírása a 2006. és 2008. évi pénzügyi kimutatásokban (9. intézkedés és 10. intézkedés)
(104)
Finnország megerősíti, hogy az adósságok veszteségként történő leírása egyszerűen egy könyvelési művelet a hitelező részéről, amelyet az ésszerűség elvével és az 1336/1997. sz. Számviteli Törvényben vonatkozó rendelkezéseivel összhangban hajtottak végre. Finnország kifejti, hogy a leírás nem érinti a hitelező és az adós közötti jogviszonyt, azaz az adósságokról nem mondtak le. Mikkeli városa megerősítette, hogy nem mondott le a veszteségként nyilvántartott adósságokról és folytatja azok behajtását. Az adósság a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás keretébe tartozó biztosított adósság része.
5.1.10. 2009. évre tervezett, de végre nem hajtott kezességvállalás (11. intézkedés)
(105)
A kezességvállalás bejelentésének 2010. márciusban történt visszavonása előtt Finnország kifejtette, hogy a kezességvállalás összeegyeztethető volt a 2004. évi R&R Iránymutatással. A bejelentés visszavonására tekintettel Finnország érveinek részletesebb bemutatása elmarad.
5.1.11. Adósságátütemezés 2009 óta (12. intézkedés)
(106)
Finnország kifejti, hogy az adósságátütemezés a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárások velejárója és nem tartalmaz állami támogatást. Finnország szerint a Karjaportti hitelezői kölcsönösen egyetértettek abban, hogy az adósságátütemezés a kintlevőségeik megőrzése érdekében választott ésszerű alternatíva volt. Tájékoztatja a Bizottságot, hogy a bejelentett átütemezést nem hajtották végre, mivel Kuopio közigazgatási bírósága (Kuopion Hallinto-Oikeus) leállította az adósságátütemezés végrehajtását. Finnország elmondja, hogy a Karjaportti adósságát mégis átütemezték a Karjaportti által 2009-2011 között tett több javaslatot követően, amelyeket Mikkeli városa elfogadott. Finnország szerint ez a későbbi átütemezés összhangban volt a piacgazdasági befektető elvével, és Mikkeli városa és az összes többi hitelező egyenlő feltételekkel hajtotta végre az átütemezést.
5.2. A Finnvera által hozott intézkedések
5.2.1. 2004. március 17-én vállalt kezesség (13. intézkedés)
(107)
Finnország megítélése szerint a kezességvállalás összhangban van a 2000. évi Kezességvállalási Közleménnyel. A kezességvállalás semmiképpen sem tartalmazott állami támogatást. Először, a Finnvera kockázata nem növekedett, mivel a kezességvállalás a Finnvera által korábban (1992-ben) egy nyugdíjkölcsönre vállalt kezesség helyébe lépett. Ezt a kölcsönt 2004-ben egy új nyugdíjkölcsön váltott fel, amelyre a Finnvera a kérdéses kezességet vállalta. Ezenkívül ugyanakkor két magánhitelező hitelkeretet nyújtott a Karjaportti számára annak érdekében, hogy finanszírozni lehessen a 2004. évi kifizetések elhalasztását. Továbbá a kezességvállalás magas kezességvállalási díjjal járt és a kezességvállalás támogatási eleme a de minimis küszöb alatt maradt. Végezetül, a kezesség vállalásának időpontjában a Karjaportti kilátásai jók voltak.
5.2.2. 2006. január 12-én vállalt kezesség (14. intézkedés)
(108)
Finnország megítélése szerint a 2006-ban vállalt kezesség nem tartalmazott állami támogatást, mivel a Finnvera piaci magánhitelezőként cselekedett, amikor a szerkezetátalakítási programmal összhangban a kifizetetlen kamatot egy új kölcsönné alakította át. Ezenkívül magánhitelezők a kifizetetlen kamatot új kölcsönné alakították át nem sokkal azelőtt, hogy a Finnvera így tett, és ezt hasonló feltételekkel tették.
5.2.3. 2006. szeptember 14-én vállalt kezesség (15. intézkedés)
(109)
Finnország megítélése szerint a kezességvállalás összhangban van a 2000. évi Kezességvállalási Közleménnyel. A kezességvállalás semmiképpen sem tartalmaz állami támogatást, mivel az 1,8 millió EUR összegnek csak a 16,7 %-át fedezi és az összeg fennmaradó részét magánhitelezők fedezték kezességekkel.
5.2.4. 2007. július 6-án vállalt kezesség (16. intézkedés)
(110)
Finnország megítélése szerint a 2007-ban vállalt kezesség nem tartalmazott állami támogatást, mivel a Finnvera két magánhitelezővel együtt cselekedett, akik ugyanakkor új kölcsönt nyújtottak hasonló feltételekkel. Ezenkívül a kölcsönt értékkel bíró jelzáloggal és üzleti jelzáloggal biztosították.
5.2.5. 2008. január 9-én vállalt kezesség (17. intézkedés)
(111)
Finnország megítélése szerint a viszontkezesség összhangban van a 2000. évi Kezességvállalási Közleménnyel. Semmiképpen sem tartalmaz állami támogatást, mivel a másik résztvevő fél egy magánhitelező volt, és a Finnvera által felszámított kezességvállalási díj jóval magasabb volt, mint a magánhitelező által felszámított kezességvállalási díj.
6. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(112)
Az érdekelt fél csak az 1., 2., 3., 5., 7., 9. és 10. intézkedésre tett észrevételt.
6.1.1. 2000. június 12-én vállalt kezesség (1. intézkedés)
(113)
Az érdekelt fél kijelenti, hogy a kezességet az új termelő telephely beruházás 25 millió FIM összegű kölcsönének a biztosítása céljából vállalták.
6.1.2. Földterület átruházása (2. intézkedés)
(114)
Az érdekelt fél állítása szerint a Karjaportti egy telket kapott és Mikkeli városa vállalta, hogy városi tervezési és más szükséges műszaki munkákat végez, amelyek teljes költsége 2,5 millió FIM. A Karjaportti 1,2 millió FIM összeget fizetett a telekért. A telek Karjaportti könyveiben szereplő értéke 403 000 EUR és az érdekelt fél szerint kérdéses, hogy a telek átadása állami támogatást jelenthetett.
6.1.3. Földterület vásárlása (3. intézkedés)
(115)
Az érdekelt fél állítása szerint Mikkeli városa hat elhagyatott gyárépületet vett Mikkeliben és összesen 6,7 milliót EUR-t fizetett értük. A piacgazdasági befektető elvének megfelelően cselekvő befektető nem vett volna egy komoly pénzügyi nehézségekkel küzdő vállalattól ingatlant ilyen áron.
6.1.4. 2004. május 10-én vállalt kezesség (5. intézkedés)
(116)
Az érdekelt fél állítása szerint a Karjaportti súlyos nehézségekkel küzdött a kezesség vállalásának idején. A vállalatnak jelentős adósságai voltak Mikkeli városával és a Mikkeli városa tulajdonában levő csoportvállalatokkal szemben.
6.1.5. A Karjaportti birtokában levő részvények megvásárlása (7. intézkedés)
(117)
Az érdekelt fél állítása szerint az ingatlan vállalatban birtokolt részvényekért fizetett ár a részvények könyv szerinti értékénél magasabb volt.
6.1.6. Adósságok leírása a 2006. és 2008. évi pénzügyi kimutatásokban (9. intézkedés és 10. intézkedés)
(118)
Az érdekelt fél benyújtotta a Mikkeli városi bizottság 2007. február 5-i ülése jegyzőkönyvének a másolatát, amely szerint az adósságnak a 2006. évi pénzügyi kimutatásokban történő leírásáról határoztak. Ezenkívül az érdekelt fél rámutat arra, hogy legalábbis szokatlan volt, hogy Mikkeli városa leírta a Karjaportti több millió eurós adósságát a 2008. évi pénzügyi kimutatásaiban, és felveti különösen azt a kérdést, hogy Mikkeli városa miért volt ugyanakkor hajlandó további kezességeket vállalni a Karjaportti számára.
7. ÉRTÉKELÉS
(119)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerint a belső piaccal összeegyeztethetetlen egy tagállam által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja vagy torzíthatja a versenyt, és ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(120)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdésében rögzített feltételek egymást kiegészítő jellegűek és ezért egy intézkedés akkor minősül állami támogatásnak, ha minden feltétel egyidejűleg teljesül.
(121)
Amíg az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése az állami támogatás általános Unión belüli tilalmáról szól, az EUMSZ 107. cikkének (2) és (3) bekezdése kivételekről rendelkezik azon általános szabály alól, miszerint az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerint az ilyen támogatás összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
(122)
Az alábbi pontokban a Bizottság értékeli az állami támogatás fennállását mindegyik leírt intézkedés esetében. Ha az intézkedés állami támogatást eredményez, akkor a Bizottság értékeli a támogatási intézkedés összeegyeztethetőségét is. A Bizottság különbséget tesz a visszavont intézkedések, a Mikkeli városa által végrehajtott intézkedések és a Finnvera által végrehajtott intézkedések között. Előzetesen azt értékelte, hogy a Karjaportti mely időpontban tekinthető nehéz helyzetben levő vállalatnak.
7.1. Nehéz helyzetben levő vállalat
(123)
Mind az állami támogatás fennállása, mind a kérdéses intézkedések összeegyeztethetősége esetében fontos, hogy a kedvezményezett nehéz helyzetben volt-e az intézkedések végrehajtásának idején. A kérdést, hogy a Karjaportti nehéz helyzetben levő vállalatnak tekinthető-e, az 1999. évi R&R Iránymutatás szerint kell értékelni 2004. október 9-ig, amikor az 1999. évi R&R Iránymutatás hatálya lejár (38). 2004. október 10-től a 2004. évi R&R Iránymutatás alkalmazandó (39).
(124)
A 1999. évi R&R Iránymutatás szerint egy vállalat akkor tekinthető nehéz helyzetben levőnek, ha teljesíti az Irányelv 5. pontjában meghatározott úgynevezett szigorú kritériumokat, azaz ha a jegyzett tőkéjének több mint felét elveszette vagy a nemzeti jogszabályok alapján kollektív fizetésképtelenségi eljárás alá vonható. Ha a szigorú feltételek nem teljesülnek, attól még a vállalat mutathatja „a nehéz helyzetben levő vállalat szokásos jeleit” az 1999. évi R&R Iránymutatás 6. pontja szerint, mint például emelkedő veszteségek, csökkenő forgalom, növekvő raktárkészlet, felesleges kapacitások, csökkenő cash flow, egyre nagyobb adósság, növekvő kamatköltségek és zuhanó vagy nulla eszközérték (úgynevezett enyhe kritériumok). A 2004. évi R&R Iránymutatás hasonló szigorú és enyhe kritériumokat tartalmaz a 10. és 11. pontban.
(125)
Ennek tükrében a Bizottság megjegyzi, hogy a 2000. évben a Karjaportti nem vesztett tőkét és nem mutatta a nehéz helyzetben levő vállalat „szokásos jeleit”. Valójában úgy tűnik, hogy a Karjaportti a 2000 és 2002 közötti időszakban egészséges vállalat volt nagy forgalommal, pozitív működési eredménnyel, stabil részvénytőkével és viszonylag magas szintű tartalékokkal (lásd még az I. táblázatot).
(126)
A helyzet sötétebb volt a következő években. 2004-ben a forgalom csökkent és a veszteségek jelentősen emelkedtek 2003-hoz képest. Az adósság nőtt és a kedvezményezett már 2004 elején megkezdte az adósság átütemezését és az esedékes fizetések elhalasztását kérte a hitelezőktől (40). Az is látszik, hogy a Karjaportti némi felesleges kapacitásokkal rendelkezett. Ezenkívül azt is figyelembe kell venni, hogy a Karjaportti veszteségeit már 2004-ben sem fedezte a rendkívüli tartalékalap (lásd az I. táblázatot).
(127)
A Karjaportti pénzügyi kimutatásai szerint a Karjaportti részvénytőkéje 2004-ben szinte teljesen elfogyott, mivel drámai módon a 2003. évi értékéhez képest kevesebb mint egy tizedére esett vissza. Azóta a vállalat kimutatásaiban a saját tőkéje negatív volt, de az utóbbi években növekvő tendenciát mutatott. A 2006. év kivételével a Karjaportti 2003 óta veszteséges volt. A 2006-ban elért nyereség nem tekinthető a vállalat fellendülése jelének, mivel nem a vállalat alaptevékenysége eredményezte. A Karjaportti működési eredménye negatív maradt, hasonlóan az előző és a következő évekhez. A 2006-ban elért nyereség nem volt elegendő sem az előző számviteli időszakok során felhalmozott veszteség ellentételezésére, sem a negatív saját tőke kiegyenlítésére. A Karjaportti általános pénzügyi helyzete igen kedvezőtlen maradt. 2008-ban a Karjaportti kétszer csődeljárás alá került az adóhatóságok kezdeményezésére.
(128)
A (125)-(127) preambulumbekezdésben bemutatott tények tükrében azt a következtetést lehet levonni, hogy a Karjaportti az 1999. évi R&R Iránymutatás 5. pontja illetve a 2004. évi R&R Iránymutatás 11. pontja értelmében nehéz helyzetben levő vállalatnak minősül 2004 eleje óta. 2008-ban, amikor a Karjaportti csődeljárás alá került, a 2004. évi R&R Iránymutatás 10. pontjának (c) alpontja értelmében is nehéz helyzetben levő vállalatnak minősült.
7.2. Visszavont intézkedések
7.2.1. 2009. évre tervezett, de végre nem hajtott kezességvállalás (11. intézkedés)
(129)
Az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (41) („az Eljárási Rendelet”) 8. cikke a tagállam visszavonhatja a bejelentését a hivatalos vizsgálati eljárás megkezdése előtt megfelelő határidőn belül, mielőtt a Bizottság határozatot hozna a bejelentett intézkedés támogatás jellegéről. Ilyen esetben a Bizottság az eljárás lezárásáról dönt, mivel az tárgytalanná vált.
(130)
Mivel a Mikkeli városi tanács határozata a Karjaportti számára vállalandó kezességről nem vált jogerőssé és a városi bizottság 2010. februárban úgy határozott, hogy nem nyújt kezességet, Finnország 2010. márciusban visszavonta a kezességvállalás bejelentését. Ezáltal a kezességvállalás tekintetében a vizsgálat tárgytalanná vált.
7.3. Mikkeli város által hozott intézkedések
7.3.1. 2000. június 12-én vállalt kezesség (1. intézkedés) és földterület átruházás (2. intézkedés)
(131)
Kezességvállalás (1. intézkedés): A (14)-(16) preambulumbekezdésben leírtak szerint Mikkeli városa 2000. júniusban kezességet vállalt és 2004. decemberben kifizetéseket tett a kezességvállalás alapján. Miután Mikkeli városa Karjaportti hitelezője lett, a kölcsön feltételei megváltoztak a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során (részleteket lásd a (34)-(39) preambulumbekezdésben).
(132)
Ennek megfelelően több lépést kell megkülönböztetni. Mivel a támogatás az állami kezesség vállalásának pillanatában történik, az állam által a kezességvállalás feltételei alapján tett kifizetéseket nem kell állami támogatás nyújtásának tekinteni (42). Másrészt a kölcsön feltételeinek az állami kezes hitelezővé válását követő megváltozása állami támogatást eredményezhet. Az alábbiakban azt vizsgáljuk, hogy a 2000. júniusban vállalt kezesség állami támogatásnak minősül-e. A kérdést, hogy a kölcsön feltételeinek a megváltozása állami támogatást eredményezhet-e, a 6. intézkedés részeként értékeljük (lásd a (188)-(195) preambulumbekezdést).
(133)
A kezességet Mikkeli városa vállalta és ennek megfelelően állami támogatást tartalmaz és az államnak tulajdonítható.
(134)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatás akkor történik, ha egy intézkedés olyan előnyt biztosít, amelyet a vállalkozás nem kapott volna meg szokásos piaci feltételek esetében. Az értékelés elvégzése érdekében a Bizottság a 2000. évi Kezességvállalási Közleményre támaszkodik. Az intézkedés végrehajtásának időpontjában a 2000. évi Kezességvállalási Közlemény volt hatályban. Mivel azonban a Bíróság esetjoga egyértelműen kimondja, hogy „azon kérdést, hogy valamely támogatás a Szerződés értelmében vett állami támogatásnak minősül-e, olyan objektív elemek alapján kell eldönteni, amelyeket a bizottsági határozat meghozatalának időpontjában értékelnek" (43). Ennek megfelelően az adott értékeléshez a Bizottság a 2008. évi Kezességvállalási Közleményre támaszkodik.
(135)
A 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontja szerint egy adott állami kezességvállalás esetében az állami támogatás fennállása kizárható, ha négy követelmény egyidejűleg teljesül: „(a) A hitelfelvevő nincsen nehéz pénzügyi helyzetben […], (b) A kezességvállalás terjedelme a kezesség vállalásának időpontjában megfelelően mérhető, […] (c) A kezességvállalás legfeljebb a kintlévő hitel vagy egyéb pénzügyi kötelezettség 80 %-át fedezi […], (d) A kezességvállalásért piaci alapú díjat fizetnek […].”
(136)
Az adott ügy esetében a kölcsönfelvevő nem volt nehéz pénzügyi helyzetben a kölcsön nyújtásának idején (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést). Az értékelés alatt álló kezességvállalás a kölcsön 100 %-át fedezi.
(137)
Ezenkívül a kezességet kezességvállalási díj felszámítása nélkül vállalták, pedig a kezességet vállaló hatóság maga is úgy vélte, hogy az nagy kockázattal járt (44). Habár Finnország szerint a Karjaportti hasonló kezességet tudott volna kapni piaci feltételek mellett is, a Bizottság véleménye szerint a nulla kezességvállalási díj nem tekinthető a kezességvállalás idején alkalmazott piaci díjhoz közelinek. A kezességvállalás a kérdéses kölcsön 100 %-át fedezte, azaz a kezességet vállaló hatóság viselte egyedül a kedvezményezett nem-teljesítésének a kockázatát és feltétel nélküli kezességet vállalt, azaz a kezes a sajátjaként felelt a tőketartozásért és a hitelező a kezestől követelhette a tőketartozás visszafizetését a tőketartozás esedékessé válásakor.
(138)
Ennek megfelelően az adott ügyben Finnország véleményével ellentétben a Bizottság szerint az intézkedés nem tekinthető támogatástól mentesnek.
(139)
Finnország érve, hogy az intézkedést más felekkel együtt hozták meg elvethető, mivel a Finnországtól kapott tájékoztatás szerint a beruházásban részt vevő más felek is állami tulajdonúak voltak. Ennek megfelelően megállapítható, hogy az intézkedést előnyt biztosít a Karjaportti számára.
(140)
Egy intézkedés akkor minősül állami támogatásnak, ha konkrét vagy szeletív abban az értelemben, hogy csak bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének biztosít előnyt. Az értékelés alatt álló intézkedést egy konkrét vállalat, a Karjaportti számára hozták meg. Ezért a Bizottság megítélése szerint a meghozott intézkedés szelektív előnyt biztosít a kedvezményezett számára.
(141)
Végezetül a Bizottságnak figyelembe kell vennie, hogy a Mikkeli városa által a Karjaportti javára hozott intézkedés várhatóan torzítja-e a versenyt és hatással van-e a tagállamok közötti kereskedelemre azáltal, hogy előnyt biztosít az adott vállalatnak azon (lehetséges) versenytársaival szemben, amelyek nem kapnak állami támogatást. A tagállamok között hústermékek kereskedelme folyik, ezen a területen működik a kedvezményezett. Finnország szerint a Karjaportti termékei kivitelének fő célterülete Oroszország, de a tagállamokba is exportál. Ezért a Bizottság megítélése szerint a meghozott intézkedés várhatóan torzítja a versenyt és hatással van a tagállamok közötti kereskedelemre.
(142)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősül.
(143)
Földterület átruházása (2. intézkedés) Finnország nem tagadja, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősülhet. A kedvezményezett egyértelműen előnyben részesült, mivel nem kellett fizetnie semmit a földterület átruházásért. Ezenkívül Mikkeli városa megtérítette a terület planírozásának a költségét a kedvezményezett számára. Ennek megfelelően a Bizottság megítélése szerint az intézkedés olyan előnyt biztosít a Karjaportti számára, amelyben az a piacon nem részesült volna.
(144)
Ezenkívül az intézkedés teljesíti az állami támogatás fennállásának minden más követelményét. A (133), (140) és (141) preambulumbekezdésben részletesen leírtak szerint a földterület átruházása állami forrásokat tartalmaz és az államnak tulajdonítható, szelektív és torzítja a versenyt és hatással van a tagállamok közötti kereskedelemre.
(145)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősül.
(146)
Finnország kifejti, hogy a kezességvállalás a Tikkala városban termelő telephely építését szolgáló földterület átruházásával együtt összeegyeztethetőnek tekinthető regionális támogatásként. Az 1. és 2. intézkedés meghozatalakor, azaz a 2000. évben, az 1998. évi RAG volt hatályban (45). A vizsgált intézkedéseket nem egy program részeként hozták meg, hanem egyedi ad hoc kifizetésként. Mivel olyan ágazatban hozták meg őket, amelyre az 1998. évi RAG alkalmazandó, az intézkedések elvben az 1998. évi RAG hatálya alá esnek. Az intézkedések meghozatalának idején a kedvezményezett a fenti (123)-(128) preambulumbekezdésekben leírtaknak megfelelően nem volt nehéz helyzetben, és Itä-Suomen területén működött, amely az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontja szerint regionális támogatásra jogosult régió. Ezért a Bizottság a projektet az 1998. évi RAG alapján értékelte. Ez az értékelés az alábbi megjegyzéseket eredményezte:
(147)
Az 1998. évi RAG 2. pontja szerint regionális támogatás csak akkor minősül összeegyeztethetőnek, ha egyensúly áll fenn a torzító hatás és a hátrányos helyzetű régió fejlődésével kapcsolatos előny között. Ebben az összefüggésben a Bizottság megjegyzi, hogy a kérdéses beruházástól azt várták, hogy pozitív hatással lesz a régió fejlődésére. Hozzájárult a gazdasági tevékenység további fejlődéséhez és új illetve közvetett munkalehetőségek teremtéséhez. Ténylegesen a (24) preambulumbekezdésben leírtak szerint az új termelő telephely révén a régióban a munkahelyek száma 400-ról 550-600-ra növekszik.
(148)
Az 1998. évi RAG 4. pontja meghatározza az összeegyeztethető regionális támogatás nyújtásának feltételeit.
(149)
Először, az 1998. évi RAG 4.1. pontja szerint a regionális támogatás tárgya termelő beruházás biztosítása (kezdeti beruházás) vagy a beruházáshoz kapcsolódó munkahelyteremtés. Az 1998. évi RAG 4.4. pontja szerint a kezdeti beruházás új létesítmény létrehozásával kapcsolatos állóeszközbe történő beruházás, meglévő létesítmény bővítése vagy olyan tevékenység beindítása, amely egy meglévő létesítmény valamely termékének vagy termelési folyamatának alapvető változását foglalja magában. A vizsgált intézkedések célja új termelő telephely építése volt, amely az 1998. évi RAG 4.4. pontja szerinti kezdeti beruházás.
(150)
Másodszor, a támogatás intenzitásának a regionális támogatás felső korlátját jelentő 24 %-os érték alatt kell maradnia (46). A támogatás intenzitásának kiszámolásához a beruházás értékét és az adott intézkedésben érintett támogatási elemet kell meghatározni.
(a)
A beruházás értéke tekintetében az 1998. évi RAG 4.5. pontja szerint ebben az összefüggésben a támogatható költségek közé tartozik a földterület, épület, üzem és gépek költsége. Vétel esetében csak a fenti eszközök megvásárlásának a költségét kell figyelembe vennie. Ténylegesen Finnország a támogatható költségeket a fenti rendelkezések szerint számolta ki, aminek eredménye 25 935 928 EUR összeg lett (lásd a (22) preambulumbekezdést és a III. táblázatot).
(b)
Az intézkedésben szereplő támogatási elem tekintetében Finnország benyújtott egy számítást, amelynek a hihetőségét a Bizottság keresztellenőrzés alá vetette. Az 1. intézkedés azaz a Mikkeli városa által vállalt kezesség esetében a 2000. évi Garancia Közlemény alkalmazható a támogatási elem számszerűsítésére. A támogatási elem számszerűsítésére három módszert irányoztak elő, amelyek közül az egyik a „bármely más objektíven igazolható és általánosan elfogadott módszerrel történő” kiszámítás (a 2000. évi Garancia Közlemény 3.2. pontja). Finnország összehasonlította az összehasonlítható kezességvállalás piaci díját a Finnország által ténylegesen felszámolt kezességvállalási díjjal, ami valóban objektíven igazolható és általánosan elfogadott módszernek tűnik. A 2. intézkedés esetében a támogatási elem a földterület értéke plusz a terület planírozásának a költsége, ami szintén elfogadható. A Finnvera és a Kereskedelmi és Ipari Minisztérium által biztosított finanszírozás tekintetében, amelyre ez a határozat nem vonatkozik, ha a finanszírozás a megítélés szerint támogatási elemet is tartalmazna, akkor a támogatási elemet is figyelembe kellene venni. Finnország a Finnvera kölcsön támogatási elemének kiszámítását is megadta, amely hitelesnek tekinthető. A Kereskedelmi és Ipari Minisztérium közvetlen támogatásai tekintetében a teljes összeget figyelembe vették. Összességében a Mikkeli városa, a Finnvera és a Kereskedelmi és Ipari Minisztérium által hozott intézkedésekben foglalt támogatási elem figyelembe vételével a támogatási elem összege (bruttó támogatási egyenértékessel számolva) 3 617 143 EUR (lásd a II. táblázatot).
(151)
A 3 617 143 EUR támogatási elem 13,95 %-os támogatási intenzitásnak felel meg a 25 935 928 EUR teljes elszámolható költségre vetítve. Ezért a támogatás intenzitás a 24 %-os küszöbérték alatt van.
(152)
Harmadszor, az 1998. évi RAG 4.10. pontja szerint a kezdeti beruházás támogatásának kötelező feltétele a kérdéses beruházás fenntartása legalább öt évig. Finnország megerősítette, hogy a kérdéses beruházást legalább öt évig fenntartják.
(153)
Negyedszer, az 1998. évi RAG 4.2. pontja szerint a kedvezményezettnek legalább 25 %-os hozzájárulást kell nyújtania a beruházás finanszírozásához. Finnország megerősítette, hogy ez fennáll.
(154)
Ötödször, a Bizottság megjegyzi, hogy az 1998. évi RAG 4.2. pontjával összhangban a támogatás iránti kérelmet a projektmunka megkezdése előtt nyújtották be, és a támogatások összevonásával kapcsolatos szabályokat betartották az 1998. évi RAG 4.18. pontjának rendelkezései szerint, és a regionális támogatásra vonatkozó felső korlátot nem haladták meg.
(155)
A fenti érvek alapján a Bizottság megállapította, hogy az 1. és 2. intézkedés teljesíti az 1998. évi RAG feltételeit és ezért összeegyeztethetőnek tekinthető.
7.3.2. Földterület vásárlása (3. intézkedés)
(156)
Elvben a piacgazdasági befektető elve is vonatkozik a földterület vagy más eszköz állam általi vásárlására. Az ilyen vétel tartalmazhat állami támogatást, ha nem lehet szokásos kereskedelmi műveletnek tekinteni. Még ha egy közigazgatási szerv piaci áron is vásárol árukat vagy szolgáltatásokat, akkor is állhat fenn állami támogatás, amennyiben kiderül, hogy az államnak ténylegesen nem volt szüksége a kérdéses földterületre vagy eszközökre (47).
(157)
Ennek megfelelően a Bizottságnak értékelnie kell, hogy a földterület vásárlása szokásos kereskedelmi műveletnek tekinthető-e. Ennek érdekében figyelembe kell venni, hogy a Mikkeli városa által fizetett ár tükrözte-e a megvásárolt ingatlanok és az épület értékét.
(158)
Az érdekelt fél szerint egy piaci magánbefektető nem lenne hajlandó 6.7 millió EUR árat fizetni azért a gyárépületért, amelyet Mikkeli városa megvett ezen az áron.
(159)
Finnország viszont az ingatlanok értékére vonatkozó tájékoztató információt szolgáltatott a Bizottság számára. Finnország szerint a vétel idején egy magánbank […] 7.5 millió EUR értékű jelzáloggal rendelkezett az egyik értékesített ingatlanon (48).
(160)
Finnország tájékoztatta a Bizottságot, hogy a földterületre vonatkozó értékelés nem áll rendelkezésre. A Bizottság megítélése szerint a magánbank birtokában levő jelzálog értéke tájékoztató információval szolgálhat az ingatlan értékére vonatkozóan. Ugyanis a biztosítékok elfogadása előtt a bank felértékeli a kérdéses ingatlant annak érdekében, hogy ha az adós nem tudja visszafizetni az adósságát, akkor a bank a jelzálog realizálásával visszakaphassa a pénzét.
(161)
A kérdéses ingatlanok esetében Mikkeli városa 6 646 787 EUR vételárat fizetett, amely az értékesítési eljárás lezárása előtt az egyik ingatlanon egy magánfél birtokában levő jelzálog bejegyzett összege alatt van. Ezen az ingatlanon kívül még öt másik ingatlant és egy épületet értékesítettek Mikkeli városa számára. Ezenkívül a Bizottság megjegyzi, hogy Mikkeli városa azzal a céllal vásárolta meg az ingatlant, hogy a földterületet átsorolja lakóterületté a helyi tervek módosításával; az ingatlanok a városközpont közelében helyezkedtek el egy vonzó lakóterületi részen.
(162)
Az előzőek alapján a Bizottság által a megindító határozatban az ingatlanokért és az épületért fizetett vételárral kapcsolatosan megfogalmazott kételyeket eloszlatták. A Bizottság úgy tekinti, hogy Mikkeli városa az ingatlanokat és az épületet olyan áron vette meg, amely az értéküket tükrözi, és a piaci befektetői tesztet teljesíti. Ezért a Bizottság megállapítja, hogy az intézkedés nem tartalmaz állami támogatást.
7.3.3. 2004. március 8-án vállalt kezesség (4. intézkedés) és 2004. május 10-én vállalt kezesség (5. intézkedés)
(163)
A 2000. júniusban vállalt kezesség tekintetében több lépést kell megkülönböztetni (kezesség vállalása; kifizetések a kezesség alapján; a kölcsön feltételeinek a változása; lásd a (132) preambulumbekezdést). Ennek megfelelően az alábbiakban azt vizsgáljuk, hogy a 2004. márciusban és a 2004. májusban vállalt kezesség állami támogatásnak minősül-e. A kérdést, hogy a kölcsön feltételeiben bekövetkezett változások állami támogatást eredményezhettek-e, a 6. intézkedés részeként értékeljük (lásd a (188)-(195) preambulumbekezdést).
(164)
4. intézkedés: Finnország érvelésével ellentétben, amely a (92) preambulumbekezdésben szerepel, a Bizottság megítélése szerint egy létező kötelezettség átalakítása egy új kezességvállalássá állami támogatásnak minősülhet. Ebben az összefüggésben különbséget kell tenni a létező támogatás és az új támogatás között. Meghatározás szerint a létező támogatás olyan egyedi támogatási intézkedéseket jelent, amelyeket a Szerződés hatályba lépése előtt foganatosítottak (Eljárási Rendelet 1. cikkének b) pontja). Az új támogatás viszont „minden olyan […] egyedi támogatás, amely nem létező támogatás, beleértve a létező támogatások módosítását is” (Eljárási Rendelet 1. cikkének c) pontja). A 659/1999/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 2004. április 21-i 794/2004/EK tanácsi rendelet szerint (49) a módosítás „a tisztán formai vagy adminisztratív jellegű módosítások kivételével minden olyan változtatás, amely nem befolyásolhatja a támogatási intézkedésnek a közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelését".
(165)
Ténylegesen Mikkeli városa 2004. március 8-án vállalta az új kezességet, amely a Tapiola által 2004. április 14-én nyújtott új kölcsönre nyújtott biztosítékot. Az új kezesség nem tekinthető a régi kezesség folytatásának, mivel egy új feltételekkel nyújtott új kölcsön kapcsán vállalták. A tény, hogy ez a kölcsön felváltotta a Tapiola által 1992-ben nyújtott kölcsönt, amelyre Mikkeli városa már vállalt kezességet, nem változtatja meg a Bizottság véleményét. Az igaz, hogy az új kölcsön összege megfelelt a régi kölcsön fennmaradó összegének és a kamatláb kedvezőbb volt a Karjaportti számára (évi 4,5 % a régi kölcsön esetében; évi 4 % az új kölcsön esetében), de a kölcsön futamideje változott (a régi kölcsönt a nyújtása után tíz évvel kellett volna visszafizetni, azaz 2002. novemberben; az új kölcsönt 2014-ig lehet visszafizetni). Összességében az új kölcsön összege (tőke plusz kamat 2004 és 2014 között) magasabb, mint a régi kölcsön összege. Ennek megfelelően az új kezesség vállalásával Mikkeli városa számára megnőtt a kockázat és ezáltal az intézkedés összege a régi kezességvállaláshoz képest. Az új kezesség vállalását a régi kezességvállalás módosításának kell tekinteni, ami lehetővé teszi az új kezességvállalás új támogatásként történő minősítését. Ennek megfelelően elutasítható Finnország érvelése, miszerint a régi kezességet Finnország uniós csatlakozása előtt vállalták és ezért létező támogatásnak tekinthető és az új kezességvállalás nem tekinthető új támogatás nyújtásának.
(166)
A kérdést, hogy a kezességvállalás előnyt biztosított-e a kedvezményezettnek, a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény alapján lehet értékelni. Az intézkedés meghozatalakor a 2000. évi Kezességvállalási Közlemény volt hatályban. A (134) preambulumbekezdésben kifejtettek szerint a Bizottság a 2008. évi Kezességvállalási Közleményre támaszkodik az intézkedés értékelésekor. A 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontja szerint egy egyedi állami kezességvállaláson belül az állami támogatás fennállása akkor zárható ki, ha négy követelmény egyszerre teljesül (lásd a (135) preambulumbekezdést). Az értékelendő kezességvállalás a kölcsön 100 %-át fedezi. Ez elegendő annak megállapításához, hogy az állami támogatás fennállása nem zárható ki a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontja alapján. Ezenkívül Finnország érveivel ellentétben a Bizottság megítélése szerint a Karjaportti az 1999. évi R&R Iránymutatás értelmében már 2004. márciusban nehéz helyzetben volt (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést), ami egy másik ok arra, hogy a kezességvállalás nem eshet a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontjának hatálya alá.
(167)
Ezenkívül a kezességet kezességvállalási díj felszámítása nélkül vállalták, habár a vállalat nehéz helyzetben volt és Mikkeli városa számára a kockázat jelentősnek volt tekinthető. A kezességvállalás a kérdéses kölcsön 100 %-át fedezte, azaz a kedvezményezett nem-teljesítésének a kockázatát egyedül a kezességvállaló hatóság viselte, és a kezességet feltétel nélküli kezességként vállalták, azaz a kezes úgy felelt a tőketartozásért, mintha az a kezes saját tartozása lett volna, és a hitelező követelhette a kezestől a tőketartozás visszafizetését a tőketartozás esedékessé válásakor.
(168)
Ezenkívül Finnország véleménye szerint az intézkedés összhangban van a piacgazdasági befektető elvével, különösen mivel magán felek voltak érintve. Ez az érv megcáfolható. A Finnország által adott tájékoztatás szerint először, a magán felek nem vállaltak kezességet, csak kölcsönt nyújtottak a kedvezményezettnek. Másodszor, a magán felek kölcsöneit nem ugyanakkor nyújtották, mint a kezességgel biztosított nyugdíjkölcsönöket. Harmadszor, legalább egy magánfél magasabb kamatot kért egy kölcsönért, mint a nyugdíjkölcsön kamata. Ami még fontosabb, a magán felek csak rövid lejáratú kölcsönöket nyújtottak néhány hónapos futamidővel, míg a Mikkeli városa által vállalt kezesség egy tízéves futamidejű kölcsönt fedezett.
(169)
A fentiek figyelembe vételével megállapítást nyert, hogy az intézkedés előnyt biztosít a Karjaportti számára. Ezenkívül a 4. intézkedés teljesíti az állami támogatás fennállásának összes többi követelményét. A (133), (140) és (141) preambulumbekezdésben részletesen leírtak szerint ez a kezességvállalás állami forrásokból áll és az államnak tulajdonítható, szelektív és torzítja a verseny és hatással van a tagállamok közötti kereskedelemre.
(170)
5. intézkedés: Elutasítható Finnország érve, miszerint az intézkedést a 2000-ben kezdett beruházás folytatásaként hozták meg, mivel a kezességvállalás egyértelműen egy új intézkedés volt.
(171)
A 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontja szerint egy egyedi állami kezességvállaláson belül az állami támogatás fennállása akkor zárható ki, ha négy követelmény egyszerre teljesül (lásd a (135) preambulumbekezdést). A 4. intézkedéshez hasonlóan az értékelendő kezességvállalás a kölcsön 100 %-át fedezi, és a Karjaportti már nehéz helyzetben volt 2004. májusban az 1999. évi R&R Iránymutatás értelmében (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést). Ennek megfelelően a kezességvállalás nem eshet a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontjának hatálya alá.
(172)
Ezenkívül, és a 4. intézkedéshez hasonlóan, a kezességet kezességvállalási díj felszámítása nélkül vállalták, habár a vállalat nehéz helyzetben volt és Mikkeli városa számára a kockázat jelentősnek volt tekinthető. A kezességvállalás a kérdéses kölcsön 100 %-át fedezte és a kezességet feltétel nélküli kezességként vállalták. Ennek megfelelően az adott ügyben Finnország véleményével ellentétben a Bizottság szerint az intézkedés előnyt biztosít a Karjaportti számára.
(173)
Ezenkívül a 5. intézkedés teljesíti az állami támogatás fennállásának összes többi követelményét. A (133), (140) és (141) preambulumbekezdésben részletesen leírtak szerint ez a kezességvállalás állami forrásokból áll és az államnak tulajdonítható, szelektív és torzítja a verseny és hatással van a tagállamok közötti kereskedelemre.
(174)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a 4. és 5. intézkedés állami támogatásnak minősül.
(175)
Finnország nem hozott fel semmilyen érvet a 4. intézkedés összeegyeztethetősége tekintetében. Az 5. intézkedés esetében Finnország az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontjára és az 1998. évi RAG Iránymutatásra hivatkozott (lásd a (95) preambulumbekezdést). Az 1998. évi RAG azonban nem alkalmazható az összeegyeztethetőség alapjaként, mivel a Karjaportti a két kezességvállalás idején nehéz helyzetben volt (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést). Az 1998. évi RAG szerint a nehéz helyzetben levő vállalatok számára nyújtott támogatást a Megmentési és Szerkezetátalakítási Iránymutatás alapján kell értékelni (50). Ezért a Bizottság először azt értékeli, hogy a 4. és 5. intézkedések összeegyeztethetőnek tekinthetők-e az R&R Iránymutatás szerinti megmentési és szerkezetátalakítási támogatásként. A kezességvállalás idején az 1999. évi R&R Iránymutatás volt hatályban (51).
(176)
Az 1999. évi R&R Iránymutatás szerint a megmentési támogatásnak bizonyos követelményeket kell teljesítenie, amelyeket a vizsgált intézkedés nem teljesít.
(a)
Először, az intézkedés likviditási támogatást tartalmaz kezességvállalás formájában (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának a) alpontja), az egyes kezességvállalások által fedezett kölcsönöket nem az egészséges vállalatoknak nyújtott kölcsönök kamatával legalább összehasonlítható kamattal nyújtották (referencia-kamatláb Finnország esetében 2004. márciusban: 4,43 % + 100 bázispont; referencia-kamatláb Finnország esetében 2004. májusban: 4,43 % + 100 bázispont).
(b)
Másodszor, a kezességvállalások nem olyan kölcsönhöz kapcsolódtak, amelyeket az utolsó részletnek a vállalat számára történt kifizetését követően legfeljebb tizenkét hónap alatt kellett visszafizetni (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának b) alpontja).
(c)
Harmadszor, Finnország nem szolgáltatott arra vonatkozó információt, hogy a támogatást súlyos társadalmi nehézségek alapján biztosították és nem volt szükségtelenül hátrányos átgyűrűző hatása más tagállamokra (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának c) alpontja.
(d)
Negyedszer, a kezességvállalást nem fizették vissza 6 hónapon belül és az 1999. évi R&R Iránymutatás szerinti szerkezetátalakítási tervvel sem rendelkeztek (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának d) alpontja).
(e)
Végezetül, nincs információ arról, hogy a kezességvállalás csak arra az összegre szorítkozott, amelyre a vállalatnak szüksége volt ahhoz, hogy a támogatás számára engedélyezett időszak során működőképes maradjon (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának e) alpontja).
(177)
A 4. és 5. intézkedés nem teljesíti az 1999. évi R&R Iránymutatásban meghatározott szerkezetátalakítási támogatás összes követelményét sem.
(a)
Először, az intézkedésnek nem volt feltétele egy szerkezetátalakítási terv végrehajtása (az 1999. évi R&R Iránymutatás 31. pontja). Megjegyzendő, hogy nem készítettek az 1999. évi R&R Iránymutatás 32. és azt követő pontjai szerinti szerkezetátalakítási tervet.
(b)
Másodszor, a támogatás kedvezményezettjeitől elvárják, hogy saját forrásaikkal jelentős mértékben hozzájáruljanak a szerkezetátalakítási tervhez (az 1999. évi R&R Iránymutatás 40. pontja), és a vizsgált intézkedések esetében nincs információ a kedvezményezett saját hozzájárulásáról.
(c)
Harmadszor, a verseny indokolatlan torzításának megelőzése érdekében kompenzációs intézkedéseket kell hozni (az 1999. évi R&R Iránymutatás 37. pontja). Ilyen intézkedésekről eddig még nem rendelkeztek.
(178)
Ennek megfelelően a Bizottság megítélése szerint az intézkedést nem az 1999. évi R&R Iránymutatásnak megfelelően hozták meg.
(179)
Továbbá azt is mérlegelni kell, hogy a 4. és 5. intézkedés összeegyeztethetőnek tekinthető-e az EUMSZ 107. cikkének (2) és (3) bekezdésében meghatározott bármely más kivétel alapján.
(180)
Az EUMSZ 107. cikkének (2) bekezdésében meghatározott kivételek nem érvényesek a jelen esetben, mivel a kérdéses intézkedéseknek nincs szociális jellege, nem magánszemély fogyasztóknak nyújtott támogatás, nem céljuk természeti csapások vagy más rendkívüli események által okozott károk helyreállítása és nem a Németországi Szövetségi Köztársaság Németország felosztása által érintett egyes területei gazdaságának nyújtott támogatás.
(181)
További kivételek szerepelnek az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdésében.
(182)
Az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdésének a) pontja szerint a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető „az olyan térségek gazdasági fejlődésének előmozdítására nyújtott támogatás, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal vagy jelentős az alulfoglalkoztatottság”. A Karjaportti az intézkedés idején ilyen területen helyezkedett el.
(183)
A 4. és 5. intézkedés meghozatalának idején a támogatott területeknek nyújtott állami támogatás összeegyeztethetőségét az 1998. évi RAG szabályozta. A fenti Iránymutatások szerint a nehéz helyzetben levő vállalatok nem kaphatnak regionális támogatást. Ennek megfelelően a fentiek miatt a Bizottság megállapítja, hogy a támogatásra nem vonatkozik az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdésének a) pontjában meghatározott kivétel.
(184)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja szerint a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető „valamely közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítására vagy egy tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetésére nyújtott támogatás”. A Bizottság megjegyzi, hogy a kérdéses támogatásnak nem célja egy közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítása, és a Bizottság annak sem találta semmi bizonyítékát, hogy célja a Finnország gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetése lenne. A fentiek miatt a Bizottság megállapítja, hogy a támogatásra nem vonatkozik az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontjában rögzített kivétel.
(185)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének d) pontja szerint a kultúrát és a kulturális örökség megőrzését segítő támogatás az EUMSZ-szel összeegyeztethetőnek tekinthető, ha az az Unión belüli kereskedelmi feltételeket és versenyt nem befolyásolja a közös érdekkel ellentétes mértékben. Ez a cikk nyilvánvalóan nem vonatkozik a jelen esetre.
(186)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja olyan állami támogatást engedélyezéséről rendelkezik, amely egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését mozdítja elő, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben. A Bizottság több iránymutatást és közleményt dolgozott ki, amelyekben kifejti, miként fogja alkalmazni az ebben a cikkben szereplő kivételeket. A Bizottság megítélése szerint azonban a támogatás jellege és jellemzői miatt nyilvánvaló, hogy a fenti iránymutatások és közlemények szerinti kivételek nem alkalmazhatóak a jelen esetre.
(187)
A fenti érvek alapján a Bizottság megítélése szerint a 4. és 5. intézkedés állami támogatást tartalmaz, azaz nem egyeztethető össze a belső piaccal.
7.3.4. Bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás (6. intézkedés)
(188)
Finnországnak a (96)-(98) preambulumbekezdésben leírt fő érve szerint Mikkeli városa nem volt nagylelkűbb, mint a vállalat más hitelezői, ugyanakkor Mikkeli városa a kedvezményezett magánhitelezőivel együtt és ugyanolyan feltételekkel lépett fel. Ennek megfelelően piacgazdasági magánbefektetőként cselekedett, amikor elfogadta a szerkezetátalakítási programot.
(189)
Ebben az összefüggésben az első ellenőrizendő kérdés, hogy a piacgazdasági szereplőre vonatkozó teszt alkalmazható-e olyan helyzetben, amikor egy vagy több közigazgatási szerv, amelyek tevékenysége az államnak tulajdonítható, több intézkedést hoz meg egy vállalkozás vonatkozásában. A Törvényszék más foglalkozott ezzel a kérdéssel a BP Chemicals kontra Bizottság ügyben (52). A Törvényszék véleménye szerint önmagában az a tény, hogy egy közvállalkozás már korábban támogatásnak minősülő tőkeinjekciót biztosított egy leányvállalatnak, még nem jelenti automatikusan azt, hogy egy további tőkeinjekció nem minősülhet olyan beruházásnak, amely teljesíti a piacgazdasági magánbefektető tesztet. A Bizottságnak ezért meg kell határoznia, hogy az ugyanazon vállalkozás esetében hozott több intézkedést célszerűen fel lehet-e bontani és független intézkedésekként lehet-e tekinteni. Ebben az összefüggésben a Törvényszék szerint figyelembe kell venni a kérdéses intézkedések időrendiségét, célját és a leányvállalat helyzetét az egyes tőkeinjekciókról szóló döntések idején (53).
(190)
Az adott esetben a Bizottságnak meg kell határoznia, hogy a 2004. márciusban és májusban vállalt kezességek (4. és 5. intézkedés) elkülöníthetők-e a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárástól (6. intézkedés). Az ugyan igaz, hogy mindhárom intézkedésről egy éven belül határoztak, de a Bizottság megjegyzi, hogy a beavatkozások különböző körülmények között történtek. Időközben megkezdődött a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás, amelyben a vállalat valamennyi hitelezője részt vett. A 6. intézkedés célja már nem a vállalat életképességének a helyreállítása volt a fizetésképtelenség elkerülésével magánbankoktól történő újabb pénzbevonás révén. Ehelyett Mikkeli városa hitelezői szerepében a többi hitelezővel egyezően kintlevőségeinek maximális megtérülésére törekedett a nemzeti csődeljárási törvény kényszere alatt. Ezért a Bizottság megítélése szerint a 6. intézkedés elkülöníthető a 4. és 5. intézkedéstől.
(191)
A (31) preambulumbekezdésben leírtak szerint a Karjaportti a magánhitelezőivel együtt bíróság által felügyelt átszervezési eljárás iránti kérelmet nyújtott be a Mikkeli kerületi bírósághoz a 47/1993 sz. Vállalati Szerkezetátalakítási Törvény szerint. A szerkezetátalakítási programot a jelenleg értékelés alatt álló intézkedés adataival együtt benyújtották a bírósághoz. A bíróság az adatok ellenőrzése után jóváhagyta a szerkezetátalakítási programot. A Bizottság megjegyzi, hogy a Karjaportti a finn törvények szerint a bíróság által felügyelt átszervezési eljárás alatt állt. Ténylegesen a bíróság által felügyelt átszervezési eljárás célja a bajban levő adós életképes vállalkozásának a rehabilitálása a további életképességnek biztosítása és az adósságrendezés elérése érdekében. Ezért a Bizottság megítélése szerint a Mikkeli városa által a bíróság által felügyelt átszervezési eljárás során hozott intézkedések a piacgazdasági befektető elvének megfelelően értékelhetők.
(192)
A Magefesa ítélkezési gyakorlat (54) szerint amennyiben az állam nagylelkűbb mint a vállalat többi hitelezője, akkor a bíróság által felügyelt átszervezési eljárás során hozott intézkedések állami támogatásnak minősülhetnek. Ennek megfelelően a Bizottság ellenőrzi, hogy a magán és állami hitelezőket tényleg egyenlően kezelték-e a szerkezetátalakítási eljárás során.
(193)
Először is megjegyzendő, hogy összességében a szerkezetátalakítási adósság […] (körülbelül [30-70]%-a) jelent a magánhitelezők felé fennálló tartozást. A fő magánhitelezők a Nordea Bank, a Pohjola Bank és a Nordea Financing voltak. Másodszor, figyelembe kell venni, hogy a Karjaportti hitelezőit különböző csoportokba sorolták rangsorolásuk szerint. A Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank és Nordea Financing magánhitelezőkkel valamint az állami tulajdonú finanszírozási vállalattal, a Finnvera-val együtt Mikkeli városa a nagy biztosított hitelt nyújtó hitelezői csoportba tartozott. Ahogyan a IV. táblázat mutatja, ezeken a nagyösszegű biztosított adósságokon belül Mikkeli városának a részaránya [10-40] % volt, míg a magánhitelezők részaránya együttesen [30-70] % volt. A Finnvera részaránya [10-40] % volt.
(194)
Az alábbiakban a Mikkeli városa által hozott egyes intézkedéseket értékeljük részletesebben:
(195)
Biztosított adósságok kamatlábának csökkentése: Ahogyan az V. táblázat mutatja, a „nagy biztosított adósságoknak” tekintett kölcsönök és más adósságok (kifizetetlen díjak) kamatlábai egyformák voltak a magán és állami hitelezők esetében, kivéve a […]. Ez a hitelező […] EURIBOR kamatot kapott minden fennmaradó összegre a szerkezetátalakítási folyamat elejétől kezdve, míg a többi hitelező a fennmaradó összeg egy részére csak […] EURIBOR mínusz […]% kamatot kapott 2010-ig. A különbség oka az volt, hogy a […] volt a legmagasabbra sorolva a Karjaportti által nyújtott biztosítékok tekintetében. A megállapítás szerint a […] magasabb rangsorolás indokolja a magasabb alkalmazott kamatlábat.
(196)
Adósságátütemezés: Mikkeli városának követeléseit ugyanolyan mértékben halasztották el, mint a többi biztosított adós követeléseit. Ahogyan a VI. táblázat mutatja, a Karjaportti köteles törlesztő részleteket fizetni valamennyi biztosított hitelező számára 2009. júliustól 2015-ig, amikor a részletek legnagyobb része esedékessé válik (mindegyik biztosított adósság tőkéjének 43 %-a). Az egyes hitelezők számára fizetendő részletek mind ugyanolyan arányban állnak az adott hitelező követelésének teljes összegéhez képest (a fennmaradó összeg 2 %-a az első három részletfizetés esetében; 4 % a következő két részletfizetésnél; 6 % a fennmaradó részletfizetés esetén). Az utolsó részletfizetés összege az egyes biztosított hitelezők esetében a tőkeösszeg 43 %-a. Ennek megfelelően Mikkeli városát nem kezelték kevésbé kedvezően mint a hasonló helyzetben levő magánhitelezőket.
(197)
Adósság feltételes elengedése A (42) és (43) preambulumbekezdésben leírt szerkezetátalakítási program szerint a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás végén - amennyiben bizonyos gazdasági követelmények nem teljesülnek - elengedendő összegek alapja a Karjaportti tevékenységének folytatása esetén fennálló biztosíték értéke és a biztosíték beváltása esetén fennálló értéke közötti összehasonlítás, amelyet minden egyes hitelezőre meghatároznak figyelembe véve a rangsorolásukat. A biztosíték értékét e két esetre két független értékelő határozta meg a szerkezetátalakítási program létrehozásakor az összehasonlítható árak és bérlésre vonatkozó információk alapján. Ennek alapján a […]-nak nem kell adósságot elengednie a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás végén, mivel a legmagasabban rangsorolt hitelező. A többi hitelezőre vonatkozó összeget szintén az említett módszerrel számították ki, amelynek eredményét a (43) preambulumbekezdés mutatja. Az adott összegek meghatározására alkalmazott módszertan hitelesnek tekinthető, különösen mivel a rangsorolást köti össze az adott biztosíték értékével a két esetben. A gyakorlatban a számítás alapja két független értékelés volt, és ugyanazokat az elveket alkalmazták valamennyi hitelezőre azoknak az összegeknek a meghatározására, amelyekkel a szerkezetátalakítási adósságok legfeljebb csökkenthetők a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás végén. Ennek tükrében megállapítható, hogy valamennyi hitelezőt egyenlően kezeltek.
(198)
Összességében a Bizottság megítélése szerint a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során Mikkeli városát nem kezelték kevésbé kedvezően mint a magánhitelezőket. Amikor eltérés állt fenn a többi hitelezővel szemben, azt az adott hitelezők biztosítékainak az eltérő minősége indokolta. Ezért a fentiek tükrében meg kell állapítani, hogy a kedvezményezettnek nem származott az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti előnye a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárásból. A Bizottság által a megindító határozatban felvetett aggályokat eloszlatták, és a (31)-(43) preambulumbekezdésben leírt intézkedések nem minősülnek állami támogatásnak.
7.3.5. Részvények vásárlása (7. intézkedés)
(199)
Először, a Bizottság megjegyzi, hogy a részvények vásárlása nem volt része a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárásnak.
(200)
Finnország állítása szerint Mikkeli városa a piacgazdasági befektető elvének megfelelően cselekedett, amikor megvette a részvényeket. Először, a BP Chemicals ügy (lásd a (189)-(191) preambulumbekezdést) logikáját követve meg kell határozni, hogy a piacgazdasági befektető elve alkalmazható-e a 7. intézkedésre, mivel Mikkeli városa korábban már nyújtott támogatást a Karjaportti számára. Ebben az összefüggésben a Bizottság megjegyzi, hogy a 4. és 5. intézkedést a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás előtt hozták meg, míg a részvények megvételére csak azt követően került sor. Ezenkívül míg a 4. és 5. intézkedés célja a kedvezményezett folyamatos likviditásának a biztosítása volt, a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás kezdete után nyilvánvaló volt, hogy ezekkel az igényekkel az eljárás foglalkozik majd. Ezért megállapítható, hogy a 7. intézkedés elválasztható a 4. és 5. intézkedéstől és a piacgazdasági befektető elve elvileg alkalmazható a 7. intézkedésre.
(201)
A (156) preambulumbekezdésben leírtak szerint a piacgazdasági befektető elve alkalmazható a földterület és más eszközök állam általi megvásárlására. Finnország megadta a […] (55), egy helsinki székhelyű ingatlankezelő ügynökség által elvégzett részvényértékelés eredményét. A 2005. március 29-án elvégzett értékelés szerint az ingatlan vállalat részvényeinek az értéke 1 millió EUR és 1,1 millió EUR között volt. Az értékelés alapja a vállalat birtokában levő ingatlan értéke volt. Két módszert alkalmaztak az érték megállapítására: a tőkeértéket a piaci bérleti díjak alapján (a finn statisztikai hivatal lakásstatisztikái alapján) és az eladási értéket (a szokásos árak áttekintése alapján).
(202)
A részvények eladásakor az ingatlant a piaci bérleti díj szint alatt adták bérletbe. Az értékelés szerint a piaci bérleti díj szint két év alatt volt elérhető a maximális éves bérleti díj emeléssel. Ennek megfelelően az ingatlan értékét a vételkor kiigazították, és végül Mikkeli városa 860 000 EUR áron vette meg a részvényeket.
(203)
Az értékelést független szakértő végezte. A fent leírtaknak megfelelően az alkalmazott módszer szerint először megállapították a tőkeértéket a piaci bérleti díjak alapján, majd az eladási értéket. Mindkét érték piaci adatokon alapult, és a két érték alapján határozták meg a részvények értékét, amelyet a vétel idején alkalmazott bérleti díj szinthez igazítottak. Ez a módszertan elfogadhatónak tekinthető. A Bizottság megállapítja, hogy a Kiinteistö Oy Suksimäki vállalatban birtokolt részvények vétele piaci áron történt, és az intézkedés nem biztosított előnyt a Karjaportti számára.
(204)
Az előzőek alapján a Bizottság által a megindító határozatban megfogalmazott kételyeket eloszlatták és megállapították, hogy az intézkedés nem tartalmaz állami támogatást.
7.3.6. Kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönökké (8. intézkedés)
(205)
Finnország kifejti, hogy a kifizetetlen kamatok kölcsönné történő átalakítása szokásos intézkedés a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során. Lényegében az ilyen intézkedés a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás velejárójának tekinthető. Az adott esetben elvben már a szerkezetátalakítási programban meghatározták a kifizetetlen kamatok kölcsönné történő átalakítását a 2005. évben valamennyi nagy biztosított hitelt nyújtott hitelező számára ([két magánhitelező] és a Finnvera). Ennek tükrében a Bizottság nem tekinti a kifizetetlen kamatok kölcsönné történő átalakítását állami támogatásnak. Azt azonban ellenőrizni kell, hogy a Mikkeli városa által a Karjaportti számára felszámított kamat nem biztosított-e előnyt az utóbbinak.
(206)
Ezzel kapcsolatban Finnország megítélése szerint Mikkeli városa a piaci magánbefektető elvének megfelelően cselekedett, mivel Mikkeli városával együtt magánhitelezők is átalakították a kifizetetlen kamatokat kölcsönné. Mindenekelőtt a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljáráshoz hasonlóan megállapítható, hogy elvben a piaci magánbefektető elve alkalmazható a 8. intézkedésre, mivel ez az intézkedés elkülöníthető a 4. és 5. intézkedéstől (lásd a (189)-(191) preambulumbekezdést). A piaci magánbefektető elvét alkalmazva az adott esetre a Bizottság az alábbiakat jegyzi meg: Igaz ugyan, hogy az átalakítás nem csak Mikkeli városára vonatkozott a hanem [a magánhitelezőkre] is, de a kölcsönökre felszámított kamatláb nem volt egyforma. Ténylegesen [az egyik magánhitelező] háromhavi EURIBOR + 1,5 % kamatot kért és [a másik magánhitelező] háromhavi EURIBOR + 2 %-ot, míg Mikkeli városa csak háromhavi EURIBOR + 0,3 %-ot. Ezáltal a Mikkeli városa által a kölcsönre felszámított kamatláb 1,2 %-kal alacsonyabb, mint amit [az egyik magánhitelező] felszámított és 1,7 %-kal alacsonyabb, mint amit [a másik magánhitelező] felszámított. Ezért az az érv, hogy Mikkeli városa a magánhitelezőkkel azonos feltételekkel cselekedett, elvethető. A kamatlábak közti különbség tükrében azt is ki lehet zárni, hogy Mikkeli városa piaci díjat számított fel a kölcsönre. Ezért a kölcsön, amivé Mikkeli városa a kifizetetlen kamatokat átalakította, előny biztosított a Karjaportti számára.
(207)
Ezenkívül a 8. intézkedés teljesíti az állami támogatás fennállására vonatkozó valamennyi követelményt. A (133), (140) és (141) preambulumbekezdésben részletesen leírtak szerint a kölcsön állami forrásokból áll és az államnak tulajdonítható, szelektív és torzítja a verseny és hatással van a tagállamok közötti kereskedelemre.
(208)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a 8. intézkedés állami támogatásnak minősül.
(209)
Finnország nem hozott fel semmilyen érvet a 8. intézkedés összeegyeztethetősége mellett. Mivel a Karjaportti nehéz helyzetben volt a kifizetetlen kamatok átalakításakor (lásd a (123)-(129) preambulumbekezdést), a Bizottság először azt értékeli, hogy a 8. intézkedés az R&R Iránymutatás szerinti megmentési és szerkezetátalakítási támogatásként összeegyeztethetőnek tekinthető-e. Az intézkedés meghozatala idején a 2004. évi R&R Iránymutatás volt hatályban (56).
(210)
A 2004. évi R&R Iránymutatás szerint a megmentési támogatásnak bizonyos követelményeket kell teljesítenie, a kérdéses intézkedés azonban nem teljesíti ezek mindegyikét.
(a)
Először, habár az intézkedés kölcsön formájában nyújtott likviditási támogatásból áll (a 2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának a) alpontja), a felszámított kamatláb még csak nem is hasonlítható össze azzal, amelyet egészséges vállalkozásoknak nyújtott kölcsönök esetében alkalmaznak (referencia-kamatláb Finnországban 2005. decemberben: 4,08 % + 100 bázispont; a kölcsönre felszámított kamatláb 3 havi EURIBOR + 0,3 % volt, ami 2005. december 19-én 2,486 % + 30 bázispont volt).
(b)
Másodszor, Finnország nem vállalta, hogy szerkezetátalakítási tervet nyújt be a támogatás engedélyezésétől számított hat hónapon belül és az intézkedés időtartama nem korlátozódott hat hónapra (2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának a) és c) alpontja).
(c)
Harmadszor, az „először és utoljára” elv (2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának e) alpontja) nem teljesül, mivel a vállalat összeegyeztethetetlen és jogellenes állami támogatást kapott akkor, amikor már ezt megelőzően nehéz helyzetben volt.
(211)
Az intézkedés nem teljesíti a 2004. évi R&R Iránymutatásban meghatározott szerkezetátalakítási támogatás valamennyi követelményét sem.
(a)
Először, az intézkedésnek nem feltétele egy szerkezetátalakítási terv végrehajtása (2004. évi R&R Iránymutatás 34. pontja). Igaz ugyan, hogy létrehoztak egy szerkezetátalakítási programot a Karjaportti számára a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során, de az nem teljesítette a 2004. évi R&R Iránymutatás 35. pontjának követelményeit (10 éves futamidő, nincs érzékenység elemzés, hosszú távú életképesség nem biztosítható ésszerű időkereten belül).
(b)
Másodszor, a támogatás kedvezményezettjeitől elvárják, hogy saját erőforrásaikkal jelentősen hozzájáruljanak a szerkezetátalakítási tervhez (a 2004. évi R&R Iránymutatás 43. pontja), a vizsgált intézkedések esetében azonban nincs információ a kedvezményezett saját hozzájárulásáról.
(c)
Harmadszor, az intézkedés nem teljesíti az „először és utoljára” elvet, mivel a vállalat összeegyeztethetetlen és jogellenes állami támogatást kapott korábban, amikor nehéz helyzetben volt.
(212)
Ennek megfelelően a Bizottság megítélése szerint az intézkedést nem a 2004. évi R&R Iránymutatásnak megfelelően hozták meg.
(213)
Továbbá azt is mérlegelni kell, hogy a 8. intézkedés összeegyeztethetőnek tekinthető-e az EUMSZ 107. cikkének (2) és (3) bekezdésében meghatározott bármely más kivétel alapján. A 4. és 5. intézkedéssel kapcsolatban fent kifejtett okokból (lásd a (179)-(186) preambulumbekezdést) a Bizottság megítélése szerint egyik kivétel feltétele sem teljesül. Ezért a Bizottság megállapítja, hogy a 8. intézkedés állami támogatást tartalmaz, amely nem egyeztethető össze a belső piaccal.
7.3.7. Adósságok leírása a 2006. és 2008. évi pénzügyi kimutatásokban (9. intézkedés és 10. intézkedés)
(214)
Először is igazolni kell, hogy ezek az adósság leírások előnyt biztosítanak-e a Karjaportti számára. Ez lenne a helyzet, ha Mikkeli városa abbahagyta volna az adósságok behajtását, azaz elengedte volna a kérdéses adósságokat.
(215)
A (105) preambulumbekezdésben leírtak szerint Finnország megerősítette, hogy az adósságok leírása csak egy számviteli intézkedés volt, amely nincs hatással a hitelező és az adós közti jogviszonyra, azaz az adósságokat nem engedték el. A Finnország által benyújtott dokumentumok szerint Mikkeli városa még mindig folytatja az adósságok behajtását.
(216)
A jó számviteli gyakorlat szerinti ésszerűség elve szerint és az 1336/1997 sz. Számviteli Törvénynek megfelelően a mérlegben szereplő kintlevőségek értéke nem haladhatja meg azok várható értékét. Ennek megfelelően a várhatóan behajthatatlan kintlevőségek az eredménykimutatásban kiadásként szerepelnek.
(217)
A fentiek alapján a Bizottság megítélése szerint a számviteli standardokkal összhangban az adósság leírása csak Mikkeli városának pénzügyi kimutatásaiban szerepelt, és az adott követelések behajtását még mindig folytatják a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során.
(218)
A Bizottság által a megindító határozatban megfogalmazott kételyeket eloszlatták és megállapítható, hogy az intézkedés nem biztosított előnyt a Karjaportti számára. Ezért a 9. és 10. intézkedés nem tartalmaz állami támogatást.
7.3.8. Adósságátütemezés 2009 óta (12. intézkedés)
(219)
Elvethető Finnország érve, hogy az intézkedés a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás velejárója és nem tartalmaz állami támogatást. Először, a 2009-ben végrehajtott adósságátütemezés nem szerepelt a kezdeti szerkezetátalakítási programban és másodszor, az a tény, hogy a szerkezetátalakítást a nemzeti jogszabályokkal összhangban hajtanák végre, nem elegendő az állami támogatás kizárásához (57).
(220)
Elvben az olyan intézkedések is állami támogatásnak minősülhetnek, amelyek a vállalkozás költségvetésében szokásos esetben szereplő díjakat csökkentik. Az adósságátütemezés tekintetében a Bizottság az ilyen fellépést a magánhitelezői teszttel értékeli (58). Eszerint az állam inkább magánhitelezőnek számít, amely a magánhitelezőkhöz hasonlóan a számára fizetendő összegek megtérülésére törekszik és ebből a célból megállapodásokat köt az adóssal, amelyek alapján a felhalmozódott adósságokat visszafizetésük megkönnyítése érdekében átütemezik vagy részletekben törlesztik (59). Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti előnyben részesítés áll fenn, ha a tartozás szerinti összeget kedvezőbb feltételekkel lehet visszafizetni, mint amit egy magánhitelező megengedne. A Bizottság tudomásul veszi Finnország érvét, hogy az átütemezést nem hajtották végre, mivel Kuopio város közigazgatási bírósága (Kuopion Hallinto-Oikeus) megtiltotta a végrehajtását. Finnország állítása szerint azonban az adósság visszafizetésének időtartamát meghosszabbították, ami az esedékes törlesztések elhalasztását eredményezte. Ezzel kapcsolatban a Bizottság megjegyzi, hogy a ténylegesen végrehajtott átütemezés eltér a bejelentett átütemezéstől az összeg és az időkeret tekintetében. A Mikkeli városa által ténylegesen átütemezett összeg alacsonyabb, mint az eredetileg bejelentett összeg és az átütemezést az eredetileg bejelentettnél rövidebb időtartamra biztosították. Ennek tükrében megállapítható, hogy a bejelentett intézkedést módosításokkal hajtották végre. A fenti módosításoktól függetlenül a Bizottság megjegyzi, hogy egyetlen magánhitelező sem fogadta volna el az adósságátütemezést semmilyen formában a jelen preambulumbekezdésben meghatározott okokból.
(221)
Egy magánhitelező szokásos esetben érvényesíti a követeléseit, ha előzőleg megállapodást kötött az adósságátütemezésről, amelyet az adós nem tartott be (60). Mikkeli városa ezzel szemben elfogadott egy újabb adósságátütemezést azt követően, hogy a Karjaportti a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során megállapodott adósságátütemezés feltételeit nem teljesítette. Ezenkívül az érvényesítés elmaradásának nincs semmi olyan különös oka, mint amit például a Mikkeli városa számára nyújtott nagyobb biztosítékok jelentenének. Végezetül, a vállalat jövőbeli nyereségességének és életképességének a kilátásai tekintetében a Bizottság megítélése szerint a vállalat pénzügyi helyzete nem adott okot arra a feltételezésre, hogy a beruházások ésszerű időtartamon belül elfogadható nyereségességet biztosítanának. Az intézkedés meghozatala idején a Karjaportti ellen csődeljárás folyt és ezenkívül 2004 óta a vállalat bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás alatt állt. Ezzel kapcsolatban a Bizottság megjegyzi, hogy egy a Mikkeli városával hasonló helyzetben levő hipotetikus magánhitelező nem fogadta volna el az adósságátütemezés folytatását.
(222)
Ezzel kapcsolatban Finnország kijelenti, hogy Mikkeli városa hasonló feltételekkel cselekedett, mint a Karjaportti többi hitelezője.
(223)
Ténylegesen a bejelentett adósságátütemezés kapcsán Finnország szerint a magánhitelezők megállapodása a Mikkeli városa által kötött megállapodástól függött. Másodszor, úgy tűnik, hogy a tervezett adósságátütemezés nem ugyanolyan feltételeket szánt valamennyi biztosított hitelezőnek. Míg Mikkeli városa 2011-ig elhalasztotta volna a fennmaradó adósságok visszafizetését, a magánhitelezők 2009-ben kaptak volna egy törlesztő részletet. Ennek tükrében a Finnország által felhozott érv elvethető.
(224)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az intézkedés nem teljesíti a magánhitelezői teszt követelményeit és előnyt biztosít a Karjaportti számára.
(225)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatás fennállásának többi követelménye tekintetében a Bizottság megjegyzi, hogy az átütemezést Mikkeli városa vállalta és ennek megfelelően állami támogatást tartalmaz és az államnak tulajdonítható. Ezenkívül az intézkedés szelektívnek tekinthető. Végezetül, torzítja a versenyt és hatással van a tagállamok közötti kereskedelemre a (133), (140) és (141) preambulumbekezdésben részletesen leírtak szerint.
(226)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősül.
(227)
Finnország fő érve az volt, hogy ez az intézkedés nem tartalmazott állami támogatást; a 12. intézkedést is bejelentették azonban megmentési támogatásként (lásd az (1) preambulumbekezdést). Amikor Mikkeli városa elfogadta az adósságátütemezést, akkor a Karjaportti ténylegesen a 2004. évi R&R Iránymutatás 10. pontjának c) alpontja szerinti nehéz helyzetben volt (lásd a (123)-(129) preambulumbekezdést). Ennek megfelelően a kérdéses intézkedés összeegyeztethetőségét a 2004. évi R&R Iránymutatás alapján kell értékelni.
(228)
A 2004. évi R&R Iránymutatás szerint a megmentési támogatásnak bizonyos követelményeket kell teljesítenie, a kérdéses intézkedés azonban nem teljesíti ezek mindegyikét.
(a)
Először, az intézkedés nem likviditási támogatást jelent kölcsönre vonatkozó kezességvállalás vagy kölcsön formájában (a 2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának a) alpontja), hanem a törlesztések elhalasztását.
(b)
Másodszor, Finnország nem vállalta, hogy szerkezetátalakítási tervet nyújt be a támogatás engedélyezésétől számított hat hónapon belül és az intézkedés időtartama nem korlátozódott hat hónapra (2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának a) és c) alpontja).
(c)
Harmadszor, az „először és utoljára” elv (2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának e) alpontja) nem teljesül, mivel a vállalat összeegyeztethetetlen és jogellenes állami támogatást kapott korábban, amikor nehéz helyzetben volt.
(229)
Az intézkedés nem teljesíti a 2004. évi R&R Iránymutatásban meghatározott szerkezetátalakítási támogatás valamennyi követelményét sem.
(a)
Először, az intézkedésnek nem feltétele egy szerkezetátalakítási terv végrehajtása (2004. évi R&R Iránymutatás 34. pontja). Megjegyzendő, hogy nem készítettek az 2004. évi R&R Iránymutatás 35. pontja szerinti szerkezetátalakítási tervet.
(b)
Másodszor, a támogatás kedvezményezettjeitől elvárják, hogy saját forrásaikkal jelentős mértékben hozzájáruljanak a szerkezetátalakítási tervhez (a 2004. évi R&R Iránymutatás 43. pontja), és a vizsgált intézkedések esetében nincs információ a kedvezményezett saját hozzájárulásáról.
(c)
Harmadszor, a verseny indokolatlan torzításának megelőzése érdekében kompenzációs intézkedéseket kell hozni (az 2004. évi R&R Iránymutatás 38. pontja). Ilyen intézkedésekről nem rendelkeztek.
(d)
Negyedszer, az intézkedés nem teljesíti az „először és utoljára” elvet, mivel a vállalat összeegyeztethetetlen és jogellenes állami támogatást kapott korábban, amikor nehéz helyzetben volt.
(230)
Ennek megfelelően a Bizottság megítélése szerint az intézkedést nem a 2004. évi R&R Iránymutatásnak megfelelően hozták meg.
(231)
Továbbá azt is mérlegelni kell, hogy a 12. intézkedés összeegyeztethetőnek tekinthető-e az EUMSZ 107. cikkének (2) és (3) bekezdésében meghatározott bármely más kivétel alapján.
(232)
Az EUMSZ 107. cikkének (2) bekezdésében meghatározott kivételek nem érvényesek a jelen esetben, mivel a jelen intézkedésnek nincs szociális jellege, nem magánszemély fogyasztóknak nyújtott jellegű támogatás, nem célja természeti csapások vagy más rendkívüli események által okozott károk helyreállítása és nem a Németországi Szövetségi Köztársaság Németország felosztása által érintett egyes területei gazdaságának nyújtott támogatás.
(233)
További kivételek szerepelnek az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdésében.
(234)
Az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdésének a) pontja szerint a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető „az olyan térségek gazdasági fejlődésének előmozdítására nyújtott támogatás, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal vagy jelentős az alulfoglalkoztatottság”. A Karjaportti az intézkedés meghozatala idején ilyen területen helyezkedett el.
(235)
A támogatott területeknek nyújtott állami támogatás összeegyeztethetőségét az 1998. évi RAG szabályozta. A fenti Iránymutatások szerint a nehéz helyzetben levő vállalatok nem kaphatnak regionális támogatást. Ennek megfelelően a Bizottság megállapítja, hogy a támogatásra nem vonatkozik az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdésének a) pontjában meghatározott kivétel.
(236)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja szerint a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető „valamely közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítására vagy egy tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetésére nyújtott támogatás”. A Bizottság megjegyzi, hogy a kérdéses támogatásnak nem célja egy közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítása, és a Bizottság annak sem találta semmi bizonyítékát, hogy célja a Finnország gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetése lenne. A fenti megfontolások miatt a Bizottság megállapítja, hogy a támogatásra nem vonatkozik az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontjában rögzített kivétel.
(237)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének d) pontja szerint a kultúrát és a kulturális örökség megőrzését előmozdító támogatás az EUMSZ-szel összeegyeztethetőnek tekinthető, ha az az Unión belüli kereskedelmi és versenyfeltételeket nem befolyásolja a közös érdekkel ellentétes mértékben. Ez a cikk nyilvánvalóan nem vonatkozik a jelen esetre.
(238)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja olyan állami támogatást engedélyezéséről rendelkezik, amely az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését mozdítja elő, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben. A Bizottság több iránymutatást és közleményt dolgozott ki, amelyekben kifejti, miként fogja alkalmazni az ebben a cikkben szereplő kivételeket. A Bizottság megítélése szerint viszont a támogatás jellege és jellemzői miatt nyilvánvaló, hogy a fenti iránymutatások és közlemények szerinti kivételek nem alkalmazhatóak a jelen esetre.
(239)
A fenti érvek alapján a Bizottság megítélése szerint a 12. intézkedés állami támogatást tartalmaz, azaz nem egyeztethető össze a belső piaccal.
7.4. A Finnvera által hozott intézkedések
(240)
Előzetes megjegyzésként a Bizottság rögzíti, hogy Finnország az N 715/2006 sz. állami támogatásról szóló határozat kapcsán kötelezettséget vállalt, hogy a Finnvera tevékenysége az állami támogatási programok igazgatására fog korlátozódni. Ennek alapján a Bizottság 2007. szeptember 25-én (a bizottsági határozat dátuma) úgy határozott, hogy a Finnvera jövedelemadó-mentessége nem minősül állami támogatásnak. A 13-17. intézkedéseket az N 715/2006 sz. esetben hozott határozat előtt hozták meg. A 18. intézkedést az N 715/2006 sz. esetben hozott határozat elfogadása után hozták meg. A Bizottságnak ezért a 18. intézkedés értékelésekor figyelembe kell vennie a finn hatóságok által ebben az ügyben tett kötelezettségvállalást.
7.4.1. 2004. március 17-én vállalt kezesség (13. intézkedés)
(241)
Egy intézkedés akkor minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak, ha közvetlenül vagy közvetetten állami forrásokból hajtják végre és az államnak tulajdonítható. Finnország nem vitatta, hogy a Finnvera által hozott intézkedések állami forrásokat tartalmaznak és az államnak tulajdoníthatóak. Az ítélkezési gyakorlat szerint egy vállalkozás erőforrásait akkor kell állami forrásoknak tekinteni, ha az állam az adott vállalkozásra gyakorolt domináns befolyása révén az erőforrásai felhasználását irányítani tudja (61). Az alapszabálya szerint közigazgatási szervezetnek tekinthető szakosodott finanszírozási intézmény által hozott intézkedések általában az államnak tulajdoníthatóak (62). A Törvényszék továbbá kifejtette a tulajdoníthatóság fogalmát a Stardust Marine ügyben (63). A tulajdoníthatóság megállapítására az alábbi mutatókat határozta meg: a közvállalkozás integráltsága a közigazgatás szervezetébe; tevékenységeinek a jellege és azok folytatása a piacon magán szolgáltatókkal folytatott szokásos verseny esetében; a vállalkozás jogállása (abban az értelemben, hogy a közjog vagy a társasági jog vonatkozik rá); a közigazgatási szervek által a vállalkozás irányítása felett gyakorolt felügyelet erőssége. Ebben a vonatkozásban a Bizottság megjegyzi, hogy a Finnvera tevékenységére a közigazgatási jog vonatkozik, ami azt mutatja, hogy szorosan kapcsolódik a közigazgatáshoz. A Finnvera 100 %-os állami tulajdonban levő szakosodott finanszírozási vállalat, amely állami kezességvállalást élvez és fő tevékenysége állami támogatás és a piacon nem elérhető finanszírozás nyújtása, mint például exporthitel. Ezért tevékenységét nem a magán szolgáltatókkal folytatott szokásos verseny feltételei között folytatja, habár tevékenységei részben átfedésben lehetnek a kereskedelmi bankokkal. A bejegyzése a társasági jog szerint történt; ugyanakkor az állam erős felügyeletet gyakorol felette: az állam nevezi ki a Felügyelő Bizottság tagjait a parlamenti frakciók tagjaiból azok finn parlamenti képviseletének arányában. Az Igazgatóság tagjainak többségét különböző minisztériumok által választott jelöltek közül választják ki (lásd az (56)-(57) preambulumbekezdést). Ennek tükrében a Bizottság megítélése szerint a Finnvera által hozott intézkedések állami támogatást jelentenek és az államnak tulajdoníthatóak.
(242)
Azzal a kérdéssel kapcsolatban, hogy a 13. intézkedés előnyt biztosít-e a kedvezményezettnek, Finnország véleményével ellentétben az intézkedést nem magánhitelezőkkel együtt hozták meg egyenlő feltételekkel. Az ugyan igaz, hogy a […] és a […] 2004-ban kölcsönt nyújtottak a Karjaportti számára, de a Bizottságnak nincs tudomása arról, hogy ezek a bankok is kezességet vállaltak volna. Ezenkívül a két magánhitelező csak 2004 nyarán nyújtott kölcsönt, azaz egy pár hónappal azután, hogy a Finnvera meghozta a 13. intézkedést, és ezért nem tekinthető úgy, hogy a Finnvera velük „együtt” cselekedett. Finnország érve, hogy a kezességet a 2000. évi Kezességvállalási Közleménynek megfelelően vállalták, szintén elvethető. Először, a fentiekben kifejtettek szerint a Bizottság a 2008. évi Kezességvállalási Közleményre támaszkodik az intézkedés értékelésekor (lásd a (134) preambulumbekezdést). A 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontja szerint egy egyedi állami kezességvállaláson belül az állami támogatás fennállása akkor zárható ki, ha a hitelfelvevő nincs nehéz pénzügyi helyzetben. Mivel a Bizottság megítélése szerint a Karjaportti az 1999. évi R&R Iránymutatás értelmében már nehéz helyzetben volt 2004. májusban (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést), a Kezességvállalási Közlemény alkalmazását ki lehet zárni. Finnország azt is felhozta érvként, hogy a kezességvállalás magas díjjal járt. A Karjaporttinak a kezesség vállalása idején fennálló pénzügyi nehézségeinek tükrében megállapítható, hogy a Finnvera által felszámított kezességvállalási díj nem piaci alapú díj. Ténylegesen a kedvezményezett teljes finanszírozási költsége a kölcsön [5-8]%-a volt a kezességvállalással együtt, míg a referencia-kamatláb abban az időben 4,43 % volt, amelyhez legalább 400 bázispontot kellene még adni figyelembe véve a kedvezményezett pénzügyi nehézségeit. A fentiek figyelembevételével megállapítást nyert, hogy az intézkedés előnyt biztosít a Karjaportti számára.
(243)
Továbbá egy intézkedés akkor minősül állami támogatásnak, ha konkrét vagy szeletív abban az értelemben, hogy csak bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének biztosít előnyt. A 13. intézkedést egy konkrét vállalat, a Karjaportti számára hozták meg. Ezért a Bizottság megítélése szerint az szelektív előnyt biztosít a kedvezményezett számára.
(244)
Ezenkívül a Bizottságnak az is figyelembe kell vennie, hogy a meghozott intézkedés várhatóan torzítja-e a versenyt és hatással van-e a tagállamok közötti kereskedelemre. Ezzel kapcsolatban Finnország kifejti, hogy a kezességvállalás támogatási eleme a de minimis küszöb alatt maradt. A 13. intézkedés meghozatalakor a Szerződés 87. és 88. cikkének a de minimis támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2001. január 12-i 69/2001/EK bizottsági rendelet (64) („a 2001. évi de minimis rendelet”) volt hatályban (65). A 2001. évi de minimis rendelet alkalmazásának az egyik feltétele az, hogy a vállalat számára nyújtott teljes de minimis támogatás nem haladhatja meg a 100 000 EUR értéket bármely három év során. A vizsgált kezességvállalás összege csak 91 000 EUR volt, azaz még ha a teljes összeget is figyelembe vennénk támogatási elemként, akkor is a felső korlát alatt maradna. Azt kell azonban meghatározni, hogy a 13. intézkedést együtt kell-e értékelni a 4. intézkedéssel, a Mikkeli városa által 2004. márciusban - a 13. intézkedés, azaz a Finnvera által vállalt kezesség előtt csak 9 nappal - vállalt kezességgel. A két kezességet ugyan két különböző szervezet vállalta és két különböző kölcsönre vonatkoztak különböző futamidővel, de ezek a kölcsönök a Tapiola által 1992-ben nyújtott egyetlen kölcsönt váltották ki. Ezért megállapítható, hogy a 4. intézkedés és a 13. intézkedés célja azonos volt: lehetővé tenni a Tapiola által 1992-ben nyújtott kölcsön átalakítását új kölcsönné. A két intézkedés közti fenti szoros kapcsolat tükrében a Bizottság megítélése szerint a 4. intézkedést és a 13. intézkedést egyetlen intézkedésként kell tekinteni a 2001. évi de minimis rendelet szerinti 100 000 EUR összegű felső korlát alkalmazása tekintetében. Együttesen a fenti két intézkedésben levő támogatási elem meghaladja a 100 000 EUR összeget. A Bizottság ezért megállapítja, hogy a 13. intézkedés nem esik a 2001. évi de minimis rendelet hatálya alá.
(245)
Végezetül Finnország kifejti, hogy a 13. intézkedés már fennálló kötelezettségek folytatása és ezért a Finnvera kockázata nem növekedett. Finnország hasonló érvet hozott fel a 4. intézkedéssel kapcsolatban is. A 4. intézkedéshez hasonlóan a Bizottság megítélése szerint a 13. intézkedés nem csak egyszerűen a folytatása egy előzőleg meghozott intézkedésnek (lásd a (164)-(165) preambulumbekezdést).
(246)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a 13. intézkedés állami támogatásnak minősül.
(247)
Finnország nem hozott fel semmilyen érvet a 13. intézkedés összeegyeztethetősége tekintetében. Mivel a Karjaportti nehéz helyzetben volt a Finnvera által vállalt kezesség idején (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést), a Bizottság először azt értékeli, hogy az az R&R Iránymutatás szerinti megmentési és szerkezetátalakítási támogatásként összeegyeztethetőnek tekinthető-e. A kezesség vállalása idején az 1999. évi R&R Iránymutatás volt hatályban (66).
(248)
A 1999. évi R&R Iránymutatás szerint a megmentési támogatásnak bizonyos követelményeket kell teljesítenie, a kérdéses intézkedés azonban nem teljesíti ezek mindegyikét.
(a)
Először, a kezességvállalás nem olyan kölcsönhöz kapcsolódott, amelyet az utolsó részletnek a vállalat számára történt kifizetését követően legfeljebb tizenkét hónap alatt kellett visszafizetni (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának b) alpontja).
(b)
Másodszor, Finnország nem szolgáltatott olyan információt, hogy a támogatást súlyos társadalmi nehézségek alapján biztosították és nem volt szükségtelenül hátrányos átgyűrűző hatása más tagállamokra (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának c) alpontja.
(c)
Harmadszor, a kezességvállalást nem fizették vissza 6 hónapon belül és az 1999. évi R&R Iránymutatás szerinti szerkezetátalakítási tervvel sem rendelkeztek (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának d) alpontja).
(d)
Végezetül, nincs információ arról, hogy a kezességvállalás csak arra az összegre szorítkozott, amelyre a vállalatnak szüksége volt ahhoz, hogy a támogatás számára engedélyezett időszak során működőképes maradjon (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának e) alpontja).
(249)
A 4. és 5. intézkedéssel kapcsolatban fent kifejtett okokból (lásd a (177)-(178) preambulumbekezdést) a Bizottság megítélése szerint a 13. intézkedés nem teljesíti az 1999. évi R&R Iránymutatásban meghatározott szerkezetátalakítási támogatás összes követelményét sem. Ennek megfelelően a Bizottság megítélése szerint az intézkedést nem a 1999. évi R&R Iránymutatásnak megfelelően hozták meg.
(250)
Továbbá azt is mérlegelni kell, hogy a 13. intézkedés összeegyeztethetőnek tekinthető-e az EUMSZ 107. cikkének (2) és (3) bekezdésében meghatározott bármely más kivétel alapján. A 4. és 5. intézkedéssel kapcsolatban fent kifejtett okokból (lásd a (179)-(186) preambulumbekezdést) a Bizottság megítélése szerint egyik kivétel feltétele sem teljesül. Ezért a Bizottság megállapítja, hogy a 13. intézkedés állami támogatást tartalmaz, amely nem egyeztethető össze a belső piaccal.
7.4.2. 2006. január 12-én vállalt kezesség (14. intézkedés)
(251)
Finnország kifejti, hogy az intézkedés szerepelt a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során a szerkezetátalakítási programban és a Finnvera az intézkedést magánhitelezőkkel együtt hozta meg.
(252)
Az igaz, hogy az intézkedést már szerepelt a Karjaportti magánhitelezői és állami hitelezői számára készített szerkezetátalakítási programban. A Finnország által benyújtott dokumentumok szerint a kamat átalakítása ténylegesen 2005 végén és 2006 elején történt. Magánhitelezők is átalakították a kamatokat kölcsönné.
(253)
Először, a BP Chemicals ügy (lásd a (189)-(191) preambulumbekezdést) logikáját követve meg kell határozni, hogy a piacgazdasági befektető elve alkalmazható-e a 14. intézkedésre. Ebben az összefüggésben a Bizottság megjegyzi, hogy a 4., az 5. és a 13. intézkedést a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás előtt, a 14. intézkedést viszont az eljárás során hozták meg. A (189)-(191) preambulumbekezdésben meghatározott okokból a Bizottság megítélése szerint a 14. intézkedés elkülöníthető a 4., 5. és 13. intézkedéstől. Ezenkívül a 14. intézkedés magában a szerkezetátalakítási programban is szerepelt, amelynek célja a vállalat talpraállítása volt.
(254)
Másodszor, a piacgazdasági befektető elvének az adott intézkedésre történő alkalmazása tekintetében a Bizottság megítélése szerint a […] magánhitelezők és a […] által nyújtott kölcsön összehasonlítható a Finnvera által nyújtott kölcsönnel. A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során biztosított hitelezőkként a vállalatok valamennyien hasonló helyzetben vannak. Mivel ezeket a kölcsönöket a Finnvera által nyújtott kölcsönhöz hasonló feltételekkel nyújtották (ugyanolyan futamidő, összehasonlítható törlesztési időszak) és a Finnvera által felszámított kamatláb még kedvezőbb is volt a Finnvera számára (6 havi EURIBOR + 2 %, ami 4,643 % volt 2006. január 1-jén) mint a magánhitelezők kamatlába (2006. január 1-jén 3 havi EURIBOR + 1,5 %, ami 3,988 % volt; 3 havi EURIBOR + 2 %, ami 4,488 % volt), ezért a Bizottság megállapítja, hogy az intézkedés nem biztosított előnyt a Karjaportti számára.
(255)
Az előzőek alapján megállapítható, hogy az intézkedés nem tartalmaz állami támogatást.
7.4.3. 2006. szeptember 14-én vállalt viszontkezesség (15. intézkedés)
(256)
Először, a Bizottság megítélése szerint az intézkedés kedvezményezettje a Karjaportti, habár a viszontkezességet a […] számára vállalták. A […] által a Karjaportti számára felszámított alacsony díj mutatja, hogy a […] csak a Finnvera által vállalt kezességre tekintettel vállalta a kezességet. Ténylegesen a Karjaportti és nem a […] fizeti a kezességvállalási díjat a Finnvera viszontkezesség-vállalása esetében.
(257)
Mindenesetre Finnország megítélése szerint a Finnvera ugyanolyan feltételekkel cselekedett mint a […] és a […] magánhitelezők. Igaz az, hogy a […] és a […] hasonló helyzetben voltak mint a Finnvera. Mindhárom vállalat bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során biztosított hitelező. Mindegyikük már korábban nyújtott kölcsönt és vállalt kezességet a Karjaportti számára ([…]).
(258)
A 14. intézkedéshez hasonlóan, a BP Chemicals ügy (lásd a (189)-(191) preambulumbekezdést) logikáját követve megállapítható, hogy a piacgazdasági befektető elve alkalmazható a 15. intézkedésre, mivel ez az intézkedés elkülöníthető a 4., 5. és 13. intézkedéstől (lásd a (253) preambulumbekezdést).
(259)
A kérdéses intézkedés esetében a teljes kezességgel nyújtott kölcsön összege 1,8 millió EUR volt. A Finnvera […] csak ennek az összegnek a 16,7 %-ára (300 000 EUR) vállalt viszontkezességet. A kölcsön fennmaradó részére a […] és a […] (825 000 EUR illetve 675 000 EUR összegű) kezessége vonatkozott, amelyre a Finnvera nem vállalt viszontkezességet. A kedvezményezett Karjaportti számára a viszontkezességgel fedezett kezesség teljes költsége magasabb volt, mint a […] és a […] által vállalt kezesség esetében. Amíg az utóbbi két vállalat 1,75 % kezességvállalási díjat számított fel a Karjaportti számára, a viszontkezessége teljes finanszírozási költsége a Karjaportti számára 2,9 % volt (1,65 % a […] kezességére plusz 1,25 % a viszontkezességre). Ebből következik, hogy a Finnvera által hozott intézkedés nem biztosított előnyt a Karjaportti számára.
(260)
Az előzőek alapján megállapítható, hogy az intézkedés nem tartalmaz állami támogatást.
7.4.4. 2007. július 6-én vállalt kezesség (16. intézkedés)
(261)
A (110) preambulumbekezdésben leírtak szerint Finnország kifejti, hogy a kölcsön nem tartalmazott állami támogatást, mivel egy nagyobb finanszírozási intézkedés része volt, amelyben magánhitelezők is részt vettek.
(262)
A 14. intézkedéshez hasonlóan, a BP Chemicals ügy (lásd a (189)-(191) preambulumbekezdést) logikáját követve megállapítható, hogy a piacgazdasági befektető elve alkalmazható a 16. intézkedésre (lásd a (253) preambulumbekezdést).
(263)
A (254) preambulumbekezdésben leírtak szerint a Bizottság megítélése szerint a […] és a […] hasonló helyzetben vannak mint a Finnvera. A vizsgált konkrét intézkedés esetében igaz, hogy a Finnvera ugyanakkor és hasonló feltételekkel nyújtott a kölcsönt, mint a […] és a […]. A kölcsönök futamideje valamennyi hitelező esetében hat hónap volt; valamennyi kölcsön esetében a törlesztést ugyanolyan arányban halasztották el (a fennmaradó összeg valamennyi hitelező esetében körülbelül az eredeti összeg […]%-a). Mindhárom kölcsönt ugyanazzal a biztosítékkal biztosították a (66) preambulumbekezdésben leírtak szerint, és a biztosíték az egyes hitelezők által nyújtott kölcsönökkel kapcsolatos kockázatok arányában oszlott meg a hitelezők között. A kamatláb tekintetében úgy tűnik, hogy a Finnvera által felszámított kamat még kedvezőbb is volt a Finnvera számára (6 havi EURIBOR + 2,5 %, ami 6,847 % volt 2007. július 6-án), mint a magánhitelezők kamata (2007. július 9-én 1 havi EURIBOR + 2 %, ami 6,105 % volt). Ennek megfelelően megállapítható, hogy a kölcsön összhangban volt a piacgazdasági befektető elvével és nem eredményezett állami támogatást.
(264)
Az előzőek alapján megállapítható, hogy az intézkedés nem tartalmaz állami támogatást.
7.4.5. 2008. január 9-én vállalt kezesség (17. intézkedés)
(265)
Először, meg kell állapítani, hogy melyik fél - a […] vagy a Karjaportti - jutott előnyhöz a kérdéses intézkedésből. A Finnvera vállalta a viszontkezességet a […], a Karjaportti elsődleges számlavezető bankja számára. A […] viszont kezességet vállalt a Karjaportti számára. A […] nagyon alacsony díjat számított fel a Karjaportti számára ezért a kezességért, ami mutatja, hogy a […] csak azért vállalta a kezességet a Karjaportti számára, mivel azt fedezte a Finnvera viszontkezessége. A Bizottság azt is megjegyzi, hogy nem a […], hanem a Karjaportti fizeti a kezességvállalási díjat a Finnvera viszontkezesség-vállalása esetében. Ennek tükrében a Bizottság megítélése szerint az intézkedés kedvezményezettje a Karjaportti.
(266)
Másodszor, értékelni kell, hogy az intézkedés előnyt biztosít-e a Karjaportti számára. Ezzel kapcsolatban Finnország állítása szerint a viszontkezesség-vállalás nem tartalmaz állami támogatást, mivel egy másik magánfél is részt vett benne. Ez az érv elvethető, mivel a Finnvera viszontkezességet vállalt a résztvevő magánfél kezességére, vagyis a Finnvera és a magánfél egyáltalán nem voltak hasonló helyzetben.
(267)
Ennek tükrében a Bizottság az intézkedést a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény alapján értékeli. Igaz ugyan, hogy a Finnvera viszontkezessége a […] kezességének csak 80 %-át fedezi, de a kedvezményezett, a Karjaportti nehéz helyzetben volt a kezességvállalás idején a (123)-(128) preambulumbekezdésben részletesen leírtak szerint. Ennek megfelelően az állami támogatás fennállása nem zárható ki a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontja alapján.
(268)
Még ha egy kezesség nem teljesíti is a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontjának valamennyi követelményét, a kezességért fizetett díj igazolhatja azt a következtetést, hogy a kezesség nem eredményezett állami támogatást. Mindenesetre az adott ügyben Finnország véleményével ellentétben a Bizottság szerint az intézkedés nem tekinthető támogatástól mentesnek. A kezességet alacsony kezességvállalási díj felszámításával vállalták, habár a vállalat nehéz helyzetben volt (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést) és a Finnvera számára a kockázat jelentősnek volt tekinthető. Ennek megfelelően megállapítható, hogy az intézkedés előnyt biztosít a Karjaportti számára. A Bizottság azt is megjegyzi ezzel kapcsolatban, hogy a Finnvera a finn hatóságok által az N 715/2006 sz. ügyben tett kötelezettségvállalás szerint nem nyújthatott piaci alapú finanszírozást.
(269)
Ezenkívül az intézkedés teljesíti az állami támogatás fennállásának minden más követelményét. A (241) preambulumbekezdésben leírtak szerint a Finnvera által hozott intézkedések állami forrásokat tartalmaznak és az államnak tulajdoníthatóak. A 17. intézkedés is szelektív, mivel a Karjaportti az egyetlen vállalat, amelynek előnye származik belőle. Végezetül, torzítja a versenyt és hatással van a tagállamok közötti kereskedelemre.
(270)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősül.
(271)
Finnország nem állította, hogy a 17. intézkedés összeegyeztethető volt a belső piaccal. Amikor a Finnvera meghozta az intézkedést, akkor a Karjaportti ténylegesen a 2004. évi R&R Iránymutatás szerinti nehéz helyzetben volt (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést). Ennek megfelelően az intézkedés csak a 2004. évi R&R Iránymutatás szerint tekinthető összeegyeztethető megmentési és szerkezetátalakítási támogatásnak.
(272)
A 2004. évi R&R Iránymutatás szerint a megmentési támogatásnak bizonyos követelményeket kell teljesítenie, amelyeket a vizsgált intézkedés nem teljesít.
(a)
Először, a kezességvállalás nem ért véget az első részlet kifizetése utáni legfeljebb hat hónapos időtartam alatt (a 2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának a) alpontja).
(b)
Másodszor, Finnország nem nyújtott be az intézkedés első végrehajtásától számított hat hónapon belül szerkezetátalakítási vagy felszámolási tervet vagy a kezesség megszüntetésére vonatkozó bizonyítékot (a 2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának c) alpontja).
(c)
Harmadszor, az „először és utoljára” elv (2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának e) alpontja) nem teljesül, mivel a vállalat összeegyeztethetetlen és jogellenes állami támogatást kapott korábban, amikor nehéz helyzetben volt.
(273)
Az intézkedés nem teljesíti a 2004. évi R&R Iránymutatásban meghatározott szerkezetátalakítási támogatás valamennyi követelményét sem.
(a)
Először, az intézkedésnek nem feltétele egy szerkezetátalakítási terv végrehajtása (2004. évi R&R Iránymutatás 34. pontja). Megjegyzendő, hogy nem készítettek a 2004. évi R&R Iránymutatás 35. pontja szerinti szerkezetátalakítási tervet.
(b)
Másodszor, a támogatás kedvezményezettjeitől elvárják, hogy saját forrásaikkal jelentős mértékben hozzájáruljanak a szerkezetátalakítási tervhez (a 2004. évi R&R Iránymutatás 43. pontja), és a vizsgált intézkedések esetében nincs információ a kedvezményezett saját hozzájárulásáról.
(c)
Harmadszor, a verseny indokolatlan torzításának megelőzése érdekében kompenzációs intézkedéseket kell hozni (az 2004. évi R&R Iránymutatás 38. pontja). Ilyen intézkedésekről nem rendelkeztek.
(d)
Negyedszer, az intézkedés nem teljesíti az „először és utoljára” elvet, mivel a vállalat összeegyeztethetetlen és jogellenes állami támogatást kapott korábban, amikor nehéz helyzetben volt.
(274)
Ennek megfelelően a Bizottság megítélése szerint az intézkedést nem a 2004. évi R&R Iránymutatásnak megfelelően hozták meg.
(275)
Továbbá azt is mérlegelni kell, hogy a 17. intézkedés összeegyeztethetőnek tekinthető-e az EUMSZ 107. cikkének (2) és (3) bekezdésében meghatározott bármely más kivétel alapján. A 4. és 5. intézkedéssel kapcsolatban fent kifejtett okokból (lásd a (179)-(186) preambulumbekezdést) a Bizottság megítélése szerint egyik kivétel feltétele sem teljesül. Ezért a Bizottság megállapítja, hogy a 17. intézkedés állami támogatást tartalmaz, amely nem egyeztethető össze a belső piaccal.
8. VISSZATÉRÍTTETÉS
(276)
Az EUMSZ és a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a Bizottság illetékes arról határozni, hogy az érintett tagállamnak meg kell szüntetnie vagy módosítania kell a támogatást (67), amennyiben azt a belső piaccal összeegyeztethetetlennek találta. A Bíróság következetesen azon a véleményen volt, hogy a Bizottság által a belső piaccal összeegyeztethetetlennek tartott támogatás megszüntetésére vonatkozó tagállami kötelezettség célja az előzőleg fennálló helyzet helyreállítása (68). Ezzel kapcsolatban a Bíróság megállapította, hogy a cél elérése akkor történik meg, amikor a kedvezményezett visszafizette a jogellenes támogatással kapott összegeket, ezáltal megszüntetve a versenytársaival szemben a piacon élvezett előnyt, és a támogatás kifizetése előtti helyzet helyreállt (69).
(277)
Az ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az eljárási rendelet 14. cikke rögzíti, hogy „jogellenes támogatást érintő elutasító határozat esetén a Bizottság elrendeli, hogy az érintett tagállam tegyen meg minden szükséges intézkedést a támogatás kedvezményezett általi visszatérítésére.”
(278)
Így hat intézkedés tekintendő jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatásnak:
-
2004. március 8-án a Mikkeli városa által vállalt kezesség (4. intézkedés);
-
2004. május 10-án a Mikkeli városa által vállalt kezesség (5. intézkedés);
-
Kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönökké (8. intézkedés);
-
Adósságátütemezés 2009 óta (12. intézkedés);
-
2004. március 17-én a Finnvera által vállalt kezesség (13. intézkedés);
-
2008. január 9-én a Finnvera által vállalt kezesség (17. intézkedés).
(279)
Ezért ezeket vissza kell téríteni annak érdekében, hogy visszaálljon a piacon a támogatás nyújtása előtt fennálló helyzet. A visszatérítésnek attól az időponttól kell kezdődnie, amikor az előny létrejött a kedvezményezett számára, azaz amikor a támogatást a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották, és a visszatérítés időpontjáig visszatérítési kamatot kell fizetnie.
8.1. Kezességvállalás formájában nyújtott támogatás visszatéríttetése
(280)
A Mikkeli városa által 2004-ben vállalt két kezesség (4. intézkedés és 5. intézkedés) és a Finnvera által 2005-ben (13. intézkedés) és 2008-ban (17. intézkedés) vállalt kezességek összeegyeztethetetlen támogatási elemét az alábbi elvek alapján kell meghatározni.
(281)
Elvben az állami kezességvállalás a mögöttes kölcsön teljes összegének erejéig támogatás lehet, ha a kedvezményezett nem tud saját erőből a pénzügyi piacokon finanszírozáshoz jutni (70). Az adott esetben azonban Finnország a magánhitelezők által a kedvezményezettnek nyújtott kölcsönökre vonatkozó információk bemutatásával (lásd a (93) preambulumbekezdést) igazolta, hogy 2004-ben a kezességvállalások létrejöttekor a Karjaportti még finanszírozáshoz tudott jutni a pénzügyi piacokon. Kevés információ van arról, hogy a Karjaportti még 2008-ban, a 17. intézkedés meghozatalakor is tudott-e piaci finanszírozáshoz jutni. Ezzel kapcsolatban a Bizottság megjegyzi, hogy a Finnvera által vállalt viszontkezesség a magánhitelező által vállalt kezességnek csak 80 %-át fedezte, vagyis a magánhitelezőnek még volt 20 % kockázata. Ennek tükrében megállapítható, hogy a vállalat még képest volt finanszírozáshoz jutni a pénzügyi piacokon a 2008. évi kezességvállalás nélkül.
(282)
Az intézkedések meghozatalakor a Karjaportti fennálló pénzügyi nehézségei miatt a kereskedelmi bankok annak megfelelően magasabb kamatlábat számítottak volna fel, mint amit a vállalat az állami kezességvállalással elért, mivel az utóbbi kiegészítő biztonságot jelent a bankoknak. Ezért a Bizottság megítélése szerint a Karjaportti számára előnyt jelentett az alacsonyabb kamatláb, amit a kezességvállalásnak köszönhetően elért.
(283)
A 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 4.2. pontja szerint összehasonlítható piaci kezességvállalási díj hiányában a kezességgel biztosított kölcsön teljes finanszírozási költségét (kamat plusz kezességvállalási díj) kell összehasonlítani az állami kezességvállalás nélküli hasonló kölcsönök piaci kamatával. Sok esetben ilyen piaci kamatlábak nem állnak rendelkezésre. Ezért a Bizottság a referencia- és a diszkontált kamatlábak meghatározási módszerének felülvizsgálatáról szóló közleményében (71) („a referencia-kamatlábról szóló 2008. évi közlemény”) kidolgozott egy pénzügyi módszertant, amely a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 4.2. pontjában meghatározott okokból a piaci kamatláb helyettesítőjeként használható.
(284)
Az adott esetben nincs információ arról, hogy a Karjaportti mennyit fizetett volna egy összehasonlítható kezességvállalás nélküli kölcsönért. Ezenkívül a három kezesség vállalása a gazdasági és pénzügyi válság előtt történt. Ezenkívül a Bizottság véleménye szerint az intézkedések meghozatala óta eltelt idő miatt nagyon nehéz lenne a „valós” piaci kamatláb kiszámítása egy finn húsipari termelő esetében. Ezért a Bizottság a vonatkozó referencia-kamatlábat használja a piaci kamatláb helyettesítőjeként.
8.1.1. 2004. március 8-án vállalt kezesség (4. intézkedés)
(285)
A 4. intézkedés tekintetében a Karjaportti kölcsöneire vonatkozó biztosítéknyújtás szokásosnak tekinthető a referencia-kamatlábról szóló 2008. évi közlemény céljaira. A Karjaportti ingatlan jelzálogot és üzleti jelzálogot biztosított a 4. intézkedéshez. A két eszköz bejegyzett értéke igen nagy (lásd a (27) preambulumbekezdést). Azt azonban figyelembe kell venni, hogy ugyanazokat a biztosítékokat már felhasználták Mikkeli városa más követeléseinek a biztosítására (például az 1. intézkedés során), ezért nem a teljes összeg állt volna rendelkezésre az adott intézkedés számára. Azt is figyelembe kell venni, hogy az ingatlan jelzálog valamint az üzleti jelzálog tényleges értéke függ a megterhelt áruk értékétől és Mikkeli városának rangsorolásától.
(286)
Ezzel kapcsolatban megjegyzendő, hogy Finnország nem tudott értékelést benyújtani a biztosítékoknak a kezesség vállalása idején fennálló értékéről. Szolgáltatott azonban két független értékelést általánosságban a biztosítékokról, amelyeket a szerkezetátalakítási program kidolgozásához használtak fel (lásd a (43) preambulumbekezdést) 2005. február 15-i dátummal, amely a kezesség vállalásának időpontjához egészen közeli. Ezzel kapcsolatban megjegyzendő, hogy Mikkeli városának rangsorolása fényében az ingatlan jelzálog elegendő lehet követeléseinek fedezésére, amennyiben az ingatlan használatban marad; ha a Karjaportti felszámolására kerül sor, akkor az ingatlan értéke túl alacsony lehet Mikkeli városa bármely követelésének a fedezésére. Az üzleti jelzálog csak Mikkeli városa követeléseinek egy részét fedezheti. Ennek tükrében elfogadhatónak tűnik az a megállapítás, hogy az adott biztosíték szokásos minőségi biztosíték.
(287)
Ezért a kamat, amit a Karjaportti kezességvállalás nélkül piaci feltételekkel a kölcsönért fizetett volna, 4,43 %-os referencia-kamatláb + 650 bázispont kockázati felár, ami tükrözi a szokásos biztosítékot nyújtó, nehéz helyzetben levő vállalat esetében alkalmazott kockázati felárat. A támogatási összeg ezért a fenti elméleti piaci kamata és a kezességvállalással nyújtott kölcsön tényleges kamata (4 %) közti különbség mínusz a kezességvállalásért tényleges fizetett ár, azaz 0 bázispont. A fenti kamatok közti különbséget a kamatláb tényleges alkalmazásának az időtartamára kell kiszámolni.
(288)
A támogatásra még visszatérítési kamatot is kell számolni attól az időponttól, amikor az elméleti kamat és a kezességvállalással biztosított kölcsön ténylegesen felszámított kamata közti különbség esedékessé vált, egészen a tényleges visszatérítés időpontjáig.
8.1.2. 2004. május 10-én vállalt kezesség (5. intézkedés)
(289)
Az 5. intézkedés tekintetében a biztosítéknyújtás szokásosnak tekinthető a referencia-kamatlábról szóló 2008. évi közlemény céljaira. A Karjaportti ugyanazt a biztosítékot nyújtotta mint a 4. intézkedéshez, azaz a Tikkala termelő telephelyre vonatkozó ingatlan jelzálogot és egy üzleti jelzálogot. Ezenkívül a Tikkala területén levő termelő telephelyre vonatkozó „speciális zálogot” is nyújtottak 13 526 829 EUR bejegyzett értékkel (lásd a (29) preambulumbekezdést). Az összes fenti biztosítékra ugyanaz az indoklás vonatkozik, mint a fenti 4. intézkedés esetében, és elfogadhatónak tűnik az a megállapítás, hogy az adott biztosíték szokásos biztosíték.
(290)
A kamat, amelyet a Karjaportti piaci feltételek esetén egy kezességvállalás nélküli kölcsönért fizetett volna, ismét a 4,43 %-os referencia-kamatláb + 650 bázispont kockázati felár. A támogatási összeg ezért a fenti elméleti piaci kamatláb és a kezességvállalással nyújtott kölcsön tényleges kamata (12 havi EURIBOR + 0,3 %) közti különbség mínusz a kezességvállalásért tényleges fizetett ár, azaz 0 bázispont. A fenti kamatok közti különbséget a kamatláb tényleges alkalmazásának az időtartamára kell kiszámolni.
(291)
A támogatásra még visszatérítési kamatot is kell számolni attól az időponttól, amikor az elméleti kamat és a kezességvállalással biztosított kölcsön ténylegesen felszámított kamata közti különbség esedékessé vált, egészen a tényleges visszatérítés időpontjáig.
8.1.3. 2004. március 17-én vállalt kezesség (13. intézkedés)
(292)
A Bizottságnak nincs információja a 13. intézkedés biztosítéknyújtásának részleteiről, és ezért csak a visszatéríttetés módszerét tudja megadni. Az első lépésben, ha a 13. intézkedésre ténylegesen nyújtottak biztosítékokat, az ilyen biztosíték értékét kell meghatározni a referencia-kamatláb közlemény szerint.
(293)
A kamat, amelyet a Karjaportti piaci feltételek esetén egy kezességvállalás nélküli kölcsönért fizetett volna, ismét a 4,43 %-os referencia-kamatláb plusz a biztosítéknyújtás értékét tükröző kockázati felár. A támogatási elem ezért a fenti elméleti piaci kamatláb és a kezességvállalással nyújtott kölcsön tényleges kamatlába ([2-5] %) közti különbség mínusz a kezességvállalásért tényleges fizetett ár, azaz 3 %. A fenti kamatok közti különbséget a kamatláb tényleges alkalmazásának az időtartamára kell kiszámolni.
(294)
A támogatásra még visszatérítési kamatot is kell számolni attól az időponttól, amikor az elméleti kamat és a kezességvállalással biztosított kölcsön ténylegesen felszámított kamata közti különbség esedékessé vált, egészen a tényleges visszatérítés időpontjáig.
8.1.4. 2008. január 9-én vállalt kezesség (17. intézkedés)
(295)
Az 17. intézkedés tekintetében a biztosítéknyújtás szokásosnak tekinthető a referencia-kamatlábról szóló 2008. évi közlemény céljaira. A Karjaportti egy vállalatban birtokolt részvények formájában nyújtott biztosítékot, amelynek a biztosítéki értéke a Finnvera becslése szerint […] EUR, a (67) preambulumbekezdésben részletesebben leírtak szerint. A kamat, amelyet a Karjaportti piaci feltételek esetén egy kezességvállalás nélküli kölcsönért fizetett volna, ismét az 5,19 %-os referencia-kamatláb + 650 bázispont kockázati felár. A támogatási összeg ezért a fenti elméleti piaci kamatláb és a kezességvállalással nyújtott kölcsön tényleges kamata ([0-3]% plusz az alvállalkozói megállapodás alapján fennmaradó összeg kamata) közti különbség mínusz a kezességvállalásért tényleges fizetett ár, azaz 250 bázispont. A fenti kamatok közti különbséget a kamatláb tényleges alkalmazásának időtartamára kell kiszámolni.
(296)
A támogatásra még visszatérítési kamatot is kell számolni attól az időponttól, amikor az elméleti kamat és a kezességvállalással biztosított kölcsön ténylegesen felszámított kamata közti különbség esedékessé vált, egészen a tényleges visszatérítés időpontjáig.
8.2. Kifizetetlen kamatok átalakítása formájában nyújtott támogatás visszatéríttetése (8. intézkedés)
(297)
A 8. intézkedés, azaz a Mikkeli városa által nyújtott kölcsön összeegyeztethetetlen támogatási elemét meg kell határozni. A (45)-(46) preambulumbekezdésben leírtak szerint Mikkeli városa a kölcsönt alacsonyabb kamattal nyújtotta, mint a Karjaportti magánhitelezői. Elvben egy kölcsön esetében a támogatási elem a kölcsön tényleges kamata és a piaci kamat közti különbség. Az adott esetben magánhitelezők nyújtottak kölcsönt Mikkeli városával együtt. A magánhitelezők által felszámított kamat a piaci kamatlábra vonatkozó tájékoztató információnak tekinthető.
(298)
A támogatási összeg ezért a magánhitelezők által nyújtott kölcsönre felszámított kamatok átlaga (3 havi EURIBOR + 2 % illetve 3 havi EURIBOR + 1,5 %) és kölcsön tényleges kamata (3 havi EURIBOR + 0,3 %) közti különbség.
(299)
A fenti kamatok közti különbséget a kamat tényleges alkalmazásának az időtartamára kell kiszámolni.
(300)
A támogatásra még visszatérítési kamatot is kell számolni attól az időponttól, amikor az elméleti kamat és a kölcsön ténylegesen felszámított kamata közti különbség esedékessé vált, egészen a tényleges visszatérítés időpontjáig.
8.3. Adósságátütemezés formájában nyújtott támogatás visszatéríttetése (12. intézkedés)
(301)
A 12. intézkedés, azaz a Mikkeli városa által biztosított adósságátütemezés összeegyeztethetetlen támogatási elemét meg kell határozni. A (219)-(226) preambulumbekezdésben leírtak szerint a bejelentett adósságátütemezést módosításokkal hajtották végre. Mivel a Bizottságnak nincs információja a ténylegesen végrehajtott átütemezés részleteiről, ezért csak a visszatéríttetés módszerét tudja megadni.
(302)
A támogatás attól az időponttól állt a vállalat rendelkezésére, amikor az Osuuskunta Karjaportti eltért a 2006-ban a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során elfogadott fizetési ütemtervtől. A Bizottság megítélése szerint a támogatás nyújtásának időpontjában a Karjaportti már nem tudott finanszírozáshoz jutni a pénzügyi piacokon. Ezért a támogatás egyenlő az átütemezett adósság összegével. A visszatérítendő összeg ezért az átütemezett adósság, amivel Mikkeli városának tartoztak. A korábbi törlesztéseket azonban le lehet vonni a visszatérítendő összegből.
(303)
A támogatásra kamatot kell számítani attól a naptól, amikor a támogatást a vállalat rendelkezésére bocsátották, egészen a tényleges visszatérítésig.
9. KÖVETKEZTETÉS
(304)
A Bizottság megjegyzi, hogy a 2,75 millió EUR összegben Finnország által vállalt, majd később visszavont kezességvállalásra vonatkozó hivatalos vizsgálat tárgytalanná vált az eljárási rendelet 8. cikke alapján.
(305)
A Mikkeli városa által a 2000. évben nyújtott kezességvállalás és az ugyanazon évben történt földterület átruházás esetében a Bizottság ezeket az intézkedéseket olyan állami támogatásnak ítéli, amelyek beruházási támogatásként összeegyeztethetők az 1998. évi RAG rendelet szerint.
(306)
A Mikkeli városa által 2002-ben végrehajtott földterület vásárlás a megítélés szerint nem eredményezett támogatást, mivel piaci feltételekkel történt.
(307)
A Mikkeli városa által 2004. márciusban és 2004. májusban vállalt kezességek állami támogatásnak tekinthetők azt figyelembe véve, hogy a kezességvállalás idején a Karjaportti az 1999. évi R&R Iránymutatás szerint nehéz helyzetben levő vállalat volt. Ezek az intézkedések nem egyeztethetők össze a belső piaccal, mivel az EUMSZ 107. cikke (2) és (3) bekezdésének egyik rendelkezését sem teljesítik.
(308)
A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során a Mikkeli városa által hozott intézkedéseket összehasonlítható magánhitelezőkkel együtt és hasonló feltételekkel hozták meg. Ennek megfelelően a Bizottság megállapítja, hogy a piacgazdasági befektető elve teljesült és az intézkedések nem eredményeznek állami támogatást.
(309)
A Mikkeli városa általi részvényvásárlás és az adósságok leírása a 2007. és 2008. évi pénzügyi kimutatásokban támogatásmentesnek tekinthető.
(310)
A kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönné Mikkeli városa által 2005. decemberben állami támogatásnak tekinthető azt figyelembe véve, hogy a kezességvállalás idején a Karjaportti a 2004. évi R&R Iránymutatás szerint nehéz helyzetben levő vállalat volt. Ezek az intézkedések nem egyeztethetők össze a belső piaccal, mivel az EUMSZ 107. cikke (2) és (3) bekezdésének egyik rendelkezését sem teljesítik.
(311)
A Mikkeli városa által 2009-ben jóváhagyott adósságátütemezéssel kapcsolatban a Bizottság megjegyzi, hogy ez utólagos adósságátütemezés volt. Ennek tükrében a Bizottság megítélése szerint egy magánhitelező nem egyezett volna bele az ilyen adósságátütemezésbe, és az intézkedés állami támogatásnak minősül. Mivel a Karjaportti a 2004. évi R&R Iránymutatás szerint nehéz helyzetben volt az intézkedés meghozatalakor, az intézkedés csak azon Iránymutatás értelmében lehetett összeegyeztethető. Mivel nem teljesül minden követelmény, a Bizottság megállapította, hogy az intézkedés összeegyeztethetetlen állami támogatásnak minősül.
(312)
A Finnvera által 2004. március 17-én vállalt kezesség is állami támogatást eredményez, amely nem egyeztethető össze az 1999. évi R&R Iránymutatás szerint. A Finnvera által 2006. január 12-én nyújtott kölcsön nem minősül állami támogatásnak, mivel összehasonlítható magánhitelezőkkel együtt és hasonló feltételekkel nyújtották. Ugyanez érvényes a Finnvera által 2006. szeptemberben vállalt kezességre és 2007. júliusban nyújtott kölcsönre.
(313)
Végezetül a Finnvera által 2008. január 9-én vállalt kezesség állami támogatásnak tekinthető azt figyelembe véve, hogy a kezességvállalás idején a Karjaportti a 2004. évi R&R Iránymutatás szerint nehéz helyzetben levő vállalat volt. Az intézkedés nem egyeztethető össze a belső piaccal, mivel az EUMSZ 107. cikke (2) és (3) bekezdésének egyik rendelkezését sem teljesíti.
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A Finnország által bejelentett, majd visszavont 2,75 millió EUR összegű kezességvállalásra (11. intézkedés) vonatkozó, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárás lezárult.
2. cikk
A Finnország által az Osuuskunta Karjaportti javára végrehajtott intézkedések, amelyek az alábbiakat tartalmazták:
-
földterület vásárlása 2002-ben (3. intézkedés),
-
a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során hozott intézkedések (6. intézkedés),
-
részvényvásárlás az Osuuskunta Karjaporttitól (7. intézkedés),
-
adósságok leírása a 2006. és 2008. évi pénzügyi kimutatásokban (9. intézkedés és 10. intézkedés),
-
a 2006. júniusban a Finnvera által nyújtott kölcsön (14. intézkedés),
-
a 2006 szeptemberében a Finnvera által vállalt viszontkezesség (15. intézkedés), és
-
a 2007 júliusában a Finnvera által nyújtott kölcsön (16. intézkedés)
nem minősülnek az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett támogatásnak.
3. cikk
A Finnország által az Osuuskunta Karjaportti javára végrehajtott állami támogatási intézkedések, amelyek az alábbiakat tartalmazták:
-
2000 júniusában vállalt kezesség (1. intézkedés), és
-
földterület átruházása ugyanabban az évben (2. intézkedés)
összeegyeztethetők a belső piaccal az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (3) bekezdésének értelmében.
4. cikk
A Finnország által az Osuuskunta Karjaportti javára végrehajtott állami támogatási intézkedéseket, amelyek az alábbiakat tartalmazták:
-
2004. március 8-án Mikkeli városa által vállalt kezesség (4. intézkedés);
-
2004. május 10-én Mikkeli városa által vállalt kezesség (5. intézkedés);
-
kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönökké (8. intézkedés);
-
2004. március 17-én a Finnvera által vállalt kezesség (13. intézkedés);
-
2008. január 9-én a Finnvera által vállalt kezesség (17. intézkedés);
-
adósságátütemezés 2009 óta (12. intézkedés)
Finnország jogellenesen, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével hajtotta végre, és nem egyeztethetők össze a belső piaccal.
5. cikk
1. Finnországnak vissza kell téríttetnie a kedvezményezettel a 4. cikkben említett támogatást.
2. A visszatérítendő összeg kamatot is tartalmaz, a kedvezményezett részére történt rendelkezésre bocsátástól a tényleges visszatérítés időpontja közötti időszakra.
3. A kamatot a 794/2004/EK bizottsági rendelet V. fejezete szerinti kamatos kamatszámítással kell meghatározni.
4. E határozat közlése napjától Finnország törli a 4. cikkben említett támogatás valamennyi fennmaradó kifizetését.
6. cikk
1. Gondoskodni kell a 4. cikkben említett támogatás haladéktalan és hatékony visszatéríttetéséről.
2. Finnország e határozat közlésének időpontjától számított négy hónapon belül gondoskodik e határozat végrehajtásáról.
7. cikk
1. E határozat közlésétől számított két hónapon belül Finnország az alábbi információkat nyújtja be a Bizottsághoz:
a)
a kedvezményezett által visszatérítendő teljes összeg (tőketartozás és kamatok);
b)
az e határozat végrehajtása érdekében már megtett és tervezett intézkedések részletes leírása;
c)
azon dokumentumok, amelyek bizonyítják, hogy a kedvezményezettet felszólították a támogatás visszatérítésére.
2. Finnország a 4. cikkben említett támogatás visszatérítéséig folyamatosan tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtása érdekében nemzeti szinten alkalmazott intézkedések terén elért haladásról. A Bizottság kérésére Finnország haladéktalanul átadja az e határozat végrehajtása érdekében már alkalmazott, illetve tervezett intézkedésekre vonatkozó információkat. Finnország részletes információkkal szolgál továbbá a kedvezményezett által már visszatérített támogatási összegről és kamatról.
8. cikk
Ennek a határozatnak a Finn Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2012. június 12-én.