NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 1210/2010
ze dne 15. prosince 2010
o ověřování pravosti euromincí a o zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Rady (ES) č. 1338/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání (3) vyžaduje, aby úvěrové instituce a v rámci své činnosti provádění plateb ostatní poskytovatelé platebních služeb, jakož i jakýkoli jiný hospodářský subjekt, který se podílí na zpracování a veřejné distribuci bankovek a mincí, zajistily ověření pravosti u všech jimi přijatých eurobankovek a euromincí, které hodlají vrátit do oběhu, a odhalení padělků.
(2)
Doporučení Komise 2005/504/ES ze dne 27. května 2005 o ověřování pravosti euromincí a o manipulaci s euromincemi nezpůsobilými k oběhu (4) stanoví doporučené zvyklosti ohledně ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh. Neexistence závazného společného rámce ověřování pravosti má však za následek různé zvyklosti v jednotlivých členských státech, a nemůže tudíž zajistit jednotnou ochranu měny v celé eurozóně.
(3)
V zájmu dosažení účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně je tedy nezbytné zavést závazná pravidla provádění společných postupů ověřování pravosti euromincí v oběhu a uplatňování kontrolních mechanismů těchto postupů ze strany vnitrostátních orgánů.
(4)
V průběhu ověřování pravosti by měly být také zjišťovány pravé euromince, které jsou nevhodné pro oběh. Oběh nevhodných mincí ztěžuje jejich používání, zvláště v automatech na mince, a může u uživatelů vyvolat nejasnosti ohledně pravosti takových mincí. Nevhodné mince by se měly z oběhu stáhnout. Proto členské státy nezbytně potřebují závazná pravidla pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh a jejich náhradu.
(5)
V zájmu koordinace postupů při ověřování pravosti by mělo Evropské technické a vědecké středisko (ETVS), které bylo zřízeno rozhodnutím Komise 2005/37/ES (5), po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí zmíněnou v uvedeném rozhodnutí dále určit podrobné požadavky na ověřování pravosti mincí a na školení v této oblasti, specifikace ověřování euromincí nevhodných pro oběh a další praktická prováděcí ustanovení.
(6)
Aby mohly členské státy svůj stávající systém pravidel a postupů postupně přizpůsobit ustanovením tohoto nařízení, měly by mít možnost stanovit během přechodného období do 31. prosince 2014 výjimky týkající se typů strojů pro zpracování mincí, které budou používány pro ověřování pravosti euromincí, a počet těchto strojů, které budou každoročně prověřovány.
(7)
Každý vnitrostátní orgán, jenž zachází s euromincemi nevhodnými pro oběh, by měl mít možnost v souladu s tímto nařízením požadovat manipulační poplatek, který pokryje náklady související s tímto postupem. Manipulační poplatky by se neměly vztahovat na malá množství odevzdaných euromincí nevhodných pro oběh. Členské státy by měly mít možnost osvobodit od manipulačních poplatků osoby, které s příslušnými orgány úzce spolupracují na stahování padělaných nebo nevhodných mincí z oběhu. Členské státy by měly být schopny přijímat pytle či bedny smíšených padělaných a nevhodných mincí, aniž by požadovaly poplatek, je-li to ve veřejném zájmu.
(8)
Každý členský stát by měl zavést příslušné sankce za porušení předpisů s cílem dosáhnout v celé eurozóně rovnocenného systému ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
(9)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států z důvodu rozdílů v národních zvyklostech, a proto jej může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT A DEFINICE
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví postupy nezbytné pro ověřování pravosti euromincí a pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„ověřováním pravosti euromincí“ proces ověřování, zda jsou euromince pravé a vhodné pro oběh;
b)
„euromincemi nevhodnými pro oběh“ euromince, které jsou pravé, ale jež byly odmítnuty během procesu ověřování pravosti, nebo euromince, jejichž vzhled byl značně pozměněn;
c)
„určeným vnitrostátním orgánem“ národní mincovní analytické středisko nebo jiný orgán určený dotyčným členským státem;
d)
„institucemi“ instituce a subjekty uvedené v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1338/2001, s výjimkou subjektů uvedených v třetí odrážce uvedeného pododstavce;
e)
„skupinou odborníků na padělání mincí“ skupina uvedená v rozhodnutí 2005/37/ES.
KAPITOLA II
OVĚŘOVÁNÍ PRAVOSTI EUROMINCÍ
Článek 3
Ověřování pravosti euromincí
1. Instituce zajistí ověření pravosti u všech jimi přijatých euromincí, které hodlají vrátit do oběhu. Tuto povinnost splní s pomocí:
a)
strojů pro zpracování mincí zařazených do seznamu strojů pro zpracování mincí uvedeného v čl. 5 odst. 2 nebo
b)
zaměstnanců vyškolených v souladu s postupy stanovenými členskými státy.
2. Po ověření pravosti jsou všechny podezřelé padělané mince a euromince nevhodné pro oběh odevzdány určenému vnitrostátnímu orgánu.
3. Padělané euromince předané příslušným vnitrostátním orgánům v souladu s článkem 6 nařízení (ES) č. 1338/2001 nepodléhají manipulačním ani jiným poplatkům. Pokud jde o euromince nevhodné pro oběh, použije se kapitola III tohoto nařízení.
Článek 4
Požadované zkoušky a stroje pro zpracování mincí
1. Při provádění čl. 3 odst. 1 písm. a) používají instituce pouze ty typy strojů pro zpracování mincí, které úspěšně prošly detekční zkouškou provedenou určeným vnitrostátním orgánem nebo Evropským technickým a vědeckým střediskem (ETVS) a které byly v době jejich pořízení zařazeny na seznam na internetových stránkách v souladu s čl. 5 odst. 2. Instituce zajistí, aby tyto stroje byly pravidelně nastavovány tak, aby byla zachována jejich detekční schopnost, přičemž se zohlední změny v seznamu uvedeném v čl. 5 odst. 2. Účelem detekční zkoušky je zajistit, aby stroj pro zpracování mincí dokázal odmítat známé typy padělaných euromincí a současně s tím i euromince nevhodné pro oběh a všechny další mincím podobné předměty, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí.
2. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 stanovit zvláštní výjimky z první věty odstavce 1 pro stroje pro zpracování mincí, které byly ke dni 11. ledna 2011 již v provozu a které se osvědčily při rozpoznávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, a to i v případě, že tyto stroje nejsou zařazeny na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2. Tyto výjimky se přijímají po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí.
Článek 5
Nastavení strojů pro zpracování mincí
1. Aby se výrobcům strojů pro zpracování mincí umožnilo získat specifikace nezbytné pro nastavení jejich strojů za účelem rozpoznání padělaných euromincí, lze zkoušky podle článku 4 uskutečnit v určeném vnitrostátním orgánu, ETV Snebo po oboustranné dohodě v prostorách výrobce. Po úspěšném odzkoušení stroje pro zpracování mincí je vydán souhrnný zkušební protokol pro výrobce stroje s kopií pro ETVS.
2. Komise na svých internetových stránkách zveřejní souhrnný seznam všech strojů pro zpracování mincí, k nimž obdržela kladný a platný souhrnný zkušební protokol nebo k nimž takový protokol zpracovalo ETVS.
Článek 6
Kontroly ze strany členských států
1. Členské státy zavedou kontroly podle tohoto článku.
2. Členské státy provádějí každoroční kontroly přímo v institucích s cílem prověřit správné fungování reprezentativního počtu používaných strojů pro zpracování mincí formou detekčních zkoušek. Pokud zaměstnanci institucí, v nichž je prováděna kontrola, ověřují pravost euromincí vracených do oběhu manuálně, získají členské státy od těchto institucí ujištění, že jejich zaměstnanci byli za tímto účelem řádně proškoleni.
3. V každém členském státě se ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 25 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku. Počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být prověřeny, se vypočítá z objemu třech nejvyšších nominálních hodnot euromincí určených k oběhu. Členské státy usilují o zajištění toho, aby stroje pro zpracování mincí byly prověřovány na základě rotačního systému.
4. V případě, že počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být každoročně prověřeny podle odstavce 3 je vyšší než počet strojů používaných v jednotlivém členském státě, prověří se každoročně všechny stroje pro zpracování mincí využívané v tomto členském státě.
5. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 - poté, co svůj záměr oznámí Komisi - rozhodnout, že ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 10 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku.
6. V rámci každoročních kontrol sledují členské státy schopnost institucí ověřovat pravost euromincí na základě:
a)
existence písemných pokynů pro používání zařízení na automatické zpracování mincí, nebo případně pro ruční zpracování;
b)
vyčleněných vhodných lidských zdrojů;
c)
existence písemného plánu údržby za účelem udržování přiměřené úrovně výkonnosti strojů pro zpracování mincí;
d)
existence písemných postupů předávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, určenému vnitrostátnímu orgánu; a
e)
existence vnitřních kontrolních postupů uvádějících způsoby a četnost kontrol, které instituce provádějí s cílem zajistit, aby zpracovatelská střediska a jejich zaměstnanci dodržovali pokyny uvedené v tomto odstavci.
7. Pokud členský stát zjistí, že některá instituce toto nařízení porušila, přijme daná instituce opatření, kterými zajistí okamžitou nápravu tohoto porušení.
Článek 7
Technická ustanovení
Komise zajistí, aby ETVS v přiměřené lhůtě a po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí vymezila technické specifikace detekční zkoušky a další praktická prováděcí ustanovení, jako jsou postupy školení, doba platnosti souhrnného zkušebního protokolu, údaje, jež je třeba zahrnout na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2, pokyny týkající se dohledu, kontrol a auditu ze strany členských států, pravidla postupu při nápravě případů nedodržení předpisů a příslušné prahové hodnoty přijetí pravých mincí.
KAPITOLA III
ZACHÁZENÍ S EUROMINCEMI NEVHODNÝMI PRO OBĚH
Článek 8
Stahování euromincí nevhodných pro oběh a jejich náhrada
1. Členské státy stahují z oběhu euromince nevhodné pro oběh.
2. Členské státy nahradí nebo vymění euromince, jež se staly nevhodnými pro oběh kvůli dlouhému oběhu či nehodě nebo které byly během postupu ověřování pravosti odmítnuty z jiných důvodů. Členské státy mohou odmítnout náhradu euromincí nevhodných pro oběh, jež byly pozměněny buď záměrně nebo procesem, u něhož lze logicky předpokládat, že budou v jeho důsledku pozměněny, aniž by tím byla dotčena náhrada mincí shromážděných za účelem charity, například mincí z fontán.
3. Členské státy zajistí zničení stažených euromincí nevhodných pro oběh jejich fyzickou a trvalou deformací, aby nemohly být vráceny do oběhu ani odevzdány k náhradě.
Článek 9
Manipulační poplatky
1. Při náhradě nebo výměně euromincí nevhodných pro oběh může být sražen manipulační poplatek ve výši 5 % z nominální hodnoty odevzdaných euromincí. V případě kontroly celého pytle nebo bedny euromincí podle čl. 11 odst. 2 se manipulační poplatek může navýšit o dalších 15 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
2. Členské státy mohou stanovit obecné nebo částečné osvobození od manipulačních poplatků v případech, kdy fyzické nebo právnické osoby odevzdávající euromince úzce a pravidelně spolupracují s určeným vnitrostátním orgánem na stahování padělaných euromincí či euromincí nevhodných pro oběh nebo je-li taková výjimka ve veřejném zájmu.
3. Náklady na přepravu a související náklady nese fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince.
4. Aniž je dotčeno osvobození uvedené v odstavci 2, od manipulačního poplatku se každý rok osvobozuje nejvýše jeden kilogram každé nominální hodnoty euromincí nevhodných pro oběh na fyzickou nebo právnickou osobu odevzdávající euromince. Pokud je tento limit překročen, může se poplatek vztahovat na všechny odevzdané mince.
5. Jsou-li v rámci jedné dodávky mincí odevzdány mince ošetřené chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami do té míry, že by mohly ohrozit zdraví osob, které s nimi zacházejí, doplní se poplatky vybírané v souladu s odstavcem 1 o další poplatek, který odpovídá 20 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
Článek 10
Balení euromincí nevhodných pro oběh
1. Fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince k náhradě nebo výměně je roztřídí podle nominální hodnoty do jednotných pytlů nebo beden takto:
a)
pytle nebo bedny obsahují:
i)
500 kusů mincí v nominální hodnotě 2 EUR a 500 kusů mincí v nominální hodnotě 1 EUR,
ii)
1 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,50 EUR, 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,20 EUR a 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,10 EUR,
iii)
2 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,05 EUR, 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,02 EUR a 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,01 EUR,
iv)
u menšího množství 100 mincí každé nominální hodnoty;
b)
každý pytel nebo bedna ponese identifikační údaje odevzdávající fyzické nebo právnické osoby, údaj o obsažené celkové hodnotě a nominální hodnotě mincí, hmotnost, datum zabalení a číslo pytle nebo bedny; odevzdávající fyzická nebo právnická osoba poskytne seznam s přehledem odevzdávaných pytlů nebo beden; pokud byly mince ošetřeny chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami, ke standardnímu balení se připojí písemné prohlášení s přesným popisem látek, které byly použity;
c)
v případě, že je celkové množství euromincí nevhodných pro oběh menší než množství požadované v písmenu a), roztřídí se uvedené euromince podle nominální hodnoty a lze je odevzdat v nestandardním balení.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy zachovat jiné požadavky na balení stanovené jejich vnitrostátními právními předpisy ke dni 11. ledna 2011.
Článek 11
Kontroly euromincí nevhodných pro oběh
1. Členské státy mohou odevzdané euromince nevhodné pro oběh zkontrolovat takto:
a)
uvedené množství se ověří zvážením každého pytle nebo bedny;
b)
pravost a vizuální vzhled se zkontroluje na vzorku nejméně 10 % odevzdaných mincí.
2. V případě zjištění nesrovnalostí na základě kontrol podle odstavce 1 nebo odchylek od článku 10 se zkontroluje celý pytel nebo bedna.
3. Členské státy mohou odmítnout euromince, jejichž přijetí či zpracování představuje pro osoby, které s nimi zacházejí, zdravotní riziko nebo které nejsou standardně zabalené a označené.
Členské státy mohou stanovit opatření, která mají být přijata vůči fyzickým či právnickým osobám, které odevzdaly mince uvedené v prvním pododstavci.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 12
Podávání zpráv, komunikace a hodnocení
1. Členské státy podávají každý rok Komisi zprávy o své činnosti týkající se ověřování pravosti euromincí. Poskytované informace musí obsahovat počet kontrol provedených podle čl. 6 odst. 2 a údaje o prověřených strojích pro zpracování mincí, o výsledcích zkoušek, o množství mincí zpracovaných těmito stroji, o počtu podezřelých padělaných euromincí, jež byly analyzovány, a o počtu nahrazených euromincí nevhodných pro oběh, jakož i podrobnosti o výjimkách podle čl. 4 odst. 2 a čl. 6 odst. 5.
2. Aby mohly členské státy kontrolovat, zda instituce dodržují ustanovení tohoto nařízení, předloží instituce členským státům na žádost nejméně jednou ročně alespoň následující informace:
a)
typy a počet používaných strojů pro zpracování mincí;
b)
umístění každého stroje pro zpracování mincí; a
c)
množství zpracovaných mincí na jeden stroj pro zpracování mincí za rok a pro každou nominální hodnotu, a to alespoň pro tři nejvyšší nominální hodnoty.
3. Členské státy zajistí, aby informace o orgánech určených pro náhradu nebo výměnu euromincí a o konkrétních postupech, jako jsou požadavky na balení a poplatky, byly přístupné na příslušných internetových stránkách a v příslušných publikacích.
4. Po provedení analýzy zpráv obdržených od členských států předloží Komise Hospodářskému a finančnímu výboru výroční zprávu o vývoji a výsledcích v oblasti ověřování pravosti euromincí a o euromincích nevhodných pro oběh.
5. Do 30. června 2014 Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování a dopadech tohoto nařízení. K této zprávě lze případně připojit legislativní návrhy, kterými se toto nařízení upřesňuje nebo mění, zejména s ohledem na články 6 a 8.
Článek 13
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro ukládání sankcí v případě porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2012, s výjimkou kapitoly III, která se použije ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
Ve Štrasburku 15. prosince 2010.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 1210/2010/EU RENDELETE
(2010. december 15.)
az euroérmék hitelesítéséről és a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék kezeléséről
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 133. cikkére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
tekintettel az Európai Központi Bank véleményére (1),
rendes jogalkotási eljárás keretében (2),
mivel:
(1)
Az euro pénzhamisítás elleni védelméhez szükséges intézkedések megállapításáról szóló, 2001. június 28-i 1338/2001/EK tanácsi rendelet (3) előírja a hitelintézetek, pénzforgalmi tevékenységük keretén belül az egyéb pénzforgalmi szolgáltatók, valamint a bankjegyek és érmék kezelésével és újraforgalmazásával foglalkozó minden más gazdasági szereplő számára, hogy megbizonyosodjanak az általuk elfogadott és újraforgalmazni kívánt eurobankjegyek és -érmék hitelességéről, és ügyeljenek a hamisítványok felismerésére.
(2)
Az euroérmék hitelesítéséről és a pénzforgalom számára alkalmatlan euroérmék kezeléséről szóló, 2005. május 27-i 2005/504/EK bizottsági ajánlás (4) rendelkezik az euroérmék hitelesítésére és a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék kezelésére vonatkozó ajánlott gyakorlatról. Mindazonáltal az érmehitelesítésre vonatkozó kötelező érvényű közös keretszabály hiánya a tagállamok által alkalmazott gyakorlatok különbözőségét eredményezi, és így nem tudja biztosítani a valuta euroövezeten belüli, mindenütt egységes védelmét.
(3)
Annak érdekében, hogy az euroövezet egészében megvalósulhasson az euroérmék hatékony és egységes hitelesítése, kötelező érvényű szabályokat kell bevezetni a forgalomban lévő euroérmék közös hitelesítési eljárásainak, valamint az ezen eljárások kapcsán a nemzeti hatóságok által alkalmazott ellenőrzési mechanizmusoknak a végrehajtására.
(4)
A hitelesítési eljárás során azonosítani kell azokat a valódi euroérméket is, amelyek alkalmatlanok a pénzforgalom céljára. Az alkalmatlan érmék forgalomban tartása megnehezíti használatukat, különösen az érmével működő automaták esetében, valamint az érmék hitelességét illetően zavart okozhat a használók számára. Ezeket az alkalmatlan érméket ki kell vonni a forgalomból. Ezért kötelező érvényű közös szabályok szükségesek a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék tagállamok általi kezelése és beváltása tekintetében.
(5)
A hitelesítési eljárások végrehajtásának összehangolása érdekében az érmehitelesítés tesztelési és szakmai felkészítési követelményeinek részleteit, valamint a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék ellenőrzésének szabályait és a gyakorlati alkalmazásra vonatkozó egyéb utasításokat a 2005/37/EK bizottsági határozattal (5) létrehozott Európai Műszaki és Tudományos Központ (ETSC) határozza meg a hamis érmékkel foglalkozó, e határozatban említett szakértői csoporttal folytatott konzultációt követően.
(6)
Annak érdekében, hogy a tagállamok fokozatosan az e rendeletben foglalt rendelkezésekhez igazíthassák jelenlegi szabályozási rendszereiket és gyakorlati megoldásaikat, a 2014. december 31-ig tartó átmeneti időszakban eltérést alkalmazhatnak az euroérmék hitelesítésére használandó érmefeldolgozó gépek típusai, valamint a gépek évente ellenőrizendő mennyisége tekintetében.
(7)
A pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérméket kezelő minden nemzeti hatóság számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy e rendelettel összhangban kezelési díjat számítson fel az eljárással kapcsolatos költségek fedezése érdekében. A kezelési díj nem alkalmazandó a kis mennyiségben beszolgáltatott, pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék esetében. A tagállamok számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy a hamis vagy a pénzforgalom céljára alkalmatlan érmék forgalomból történő kivonása tekintetében a hatóságokkal szorosan együttműködő személyek számára mentességet nyújtsanak a kezelési díj alól. Amennyiben a közérdek úgy kívánja, a tagállamoknak lehetőséget kell biztosítani arra, hogy a hamis és a pénzforgalom céljára alkalmatlan érméket vegyesen tartalmazó zsákokat vagy dobozokat többletkezelési díj kiszabása nélkül fogadják el.
(8)
Minden tagállamnak be kell vezetnie a jogsértések esetében alkalmazandó szankciókat annak érdekében, hogy az euroérmék hitelesítése és a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék kezelése az euroövezetben mindenütt egyformán történjen.
(9)
Mivel e rendelet célját - az euroérmék euroövezetben való hatékony és egységes hitelesítését - az egyes tagállamok a nemzeti gyakorlatok között fennálló különbségek miatt nem képesek hatékonyan elérni, és ezért az uniós szinten jobban megvalósítható, az Unió az Európai Unióról szóló Szerződés 5. cikkében megállapított szubszidiaritás elvének megfelelően intézkedéseket fogadhat el. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez a rendelet nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
I. FEJEZET
TÁRGY ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK
1. cikk
Tárgy
E rendelet az euroérmék hitelesítéséhez és a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék kezeléséhez szükséges eljárásokat állapít meg.
2. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában:
a) „az euroérmék hitelesítése”: az euroérmék valódiságának és pénzforgalom céljára való alkalmasságának ellenőrzését szolgáló folyamat;
b) „a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék”: a hitelesítési folyamat során elutasított, illetve megjelenésükben jelentősen módosult valódi euroérmék;
c) „kijelölt nemzeti hatóság”: a nemzeti érmeszakértői központ vagy az érintett tagállam által kijelölt más hatóság;
d) „intézmények”: az 1338/2001/EK rendelet 6. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében említett intézmények, a rendelet harmadik francia bekezdésében említettek kivételével;
e) „CCEG” (Counterfeit Coin Experts Group): a 2005/37/EK határozatban említett, az érmék hamisításának eseteivel foglalkozó szakértői csoport.
II. FEJEZET
AZ EUROÉRMÉK HITELESÍTÉSE
3. cikk
Az euroérmék hitelesítése
(1) Az intézmények biztosítják, hogy az általuk elfogadott és újraforgalmazni kívánt euroérmék hitelesítési eljárás alá kerüljenek. Az intézmények e kötelezettségüknek a következők útján tesznek eleget:
a)
az 5. cikk (2) bekezdésében említett, érmefeldolgozó gépekre vonatkozó jegyzékben szereplő érmefeldolgozó gépekkel; vagy
b)
a tagállamok által meghatározott szabályokkal összhangban képzett személyzettel.
(2) A hitelesítést követően valamennyi hamisgyanús, illetve a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmét be kell szolgáltatni a kijelölt nemzeti hatóságnak.
(3) A hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságoknak az 1338/2001/EK rendelet 6. cikkével összhangban átadott hamis euroérmék nem képezik kezelési vagy egyéb díj tárgyát. A pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék vonatkozásában e rendelet III. fejezete alkalmazandó.
4. cikk
Tesztelőírások és érmefeldolgozó gépek
(1) Az intézmények a 3. cikk (1) bekezdése a) pontjának alkalmazása során csak olyan típusú érmefeldolgozó gépeket használhatnak, amelyek megfeleltek a kijelölt nemzeti hatóság vagy az ETSC által végzett érzékelési teszten, és beszerzésük időpontjában szerepeltek az 5. cikk (2) bekezdésében említett internetes honlapon található jegyzékben. Az intézmények a gépek rendszeres beállítása útján biztosítják azok érzékelő képességének fenntartását, figyelembe véve az 5. cikk (2) bekezdésében említett jegyzékben bevezetett módosításokat. Az érzékelési tesztnek biztosítania kell, hogy az érmefeldolgozó gépek elutasítsák a hamisított, illetve egyúttal a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék ismert típusait, valamint minden olyan, érme jellegű tárgyat, amely nem felel meg a valódi euroérmék tulajdonságainak.
(2) Az (1) bekezdés első mondata alól azon érmefeldolgozó gépek tekintetében, amelyek 2011. január 11-én már használatban álltak, és amelyek bizonyítottan alkalmasak a hamis és a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék, valamint minden olyan, érme jellegű tárgy érzékelésére, amely nem felel meg a valódi euroérmék tulajdonságainak, a tagállamok a 2014. december 31-ig tartó átmeneti időszakban különös eltérésről rendelkezhetnek, még akkor is, ha ezek a gépek nem szerepelnek az 5. cikk (2) bekezdésében említett jegyzékben. Az ilyen eltéréseket a CCEG-vel folytatott konzultációt követően kell elfogadni.
5. cikk
Az érmefeldolgozó gépek átalakítása
(1) Annak érdekében, hogy az érmefeldolgozó gépek gyártói számára lehetővé váljon az ahhoz szükséges ismeretek megszerzése, hogy gépeiket a hamisított euroérmék felismerésére alkalmassá tegyék, a 4. cikk szerinti tesztelés elvégezhető a kijelölt nemzeti hatóságnál, az ETSC-nél, vagy - kétoldalú megállapodást követően - a gyártó telephelyén. Az érmefeldolgozó gép sikeres tesztelését követően összefoglaló felismerési tesztjelentés készül a gépek gyártója számára, amelynek egy példányát megküldik az ETSC-nek.
(2) A Bizottság honlapján közzéteszi mindazon érmefeldolgozó gépek naprakész jegyzékét, amelyekre vonatkozóan az ETSC pozitív és érvényes összefoglaló felismerési tesztjelentést kapott vagy állított össze.
6. cikk
Tagállami ellenőrzések
(1) A tagállamok bevezetik az e cikkben előírt ellenőrzéseket.
(2) A tagállamok éves helyszíni ellenőrzést tartanak az intézményekben, amelynek során az érmefeldolgozásra használt gépek reprezentatív mennyiségének ellenőrzése révén megbizonyosodnak azok megfelelő működéséről. Amennyiben az intézmények személyzete az újraforgalmazásra kerülő euroérméket manuálisan hitelesíti, a tagállamok az intézményektől kapott, hitelt érdemlő tájékoztatás révén megbizonyosodnak arról, hogy azok személyzete erre megfelelő képzésben részesült.
(3) Az egyes tagállamok által évente ellenőrzött érmefeldolgozó gépek számát úgy kell megállapítani, hogy az e gépeken az adott évben feldolgozott euroérmék mennyisége a szóban forgó tagállam által az euroérmék bevezetésétől a megelőző év végéig eltelt időszakban kibocsátott érmék teljes kumulált nettó mennyiségének legalább 25 %-a legyen. Az ellenőrizendő érmefeldolgozó gépek száma a forgalomba hozatalra szánt euroérmék három legnagyobb címletének mennyisége alapján kerül kiszámításra. A tagállamok törekednek annak biztosítására, hogy az érmefeldolgozó gépek ellenőrzése rotációs rendszerben történjen.
(4) Amennyiben az évente ellenőrizendő érmefeldolgozó gépek száma a (3) bekezdésben előírt számítási módszer alkalmazásával kapott eredmény szerint magasabb, mint ahány gép működik az adott tagállamban, úgy az ebben a tagállamban működő valamennyi érmefeldolgozó gépet évente ellenőrizni kell.
(5) A 2014. december 31-ig tartó átmeneti időszakra vonatkozóan a tagállamok a Bizottság értesítését követően az évente ellenőrizendő érmefeldolgozó gépek számát megállapíthatják úgy, hogy az e gépeken az adott évben feldolgozott euroérmék mennyisége a szóban forgó tagállam által az euroérmék bevezetésétől a megelőző év végéig eltelt időszakban kibocsátott érmék teljes kumulált nettó mennyiségének legalább 10 %-a legyen.
(6) Az éves ellenőrzések részeként a tagállamok ellenőrzik az intézmények euroérme-hitelesítési képességét a következők alapján:
a)
olyan írott politika megléte, amely az adott esetnek megfelelően biztosítja az automata érmefeldolgozó gépek vagy a manuális szortírozás használatával kapcsolatos utasításokat;
b)
a megfelelő humán erőforrások feladathoz rendelése;
c)
olyan írott karbantartási terv megléte, amely biztosítja az érmefeldolgozó gépek megfelelő teljesítményének fenntartását;
d)
a hamis euroérmék, a pénzforgalom céljára már nem alkalmas érmék és más, euroérme-szerű tárgyak kijelölt nemzeti hatóságnak történő beszolgáltatására vonatkozó írott eljárások megléte; valamint
e)
olyan belső ellenőrzési eljárások megléte, amelyek előírják az intézmény által végzendő ellenőrzések módozatait és gyakoriságát annak biztosítása érdekében, hogy szortírozó központjaik és személyzetük kövesse a fent említett utasításokat.
(7) Ha valamely tagállam észleli, hogy nem tartják be e rendelet rendelkezéseit, az érintett intézménynek intézkedéseket kell tennie a meg nem felelés azonnali megszüntetése érdekében.
7. cikk
Műszaki rendelkezések
A Bizottság gondoskodik arról, hogy az ETSC ésszerűen elfogadható határidőn belül, a CCEG-vel folytatott konzultációt követően megállapítsa az érzékelési teszt műszaki szabályait és a gyakorlati alkalmazásra vonatkozó egyéb utasításokat, mint például a szakmai felkészítés gyakorlatait, az érzékelési tesztről szóló összefoglaló jelentés érvényességének időtartamát, az 5. cikk (2) bekezdésében említett jegyzékben feltüntetendő tájékoztatást, a tagállami ellenőrzésekre és auditálásra vonatkozó iránymutatásokat, a meg nem felelés megszüntetésével kapcsolatos szabályokat, valamint a valódi érmék elfogadásának vonatkozó küszöbértékeit.
III. FEJEZET
A PÉNZFORGALOM CÉLJÁRA ALKALMATLAN EUROÉRMÉK KEZELÉSE
8. cikk
A pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék forgalomból történő kivonása és beváltása
(1) A tagállamok kivonják a forgalomból a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérméket.
(2) A tagállamok beváltják vagy pótolják azon euroérméket, amelyek sérülés vagy hosszan tartó használat következtében váltak alkalmatlanná, vagy amelyeket a hitelesítési eljárás során elutasítottak. A tagállamok megtagadhatják azon, a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék beváltását, amelyeket szándékosan vagy olyan eljárással módosítottak, amely eljárás esetében ésszerűen feltételezhető, hogy hatása az érmék módosítása lesz, leszámítva a karitatív célokra gyűjtött, például szökőkutakba dobott érmék beváltását.
(3) A tagállamok biztosítják a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérméknek a forgalomból történő kivonás utáni, végleges és fizikai alakváltoztatással történő megsemmisítését, hogy ezek az érmék ne kerülhessenek ismételten fogalomba, és ne válthassák be azokat.
9. cikk
Kezelési díj
(1) A beszolgáltatott, pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék beváltása vagy pótlása során az érmék névértékének 5 %-át kitevő kezelési díj kerülhet visszatartásra. Amennyiben a 11. cikk (2) bekezdésében foglaltak szerint az érméket tartalmazó egész zsákot vagy dobozt ellenőrizni kell, a kezelési díj a beszolgáltatott euroérmék névértékének 15 %-ával egészülhet ki.
(2) A tagállamok általános vagy részleges mentességet biztosíthatnak a kezelési díj alól, ha az euroérméket beszolgáltató természetes vagy jogi személyek szorosan és rendszeresen együttműködnek a kijelölt nemzeti hatóságokkal a hamis és a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék forgalomból történő kivonása terén, illetve amennyiben a mentesség közérdeket szolgál.
(3) A szállítási és ezzel összefüggő egyéb költségek az euroérméket beszolgáltató természetes vagy jogi személyt terhelik.
(4) A (2) bekezdésben rögzített mentesség sérelme nélkül, minden egyes euroérméket beszolgáltató természetes vagy jogi személy évente és címletenként maximum egy kilogramm, a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérme kezelési díja alól mentesül. A fenti határérték túllépése esetén minden beszolgáltatott érme után díj szedhető.
(5) Amennyiben az érmék egyedi beszolgáltatása alkalmával a vegyi vagy egyéb veszélyes anyaggal kezelt érmék szennyezettségi foka a kezelők egészségére károsnak ítélhető meg, úgy az (1) bekezdéssel összhangban megállapított díjakon túlmenően a beszolgáltatott euroérmék névértékének 20 %-ával egyenértékű további díj kerül felszámításra.
10. cikk
A pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék csomagolása
(1) Az euroérméket beszolgáltató természetes vagy jogi személy címletenként szétválogatja a beváltásra vagy pótlásra beszolgáltatott érméket szabványos zsákokba vagy dobozokba gyűjtve, a következők szerint:
a)
a zsákok vagy dobozok az alábbiakat tartalmazzák:
i.
500 érme a 2 EUR és az 1 EUR címlet esetében;
ii.
1 000 érme a 0,50 EUR, a 0,20 EUR és a 0,10 EUR címlet esetében,
iii.
2 000 érme a 0,05 EUR, a 0,02 EUR és a 0,01 EUR címlet esetében;
iv.
kisebb mennyiségek esetében címletenként 100 érme;
b)
minden egyes zsákon vagy dobozon fel kell tüntetni a beszolgáltató természetes vagy jogi személy nevét, a tartalmazott értéket és címleteket, a tömeget, a csomagolás dátumát és a zsák vagy doboz sorszámát; a beszolgáltató természetes vagy jogi személynek csomagjegyzéket kell kiállítania, amely tartalmazza az összes beszolgáltatott zsákot, illetve dobozt; ha az érméket vegyi vagy egyéb veszélyes anyaggal kezelték, akkor a rendes csomagolási egységeket írásos nyilatkozat kíséri, amely pontosan feltünteti a felhasznált anyagokat;
c)
amennyiben a pénzforgalomra alkalmatlan euroérmék teljes mennyisége kisebb az (a) pontban említettnél, ezeket az euroérméket címletenként kell szétválogatni, és az érmék beszolgáltathatók nem szabványos csomagolásban.
(2) Az (1) bekezdéstől eltérve a tagállamok fenntarthatják a 2011. január 11-én hatályos saját nemzeti szabályaik szerinti, eltérő csomagolási követelményeiket.
11. cikk
A pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék ellenőrzése
(1) A tagállamok a következők szerint ellenőrizhetik a beszolgáltatott, pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérméket:
a)
a feltüntetett mennyiséget az egyes zsákok és dobozok lemérésével ellenőrzik;
b)
a hitelességet és a vizuális megjelenést a beszolgáltatott mennyiség legalább 10 %-át kitevő mintán ellenőrzik.
(2) Amennyiben az (1) bekezdésben hivatkozott ellenőrzések során rendellenességekre vagy a 10. cikktől való eltérésre bukkannak, a teljes zsákot vagy dobozt meg kell vizsgálni.
(3) Amennyiben az átvétel vagy az euroérmék kezelése a kezelő személyzet egészségére kockázattal jár, vagy ha a beszolgáltatás nem a szabványnak megfelelő csomagolással és címkézéssel történik, a tagállamok elutasíthatják az ilyen érmék átvételét.
A tagállamok intézkedéseket foganatosíthatnak az első albekezdésben említett érméket beszolgáltató természetes vagy jogi személyekkel kapcsolatban.
IV. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
12. cikk
Jelentés, tájékoztatás és értékelés
(1) A tagállamok évente jelentést nyújtanak be a Bizottságnak az euroérme-hitelesítési tevékenységeikről. A benyújtott információ tartalmazza a 6. cikk (2) bekezdése szerint elvégzett ellenőrzések, valamint az ellenőrzött érmefeldolgozó gépek számát, a teszteredményeket, az e gépek által feldolgozott érmék mennyiségét, az elemzett hamisgyanús euroérmék számát, a pénzforgalom céljára nem alkalmas, beváltott euroérmék számát, valamint a 4. cikk (2) bekezdésében vagy a 6. cikk (5) bekezdésében biztosított eltérések részleteit.
(2) Annak érdekében, hogy a tagállamok elvégezhessék az intézmények e rendeletnek való megfelelésével kapcsolatos ellenőrzést, az intézmények - ha a tagállamok kérik - legalább éves rendszerességgel megadják számukra legalább az alábbiakra vonatkozó tájékoztatást:
a)
az érmefeldolgozásra használt gépek típusa és száma;
b)
az egyes érmefeldolgozó gépek elhelyezése; valamint
c)
a kezelt érmék mennyisége érmefeldolgozó gépenként és évenként, címletekre történő lebontásban, legalább a három legmagasabb címlet szerint.
(3) A tagállamok biztosítják az euroérmék beváltására vagy pótlására, továbbá egyes speciális szabályok - például a csomagolási szabványok és a díjak - meghatározására kijelölt hatóságok adatainak a megfelelő weboldalakon és kiadványokban való közzétételét.
(4) A Bizottság a tagállamoktól kapott jelentések elemzését követően éves jelentést terjeszt a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság elé az euroérmék hitelesítése és a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék kezelése terén elért fejlődésről és eredményekről.
(5) A Bizottság 2014. június 30-ig jelentést terjeszt elő az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak e rendelet végrehajtásáról és hatásáról. Ha szükséges, a jelentést a rendelet részletesebb végrehajtására vagy módosítására irányuló jogalkotási javaslatok kísérhetik, különös tekintettel a 6. és 8. cikkre.
13. cikk
Szankciók
A tagállamok megállapítják az e rendelet megsértése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat, és minden szükséges intézkedést megtesznek azok érvényesítése érdekében. Az előírt szankcióknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük.
14. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ez a rendelet 2012. január 1-jétől alkalmazandó, kivéve a III. fejezetet, amely e rendelet hatálybalépésének napjától alkalmazandó.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó a tagállamokban, a Szerződéseknek megfelelően.
Kelt Strasbourgban, 2010. december 15-én.