NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 360/2012
ze dne 25. dubna 2012
o použití článků 107 a 108 Smlouvy o fungování Evropské unie na podporu de minimis udílenou podnikům poskytujícím služby obecného hospodářského zájmu
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 994/98 ze dne 7. května 1998 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory (1), a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
po zveřejnění předlohy tohoto nařízení (2),
po konzultaci s Poradním výborem pro státní podpory,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (ES) č. 994/98 zmocňuje Komisi stanovit nařízením strop, pod kterým se opatření podpory považují za opatření nesplňující všechna kritéria stanovená v čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a nepodléhají tedy oznamovacímu postupu podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
(2)
Na základě uvedeného nařízení Komise přijala zejména nařízení (ES) č. 1998/2006 ze dne 15. prosince 2006 o použití článků 87 a 88 Smlouvy na podporu de minimis (3), kterým se pro podporu de minimis stanoví obecný strop ve výši 200 000 EUR na jednoho příjemce na období tří účetních let.
(3)
Komise při používání pravidel státní podpory na podniky poskytující služby obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy zjistila, že strop, pod nímž lze mít za to, že výhody poskytované takovým podnikům neovlivňují obchod mezi členskými státy a/nebo nenarušují hospodářskou soutěž nebo nehrozí, že by ji narušily, se může v některých případech lišit od obecného stropu podpor de minimis stanoveného v nařízení (ES) č. 1998/2006. Přinejmenším některé tyto výhody totiž mohou představovat náhradu dodatečných nákladů souvisejících s poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu. Kromě toho má řada činností, které lze označit za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, omezený zeměpisný rozsah. Je proto vhodné doplnit nařízení (ES) č. 1998/2006 dalším nařízením, které by obsahovalo specifická pravidla podpory de minimis pro podniky poskytující služby obecného hospodářského zájmu. Pro výši podpory de minimis, kterou za dané časové období může každý podnik obdržet, by se měl stanovit strop.
(4)
Na základě zkušeností Komise by se mělo mít za to, že podpora udílená podnikům poskytujícím službu obecného hospodářského zájmu neovlivňuje obchod mezi členskými státy a/nebo nenarušuje hospodářskou soutěž ani nehrozí jejím narušením, pokud celková výše podpory udělené na poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, kterou příjemce obdrží, není vyšší než 500 000 EUR za kterékoli období tří účetních let. Pro odvětví silniční osobní dopravy není vhodné uplatňovat nižší strop - vzhledem k vývoji v tomto odvětví a povětšinou místní povaze v něm poskytovaných služeb obecného hospodářského zájmu by se měl použít strop ve výši 500 000 EUR.
(5)
Období, které se bere do úvahy za účelem určení, zda je strop dosažen, by mělo sestávat z účetních let používaných podnikem pro daňové účely v dotčeném členském státě. Příslušné období tří let by se mělo posuzovat v postupných krocích, takže při každém novém přidělení podpory de minimis je třeba určit celkovou částku poskytnuté podpory de minimis v dotčeném účetním roce i během předchozích dvou účetních let. Pro tyto účely je třeba vzít do úvahy podporu poskytnutou členským státem, i když je částečně nebo zcela financována ze zdrojů pocházejících z Unie. Opatření státní podpory přesahující strop de minimis by nemělo být možné dělit na několik menších částek tak, aby uvedené částky spadaly do působnosti tohoto nařízení.
(6)
Toto nařízení by se mělo vztahovat pouze na podporu udílenou za poskytování služby obecného hospodářského zájmu. Přijímající podnik by tudíž měl být písemně pověřen výkonem služby obecného hospodářského zájmu, na základě které se podpora udílí. I když by pověřovací akt měl podnik informovat o službě obecného hospodářského zájmu, na základě které se podpora udílí, nemusí nutně obsahovat všechny podrobné informace stanovené v rozhodnutí Komise 2012/21/EU ze dne 20. prosince 2011 o použití čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělené určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu (4).
(7)
Vzhledem ke zvláštním pravidlům uplatňovaným v odvětví prvovýroby zemědělských produktů, rybolovu, akvakultury a silniční nákladní dopravy, ke skutečnosti, že podniky v těchto odvětvích bývají službami obecného hospodářského zájmu pověřovány zřídka, a k nebezpečí, že v těchto odvětvích může splňovat kritéria čl. 107 odst. 1 Smlouvy dokonce i podpora menší, než je strop stanovený v tomto nařízení, by se toto nařízení nemělo vztahovat na uvedená odvětví. Pokud jsou však podniky činné v odvětví prvovýroby zemědělských produktů, rybolovu a akvakultury nebo silniční nákladní dopravy a zároveň i v jiných odvětvích nebo činnostech, toto nařízení by se mělo vztahovat na tato jiná odvětví nebo činnosti (jako je například sběr odpadků na moři) za předpokladu, že členské státy zajistí, aby činnosti ve vyloučených odvětvích nebyly předmětem podpory de minimis podle tohoto nařízení vhodnými způsoby, jako je oddělení činností nebo rozlišení nákladů. Členské státy mohou splnit tuto povinnost zejména omezením částky podpory de minimis na vyrovnání nákladů za poskytování služby, včetně přiměřeného zisku. Toto nařízení by se nemělo vztahovat na odvětví uhelného průmyslu s ohledem na jeho zvláštní rysy a na skutečnost, že v tomto odvětví se podniky službami obecného hospodářského zájmu pověřují zřídka.
(8)
Zváží-li se podobnost zpracovávání a uvádění na trh zemědělských produktů na straně jedné a nezemědělských produktů na straně druhé, toto nařízení by se mělo vztahovat na zpracovávání a uvádění na trh u zemědělských produktů za předpokladu, že jsou splněny určité podmínky. Činnosti probíhající v zemědělských podnicích a potřebné pro přípravu produktu k prvnímu prodeji, například sklizeň, řezání nebo mlácení obilovin či balení vajec, ani první prodej dalším prodejcům nebo zpracovatelům by se v této souvislosti za zpracovávání nebo uvádění na trh považovat neměly.
(9)
Soudní dvůr stanovil (5), že jakmile Unie přijme právní předpis o společné organizaci trhu v určitém zemědělském odvětví, nesmějí členské státy přijmout žádné opatření, které by jej mohlo porušovat nebo k němu stanovit výjimky. Z tohoto důvodu by se toto nařízení nemělo vztahovat na podpory, jejichž výše je stanovena na základě ceny nebo množství zakoupených produktů nebo produktů uvedených na trh. Nemělo by se vztahovat ani na podpory de minimis, které jsou vázány na povinnost dělit se o tuto podporu s prvovýrobcem.
(10)
Toto nařízení by se nemělo vztahovat na podporu de minimis napomáhající vývozu nebo na podporu de minimis zvýhodňující domácí výrobky před dováženými.
(11)
Toto nařízení by se nemělo vztahovat na podniky v obtížích ve smyslu Pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (6), jelikož není vhodné poskytovat provozní podporu podnikům v obtížích mimo rámec konceptu restrukturalizace a dále vzhledem k obtížím spojeným se stanovením hrubého grantového ekvivalentu podpory udělované tomuto druhu podniků.
(12)
V souladu se zásadami, kterými se řídí podpora podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy, by se měla podpora de minimis považovat za poskytnutou v okamžiku, kdy podnik získá na tuto podporu právní nárok podle platného vnitrostátního právního režimu.
(13)
Aby se zamezilo obcházení maximálních intenzit podpory stanovených v různých nástrojích Unie, neměla by být podpora de minimis kumulována se státní podporou na tytéž způsobilé náklady, pokud by takováto kumulace měla za následek intenzitu podpory převyšující intenzitu upřesněnou pro konkrétní podmínky každého případu v nařízení o blokové výjimce nebo v rozhodnutí přijatém Komisí.
(14)
Tímto nařízením by nemělo být omezeno používání nařízení (ES) č. 1998/2006 na podniky poskytující služby obecného hospodářského zájmu. Členské státy by měly mít při poskytování podpor na poskytování služeb obecného hospodářského zájmu možnost volně vycházet buď z tohoto nařízení, nebo z nařízení (ES) č. 1998/2006.
(15)
Soudní dvůr ve svém rozsudku ve věci Altmark (7) stanovil řadu podmínek, které musí být splněny, aby vyrovnávací platba za poskytování služby obecného hospodářského zájmu nepředstavovala státní podporu. Uvedené podmínky zaručují, že vyrovnávací platba omezená na čisté náklady, které nesly efektivní podniky v souvislosti s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu, nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Vyrovnávací platba nad rámec uvedených čistých nákladů představuje státní podporu, která může být prohlášena za slučitelnou na základě platných pravidel Unie. Aby se toto nařízení nepoužívalo k obcházení podmínek stanovených v rozsudku ve věci Altmark a aby podpora de minimis poskytnutá v rámci tohoto nařízení neovlivňovala obchod z důvodů kumulace s jinými vyrovnávacími platbami za tu samou službu obecného hospodářského zájmu, neměla by být podpora de minimis v rámci tohoto nařízení kumulována s žádnou další vyrovnávací platbou za stejnou službu bez ohledu na to, zda představuje, nebo nepředstavuje státní podporu ve smyslu rozhodnutí ve věci Altmark či slučitelnou státní podporu podle rozhodnutí 2012/21/EU nebo podle sdělení Komise - Rámec Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (2011) (8). Toto nařízení by se tedy nemělo vztahovat na vyrovnávací platby obdržené za poskytování služby obecného hospodářského zájmu, za které se již vyplácí jiná vyrovnávací platba, s výjimkou případů, kdy tato jiná vyrovnávací platba představuje podporu de minimis podle jiných nařízení o podpoře de minimis a kdy jsou splněna pravidla kumulace stanovená tímto nařízením.
(16)
Pro účely transparentnosti, stejného zacházení a správného používání stropu de minimis by měly všechny členské státy používat stejnou metodu výpočtu. V zájmu zjednodušení tohoto výpočtu a v souladu se stávající praxí používání pravidla de minimis by měla být podpora, která se neposkytuje formou grantu vypláceného v hotovosti, přepočítávána na hrubý grantový ekvivalent finančního příspěvku. Pro výpočet hrubého grantového ekvivalentu transparentních typů podpory jiných než grantů a podpory poskytované v několika splátkách je nutné používat tržní sazby platné v době, kdy se taková podpora poskytuje. Za účelem jednotného, transparentního a jednoduchého používání pravidel státní podpory by se tržní sazby pro účely tohoto nařízení měly považovat za referenční sazby, jak je v současné době stanoveno ve sdělení Komise o revizi metody stanovování referenčních a diskontních sazeb (9).
(17)
Pro účely transparentnosti, stejného zacházení a účinného sledování by se toto nařízení mělo použít jen v případě podpory de minimis, která je transparentní. Transparentní podpora je podpora, pro niž lze předem přesně vypočíst hrubý grantový ekvivalent bez potřeby provádět hodnocení rizik. Tento přesný výpočet se může například uskutečnit u grantů, úrokových subvencí nebo u daňových osvobození se stanoveným stropem. Podpora obsažená v kapitálových injekcích by se neměla považovat za transparentní podporu de minimis s výjimkou případů, kdy celková částka injekce z veřejných zdrojů nedosáhne stropu de minimis. Podpora ve formě opatření týkajících se rizikového kapitálu uvedená v Pokynech Společenství pro státní podporu investic rizikového kapitálu do malých a středních podniků (10) by se neměla považovat za transparentní podporu de minimis, pokud se prostřednictvím daného režimu rizikového kapitálu neposkytuje každému cílovému podniku kapitál pouze do stropu de minimis. Podpora poskytovaná formou půjček by se měla považovat za transparentní podporu de minimis, jestliže byl hrubý grantový ekvivalent vypočten na základě tržních úrokových sazeb běžných v době udělení grantu.
(18)
Je nutné vytvořit právní jistotu pro systémy záruk, které nemají potenciál k ovlivnění trhu nebo narušení hospodářské soutěže a ke kterým je k dispozici dostatek údajů umožňující spolehlivé posouzení jakýchkoli potenciálních účinků. Toto nařízení by tudíž mělo transponovat strop de minimis ve výši 500 000 EUR do konkrétního stropu pro záruky založeného na zaručené částce individuální půjčky, jež tvoří základ dané záruky. Tento zvláštní strop by měl být vypočítán za použití metodiky k posouzení částky státní podpory zahrnuté do systémů záruk k jištění půjček životaschopným podnikům. Metodika a údaje použité k výpočtu stropu pro záruky by měly vyloučit podniky v obtížích podle Pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích. Tento specifický strop se tudíž nepoužije na jednotlivé podpory poskytované mimo rozsah systému záruk, na podpory poskytované podnikům v obtížích ani na záruky pro transakce, které nepředstavují půjčku, např. záruky na kapitálové transakce. Specifický strop by měl být stanoven na základě skutečnosti, že při přihlédnutí k maximální sazbě (čistému podílu nesplacení) ve výši 13 % představující nejhorší možný scénář pro systémy záruk v Unii lze mít za to, že záruka ve výši 3 750 000 EUR představuje hrubý grantový ekvivalent, který je totožný se stropem de minimis ve výši 500 000 EUR. Tento specifický strop by se měl vztahovat pouze na záruky pokrývající příslušné půjčky do výše 80 %. Členské státy mohou pro účely posouzení hrubého grantového ekvivalentu obsaženého v záruce použít i oznámenou a Komisí schválenou metodiku vycházející z některého nařízení Komise v oblasti státních podpor, jestliže schválená metodika výslovně řeší daný druh záruk a příslušných transakcí v kontextu používání tohoto nařízení.
(19)
Po oznámení členským státem může Komise přezkoumat, zda opatření podpory, které nespočívá v grantu, půjčce, záruce, kapitálových injekcích, opatřeních týkajících se rizikového kapitálu nebo daňových osvobozeních se stanoveným stropem, vede k hrubému grantovému ekvivalentu, jenž nepřevyšuje strop de minimis, a mohla by se na ně tudíž vztahovat ustanovení tohoto nařízení.
(20)
Komise je povinna zajistit, aby se dodržovala pravidla státní podpory a zejména aby podpora poskytovaná podle pravidel de minimis splňovala jejich podmínky. V souladu se zásadou spolupráce stanovenou v čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii by členské státy měly plnění tohoto úkolu usnadnit tím, že pomocí vhodných mechanismů zajistí, aby celková výše podpory de minimis udělená jednomu podniku na poskytování služeb obecného hospodářského zájmu nepřesáhla celkový povolený strop. K tomuto účelu a v zájmu zajištění souladu s ustanoveními o kumulaci podpor de minimis podle jiných nařízení o podpoře de minimis členské státy při poskytování podpory de minimis podle tohoto nařízení informují dotčený podnik o výši podpory a o jejím charakteru de minimis odkazem na toto nařízení. Kromě toho by měl dotčený členský stát před poskytnutím takové podpory obdržet od podniku prohlášení o ostatních podporách de minimis, na které se vztahuje toto nařízení nebo jiná nařízení o podpoře de minimis a které obdržel během daného účetního roku a dvou předcházejících účetních let. Alternativně by měl mít členský stát možnost zajistit dodržování stropu podpory pomocí centrálního rejstříku.
(21)
Toto nařízení se použije, aniž by byly dotčeny požadavky práva Unie v oblasti veřejných zakázek nebo dodatečné požadavky vyplývající ze Smlouvy nebo z odvětvových právních předpisů Unie.
(22)
Toto nařízení by se mělo použít na podpory, které byly uděleny před jeho vstupem v platnost podnikům poskytujícím služby obecného hospodářského zájmu.
(23)
Pět let po vstupu tohoto nařízení v platnost hodlá Komise provést jeho přezkum,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Oblast působnosti a definice
1. Toto nařízení se použije na podporu udílenou podnikům poskytujícím služby obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy.
2. Toto nařízení se nevztahuje:
a)
na podporu poskytovanou podnikům činným v odvětvích rybolovu a akvakultury, na které se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 104/2000 (11);
b)
na podporu poskytovanou podnikům v oblasti prvovýroby zemědělských produktů;
c)
na podporu poskytovanou podnikům v oblasti zpracovávání zemědělských produktů a jejich uvádění na trh, a to v těchto případech:
i)
je-li výše podpory stanovena na základě ceny nebo množství produktů zakoupených od prvovýrobců nebo uvedených na trh danými podniky,
ii)
je-li poskytnutí podpory závislé na podmínce, že bude zčásti nebo zcela předána prvovýrobcům;
d)
na podporu na činnosti spojené s vývozem do třetích zemí nebo do členských států, zejména na podporu přímo spojenou s vyváženým množstvím, s vytvořením a provozem distribuční sítě nebo s jinými běžnými výdaji souvisejícími s vývozní činností;
e)
na podporu podmíněnou užitím domácích produktů na úkor produktů dovážených;
f)
na podporu poskytovanou podnikům v uhelném průmyslu vymezenou v rozhodnutí Rady 2010/787/EU (12);
g)
na podporu podnikům provozujícím silniční nákladní dopravu pro cizí potřebu;
h)
na podporu poskytovanou podnikům v obtížích.
Pokud jsou podniky činné v odvětvích uvedených v prvním pododstavci v písmenech a), b), c) nebo g) a zároveň i v jiných odvětvích nevyloučených z působnosti tohoto nařízení, toto nařízení se vztahuje pouze na podporu poskytovanou na tato jiná odvětví nebo činnosti za předpokladu, že členské státy vhodnými způsoby, jako je oddělení činností nebo rozlišení nákladů, zajistí, aby činnosti ve vyloučených odvětvích nebyly předmětem podpory de minimis podle tohoto nařízení.
3. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„zemědělskými produkty“ produkty uvedené v příloze I Smlouvy s výjimkou produktů rybolovu;
b)
„zpracováním zemědělských produktů“ jakékoli zpracování zemědělského produktu vedoucí ke vzniku produktu, který je též zemědělským produktem, s výjimkou činností probíhajících v zemědělských podnicích a potřebných pro přípravu živočišných nebo rostlinných produktů k prvnímu prodeji;
c)
„uváděním zemědělských produktů na trh“ přechovávání nebo vystavování produktu za účelem jeho prodeje, nabízení produktu k prodeji, dodávka produktu nebo jakýkoli další způsob jeho umístění na trh s výjimkou prvního prodeje prvovýrobcem dalším prodejcům nebo zpracovatelům a s výjimkou jakýchkoli činností souvisejících s přípravou produktu k tomuto prvnímu prodeji; prodej od prvovýrobce konečnému spotřebiteli se považuje za uvádění na trh, pokud k němu dojde v samostatných prostorách vyhrazených pro tento účel.
Článek 2
Podpora de minimis
1. Má se za to, že podpora udělovaná podnikům v souvislosti s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu nesplňuje všechna kritéria čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a proto je vyňata z oznamovací povinnosti podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy, jestliže splňuje podmínky stanovené v odstavcích 2 až 8 tohoto článku.
2. Celková výše podpory de minimis udělené jednomu podniku poskytujícímu služby obecného hospodářského zájmu nesmí v žádném tříletém účetním období přesáhnout částku 500 000 EUR.
Tento strop se uplatní nezávisle na formě podpory de minimis a nezávisle na tom, zda je podpora poskytnutá členským státem zcela nebo částečně financována ze zdrojů Unie. Období se stanoví podle účetních let používaných podnikem v příslušném členském státě.
3. Strop stanovený v odstavci 2 je vyjádřen jako grant v hotovosti. U všech použitých částek se jedná o hrubé částky, tj. před srážkou daně nebo jiných poplatků. Je-li podpora poskytnuta jinak než formou grantu, stanoví se její výše jako hrubý grantový ekvivalent.
Podpora vyplácená v několika splátkách se diskontuje na svou hodnotu v okamžiku poskytnutí. Úroková sazba, která se použije pro účely diskontace, je diskontní sazba platná v době poskytnutí grantu.
4. Toto nařízení se použije pouze na podporu, u níž lze předem přesně vypočítat hrubý grantový ekvivalent bez nutnosti provádět hodnocení rizik („transparentní podpora“). Konkrétně:
a)
podpora ve formě půjček se považuje za transparentní podporu de minimis, byl-li hrubý grantový ekvivalent vypočten na základě referenční sazby platné v době poskytnutí grantu;
b)
podpora ve formě kapitálových injekcí se nepovažuje za transparentní podporu de minimis s výjimkou případů, kdy celková částka injekce z veřejných prostředků nepřesáhne strop de minimis;
c)
podporu ve formě opatření týkajících se rizikového kapitálu nelze považovat za transparentní podporu de minimis s výjimkou případů, kdy je v rámci daného režimu rizikového kapitálu poskytován kapitál každému z cílových podniků pouze do stropu de minimis;
d)
jednotlivá podpora poskytnutá v rámci určitého režimu záruk podnikům, které nejsou podniky v obtížích, se považuje za transparentní podporu de minimis, jestliže zaručená část půjčky poskytnuté podle tohoto režimu nepřesáhne 3 750 000 EUR na jeden podnik. Pokud zaručená část příslušné půjčky tvoří pouze podíl tohoto stropu, má se za to, že hrubý grantový ekvivalent této záruky odpovídá témuž podílu stropu uvedeného v odstavci 2. Záruka nesmí převýšit 80 % půjčky. Režimy záruk se rovněž považují za transparentní, jestliže:
i)
před jejich prováděním byla metodika výpočtu hrubého grantového ekvivalentu záruk oznámena Komisi a schválena podle jiného nařízení přijatého Komisí v oblasti státní podpory a
ii)
schválená metodika výslovně řeší daný druh záruk a příslušných transakcí v kontextu používání tohoto nařízení.
5. Jestliže celková podpora de minimis udělená podle tohoto nařízení podniku poskytujícímu služby obecného hospodářského zájmu přesahuje strop stanovený v odstavci 2, nevztahují se na tuto podporu, a to ani na část, která tento strop nepřekračuje, výhody tohoto nařízení. Pro toto opatření podpory se v takovém případě výhod tohoto nařízení nelze dovolávat.
6. Podporu de minimis podle tohoto nařízení nelze kumulovat se státní podporou na tytéž způsobilé náklady, pokud by taková kumulace zvýšila intenzitu podpory nad míru intenzity, která je pro specifické okolnosti každého případu stanovena v nařízení o blokové výjimce nebo v rozhodnutí Komise.
7. Podporu de minimis podle tohoto nařízení lze kumulovat s podporou de minimis podle jiných nařízení o podpoře de minimis až do stropu stanoveného v odstavci 2.
8. Podporu de minimis udělenou podle tohoto nařízení nelze kumulovat s žádnou vyrovnávací platbou na tutéž službu obecného hospodářského zájmu bez ohledu na to, zda tato vyrovnávací platba představuje, nebo nepředstavuje státní podporu.
Článek 3
Sledování
1. Jestliže členský stát hodlá poskytnout některému podniku podporu de minimis podle tohoto nařízení, písemně jej informuje o navrhované výši podpory vyjádřené jako hrubý grantový ekvivalent, o službě veřejného hospodářského zájmu, k níž se vztahuje, a o charakteru de minimis této podpory a výslovně odkáže na toto nařízení citací jeho názvu a uvedením informace o jeho vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie. V případě, že se podpora de minimis podle tohoto nařízení poskytuje různým podnikům na základě určitého režimu a těmto podnikům jsou v rámci tohoto režimu poskytnuty různě vysoké individuální podpory, může se daný členský stát rozhodnout, že uvedenou povinnost splní informováním podniků o pevné částce odpovídající maximální částce podpory, která může být v daném režimu poskytnuta. V takovém případě se tato pevná částka použije při zjišťování, zda byl dodržen strop stanovený v čl. 2 odst. 2. Před udělením podpory členský stát obdrží od podniku poskytujícího službu obecného hospodářského zájmu prohlášení v písemné či elektronické podobě o jakýchkoli dalších podporách de minimis, které daný podnik poskytující služby obecného hospodářského zájmu obdržel během dvou předcházejících účetních let a daného účetního roku podle tohoto nařízení nebo podle jiných nařízení o podpoře de minimis.
Členský stát poskytne novou podporu de minimis podle tohoto nařízení teprve po přezkoumání, zda nová podpora nezvýší celkovou podporu de minimis, kterou podnik poskytující služby obecného hospodářského zájmu obdržel podle tohoto nařízení, nad strop stanovený v čl. 2 odst. 2 a zda jsou dodržena pravidla kumulace stanovená v čl. 2 odst. 6, 7 a 8.
2. Jestliže členský stát zřídil centrální rejstřík podpory de minimis obsahující úplné informace o všech podporách de minimis, které podnikům poskytujícím služby obecného hospodářského zájmu poskytly veškeré orgány daného členského státu, první pododstavec odstavce 1 se nepoužije od okamžiku, kdy rejstřík vykryje období tří let.
3. Členské státy zaznamenávají a shromažďují veškeré informace týkající se použití tohoto nařízení. Tyto záznamy musí obsahovat všechny informace, které prokáží, že byly splněny podmínky tohoto nařízení. Záznamy o individuálních podporách de minimis se archivují po dobu deseti účetních let ode dne jejich poskytnutí. Záznamy týkající se režimu podpory de minimis se archivují po dobu deseti let ode dne, kdy byla v rámci tohoto režimu poskytnuta poslední individuální podpora. Na písemnou žádost poskytne dotyčný členský stát Komisi ve lhůtě dvaceti pracovních dnů nebo v delší lhůtě, která je v žádosti stanovena, všechny informace, které Komise považuje za nezbytné k posouzení toho, zda byly dodrženy podmínky tohoto nařízení, zejména celková výše podpory de minimis, kterou podnik obdržel podle tohoto nařízení a podle jiných nařízení o podpoře de minimis.
Článek 4
Přechodná ustanovení
Toto nařízení se použije na podporu de minimis udělenou na poskytování služeb obecného hospodářského zájmu před jeho vstupem v platnost, pokud tato podpora splňuje všechny podmínky stanovené v článcích 1 a 2. Jakákoli podpora na poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, která tyto podmínky nesplňuje, bude posouzena v souladu s příslušnými rozhodnutími, rámci, pokyny, sděleními a oznámeními.
Po uplynutí platnosti tohoto nařízení je možné každou podporu de minimis, která splňuje podmínky tohoto nařízení, právoplatně provádět ještě dalších šest měsíců.
Článek 5
Vstup v platnost a doba platnosti
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se do 31. prosince 2018.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 25. dubna 2012.
A BIZOTTSÁG 360/2012/EU RENDELETE
(2012. április 25.)
az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. és 108. cikkének az általános gazdasági érdekű szolgáltatást nyújtó vállalkozások számára nyújtott csekély összegű támogatásokra való alkalmazásáról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződés 92. és 93. cikkének a horizontális állami támogatások bizonyos fajtáira történő alkalmazásáról szóló, 1998. május 7-i 994/98/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 2. cikke (1) bekezdésére,
e rendelet tervezetének közzétételét követően (2),
az állami támogatásokkal foglalkozó tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően,
mivel:
(1)
A 994/98/EK rendelet felhatalmazza a Bizottságot, hogy rendeletben állapítsa meg azt a küszöböt, amely alatt a támogatási intézkedéseket úgy kell tekinteni, hogy azok nem felelnek meg a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdésében meghatározott összes feltételnek, és ezért nem tartoznak a Szerződés 108. cikkének (3) bekezdésében előírt bejelentési eljárás alá.
(2)
Az említett rendelet alapján a Bizottság többek között elfogadta a Szerződés 87. és 88. cikkének a de minimis támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2006. december 15-i 1998/2006/EK rendeletet (3), amely három pénzügyi évre kedvezményezettenként 200 000 EUR-ban határozza meg a csekély összegű támogatás összegének általános felső határát.
(3)
Az állami támogatási szabályoknak a Szerződés 106. cikkének (2) bekezdése értelmében általános gazdasági érdekű szolgáltatásokat nyújtó vállalkozásokra való alkalmazásával kapcsolatos bizottsági tapasztalatok azt mutatják, hogy a csekély összegű támogatások 1998/2006/EK rendeletben meghatározott általános felső határától bizonyos esetekben eltérhet az a tényleges határ, amely alatt az ilyen vállalkozásoknak biztosított előny úgy ítélhető meg, hogy az nem befolyásolja a tagállamok közötti kereskedelmet, és/vagy nem torzítja a versenyt, illetve nem fenyeget a verseny torzulásával. Az ilyen előnyöknek valószínűleg legalább egy része az általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásához kapcsolódó többletköltségeket ellentételezi. Ezenkívül több, általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásának minősülő tevékenységet földrajzilag korlátozott területen végeznek. Ennélfogva helyénvaló, hogy az 1998/2006/EK rendelet mellett külön rendelet határozza meg az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokat nyújtó vállalkozásokra érvényes speciális csekély összegű támogatási szabályokat. Felső határt kell megállapítani a csekély összegű támogatás azon összegére vonatkozóan, amelyben az egyes vállalkozások meghatározott időtartam alatt részesülhetnek.
(4)
A Bizottság tapasztalatainak fényében úgy kell megítélni, hogy az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokat nyújtó vállalkozásoknak nyújtott támogatás nem befolyásolja a tagállamok közötti kereskedelmet és/vagy nem torzítja a versenyt, illetve nem fenyeget a verseny torzulásával, feltéve, hogy a kedvezményezett vállalkozás által az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásáért kapott támogatás teljes összege bármely három pénzügyi év időszakában nem haladja meg az 500 000 EUR-t. Tekintettel a közúti személyszállítási ágazat fejlődésére és az e téren nyújtott általános gazdasági érdekű szolgáltatások főként helyi jellegére, nem helyénvaló alacsonyabb felső határt alkalmazni erre az ágazatra, és indokolt az 500 000 EUR-s felső határ alkalmazása.
(5)
Az annak meghatározása céljából figyelembe veendő évek, hogy teljesül-e ez a felső határ, az érintett tagállamban az adózási szempontból a vállalkozás által alkalmazott pénzügyi évek. Az érintett hároméves időszakot „gördülő” módszerrel kell értékelni, tehát minden egyes új csekély összegű támogatás odaítélésekor az érintett pénzügyi évben, valamint az előző két pénzügyi évben odaítélt csekély összegű támogatás teljes összegét kell figyelembe venni. E célból figyelembe kell venni az adott tagállam által nyújtott támogatást, még akkor is, ha azt részben vagy teljesen uniós forrásokból finanszírozzák. A meghatározott csekély összeg felső határát meghaladó támogatás nem osztható fel több kisebb részre abból a célból, hogy a részek e rendelet hatálya alá tartozzanak.
(6)
Ez a rendelet kizárólag általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásához biztosított támogatásokra alkalmazandó. A kedvezményezett vállalkozást ezért írásban kell megbízni azon általános gazdasági érdekű szolgáltatással, amelyre tekintettel a támogatást nyújtják. Míg a megbízási okmánynak tájékoztatnia kell a vállalkozást a támogatáshoz kapcsolódó általános gazdasági érdekű szolgáltatásról, ugyanakkor nem szükséges részletesen tartalmaznia minden információt az Európai Unió működéséről szóló szerződés 106. cikke (2) bekezdésének az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásával megbízott egyes vállalkozások javára közszolgáltatás ellentételezése formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról szóló, 2011. december 20-i 2012/21/EU bizottsági határozatban (4) előírtak szerint.
(7)
Tekintettel a mezőgazdasági termékek elsődleges termelésének ágazatára, a halászati és akvakultúra ágazatokra, valamint a közúti árufuvarozás ágazatára alkalmazandó speciális szabályokra, arra a tényre, hogy az ezen ágazatokban működő vállalkozásokat ritkán bízzák meg általános gazdasági érdekű szolgáltatásokkal, valamint annak kockázatára, hogy ezen ágazatokban az e rendeletben meghatározott felső határnál alacsonyabb összegű támogatások is megfelelhetnek a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdésében foglalt feltételeknek, e rendelet ezen ágazatokra nem alkalmazandó. Amennyiben azonban a vállalkozások a mezőgazdasági termékek elsődleges termelésének ágazatában, a halászati, az akvakultúra vagy a közúti árufuvarozási, illetve egyéb ágazatokban vagy tevékenységi területeken egyaránt működnek, ez a rendelet azokra az egyéb ágazatokra vagy tevékenységekre (mint például a tengeri hulladékgyűjtés) alkalmazandó, feltéve, hogy a tagállamok - megfelelő eszközökkel, úgymint a tevékenységek szétválasztása vagy a költségek megkülönböztetése - biztosítják, hogy az e rendelet hatálya alól kizárt ágazatokban végzett tevékenységek e rendelet alapján nem részesülnek csekély összegű támogatásban. A tagállamok különösen úgy tehetnek eleget ennek a kötelezettségnek, hogy a csekély összegű támogatás összegét a szolgáltatásnyújtás ésszerű profitot tartalmazó költségének ellentételezésére korlátozzák. Ez a rendelet nem alkalmazandó a szénágazatra, tekintettel annak speciális jellemzőire és arra, hogy az ezen ágazatokban működő vállalkozásokat ritkán bízzák meg általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásával.
(8)
Tekintettel a mezőgazdasági termékek és a nem mezőgazdasági termékek feldolgozása és forgalmazása közötti hasonlóságokra, e rendelet alkalmazandó a mezőgazdasági termékek feldolgozására és forgalmazására, feltéve, hogy teljesülnek bizonyos feltételek. Ebből a szempontból sem a termék első eladásához szükséges, a mezőgazdasági üzemben végzett tevékenységek, mint például gabonafélék betakarítása, vágása, cséplése vagy tojások csomagolása, sem pedig a viszonteladóknak és feldolgozóknak történő első eladás nem tekinthető feldolgozásnak vagy forgalmazásnak.
(9)
A Bíróság megállapította (5), hogy ha az Unió jogszabályt alkotott valamely mezőgazdasági ágazat piacának közös szervezéséről, a tagállamok kötelesek tartózkodni olyan intézkedések meghozatalától, amelyek azt sérthetik, vagy amelyek az alól kivételeket teremthetnek. Ennél az oknál fogva a rendelet nem alkalmazható olyan támogatásra, amelynek összege a piacon beszerzett vagy forgalmazott termékek ára vagy mennyisége alapján kerül megállapításra. Olyan csekély összegű támogatásra sem alkalmazható, amelyet kötelező megosztani az elsődleges termelőkkel.
(10)
E rendelet nem alkalmazható a csekély összegű exporttámogatásokra, illetve az importtermékekkel szemben a belföldi termékeket előnyben részesítő csekély összegű támogatásokra.
(11)
E rendelet nem alkalmazandó a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (6) értelmében nehéz helyzetben lévő vállalkozásokra, mivel nem helyénvaló működési támogatást nyújtani szerkezetátalakítási koncepcióval nem rendelkező, nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak, és mivel nehézségek állnak fenn az ilyen típusú vállalkozásoknak nyújtott támogatás bruttó támogatástartalmának meghatározásához kapcsolódóan.
(12)
A Szerződés 107. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozó támogatásokra vonatkozó elvekkel összhangban a csekély összegű támogatást akkor kell odaítéltnek tekinteni, amikor az alkalmazandó nemzeti jogrendszer értelmében a támogatás igénybevételének jogát a vállalkozásra ruházzák.
(13)
A különböző uniós szabályokban megszabott maximális támogatási intenzitás kijátszásának elkerülése érdekében a csekély összegű támogatás ugyanazon elszámolható költségek tekintetében nem halmozható állami támogatással, ha az ilyen jellegű halmozódás olyan támogatási intenzitást eredményezne, amely meghaladja a csoportmentességi rendeletben vagy a Bizottság által elfogadott határozatban az egyes esetek meghatározott körülményeire vonatkozóan megállapított támogatási intenzitást.
(14)
E rendelet nem korlátozhatja az 1998/2006/EK rendelet általános gazdasági érdekű szolgáltatást nyújtó vállalkozásokra való alkalmazását. A tagállamok eldönthetik, hogy az általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásáért biztosított támogatásra vonatkozóan ezt a rendeletet vagy az 1998/2006/EK rendeletet alkalmazzák.
(15)
Az Altmark-ügyben hozott ítéletében (7) a Bíróság olyan feltételeket állapított meg, amelyek megvalósulása esetén az általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásának ellentételezése nem minősül állami támogatásnak. Ezek a feltételek biztosítják, hogy hatékony vállalkozásoknál az általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásának vonatkozásában felmerült nettó költségekre korlátozott ellentételezés a Szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmében nem minősül állami támogatásnak. Az ezen nettó költségeken felüli ellentételezés állami támogatásnak minősül, amelyet az alkalmazandó uniós szabályok alapján összeegyeztethetőnek lehet nyilvánítani. Annak elkerülése érdekében, hogy e rendeletet az Altmark-ügyben hozott ítéletben megállapított feltételek kijátszására alkalmazzák, valamint hogy az e rendelet alapján nyújtott csekély összegű támogatás az ugyanazon általános gazdasági érdekű szolgáltatásra vonatkozó egyéb ellentételezéssel való halmozódása miatt érintse a kereskedelmet, az e rendelet hatálya alá tartozó csekély összegű támogatás ugyanazon szolgáltatással összefüggésben semmilyen más ellentételezéssel nem halmozható, függetlenül attól, hogy az Altmark-ügyben hozott ítélet értelmében állami támogatásnak minősül-e vagy sem, illetve hogy a 2012/21/EU határozat vagy a közszolgáltatás ellentételezése formájában nyújtott állami támogatásról szóló európai uniós keretszabályról szóló bizottsági közlemény (8) értelmében összeegyeztethető állami támogatásnak minősül-e. Ennélfogva e rendelet nem alkalmazandó az olyan általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtására kapott ellentételezésre, amellyel összefüggésben más típusú ellentételezést is nyújtanak, kivéve ha az egyéb ellentételezés más csekély összegű támogatásról szóló rendeletek alapján csekély összegű támogatásnak minősül és az e rendeletben meghatározott halmozhatósági szabályokat betartják.
(16)
Az átláthatóság, az egyenlő bánásmód és a csekély összegű támogatás felső határának helyes alkalmazása céljából célszerű, hogy valamennyi tagállam ugyanazt a számítási módszert alkalmazza. Az ilyen számítás megkönnyítése érdekében és a csekély összegű támogatási szabály alkalmazása jelenlegi gyakorlatának megfelelően a készpénzben nem megjelenő vissza nem térítendő támogatási összegeket bruttó támogatástartalomra számolják át. A vissza nem térítendő támogatásokon kívüli, átlátható formában nyújtott támogatások vagy a több részletben fizetendő támogatások támogatástartalmának kiszámításakor az ilyen jellegű támogatás odaítélése idején érvényes piaci kamatlábat kell alkalmazni. Az állami támogatásra vonatkozó szabályok egységes, átlátható és egyszerű alkalmazása érdekében e rendelet alkalmazásában a piaci kamatlábak tekintendők referencia-kamatlábnak, a jelenleg a referencia-kamatláb és a leszámítolási kamatláb megállapítási módjának módosításáról szóló bizottsági közleményben (9) meghatározottaknak megfelelően.
(17)
Az átláthatóság, az egyenlő bánásmód és a hatékony ellenőrzés céljából célszerű, hogy e rendelet csak az átlátható formában nyújtott csekély összegű támogatásokra legyen alkalmazandó. Átlátható formában nyújtott támogatás az a támogatás, amely esetében előre kiszámítható a bruttó támogatástartalom pontos összege anélkül, hogy szükség lenne kockázatértékelés elvégzésére. Ilyen pontos számítás végezhető például vissza nem térítendő támogatás, kamattámogatások és felső határhoz kötött adómentesség esetében. A tőkeinjekciókból álló támogatás nem tekintendő átlátható formában nyújtott csekély összegű támogatásnak, kivéve ha az állami tőkeinjekció teljes összege alacsonyabb a meghatározott csekély összeg felső határánál. A kockázatitőke-befektetési intézkedésekből álló támogatás a kis- és középvállalkozásokba történő kockázatitőke-befektetések előmozdítását célzó állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (10) alapján nem tekinthető átlátható formában nyújtott csekély összegű támogatásnak, kivéve ha az érintett kockázatitőke-befektetési program minden egyes célvállalkozásnak csupán a csekély összeg felső határáig nyújt tőkét. A hitelekből álló támogatást átlátható formában nyújtott csekély összegű támogatásként kell kezelni, amennyiben a bruttó támogatástartalmat a támogatás odaítélésekor érvényes piaci kamatok alapján számították ki.
(18)
Szükséges jogbiztonságot teremteni azon kezességvállalási programok számára, amelyekről feltételezhető, hogy nem érintik a kereskedelmet és nem torzítják a versenyt, és amelyek lehetséges hatásainak megbízható vizsgálatához elegendő adat áll rendelkezésre. E rendeletben ezért a csekély összegű támogatások 500 000 EUR összegű felső határa helyett az alapul szolgáló egyedi hitel kezességgel biztosított összegén alapuló speciális felső határról kell rendelkezni. Ezt a felső határt olyan módszer alapján kell kiszámolni, amely értékeli az életképes vállalkozásoknak nyújtott hiteleket fedező kezességvállalási programok támogatástartalmát. A kezességvállalásra vonatkozó speciális felső határ megállapításának alapjául szolgáló módszert és adatokat úgy kell meghatározni, hogy kizárják alkalmazási körükből azokat a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat, amelyeket a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás említ. Ezért ez a speciális felső határ nem alkalmazható sem a kezességvállalási programon kívül nyújtott egyedi támogatásokra, sem a nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak nyújtott támogatásra, sem pedig az alapul szolgáló, hitelnek nem számító ügyletekre vonatkozó olyan kezességvállalásokra, mint például a tőkeműveletekre adott garanciák. A speciális felső határt azon tény alapján kell meghatározni, hogy - figyelembe véve a 13 %-os maximális kamatszintet (nettó nemfizetési hányad), amely az uniós kezességvállalási programok tekintetében a legrosszabb esetet képviseli - a 3 750 000 EUR összegű kezességvállalás esetében úgy lehet tekinteni, hogy bruttó támogatástartalma azonos az 500 000 EUR-s csekély összegű felső határral. Csak az alapul szolgáló hitel legfeljebb 80 %-át lefedő kezességvállalások tartozhatnak e speciális felső határ hatálya alá. A tagállamok a kezességvállalás bruttó támogatástartalmának meghatározására használhatnak olyan módszertant is, amelyet a Bizottság annak bejelentése után elfogadott valamely, az állami támogatásokra vonatkozó bizottsági rendelet alapján, ha a jóváhagyott módszertan kifejezetten a szóban forgó kezességvállalás- és alapügylettípusra vonatkozik e rendelet alkalmazásával összefüggésben.
(19)
A tagállam által tett bejelentést követően a Bizottság megvizsgálhatja, vajon a támogatási intézkedés, amely nem tartalmaz vissza nem térítendő támogatást, kölcsönt, kezességvállalást, tőkeinjekciót, kockázatitőke-befektetést vagy felső határhoz kötött adómentességet, olyan bruttó támogatástartalomhoz vezet-e, amely nem haladja meg a csekély összeg felső határát, és ezért e rendelet rendelkezéseinek hatálya alá tartozhat.
(20)
A Bizottság feladata, hogy biztosítsa az állami támogatási szabályok betartását, különös tekintettel a csekély összegű támogatásokra vonatkozó szabályok alapján nyújtott támogatások e szabályoknak való megfelelésére. Az Európai Unióról szóló szerződés 4. cikkének (3) bekezdésében megállapított együttműködési elvnek megfelelően a tagállamoknak e feladat megvalósítását a szükséges eszközök megalkotása révén kell segíteniük annak érdekében, hogy az ugyanazon vállalkozásnak általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásáért folyósított csekély összegű támogatás teljes összege ne haladja meg az összességében megengedett felső határt. E célból és annak biztosítása érdekében, hogy megfeleljenek a más csekély összegű támogatásról szóló rendeletek alapján nyújtott csekély összegű támogatásokkal való halmozhatóságról szóló rendelkezéseknek, csekély összegű támogatás e rendelet alapján történő nyújtásakor a tagállamoknak e rendeletre hivatkozva tájékoztatniuk kell az érintett vállalkozást a támogatás összegéről és csekély összegű jellegéről. Ezen túlmenően a támogatás nyújtását megelőzően az érintett tagállamnak a vállalkozástól nyilatkozatot kell beszereznie a szóban forgó és az azt megelőző két pénzügyi év során az e rendelet vagy más csekély összegű támogatásról szóló rendelet alapján kapott egyéb csekély összegű támogatásokról. Alternatív megoldásként a tagállamok a felső határ betartását központi nyilvántartás segítségével is ellenőrizhetik.
(21)
Ez a rendelet az uniós közbeszerzési jog követelményeinek vagy a Szerződésből, illetve az uniós ágazati jogszabályokból eredő további követelményeknek a sérelme nélkül alkalmazandó.
(22)
E rendeletet alkalmazni kell az általános gazdasági érdekű szolgáltatást nyújtó vállalkozásoknak a rendelet hatálybalépése előtt nyújtott támogatásokra is.
(23)
A Bizottság e rendeletet a hatálybalépését követő 5 év elteltével szándékozik felülvizsgálni,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Hatály és fogalommeghatározások
(1) E rendelet a Szerződés 106. cikkének (2) bekezdése értelmében általános gazdasági érdekű szolgáltatást nyújtó vállalkozásoknak nyújtott támogatásokra alkalmazandó.
(2) E rendelet nem alkalmazandó:
a)
a 104/2000/EK tanácsi rendelet (11) hatálya alá tartozó, a halászati vagy az akvakultúra ágazatban tevékenységet végző vállalkozásoknak nyújtott támogatásra;
b)
a mezőgazdasági termékek elsődleges termelésével foglalkozó vállalkozásoknak nyújtott támogatásra;
c)
a mezőgazdasági termékek feldolgozásával és forgalmazásával foglalkozó vállalkozásoknak nyújtott támogatásra, a következő esetekben:
i.
amennyiben a támogatás összege az elsődleges termelőktől beszerzett vagy az érintett vállalkozások által forgalmazott ilyen termékek ára vagy mennyisége alapján kerül rögzítésre,
ii.
amennyiben a támogatás feltétele az elsődleges termelőkre történő teljes vagy részleges áthárítás;
d)
a harmadik országokba vagy tagállamokba irányuló exporttal kapcsolatos tevékenységekhez nyújtott támogatásra, nevezetesen az exportált mennyiségekhez, az értékesítési hálózat kialakításához és működtetéséhez vagy az exporttevékenységgel összefüggésben felmerülő egyéb folyó kiadásokhoz közvetlenül kapcsolódó támogatásra;
e)
az importárukkal szemben belföldi áru felhasználásához kötött támogatásra;
f)
a 2010/787/EU tanácsi határozat (12) értelmében a szénágazatban tevékenységet végző vállalkozásoknak nyújtott támogatásra;
g)
a közúti kereskedelmi árufuvarozást végző vállalkozások számára nyújtott támogatásra;
h)
a nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak nyújtott támogatásra.
Amennyiben a vállalkozások az első albekezdés a), b), c) vagy g) pontjában említett ágazatokban, valamint az e rendelet alkalmazásának hatálya alól ki nem zárt ágazatokban egyaránt végeznek tevékenységet, ez a rendelet csak az azokra az egyéb ágazatokra vagy tevékenységekre tekintettel nyújtott támogatásra alkalmazandó, feltéve, hogy a tagállamok - megfelelő eszközökkel, úgymint a tevékenységek szétválasztása vagy a költségek megkülönböztetése - biztosítják, hogy az e rendelet hatálya alól kizárt ágazatokban végzett tevékenységek e rendelet alapján nem részesülnek csekély összegű támogatásban.
(3) E rendelet alkalmazásában:
a) „mezőgazdasági termékek”: a Szerződés I. mellékletében felsorolt termékek, kivéve a halászati termékeket;
b) „mezőgazdasági termék feldolgozása”: mezőgazdasági terméken végrehajtott bármely olyan művelet, amelynek eredményeként keletkező termék szintén mezőgazdasági termék, kivéve a mezőgazdasági üzemben végzett, az állati vagy növényi eredetű termék első eladásának előkészítéséhez szükséges tevékenységeket;
c) „mezőgazdasági termék forgalmazása”: eladás céljából történő birtoklás vagy bemutatás, eladási ajánlat, szállítás vagy a forgalomba hozatalt elősegítő bármely egyéb tevékenység, kivéve az elsődleges termelő részéről a viszonteladóknak vagy feldolgozóknak történő első eladást és az első eladást előkészítő tevékenységeket; az elsődleges termelő részéről a végső fogyasztónak történő eladást forgalmazásnak kell tekinteni, amennyiben az e célra fenntartott külön helyszínen történik.
2. cikk
Csekély összegű támogatás
(1) Amennyiben az e cikk (2)-(8) bekezdésében meghatározott feltételek teljesülnek, a vállalkozás számára az általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásával kapcsolatosan nyújtott támogatás úgy tekintendő, hogy az nem teljesíti a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdésében meghatározott valamennyi feltételt, ezért mentesül a Szerződés 108. cikkének (3) bekezdésében foglalt bejelentési követelmény alól.
(2) Bármely három pénzügyi év időszakában bármely általános gazdasági érdekű szolgáltatást nyújtó vállalkozás részére nyújtott csekély összegű támogatás teljes összege nem haladhatja meg az 500 000 EUR-t.
E felső határ a csekély összegű támogatás formájától függetlenül alkalmazandó, valamint tekintet nélkül arra, hogy a tagállam által nyújtott támogatást teljesen vagy részben uniós eredetű forrásokból finanszírozzák. A figyelembe veendő időszakot azon pénzügyi évek alapján kell meghatározni, amelyeket az adott vállalkozás az érintett tagállamban alkalmaz.
(3) A (2) bekezdésben meghatározott felső határt készpénzben odaítélt vissza nem térítendő támogatásként kell kifejezni. Minden felhasznált számadatnak bruttó, azaz adózás vagy egyéb levonás előtti összegnek kell lennie. Ha a támogatást nem vissza nem térítendő támogatás formájában nyújtják, akkor a támogatás összege a bruttó támogatástartalommal azonos.
A több részletben fizetendő támogatást az odaítélésének időpontjában érvényes értékére kell diszkontálni. A diszkontálásra használt kamatláb a támogatás odaítélésekor érvényes diszkontráta.
(4) E rendelet csak olyan támogatásokra alkalmazandó, amelyeknél előzetesen pontosan kiszámítható a bruttó támogatástartalom anélkül, hogy kockázatértékelést kellene végezni (átlátható formában nyújtott támogatás). Ezek különösen a következők:
a)
a hitelekből álló támogatás átlátható formában nyújtott csekély összegű támogatásként tekintendő, amennyiben a bruttó támogatástartalmat a támogatás odaítélésekor érvényes referencia-kamatláb alapján számították ki;
b)
a tőkeinjekciókból álló támogatás nem tekinthető átlátható formában nyújtott csekély összegű támogatásnak, kivéve ha az állami tőkeinjekció teljes összege nem haladja meg a csekély összeg felső határát;
c)
a kockázatitőke-befektetési intézkedésekből álló támogatás nem tekinthető átlátható formában nyújtott csekély összegű támogatásnak, kivéve ha az érintett kockázatitőke-befektetési program minden egyes célvállalkozásnak csupán a csekély összeg felső határáig nyújt tőkét;
d)
kezességvállalási program keretében a nem nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak nyújtott egyedi támogatás csak akkor kezelendő átlátható formában nyújtott csekély összegű támogatásként, ha az alapul szolgáló hitel ilyen program keretében kezességgel biztosított része vállalkozásonként nem haladja meg a 3 750 000 EUR-t. Ha az alapul szolgáló hitel kezességgel biztosított része e felső határnak csak egy hányada, a kezességvállalás bruttó támogatástartalma úgy tekintendő, hogy a (2) bekezdésben meghatározott felső határ ugyanazon hányadának felel meg. A kezességvállalás nem haladhatja meg az alapul szolgáló hitel 80 %-át. A kezességvállalási programok szintén átlátható formában nyújtott támogatásnak tekintendők, ha:
i.
a program végrehajtását megelőzően a kezességvállalások bruttó támogatástartalmának kiszámítására használt módszert egy másik, állami támogatásokról szóló bizottsági rendelet alapján bejelentették, és azt a Bizottság elfogadta; valamint
ii.
a jóváhagyott módszer kifejezetten e rendelet alkalmazásával összefüggésben foglalkozik a szóban forgó kezességvállalások és alapul szolgáló ügyletek típusaival.
(5) Amennyiben az általános gazdasági érdekű szolgáltatást nyújtó vállalkozásnak e rendelet alapján nyújtott csekély összegű támogatás teljes összege meghaladja a (2) bekezdésben meghatározott felső határt, erre az összegre nem alkalmazhatók az e rendeletben biztosított előnyök, és az említett felső határt meg nem haladó töredékösszegre sem. Ilyen esetben az adott támogatási intézkedésre az e rendeletben biztosított előnyök nem igényelhetők.
(6) Azonos elszámolható költségek tekintetében az e rendelet szerinti csekély összegű támogatás nem halmozható állami támogatással, ha az ilyen jellegű halmozódás olyan támogatási intenzitást eredményezne, amely meghaladja a Bizottság által elfogadott határozatban vagy csoportmentességi rendeletben az egyes esetek meghatározott körülményeire vonatkozóan rögzített támogatási intenzitást.
(7) Az e rendelet szerinti csekély összegű támogatás a (2) bekezdésben meghatározott felső határig halmozható más csekély összegű támogatásról szóló rendeletek szerinti csekély összegű támogatással.
(8) Az e rendelet szerinti csekély összegű támogatás nem halmozható ugyanazon általános gazdasági érdekű szolgáltatáshoz kapcsolódó bármiféle ellentételezéssel, függetlenül attól, hogy az ellentételezés állami támogatásnak minősül-e vagy sem.
3. cikk
Ellenőrzés
(1) Amennyiben valamely tagállam e rendelet alapján csekély összegű támogatást szándékozik nyújtani egy vállalkozásnak, írásban értesítenie kell az adott vállalkozást a támogatás bruttó támogatástartalomban kifejezett előrelátható összegéről, az általános gazdasági érdekű szolgáltatásról, amelyre tekintettel a támogatást nyújtja és a támogatás csekély összegű jellegéről, kifejezetten hivatkozva e rendeletre, valamint megadva annak címét, továbbá az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését. Amennyiben e rendelet alapján a csekély összegű támogatást valamely program keretében különböző vállalkozásoknak nyújtják, és e vállalkozásoknak az említett program keretében különböző összegű egyedi támogatásokat nyújtanak, az érintett tagállam e kötelezettség teljesítése érdekében választhatja azt, hogy a vállalkozásokkal egy meghatározott, a program keretében nyújtható maximális támogatás összegének megfelelő összeget közöl. Ilyen esetben a meghatározott összeg annak megállapítására szolgál, hogy a 2. cikk (2) bekezdésében meghatározott felső határt betartották-e. A támogatás nyújtását megelőzően a tagállam az általános gazdasági érdekű szolgáltatást nyújtó vállalkozástól írásos vagy elektronikus formában készített nyilatkozatot szerez be az érintett vállalkozás által a megelőző két pénzügyi évben és a folyó pénzügyi évben az e rendelet vagy más csekély összegű támogatásról szóló rendeletek alapján kapott valamennyi egyéb csekély összegű támogatásról.
A tagállam e rendelet alapján csak akkor nyújthat újabb csekély összegű támogatást, ha megbizonyosodott arról, hogy ezáltal az érintett vállalkozásnak nyújtott csekély összegű támogatás összege nem haladja meg a 2. cikk (2) bekezdésében meghatározott felső határt, valamint teljesülnek a 2. cikk (6), (7) és (8) bekezdésében előírt halmozhatósági szabályok.
(2) Amennyiben egy tagállam a csekély összegű támogatásokról olyan központi nyilvántartást vezet, amely teljes körűen tartalmazza a tagország bármely hatósága által az általános gazdasági érdekű szolgáltatást nyújtó vállalkozások számára nyújtott valamennyi csekély összegű támogatással kapcsolatos információkat, az (1) bekezdés első albekezdése attól az időponttól fogva nem alkalmazandó, hogy a nyilvántartás hároméves időszakot fed le.
(3) A tagállamok összegyűjtik és rögzítik az e rendelet alkalmazásával kapcsolatos összes információt. Minden olyan információt rögzítenek, amely szükséges annak bizonyításához, hogy e rendelet feltételei teljesültek. Az egyedi csekély összegű támogatásokkal kapcsolatos adatokat az adott támogatás odaítélésének időpontjától számított 10 pénzügyi évig kell megőrizni. A csekély összegű támogatási programok adatait a program keretében nyújtott utolsó egyedi támogatás odaítélésének időpontjától számított 10 évig kell megőrizni. Írásbeli kérelemre az érintett tagállam 20 munkanapon, vagy a kérelemben rögzített hosszabb határidőn belül a Bizottság rendelkezésére bocsát minden olyan információt - különösen az egyes vállalkozások által az e rendelet és más csekély összegű támogatásról szóló rendeletek értelmében kapott csekély összegű támogatások teljes összegét -, amelyet a Bizottság szükségesnek tart annak a megvizsgálásához, hogy e rendelet feltételei teljesültek-e.
4. cikk
Átmeneti rendelkezések
E rendelet az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásához a hatálybalépése előtt nyújtott csekély összegű támogatásra is alkalmazandó, amennyiben az ilyen támogatás teljesíti az 1. és 2. cikkben megállapított feltételeket. Az e feltételeket nem teljesítő, általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásához biztosított támogatást a vonatkozó határozatokkal, keretszabályokkal, iránymutatásokkal és közleményekkel összhangban kell megvizsgálni.
E rendelet időbeli hatályának lejártát követően az e rendelet feltételeit teljesítő valamennyi csekély összegű támogatás további hat hónapig érvényesen végrehajtható.
5. cikk
Hatálybalépés és időbeli hatály
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő harmadik napon lép hatályba.
Ezt a rendeletet 2018. december 31-ig kell alkalmazni.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2012. április 25-én.