ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 26. ledna 2011
o státní podpoře Německa C 7/10 (ex CP 250/09 a NN 5/10) „Zákon o dani z příjmu právnických osob (KStG), systém převodu daňových ztrát („Sanierungsklausel“)“
(oznámeno pod číslem K(2011) 275)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/527/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii a Smlouvu o fungování Evropské unie (SFEU), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (2),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
V dopisech ze dne 5. srpna 2009 a 30. září 2009 Komise požádala Německo o informace k § 8c zákona o dani z příjmu právnických osob (dále jen „KStG“ (Körperschaftsteuergesetz)). Německé orgány odpověděly dopisy ze dne 20. srpna 2009 a 5. listopadu 2009. Rozhodnutím ze dne 24. února 2010 zahájila Komise ohledně podpory formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
(2)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Zároveň byly zúčastněné strany vyzvány k podání připomínek.
(3)
Německé orgány zaslaly své připomínky dopisem ze dne 9. dubna 2010.
(4)
Ve dnech 9. dubna a 3. června 2010 se v Bruselu uskutečnila dvě setkání se zástupci Německa. Další informace Německo poskytlo dne 2. července 2010. Komise neobdržela žádné připomínky zúčastněných stran.
2. POPIS OPATŘENÍ
2.1 Souvislosti
(5)
Zdanění podniků v Německu probíhá v zásadě na základě zákona o dani z příjmu (dále jen „EStG“ (Einkommensteuergesetz)) a KStG. Podle § 10d odst. 2 EStG lze ztráty zaznamenané v jednom fiskálním roce převést, tj. zdanitelné příjmy v následujících zdaňovacích obdobích je možné podle principu daňové způsobilosti snížit započtením ztrát celkem až o 1 mil. EUR ročně. Tuto možnost převodu ztrát mají podle § 8 odst. 1 KStG také podniky, na které se vztahuje daň z příjmu právnických osob.
(6)
Možnost převodu ztrát vedla k tomu, že byly kupovány podniky, které již před dlouhou dobou ukončily veškerou činnost, avšak stále ještě vlastnily převody ztrát (tzv. zastřešující společnosti (empty-shell companies)).
(7)
Aby se zabránilo nákupu takových zastřešujících společností, omezil německý zákonodárce v roce 1997 možnost převodu ztrát tím, že do § 8 odst. 4 KStG zavedl tzv. pravidlo pro nákup zastřešujících společností. Toto pravidlo omezilo možnost převodu ztrát na podniky, které byly právně a hospodářsky totožné s podnikem, jenž ztrátu zaznamenal. Neobsahuje sice definici pojmu „hospodářsky totožný“, ale obsahuje jeden negativní příklad a dva pozitivní.
a)
O hospodářskou totožnost se nejedná, pokud se převádí více než polovina podílů kapitálové společnosti a pokud kapitálová společnost pokračuje ve své hospodářské činnosti nebo ji znovu zahájí s převážně novým majetkem podniku.
b)
Naopak o hospodářskou totožnost se jedná, pokud vklad nového majetku podniku slouží pouze k ozdravení hospodářské činnosti, která způsobila zbývající odpočet ztráty, a pokud tento subjekt v následujících pěti letech pokračuje v hospodářské činnosti v objemu srovnatelném s celkovým obrazem hospodářských poměrů.
c)
O hospodářskou totožnost je jedná rovněž tehdy, když nabyvatel, namísto aby vložil do podniku nový majetek, vyrovná ztráty, které ztrátovému podniku vznikly.
(8)
Oba poslední příklady byly společně označeny jako „systém převodu daňových ztrát“ (Sanierungsklausel).
(9)
§ 8 odst. 4 KStG byl s účinností od 1. ledna 2008 zrušen zákonem o reformě podnikových daní z roku 2008.
(10)
Tímto zákonem o reformě podnikových daní byl také zaveden nový § 8c odst. 1 KStG, jenž oproti bývalému § 8 odst. 4 KStG podstatně silněji omezuje možnost převodu ztrát v případě nabytí podílů. Nové ustanovení stanoví:
a)
Nevyužité ztráty nejsou vůbec odpočitatelné, bylo-li převedeno na nabyvatele více než 50 % upsaného kapitálu, členských práv, podílnických práv nebo hlasovacích práv v určitém subjektu.
b)
Bylo-li během pětiletého období převedeno více než 25 %, avšak maximálně 50 % upsaného kapitálu, členských práv, podílnických práv nebo hlasovacích práv v určitém subjektu, zanikají nevyužité ztráty poměrně k výši procentuální změny ve vlastnictví podílů.
(11)
Nová úprava zpočátku nepředpokládala žádnou výjimku pro podniky, v nichž došlo zároveň k restrukturalizaci i k významným změnám ve struktuře podílníků.
(12)
Po odůvodnění zákona, které schválil německý Spolkový sněm spolu se zákonem o reformě podnikových daní z roku 2008, byl § 8 odst. 4 KStG nahrazen následnou úpravou § 8c odst. 1 KStG, aby se režim zjednodušil (odůvodnění zákona naznačuje, že z praktického použití § 8 odst. 4 KStG vyplynuly četné složité právní otázky) a aby se cíleně postupovalo proti zneužití (4). Zákonodárce si byl vědom toho, že tato úprava znamená, že při restrukturalizaci podniků v obtížích spojené s nabytím účasti už nebude možné převádět ztráty. To však bylo považováno za přijatelné, neboť daňové orgány se mohly vzdát daňových pohledávek v takových případech na základě spravedlivého nároku i bez výslovné zákonné úpravy (5).
2.2 Opatření
(13)
V červnu 2009 bylo úpravou § 8c KStG zavedeno ustanovení jako § 8c odst. 1a KStG, podle něhož je i nadále možný převod ztrát, pokud účelem nabytí podniku v obtížích je jeho restrukturalizace. Tato úprava byla součástí zákona o nižším zatížení občanů v oblasti zdravotního pojištění (Bürgerentlastungsgesetz Krankenversicherung) (6). Nové ustanovení je rovněž označováno jako systém převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel), případně jako nový systém převodu daňových ztrát (aby se odlišilo od předchozího režimu v § 8 odst. 4 KStG). Tímto byla vytvořena výjimka pro omezení převodu ztrát zavedené § 8c odst. 1 KStG od 1. ledna 2008.
(14)
Podle § 8c odst. 1a KStG smí právnická osoba převést ztráty za těchto podmínek také v případě změn ve vlastnictví podílů spadajících pod § 8c odst. 1 KStG:
a)
účelem nabytí podílů je restrukturalizace subjektu (7);
b)
podnik je v okamžiku nabytí podílů v platební neschopnosti nebo je nadměrně zadlužený, nebo je těmito jevy ohrožen (8);
c)
zásadní struktury podniku zůstanou zachovány, což předpokládá, že
-
subjekt se řídí uzavřenou podnikovou dohodou obsahující ustanovení o zachování pracovních míst, nebo
-
je v prvních pěti letech po nabytí podílů zachováno 80 % pracovních míst (měřeno průměrným ročním objemem mezd), nebo
-
je během dvanácti měsíců do podniku vložen značný majetek nebo jsou odepsány závazky, které ještě mají hodnotu; o vložení značného majetku do podniku se jedná tehdy, když nový majetek podniku odpovídá nejméně 25 % aktiv předcházejícího hospodářského roku; zpětné převody kapitálové společnosti, ke kterým dojde během tří let po vkladu nového majetku podniku, snižují hodnotu vloženého majetku;
d)
v průběhu pěti let po nabytí podílů nedojde ke změně odvětví činnosti;
e)
podnik v okamžiku nabytí podílů neukončil hospodářskou činnost.
(15)
§ 8c odst. 1a KStG vstoupil v platnost 10. července 2009 a platí zpětně od 1. ledna 2008.
(16)
§ 8c odst. 1a KStG byl původně zaveden jen dočasně do 31. prosince 2009. Dne 22. prosince 2009 však německý Spolkový sněm schválil v rámci zákona o urychlení růstu z roku 2009 (Wachstumsbeschleunigungsgesetz 2009) (9) ustanovení, které zrušilo příslušné ustanovení KStG o skončení platnosti.
(17)
V této souvislosti je třeba poznamenat, že ztráty, které lze převést, mohou být započítány pouze proti ziskům restrukturalizovaného podniku. Nabyvatel nemůže tyto ztráty započítat proti svým vlastním ziskům.
(18)
To platí i tehdy, když nabyvatel konsoliduje své daňové závazky na úrovni koncernu, neboť § 15 věta 1 č. 1 KStG zakazuje převod ztrát, pokud je společnost součástí daňové jednotky (10).
(19)
Podle německých právních předpisů o dani z příjmu právnických osob však takové ztráty nezanikají; jsou pouze „zmraženy“ na úrovni daňové jednotky a mohou být použity, jakmile už podnik není konsolidován. U těchto „zmražených“ ztrát neexistuje žádná lhůta pro převod.
(20)
Nabyvatel je § 8c odst. 1a KStG nepřímo zvýhodňován, neboť se daňové zatížení restrukturalizovaného podniku po úspěšném ukončení restrukturalizace snižuje. Kromě toho může nabyvatel samozřejmě zcela nebo částečně začlenit svou hospodářskou činnost do získaného podniku a tímto způsobem využít převedených ztrát.
2.3 Porovnání ustanovení § 8c odst. 1a KStG a § 8 odst. 4 KStG
(21)
Nové režim podle § 8c odst. 1a KStG se odlišuje od předchozího pravidla podle zrušeného § 8 odst. 4 KStG jedním důležitým a pro posouzení opatření rozhodujícím aspektem.
(22)
Podle § 8c odst. 1 KStG podnik nemůže provést převod ztrát, pokud je převáděna více než polovina podílů, ledaže by se použil systém převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel). Tímto podle obecného pravidla ztráta při významné změně ve struktuře podílů společníků zaniká. Stávající systém převodu daňových ztrát je tudíž výjimkou z obecného pravidla.
(23)
Podle bývalého § 8 odst. 4 KStG spočívalo obecné pravidlo v tom, že převod ztrát byl při významné změně ve struktuře podílů společníků i nadále možný, pokud existovala hospodářská totožnost podniku. Cílem této výjimky bylo zabránit zneužití (např. ve formě nákupu zastřešujících společností).
3. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(24)
Dopisem ze dne 24. února 2010 Komise informovala Německo o svém rozhodnutí zahájit ve věci podpory řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
(25)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení zastávala názor, že § 8c odst. 1a KStG rozlišuje mezi zdravými podniky, které zaznamenaly ztrátu, a podniky (potenciálně) platebně neschopnými nebo nadměrně zadluženými tím, že zvýhodňuje pouze posledně jmenované. § 8c odst. 1a KStG proto zřejmě představoval výjimku z referenčního systému, podle něhož by obě skupiny podniků nebyly způsobilé pro převod ztrát. Jelikož byly předpoklady uvedené v čl. 107 odst. 1 SFEU zřejmě splněny, Komise zastávala předběžné stanovisko, že je opatření selektivní a že zahrnuje státní podporu. Nakonec Komise vysvětlila, že má pochybnosti ohledně slučitelnosti opatření s čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU podle výkladu dočasného rámce Společenství (11) a s čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU podle výkladu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (12) a pokynů k regionální podpoře (13).
(26)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (14). Komise vyzvala Německo a všechny zúčastněné strany, aby podaly připomínky.
(27)
Po zahájení formálního vyšetřovacího řízení spolkové ministerstvo financí upozornilo orgány odpovědné za výběr daní, aby § 8c odst. 1a KStG již nepoužívaly, dokud Komise nepřijme v této věci konečné rozhodnutí, a informovaly příslušné podniky, že v případě, že Komise vydá záporné rozhodnutí, budou muset být podpory vráceny (15).
4. STANOVISKO NĚMECKA
(28)
Německé orgány se domnívají, že § 8c odst. 1a KStG nepředstavuje státní podporu z těchto tří důvodů:
a)
režim je v souladu se zásadou soukromého věřitele (viz oddíl 4.1);
b)
není selektivní (viz oddíl 4.2);
c)
je oprávněn povahou a vnitřní strukturou německého daňového systému (viz oddíl 4.3).
(29)
Německé orgány kromě toho tvrdí, že nový systém převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel) v § 8c odst. 1a KStG v zásadě odpovídá starému systému převodu daňových ztrát v § 8 odst. 4 KStG, k němuž Komise nikdy nevyjádřila pochybnosti (viz oddíl 4.4), a že několik dalších členských států má obdobná daňová pravidla (viz oddíl 4.5).
4.1 Soulad se zásadou soukromého věřitele
(30)
Toto tvrzení německé orgány předložily poprvé dopisem ze dne 2. července 2010. Německé orgány v něm vysvětlují, že zásadu soukromého věřitele lze použít rovněž v oblasti výběru fiskálních nebo parafiskálních pohledávek (16). Vztah německého státu k jeho daňovým poplatníkům je srovnatelný s trvalým závazkovým vztahem mezi soukromým věřitelem a dlužníkem, jakým je např. nájemní nebo pracovní smlouva. Podle názoru německých orgánů by se soukromý věřitel v trvalém závazkovém vztahu vzdal části svých budoucích nároků, pokud by se tím umožnilo převzetí dlužníka jiným podnikem a tím i další trvání trvalého závazkového vztahu.
4.2 Neselektivnost opatření
(31)
Německo se domnívá, že § 8c odst. 1a KStG je obecným opatřením, neboť jej mohou využívat všechny podniky nezávisle na jejich příslušnosti k určitému regionu, výrobnímu odvětví nebo velikosti podniku. Tvrdí, že potenciálně se každý podnik může bez vlastního zavinění dostat do finančních obtíží a je způsobilý pro použití pravidla.
(32)
Německo upozorňuje na to, že Komise ve svém sdělení o zdanění podnikatelské činnosti z roku 1998 sama zastává názor, že čistě technická daňová opatření, jako jsou předpisy o převodu ztrát, nejsou selektivní „za předpokladu, že se vztahují na všechny podniky a veškerou výrobu“, a že „skutečnost, že některé podniky nebo některá odvětví těží z těchto některých daňových opatření více než jiné, neznamená nezbytně, že se na ně vztahují soutěžní předpisy upravující státní podporu“ (17).
(33)
Německé orgány se domnívají, že tyto úvahy jsou obzvláště důležité pro daňové pobídky pro výzkum a vývoj, ale také v oblasti ochrany životního prostředí, vzdělávání nebo zaměstnanosti. Daňová pravidla prospívající podnikům, které v těchto oblastech vyvíjejí zvláštní úsilí, nejsou podle Německa selektivní, jelikož jsou přístupná všem podnikům, i když je de facto využívají více podniky, které působí v určitých oblastech. Německé orgány se domnívají, že by totéž mělo platit také pro daňová pravidla, která prospívají podnikům v obtížích, které byly získány za účelem restrukturalizace.
(34)
Německo tvrdí, že Soudní dvůr a Soud akceptovaly, že opatření, které prospívá výlučně podnikům v obtížích, v zásadě může být obecným opatřením, které není selektivní. Německo v této souvislosti odkazuje nejprve na věc DMT, kde Soudní dvůr ohledně belgického platebního nástroje pro podniky v obtížích zjistil toto (18):
„Francouzská vláda tvrdí, že úlevy na platbách příspěvků na sociální zabezpečení nepředstavují státní podporu, pokud jsou poskytovány za stejných podmínek každému podniku, který je ve finančních obtížích. Zdá se, že v případě režimu zavedeného podle belgického práva tomu tak je. Komise však oponuje, že ONSS má při poskytování úlev na platbách prostor k volnému uvážení.
Jak vyplývá z čl. 92 odst. 1 Smlouvy, na opatření obecné povahy, která nezvýhodňují pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby, se toto ustanovení nevztahuje. Naopak, pokud subjekt poskytující finanční výhody má prostor pro volné uvážení, na jehož základě může vybírat příjemce a určovat podmínky, za jakých je opatření poskytováno, nelze toto opatření považovat za opatření obecné povahy (viz rozsudek ze dne 26. září 1996 ve věci Francie v. Komise, C-241/94, Sb. rozh. 1996, s. I 4551, body 23 a 24).
Je tedy věcí vnitrostátního soudu, aby v hlavním řízení zjistil, zda ONSS má při poskytování úlev na platbách prostor k volnému uvážení a zda - pokud tomu tak není - jsou úlevy na platbách poskytované ONSS obecné povahy nebo zda zvýhodňují určité podniky.“
(35)
Německo dále odkazovalo na věc HAMSA, kde španělské orgány tvrdily, že opatření není selektivní, neboť platí pro všechny podniky v obtížích. Soud se k tomu vyjádřil takto (19):
„V daném případě je třeba tvrzení žalobkyně a Španělského království, že španělský zákon ze dne 26. července 1922 o zastavení plateb zavádí postup obecné povahy platný pro všechny podniky v obtížích, zamítnout. Je sice pravda, že tento zákon nemá být použit selektivně ve prospěch určitých skupin podniků nebo určitých výrobních odvětví, avšak prominutí dluhů kritizovaná Komisí nevyplývají z použití tohoto zákona automaticky, nýbrž z rozhodnutí na základě uvážení příslušných veřejných subjektů. Pokud má subjekt poskytující finanční výhody prostor pro volné uvážení, na jehož základě může vybírat příjemce a určovat podmínky, za jakých je opatření poskytováno, nelze toto opatření podle judikatury považovat za opatření obecné povahy (rozsudek Soudního dvora ze dne 29. června 1999 ve věci DM Transport, C-256/97, Sb. rozh. 1999, s. I 3913, bod 27).“
(36)
Německo tvrdí, že § 8c odst. 1a KStG - oproti opatřením uváděným ve věcech DMT a HAMSA - nepočítá s volným uvážením veřejných subjektů; použití opatření vyplývá automaticky ze zákona. Německo tudíž naopak vyvodilo, že § 8c odst. 1a KStG není selektivní.
(37)
Německo dále zastává názor, že § 8c odst. 1a KStG je normou insolvenčního práva. Způsobilost podniků se opírá o pojmy platební neschopnost, hrozící platební neschopnost a nadměrné zadlužení, které jsou definovány v InsO a představují důvody pro podání návrhu na konkurzní řízení.
(38)
Německo ohledně selektivity dospělo k závěru, že by se z názoru Komise dalo vyvodit, že každá úleva na dani představuje státní podporu, i když je obecně použitelná, a že takový postoj je v rozporu s SFEU.
4.3 Oprávněnost na základě povahy nebo vnitřní struktury daňového systému
(39)
Německo zastává názor, že je výjimka vytvořená § 8c odst. 1a KStG oprávněná povahou a vnitřní strukturou německého systému zdaňování právnických osob. Tvrdí, že existuje objektivní rozdíl mezi podniky v obtížích, které musejí být restrukturalizovány, a jinými podniky, a tento objektivní rozdíl opravňuje k jinému zacházení s podniky v obtížích, které byly získány za účelem restrukturalizace. Německo u těchto tvrzení vychází ze tří úvah.
(40)
Za prvé by podniky v obtížích oproti finančně zdravým podnikům, které by měly možnost volby mezi financováním přes kapitálový trh a hledáním případného nabyvatele, měly pouze možnost hledat si případného nabyvatele, jelikož by na kapitálovém trhu nemohly obdržet cizí kapitál, ani by nezískaly bankovní úvěr. V důsledku toho by podniky v obtížích systematicky ztrácely možnost převodu ztrát, zatímco zdravé podniky by vždy měly možnost volby mezi nabytím cizího kapitálu a hledáním kupce.
(41)
Za druhé Německo tvrdí, že smysl a účel § 8c odst. 1 KStG - zabránit nákupu zastřešujících společností - nevyžaduje vyloučení možnosti převodu ztrát v případech, kdy účelem nabytí je restrukturalizace a nikoli čistě daňový důvod. Bez omezení § 8c odst. 1a KStG na nabývání podniků v obtížích za účelem restrukturalizace, tj. zahrnutím dalších případů nabývání, by smysl normy nebyl zachován.
(42)
Za třetí Německo tvrdí, že pomocí § 8c odst. 1 KStG má být zajištěno, že kupní cena podílů podniku je založena pouze na hospodářské hodnotě podniku a hodnota kumulovaných ztrát k optimalizaci daní není do kupní ceny zahrnuta. Naopak v případě nabytí podniku v obtížích za účelem restrukturalizace nehraje případná hodnota kumulovaných ztrát žádnou zvláštní roli. Na podporu tohoto tvrzení Německo upozorňuje na to, že auditor v účetnictví daňové jednotky podle obchodního práva případným převodům ztrát hospodářsky neprosperující společnosti nepřičítá žádnou hodnotu.
(43)
Na základě kombinace těchto okolností Německo zastává názor, že § 8c odst. 1a KStG, i kdyby byl prima facie selektivní, je v každém případě oprávněný povahou a vnitřní strukturou německého systému daní z příjmu právnických osob.
4.4 Vztah mezi novým a starým systémem převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel)
(44)
Německé orgány poznamenávají, že § 8c KStG k 1. lednu 2008 nahradil podobné pravidlo - § 8 odst. 4 KStG, které bylo zároveň zrušeno. Obě pravidla sledovala stejný účel - zabránit nákupu zastřešujících společností.
(45)
Německé orgány upozorňují na to, že Komise nikdy ohledně § 8 odst. 4 KStG nevyjádřila pochybnosti, tudíž by toto pravidlo nemělo představovat státní podporu.
(46)
Z tohoto důvodu Německo považuje postoj Komise v tomto ohledu za rozporný.
4.5 Obdobná pravidla v jiných daňových systémech
(47)
Německé orgány uvádějí, že v mnoha dalších členských státech existují obdobná pravidla jako § 8c odst. 1a KStG. Jako příklad jsou jmenovány Belgie, Finsko, Itálie, Lucembursko, Nizozemsko a Rakousko. Navzdory velké podobnosti systémů Komise ohledně těchto členských států nepřijala žádná opatření, která má v rámci svých pravomocí v oblasti státních podpor k dispozici.
(48)
Německé orgány k bodu 34 rozhodnutí o zahájení řízení, v němž se vysvětlují opatření Komise přijatá v souvislosti s francouzským daňovým systémem, prohlašují, že se německý systém odlišuje od francouzského systému, který je omezen na určitá hospodářská odvětví a předpokládá úplné osvobození od daně z příjmu právnických osob.
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(49)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU jsou podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
5.1 Státní prostředky a přičitatelnost státu
(50)
Opatření musí být financováno z státních prostředků a využití státních prostředků musí být přičitatelné státu. Ztráta daňových příjmů se rovná spotřebě státních prostředků ve formě daňových výdajů. Tím, že spolková vláda umožňuje podnikům snížit jejich daňové zatížení v případě daně z příjmu právnických osob, unikají Německu příjmy, tudíž se jedná o státní podporu. Německo Komisi informovalo, že provedení opatření by mohlo vést ke snížení daňových příjmů ročně o 900 milionů EUR. Jelikož je opatření spojené se ztrátou státních prostředků, je poskytováno ze státních prostředků. Podpora je poskytována na základě zákona a je tudíž přičitatelná státu.
5.2 Existence selektivní výhody
(51)
Opatření navíc musí příjemci poskytovat selektivní výhodu. Podle ustálené judikatury zahrnuje pojem podpory nejen pozitivní přínos, ale také opatření, která v různé formě snižují zátěž, jež by podnik musel za obvyklých okolností nést (20).
(52)
Podle § 8c odst. 1 KStG vedou určité změny ve struktuře podílů společníků v podniku k tomu, že částečně nebo zcela ztrácí možnost převodu dřívějších ztrát k daňovým účelům.
(53)
§ 8c odst. 1a KStG poskytuje výjimku z tohoto pravidla pro případ, že se změna ve struktuře podílů společníků týká podniku v obtížích a uskutečňuje se za účelem restrukturalizace.
(54)
§ 8c odst. 1a KStG tudíž může podnikům, které splňují tyto předpoklady, poskytovat selektivní výhodu, neboť jim nabízí možnost při výpočtu zdanitelného příjmu započítat v minulosti zaznamenané ztráty proti budoucím ziskům.
(55)
Německé orgány tvrdí, jak je uvedeno v bodě 28, že § 8c odst. 1a KStG nepředstavuje takovou selektivní výhodu. Toto tvrzení vychází z těchto tří úvah:
a)
§ 8c 1a KStG je v souladu se zásadou soukromého věřitele (5.2.1);
b)
§ 8c odst. 1a KStG není prima facie selektivní (5.2.2);
c)
§ 8c odst. 1a KStG je oprávněn povahou a vnitřní strukturou daňového systému (5.2.3).
(56)
Německo dále poukazuje na podobnosti mezi § 8c odst. 1a KStG a jeho předchůdcem, § 8c odst. 4 KStG (viz 5.2.4), jakož i na skutečnost, že v jiných členských státech existují obdobná pravidla (viz 5.2.5).
5.2.1 Možné uplatnění zásady soukromého věřitele v tržním hospodářství
(57)
Německé orgány tvrdí, že § 8c odst. 1a KStG je slučitelný se zásadou soukromého věřitele, neboť odpovídá chování soukromého věřitele v tržním hospodářství, ke kterému má dlužník trvalý závazkový vztah.
(58)
Komise se domnívá, že toto stanovisko není udržitelné z několika důvodů. Podle judikatury Soudního dvora a Soudu se zásada soukromého věřitele v tržním hospodářství použije pouze tehdy, když stát jedná jako hospodářský subjekt; použití této zásady však nepřipadá v úvahu, pokud stát uplatňuje své výsady jako vykonavatel veřejné moci (21). V daném případě náleží státu jako vykonavateli veřejné moci státní monopol v oblasti zdanění.
(59)
Podle názoru Komise Německem citované judikatury nemění nic na tomto hodnocení. V případě § 8c odst. 1a KStG se jedná o vznik daňového dluhu, zatímco u skutečností vedoucích k rozsudkům ve věcech Španělsko v. Komise (22) a DMT (23) se jednalo o skutečnosti, kdy správa měla možnost stávající daňový dluh prominout. Proto nepřipadá použití zásady soukromého věřitele v tržním hospodářství v této věci v úvahu.
(60)
Za druhé, i kdyby byla tato zásada použitelná - což Komise popírá - Komise konstatuje, že daňová výhoda je poskytována automaticky, aniž by se předtím posoudilo, jaké částky ztráty celkem dosahují (rozhodující pro stanovení maximální částky budoucího snížení daní), do jaké míry bude příjemce schopen opět hospodařit se ziskem a zda dlužník hraje strategicky důležitou úlohu. Soukromý věřitel v tržním hospodářství by ve svých všeobecných podmínkách nikdy nepředpokládal takové automatické prominutí budoucích pohledávek, aniž by si předem udělal představu o objemu prominutí pohledávek, finančních vyhlídkách dlužníka a jeho strategickém významu.
(61)
Za třetí Komise zjistila, že se § 8c odst. 1a KStG oproti dlouhodobému smluvnímu vztahu nevztahuje na prominutí stávajících dluhů, nýbrž na snížení případných budoucích dluhů, které by mohly vzniknout poté, co se finanční situace dlužníka opět zlepšila. Jinými slovy, v okamžiku, kdy stát povolí převod ztrát, nemá žádné nesplacené dluhy.
(62)
Za čtvrté Komise poukazuje na to, že v případě úpadku přebírá obchodní činnosti dlužníka obvykle jiný podnik, od něhož pak stát na základě daňového monopolu může vybírat daně. Na místě dlužníka, který opouští trh, tak nastupuje jiný dlužník. Oproti zásadě soukromého věřitele v tržním hospodářství nehraje koncept věrnosti stávajícího zákazníka při rozhodování státu žádnou roli.
(63)
Komise dospěla k závěru, že zásada soukromého věřitele v tržním hospodářství není v daném případě použitelná, neboť stát uplatňuje své výsady jako vykonavatel veřejné moci a nejedná jako hospodářský subjekt. Kromě toho, i kdyby byla zásada soukromého věřitele v daném případě použitelná, Komise prokázala, že v případě dlouhodobého smluvního poměru by soukromý věřitel, který by se nacházel ve stejné situaci jako stát, opatření srovnatelné s § 8c odst. 1a KStG nepřijal.
5.2.2 Selektivita prima facie
(64)
Podle judikatury Evropského Soudního dvora ohledně selektivity určitého daňového opatření se musí podle čl. 107 odst. 1 SFEU posoudit, zda je vnitrostátní opatření v rámci určitého právního režimu vhodné k tomu, aby zvýhodnilo „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“ oproti jiným podnikům nebo odvětvím výroby, které se s ohledem na účel sledovaný příslušným režimem nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci (24).
(65)
Z tohoto důvodu musí Komise při posuzování selektivní povahy daňového pravidla nejprve určit, jak je příslušná daňová oblast regulována podle platného daňového systému (dále jen „referenční systém“) v obecném či „normálním“ případě. Jako další krok je třeba posoudit a zjistit, zda opatření představuje výjimku z referenčního systému do té míry, do jaké rozlišuje mezi hospodářskými subjekty, které se s ohledem na účel sledovaný daňovým systémem příslušného členského státu nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci.
5.2.2.1 Referenční systém
(66)
Komise se domnívá, že referenčním systémem je německý systém daní z příjmu právnických osob ve stávajícím znění, zejména předpisy § 8c odst. 1 KStG o odpočtu ztrát u právnických osob, u nichž dochází k nabytí podílů společníků. Jak je popsáno v bodě 10, nejsou podle tohoto pravidla nevyužité ztráty již vůbec odpočitatelné, bylo-li převedeno na nabyvatele více než 50 % podílnických práv v určitém subjektu; nevyužité ztráty zanikají poměrně, je-li během pětiletého období převedeno více než 25 %, avšak maximálně 50 % podílnických práv. Komise z toho vyvozuje, že zánik ztrát je pravidlem, tzn. je v případě změny ve vlastnictví podílů referenčním systémem.
(67)
Komise poukazuje na to, že § 8c odst. 1 KStG již dříve stanovila jako referenční systém v jiné dřívější věci (25). Tehdy Komise prohlásila výjimku z § 8c odst. 1 KStG za neslučitelnou s vnitřním trhem, podle které byl pro podniky, jež byly převzaty společnostmi rizikového kapitálu, navzdory změně ve vlastnictví podílů převod ztrát přípustný. Odůvodnění rozhodnutí platí také pro tento případ.
5.2.2.2 Rozlišování mezi podniky, které se s ohledem na účel daňového systému nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci
(68)
Odchylně od referenčního scénáře je také podle § 8c odst. 1a KStG možné, aby podniky, které jsou v okamžiku nabytí podílů za účelem restrukturalizace v platební neschopnosti či nadměrně zadlužené nebo jsou těmito jevy ohroženy, své ztráty převedly, pokud jsou splněny určité předpoklady (viz bod 14).
(69)
Německé orgány tvrdí, že cílem § 8c odst. 1a KStG je odstranění daňové překážky pro restrukturalizaci podniků v obtížích. Z hlediska účelu daňového systému se proto ve srovnatelné skutkové a právní situaci nacházejí pouze podniky v obtížích. Vzhledem k použitelnosti § 8c odst. 1a KStG na všechny podniky v obtížích tak § 8c odst. 1a KStG není selektivní.
(70)
Rozsudky ve věcech DMT (26) a HAMSA (27) podle názoru německých orgánů toto stanovisko podporují. Soudní dvůr a Soud dospěly k závěru, že opatření v daných věcech jsou selektivní, neboť se jednalo o rozhodnutí na základě volného uvážení příslušných orgánů. Naopak lze z těchto rozsudků odvodit, že opatření, které platí pro všechny podniky v obtížích a které neponechává těmto orgánům prostor k volnému uvážení, není selektivní.
(71)
Komise nejprve poukazuje na to, že účel daňového systému musí být definován na úrovni referenčního systému a nikoli na úrovni ustanovení o výjimce (28). Smyslem a účelem systému daní z příjmu právnických osob je vytvářet příjmy pro rozpočet. Otázkou je, zda je tento účel splněn, když podniky nadměrně snižují svůj daňový základ využíváním převodů ztrát ze zastřešujících společností. § 8c odst. 1 KStG má zabránit tomu, aby podniky, u nichž se mění podílníci, převáděly své ztráty. Tato skutečnost jasně vyplývá z odůvodnění zákona, kterým byl § 8 odst. 1 KStG zaveden a § 8 odst. 4 KStG zrušen (29). Proto jsou všechny podniky, u nichž dochází ke změně podílníků, z hlediska účelu daňového systému ve srovnatelné skutkové a právní situaci.
(72)
Komise poukazuje na to, že pro výjimku podle § 8c odst. 1a KStG jsou způsobilé výlučně podniky v obtížích. Podniky, které nejsou v okamžiku nabytí podílů v platební neschopnosti či nejsou nadměrně zadlužené, nebo nejsou těmito jevy ohroženy, možná také zaznamenávají ztráty, nesmí však žádné ztráty převádět.
(73)
Komise proto dospěla k závěru, že § 8c odst. 1a KStG rozlišuje mezi ztrátovými, avšak jinak zdravými podniky a nesolventními či nadměrně zadluženými podniky nebo podniky těmito jevy ohroženými, přičemž druhá skupina je zvýhodněna. § 8c odst. 1a KStG rozlišuje tedy mezi podniky, které se s ohledem na účel daňového systému nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci
(74)
Za druhé Komise zdůrazňuje, že judikatura Soudního dvora a Soudu oproti německému stanovisku nikdy nezastávala názor, že opatření, které je použitelné pro všechny podniky v obtížích a které nedává veřejným orgánům žádný prostor k volnému uvážení, není podle definice selektivní.
(75)
Pokud jde o věc DMT, je třeba poznamenat, že Soudní dvůr ohledně tvrzení francouzské vlády, které odpovídá stanovisku Německa, dospěl v bodě 28 k závěru, že i tehdy, když vnitrostátní orgány neměly žádný prostor k volnému uvážení, je úkolem vnitrostátního soudu, aby prověřil, zda má příslušné vnitrostátní opatření všeobecný nebo selektivní charakter. Soudní dvůr tímto implicitně uznává, že vnitrostátní opatření, které je otevřené všem podnikům v obtížích a které orgánům nedává žádný prostor k volnému uvážení, může být přesto selektivní.
(76)
K věci HAMSA Komise poznamenává, že se obiter dictum Soudního dvora v bodu 157 vztahuje k obecnému španělskému insolvenčnímu právu. Ve věci HAMSA však nejde o insolvenční opatření, nýbrž o prominutí pohledávek ze strany španělských orgánů, ke kterému dochází na základě dobrovolnosti, ke kterému nebyly orgány zákonem povinovány a které ve svém rozsahu dalece převyšovalo prominutí pohledávek ze strany soukromých investorů. Proto tento případ není relevantní pro hodnocení daného opatření.
(77)
Generální advokát Fennelly ve svých závěrech ve věci Ecotrade potvrdil, že předpisy, které platí pro všechny podniky v obtížích, jsou selektivní a mohou představovat státní podporu (30).
(78)
Proto je posouzení daného opatření ze strany Komise - oproti stanovisku Německa - v souladu s judikaturou Soudního dvora a Soudu.
(79)
Komise se proto domnívá, že § 8c odst. 1a KStG je prima facie selektivní.
5.2.3 Oprávněnost na základě povahy či vnitřní struktury daňového systému, ke kterému opatření náleží
(80)
Podle judikatury Soudního dvora ovšem opatření, které sice představuje výhodu pro příjemce, avšak je oprávněné na základě povahy a vnitřní struktury systému, ke kterému náleží, tuto podmínku selektivity nesplňuje (31).
(81)
Pokud tedy Komise, stejně jako v dané věci, dospěje k závěru, že se opatření prima facie zdá být selektivním, musí prověřit, zda povaha či vnitřní struktura daňového systému, ke kterému opatření náleží, opravňuje k takovému rozlišování.
(82)
Komise konstatuje, že podle ustálené judikatury Soudního dvora musí příslušný členský stát takovou oprávněnost zdůvodnit (32).
(83)
Podle vyjádření Soudního dvora je přitom nutno rozlišit mezi cíli určité daňové soustavy, které s touto soustavou nesouvisejí, a mechanismy vlastními samotné daňové soustavě, které jsou nezbytné k uskutečnění takových cílů. Pouze posledně jmenované mechanismy připadají v úvahu jako odůvodnění povahou či vnitřní strukturou daňového systému, k němuž opatření náleží.
(84)
Komise se domnívá, že v dané věci je nutné rozlišovat mezi účelem § 8c odst. 1 KStG a účelem § 8c odst. 1a KStG.
(85)
Podle vyjádření Německa je smyslem a účelem § 8c odst. 1 KStG vyloučit zneužití možnosti převodu ztrát, kterou předpokládá německý daňový systém, prostřednictvím zastřešujících společností.
(86)
Komise v tomto ohledu bere na vědomí, že § 8c odst. 1 KStG má mnohem větší oblast působnosti než předchozí pravidlo (§ 8 odst. 4 KStG). Zatímco podle § 8 odst. 4 KStG byl převod ztrát vyloučen jen tehdy, když byly splněny dva předpoklady zároveň (nabytí podílů jinou právnickou osobou a nová oblast hospodářské činnosti), nový systém převodu daňových ztrát tento druhý předpoklad neobsahuje. V případě nabytí jinou právnickou osobou již možnost převodu ztrát zaniká. Zákonodárce si byl této změny v oblasti použití vědom, neboť zákonná změna byla výslovně přijata za účelem financování snížení sazby daně z příjmu právnických osob z 25 % na 15 % (33).
(87)
Naopak, § 8c odst. 1a KStG neměl za cíl zabránit zneužití. To vyplývá z odůvodnění zákona zveřejněného německým Spolkovým sněmem k novému systému převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel). V odůvodnění je uvedeno, že § 8c odst. 1a KStG byl zaveden za účelem zvládnutí problémů vzniklých v důsledku finanční a hospodářské krize (34). Během krize byla omezení převodu ztrát považována za významnou překážku restrukturalizace podniků.
(88)
Komise konstatuje, že německé orgány samy ve svém stanovisku k rozhodnutí o zahájení řízení výslovně upozornily na to, že se v případě § 8c odst. 1a KStG nejednalo o opatření k vyloučení zneužití daňového systému, nýbrž že systém převodu daňových ztrát byl zaveden proto, aby se ve finanční a hospodářské krizi podpořily podniky, jež se dostaly do obtíží.
(89)
Komise dospěla k závěru, že cíl sledovaný tímto specifickým daňovým opatřením nesouvisí s daňovým systémem. Podle příslušné judikatury Soudního dvora nelze takový vnější cíl použít k odůvodnění opatření na základě povahy či vnitřní struktury daňového systému (35). To může být prošetřeno pouze při posouzení slučitelnosti opatření s vnitřním trhem.
(90)
Tři tvrzení předložená Německem na tomto hodnocení nic nemění.
(91)
Ohledně tvrzení Německa, že podnik v obtížích se může k finančním prostředkům dostat pouze přes investora, zatímco zdravý podnik, který zaznamenal přechodně ztrátu, si může vybrat, zda si finanční prostředky obstará na kapitálovém trhu nebo zda se nechá převzít investorem a následně si opatří nový kapitál, Komise zastává názor, že vzhledem k účelu daňového práva není podstatné, jak podnik svou hospodářskou činnost financuje. Systém daní z příjmu právnických osob spočívá ve zdanění zisků a v prohlášení ztrát. Jak bylo možné zjistit během finanční a hospodářské krize, zaznamenaly také finančně zdravé podniky přechodně ztráty. Tyto finančně zdravé podniky však podle systému převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel) nejsou způsobilé pro převod ztrát a jsou tudíž v případě změny ve struktuře podílů společníků a následného obstarávání nového kapitálu v porovnání s nezdravými ztrátovými podniky v nevýhodě. Komise kromě toho zjistila, že během finanční a hospodářské krize měly také zdravé podniky, které zaznamenaly dočasně ztráty, velké obtíže s přístupem na kapitálové trhy. Již z tohoto důvodu nejsou věcné předpoklady, na kterých je založeno první tvrzení, relevantní. Komise proto první tvrzení Německa zamítá.
(92)
Pokud jde o druhé tvrzení Německa, podle kterého je výjimka podle v § 8c odst. 1a KStG z všeobecného zákazu převodu ztrát podle § 8c odst. 1 KStG v případě změny ve struktuře podílů společníků oprávněná právním smyslem § 8c odst. 1 KStG, jelikož v případě restrukturalizace podniku v obtížích neexistuje riziko zneužití, Komise zjistila, že toto tvrzení neopravňuje omezení § 8c odst. 1a KStG na podniky v obtížích. Komise zdůrazňuje, že ani při získání finančně zdravého podniku neexistuje riziko zneužití. Riziko zneužití existuje pouze v souvislosti se zastřešujícími společnostmi. Právní smysl § 8c odst. 1 KStG je širší, než jen zabránit zneužití. Má rovněž za cíl zvýšit německý základ daně z příjmu právnických osob a vyrovnat snížení sazby daně z příjmu právnických osob z 25 % na 15 %. To vysvětluje, proč § 8c odst. 1 KStG zahrnuje rovněž řadu nabytí podílů, u nichž neexistuje riziko zneužití. Komise proto odmítá tvrzení Německa, podle kterého výjimka zavedená podle § 8c odst. 1a KStG odpovídá právnímu smyslu § 8c odst. 1 KStG.
(93)
K třetímu tvrzení Německa, podle nějž auditor v konsolidované rozvaze ztrátám hospodářsky neprosperující společnosti zpravidla nepřičítá při výpočtu odložených daní žádnou hodnotu, tudíž možnost převodu ztrát nemá vliv na prodejní cenu hospodářsky neprosperující společnosti, Komise nejprve poznamenává, že toto tvrzení je založeno na účetních kritériích, a proto není relevantní pro daňové úvahy. Kromě toho Komise zjistila, že toto tvrzení je v rozporu se zjištěním Německa, že nemožnost převodu ztrát brání restrukturalizaci. To platí jen tehdy, když nabyvatel přičítá možnosti převodu ztrát určitou peněžní hodnotu. Komise proto také třetí tvrzení Německa zamítá.
(94)
Německo také tvrdí, že i jiné členské státy počítají s daňovými úlevami při restrukturalizacích, a poukazuje v této souvislosti například na francouzské pravidlo pro přebírání podniků v obtížích. Komise s tímto srovnávacím tvrzením Německa nesouhlasí. Za prvé mohou členské státy k odůvodnění opatření použít jako referenční systém pouze zásady vlastní jejich daňové soustavě, na jejichž základě se posuzuje, zda je podniku poskytována výhoda ve smyslu pravidel pro státní podporu. Skutečnost, že v jiných členských státech možná existují srovnatelná daňová opatření, není relevantní, jelikož by taková opatření mohla rovněž podléhat předpisům stanoveným ve Smlouvě. Za druhé jsou opatření ve francouzském režimu vázána na jiné podmínky než v případě § 8c odst. 1a KStG. Francouzský režim počítá s osvobozením od daně pro nově založené podniky, které převezmou podniky v obtížích. Komise tento režim prohlásila v roce 2004 za neslučitelný s vnitřním trhem (36), načež Francie režim změnila, aby byl v souladu s pravidly pro poskytování státních podpor. Některé výhody plynoucí z režimu jsou nyní minimální. Ostatní výhody jsou slučitelné s pravidly pro poskytování státních podpor jako regionální podpory nebo jako podpory pro malé a střední podniky (37).
(95)
Komise proto z výše uvedených skutečností vyvozuje závěr, že dané opatření nevyplývá přímo ze základních zásad daňového systému a není oprávněné na základě povahy a vnitřní struktury daňového systému.
5.2.4 Vztah mezi novým a starým systémem převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel)
(96)
Německo uvádí, že § 8c odst. 1a KStG v podstatě odpovídá starému § 8 odst. 4 KStG a že Komise nikdy nezastávala stanovisko, že §8 odst. 4 KStG představuje státní podporu.
(97)
Komise upozorňuje na to, že Německo § 8 odst. 4 KStG nikdy neoznámilo, takže ještě nezaujala stanovisko, zda se u § 8 odst. 4 KStG jedná o státní podporu.
(98)
Tento postup se týká pouze § 8c odst. 1a KStG, jelikož se zahájení formálního vyšetřovacího řízení vztahuje pouze na toto ustanovení. Německé orgány se při odůvodňování § 8c odst. 1a KStG nemohou opírat o tvrzení, že Komise nikdy formálně nevznesla námitku proti § 8 odst. 4 KStG, jelikož Německo toto ustanovení nikdy neoznámilo.
(99)
Komise si vyhrazuje právo posoudit § 8 odst. 4 KStG podle pravidel pro poskytování státních podpor, pokud by se zjistilo, že toto ustanovení poskytlo podnikům selektivní výhodu.
5.2.5 Obdobné daňové systémy v jiných členských státech
(100)
Skutečnost, že v jiných členských státech existují obdobné nebo totožné daňové systémy, které nebyly Komisi oznámeny, nemá vliv na posouzení otázky, zda určité opatření představuje státní podporu.
(101)
Komise posoudí informace sdělené Německem podle článku 10 procesního nařízení (38).
5.2.6 Závěry ohledně existence selektivní výhody
102)
Komise dospěla k závěru, že § 8c odst. 1a KStG poskytuje podnikům spadajícím do jeho působnosti selektivní výhodu.
5.3 Vliv na vnitřní obchod
(103)
Podpora musí být schopna ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušuje nebo může narušovat hospodářskou soutěž. § 8c odst. 1a KStG se neomezuje na konkrétní odvětví, tzn. že jej mohou využívat všechna hospodářská odvětví. Téměř všechna odvětví německého hospodářství jsou zastoupena na trzích, kde vládne hospodářská soutěž a dochází k obchodu mezi členskými státy. Proto by opatření mohlo ovlivnit obchod mezi členskými státy nebo narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž.
(104)
Komise zjistila, že podle informací sdělených Německem by mohlo být proti všem podnikům způsobilým pro dané opatření zahájeno konkurzní řízení podle německého konkurzního řádu (viz bod 14 a poznámka pod čarou 7). Proto se u všech případných příjemců opatření jedná o podniky v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. c) pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (dále jen „pokyny na záchranu a restrukturalizaci“). V důsledku toho žádný příjemce podpory de minimis není podle nařízení Komise (ES) č. 1998/2006 ze dne 15. prosince 2006 o použití článků 87 a 88 Smlouvy na podporu de minimis (39) způsobilý, jelikož podle čl. 1 písm. h) tohoto nařízení se nařízení nevztahuje na podniky v obtížích.
5.4 Závěr
(105)
Jelikož jsou splněny všechny předpoklady podle čl. 107 odst. 1 SFEU, Komise se domnívá, že ustanovení zákona o dani z příjmu právnických osob - systém převodu daňových ztrát jsou státní podporou ve smyslu článku 107 SFEU.
6. POSOUZENÍ SLUČITELNOSTI OPATŘENÍ S VNITŘNÍM TRHEM
(106)
Komise může prohlásit podpory na základě čl. 107 odst. 3 SFEU za slučitelné s vnitřním trhem. Podle ustálené judikatury Soudního dvora musí členský stát doložit, že je opatření slučitelné s vnitřním trhem (40). Komise v tomto ohledu zjistila, že německé orgány navzdory výslovným výzvám uvedeným v rozhodnutí o zahájení řízení nesdělily Komisi žádné informace v tomto smyslu. Již z tohoto důvodu nemůže Komise dané opatření podpory prohlásit za slučitelné s vnitřním trhem.
(107)
Komise nicméně posoudila, zda by opatření mohlo být prohlášeno za slučitelné s vnitřním trhem. Komise má v případech spadajících pod čl. 107 odst. 3 SFEU velký prostor k volnému uvážení (41). Při výkonu této pravomoci zveřejnila pokyny a sdělení, v nichž jsou stanovena kritéria, podle nichž mohou být určité typy podpor prohlášeny na základě čl. 107 odst. 3 SFEU za slučitelné s vnitřním trhem. Podle ustálené judikatury je Komise vázána svými pokyny a sdělením zveřejněným v oblasti kontroly podpor, pokud se tyto neodchylují od pravidel SFEU a jsou uznány členskými státy (42).
(108)
Proto je třeba nejprve posoudit, zda oznámená podpora spadá do oblasti působnosti jednoho či několika pokynů nebo sdělení a zda může být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, protože splňuje kritéria slučitelnosti v nich stanovená.
6.1 Možná slučitelnost s dočasným rámcem Společenství (43)
(109)
Jelikož byl § 8c odst. 1a KStG zaveden s cílem zvládnout problémy vyplývající z finanční a hospodářské krize, Komise prověřila, zda může být režim prohlášen za slučitelný s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, jak je vykládán v dočasném rámci Společenství.
(110)
Na základě současné finanční a hospodářské krize, jakož i jejího dopadu na celkové hospodářství členských států se Komise domnívá, že určité typy státních podpor zaměřených na zvládnutí krize jsou po určitou dobu oprávněné a mohou být podle čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU prohlášeny za slučitelné s vnitřním trhem. V dočasném rámci Společenství jsou stanoveny podmínky, za nichž Komise prohlašuje takové režimy podpor za slučitelné s vnitřním trhem.
(111)
§ 8c odst. 1a KStG ovšem nespadá pod žádné opatření uvedené v dočasném rámci Společenství, neboť režim se týká daňových výhod pro podniky v obtížích. Dočasný rámec Společenství však s žádnými státními podporami ve formě daňových výhod nepočítá.
(112)
Komise se tudíž domnívá, že § 8c odst. 1a KStG nesplňuje potřebné předpoklady, aby mohl být považován za slučitelný s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, jak je vykládán dočasného rámce Společenství.
(113)
Komise však zjistila, že podpory pro určité příjemce mohou být prohlášeny za přípustné podle oddílu 4.2 dočasného rámce Společenství jako nižší částky podpory slučitelné s vnitřním trhem, pokud splňují všechny předpoklady německého režimu podpor, jež Komise na tomto právním základě povolila. Aby byl příjemce způsobilý pro tento typ podpory, musí především doložit, že ke dni 1. července 2008 nebyl podnikem v obtížích ve smyslu pokynů na záchranu a restrukturalizaci (v případě velkých podniků) či ve smyslu čl. 1 odst. 7 nařízení Komise (ES) č. 800/2008 ze dne 6. srpna 2008, kterým se v souladu s články 87 a 88 Smlouvy o ES prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné se společným trhem (obecné nařízení o blokových výjimkách) (44) (v případě malých a středních podniků) a že hrubý grantový ekvivalent dané podpory nepřekračuje 500 000 EUR. Dále musejí být splněny ostatní předpoklady podle oddílu 4.2.2 dočasného rámce Společenství a rozhodnutí o schválení německého režimu podpory.
6.2 Možná slučitelnost na základě pokynů na záchranu a restrukturalizaci (45)
(114)
Jelikož se § 8c odst. 1a KStG týká daňových výhod pro nezdravé podniky, Komise posoudila slučitelnost také podle pokynů na záchranu a restrukturalizaci. Podle těchto pokynů jsou způsobilé pro podporu pouze podniky v obtížích. Ve smyslu těchto pokynů je sice možné považovat platebně neschopný či nadměrně zadlužený podnik za podnik v obtížích, avšak podnik, který patří k větší obchodní skupině nebo byl větší obchodní skupinou převzat, není za normálních okolností způsobilý pro poskytnutí podpory na záchranu nebo restrukturalizaci (bod 13 pokynů na záchranu a restrukturalizaci). Jedním z předpokladů pro použití § 8c odst. 1a KStG patří nabytí podílů. Po takovémto nabytí podílů může cílový podnik náležet ke skupině podniků. V tomto případě by se za normálních okolností skupina musela postarat o podnik v obtížích, který by podle pokynů na záchranu a restrukturalizaci nebyl způsobilý.
(115)
Dokonce v případě příjemců způsobilých pro podporu podle pokynů na záchranu a restrukturalizaci nejsou navíc splněny další podmínky podle těchto pokynů.
(116)
Podle bodu 25 písm. a) pokynů na záchranu a restrukturalizaci mohou být poskytnuty podpory na záchranu jen ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů. Příslušná daňová výhoda proto nemůže být považována za podporu na záchranu.
(117)
V případě podpor na restrukturalizaci musí být podle pokynů na záchranu a restrukturalizaci předložen uskutečnitelný plán restrukturalizace, který umožní obnovení životaschopnosti podniku. Podpora musí být omezena na nezbytné minimum. Podle pokynů na záchranu a restrukturalizaci musí příjemce přispět na náklady na restrukturalizaci vlastními prostředky. Dále je podle pokynů na záchranu a restrukturalizaci třeba přijmout kompenzační opatření, aby se zabránilo nadměrnému narušení hospodářské soutěže.
(118)
§ 8c odst. 1a KStG všechny tyto podmínky nesplňuje. V odůvodnění zákona je sice uvedeno, že cílový podnik musí předložit plán restrukturalizace s kladnou prognózou podnikání, není však jasné, jestli by takový plán splňoval požadavky pokynů na záchranu a restrukturalizaci a jestli je výše podpory omezená na nezbytné minimum. Výše podpory je totiž závislá na ztrátách, které podnik v minulosti zaznamenal. Kromě toho § 8c odst. 1a KStG nepočítá ani s vlastním příspěvkem, ani s kompenzačními opatřeními.
(119)
V neposlední řadě musejí být podpory na záchranu a restrukturalizaci pro velké podniky oznamovány jednotlivě. Nelze je poskytnout na základě režimu. V § 8c odst. 1a KStG se však nerozlišuje mezi velkými podniky a malými a středními podniky.
(120)
Dokonce s ohledem na malé a střední podniky, kterým mohou být zásadní podpory na záchranu a restrukturalizaci poskytnuty ve formě režimu, Komise zjistila, že zvláštní požadavky pro takový režim stanovené v bodě 82 pokynů na záchranu a restrukturalizaci nejsou splněny z důvodů uvedených v bodě 117 tohoto rozhodnutí.
(121)
Komise se proto domnívá, že § 8c odst. 1a KStG není jako podpora na restrukturalizaci slučitelný s vnitřním trhem.
6.3 Možná slučitelnost na základě pokynů k regionální podpoře (46)
(122)
§ 8c odst. 1a KStG musí být posouzen také na základě pokynů k regionální podpoře.
(123)
Případní příjemci regionálních podpor musí mít v Německu sídlo v oblasti způsobilé pro regionální podpory. Při použití § 8c odst. 1a KStG tomu tak nemusí nutně být, neboť ustanovení platí pro podniky ve všech částech Německa.
(124)
Kromě toho nespadají podniky v obtížích ve smyslu pokynů na záchranu a restrukturalizaci do oblasti působnosti pokynů k regionální podpoře (viz bod 9 pokynů k regionální podpoře). Proto nemohou být ani podpory pro podniky ve způsobilých oblastech považovány na základě pokynů k regionální podpoře za slučitelné s vnitřním trhem.
(125)
Komise se proto domnívá, že opatření není jako regionální podpora slučitelné s vnitřním trhem.
6.4 Možná slučitelnost na základě pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (47)
(126)
§ 8c odst. 1a KStG musí být posouzen také na základě pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(127)
Pomocí pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí má být v prvé řadě zajištěno, aby opatření státní podpory vedla k vyšší úrovni ochrany životního prostředí, ke které by bez podpory nedošlo, a aby kladné účinky podpory vyvážily její záporné účinky, pokud jde o narušení hospodářské soutěže, přičemž je třeba vzít v úvahu zásadu „znečišťovatel platí“ zakotvenou v článku 191 SFEU.
(128)
§ 8c odst. 1a KStG tento cíl nesplňuje. V odůvodnění zákona není uveden žádný cíl ve smyslu pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(129)
Jak je uvedeno v bodě 20 pokynů na záchranu a restrukturalizaci, nemůže být podnik v obtížích vzhledem k tomu, že je ohrožena jeho vlastní existence, považován za prostředek vhodný k uskutečňování jiných politických cílů, dokud není zajištěna jeho životaschopnost. Jelikož se u všech případných příjemců na základě § 8c odst. 1a KStG jedná o podniky v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. c) pokynů na záchranu a restrukturalizaci, Komise se domnívá, že § 8c odst. 1a KStG není jako podpora na ochranu životního prostředí slučitelný s vnitřním trhem.
6.5 Možná slučitelnost s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 SFEU
(130)
Komise zjistila, že oznámené opatření spadá jak do oblasti působnosti dočasného rámce Společenství, tak pokynů na záchranu a restrukturalizaci. Proto je při výkonu své pravomoci volného uvážení podle čl. 107 odst. 3 písm. b) a c) SFEU vázána těmito dvěma texty z důvodů jmenovaných v bodě 109 a v následujících bodech.
(131)
Pokud jsou Komisi předloženy přesvědčivé důvody, může své pravomoci volného uvážení využít opět za podmínky, že jedná v rámci stanoveném SFEU a obecnými právními zásadami, zejména zásadou rovného zacházení, jak je vykládána v judikatuře Soudního dvora (48). V této souvislosti může Komise podle judikatury Soudního dvora prohlásit státní podpory za slučitelné s vnitřním trhem, pokud má státní podpora napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu (čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU), případně sleduje cíl společného zájmu (čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU) (49), je k dosažení tohoto cíle nezbytná (50) a nemění podmínky v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(132)
V dané věci Německo nepředložilo žádné argumenty, že by podpora byla slučitelná s vnitřním trhem přímo na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) nebo c) SFEU.
(133)
Komise zjistila, že na základě struktury opatření závisí výše podpory na ztrátách, které příjemci vznikly v minulosti. Proto neexistuje žádný vztah mezi částkou podpory, kterou podnik získá, a cílem sledovaným režimem podpory, tzn. odstranění překážek restrukturalizace a podpora podniků v obtížích během finanční a hospodářské krize. Komise proto dospěla k závěru, že režim podpory není omezen na to, co je nezbytné ke splnění cíle. Tímto narušuje hospodářskou soutěž na vnitřním trhu v takové míře, jež je v rozporu se společným zájmem.
(134)
Komise proto dospěla k závěru, že opatření nelze prohlásit za slučitelné s vnitřním trhem přímo na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) nebo c) SFEU.
7. NAVRÁCENÍ PODPORY
(135)
Jelikož režim podpory nebyl oznámen, představuje protiprávní podporu.
(136)
Na základě zavedené rozhodovací praxe Komise musí příjemci vrátit všechny podpory, které byly poskytnuty protiprávně a nejsou podle čl. 107 SFEU slučitelné s vnitřním trhem. Tato praxe byla potvrzena článkem 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (51), kde je stanoveno: „Je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(137)
Jelikož posuzované opatření představuje protiprávní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, musí být podpora navrácena, aby byla znovu obnovena situace na trhu před poskytnutím podpory. Navrácení se provede od okamžiku, kdy příjemci vznikla výhoda, tj. kdy byla podpora příjemci dána k dispozici. Do úplného vrácení podpory musí uhradit úroky.
(138)
Komise se domnívá, že pro stanovení tohoto okamžiku je důležité každoroční datum splatnosti daně z příjmu právnických osob, k němuž byla příjemcům podpora poskytnuta.
(139)
Německo musí přijmout všechna nezbytná opatření, aby podporu získalo od příjemců zpět. Aby byl zjištěn počet případů, v nichž je třeba požádat o navrácení, musí Německo vytvořit seznam podniků, které byly od 1. ledna 2008 daným opatřením zvýhodněny. V této souvislosti Komise zjistila, že Německo opatření od 30. dubna 2010 již nepoužívá. Spolkové ministerstvo financí upozornilo orgány odpovědné za výběr daní, aby systém převodu daňových ztrát již nepoužívaly, dokud Komise nepřijme v této věci konečné rozhodnutí (52).
(140)
Státní podpora, která musí být navrácena, musí být vypočítána na základě daňových přiznání příslušných podniků, tedy příjemců na základě § 8c odst. 1a KStG. Částka podpory se vypočítá jako rozdíl mezi částkou daní, která by musela být bez použití § 8c odst. 1a KStG zaplacena, a částkou daní, která po použití § 8c odst. 1a KStG byla skutečně zaplacena.
(141)
Toto platí, aniž by byla dotčena možnost, že podpora může být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, jak je vyložen v dočasném rámci Společenství, a německého režimu podpory schváleného Komisí, pokud celková částka takto poskytnuté podpory nepřekročí hrubý grantový ekvivalent ve výši 500 000 EUR a pokud jsou splněny všechny ostatní podmínky podle oddílu 4.2.2 dočasného rámce Společenství, jakož i rozhodnutí Komise, kterým je německý režim podpory na tomto základě schválen, zejména ta, že podnik dne 1. července 2008 nebyl v obtížích. Překročí-li celková částka 500 000 EUR, musí být přebytek vrácen.
(142)
Komise upozorňuje Německo na to, že podpora nemůže být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem ani podle pravidel de minimis (53), ani podle režimu spadajícího pod obecné nařízení o blokových výjimkách (54), ani podle režimu podpory na základě pokynů k regionální podpoře nebo pokynů pro státní podporu výzkumu, vývoje a inovací (55), neboť všechny tyto předpisy vylučují poskytnutí státní podpory podnikům v obtížích (56). U všech ostatních schválených režimů podpory musí Německo ověřit, zda rozhodnutí o schválení režimu podpory vylučuje ze schválené oblasti působnosti podniky v obtížích. Jinak by podpora mohla být podle těchto režimů prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud Německo prokáže, že byly v okamžiku poskytnutí podpory splněny všechny podmínky příslušného režimu.
8. ZÁVĚRY
(143)
Na základě výše uvedených skutečností Komise dospěla k závěru, že § 8c odst. 1a KStG (systém převodu daňových ztrát - Sanierungsklausel) představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, která byla provedena protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU. Režim proto není slučitelný s vnitřním trhem.
(144)
Komise se domnívá, že Německo musí přijmout všechna nezbytná opatření, aby příjemci podpory na základě systému převodu daňových ztrát podporu vrátili,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá na základě § 8c odst. 1a zákona o dani z příjmu právnických osob, kterou Německo poskytlo protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, není slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
Jednotlivé podpory poskytnuté v rámci režimu uvedeného v článku 1 jsou na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, jak je vyložen v dočasném rámci Společenství, slučitelné s vnitřním trhem, pokud částka podpory nepřekračuje 500 000 EUR, příjemce ke dni 1. července 2008 nebyl podnikem v obtížích a pokud jsou splněny všechny ostatní podmínky podle oddílu 4.2.2 dočasného rámce Společenství a rozhodnutí o schválení německého režimu podpory.
Článek 3
Jednotlivé podpory poskytnuté v rámci režimu uvedeného v článku 1, které v okamžiku jejich poskytnutí splňují podmínky režimu podpory, jenž Komise schválila na jiném právním základě než na základě obecného nařízení o blokových výjimkách, pokynů k regionální podpoře nebo pokynů pro státní podporu výzkumu, vývoje a inovací, a jenž nevylučuje podniky v obtížích jako možné příjemce podpory, jsou slučitelné s vnitřním trhem až do maximální intenzity podpory platné pro tento typ podpor.
Článek 4
(1) Německo musí zrušit režim podpory uvedený v článku 1.
(2) Německo si vyžádá neslučitelné podpory, které byly poskytnuty v rámci režimu uvedeného v článku 1, od příjemců zpět.
(3) Částky, které mají být navráceny, podléhají úrokům ode dne, kdy byla podpora příjemcům k dispozici, až do dne, kdy byly skutečně získány zpět.
(4) Výše úroků bude vypočtena jako složený úrok podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (57).
(5) Německo s účinkem od dne oznámení tohoto rozhodnutí zruší všechny neprovedené platby v rámci režimu podpory uvedeného v článku 1.
Článek 5
(1) Navrácení podpor poskytnutých v rámci režimu uvedeného v článku 1 musí být okamžité a účinné.
(2) Německo zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 6
(1) Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Německo Komisi následující informace:
a)
seznam příjemců, kteří na základě režimu uvedeného v článku 1 obdrželi podporu, a celkovou částku podpory, kterou každý z nich obdržel v rámci tohoto režimu;
b)
celkovou částku (hlavní částka a úroky), kterou má každý příjemce navrátit;
c)
podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
d)
doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.
(2) Německo informuje Komisi o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem provést toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpor poskytnutých na základě režimu uvedeného v článku 1. Na žádost Komise Německo okamžitě předloží informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Mimo jiné bude poskytovat podrobné informace o částce podpory a úrocích, které příjemce již vrátil.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
V Bruselu dne 26. ledna 2011.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. január 26.)
a Németország által nyújtott C 7/10 (korábbi CP 250/09 és NN 5/10) sz. Állami Támogatásról kstg (szanálási rendelkezés)
(az értesítés a C(2011) 275. számú dokumentummal történt)
(Csak a német nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/527/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unióról szóló szerződésre és az Európai Unió működéséről szóló szerződésre (EUMSZ) és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az említett rendelkezéseknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (2),
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
2009. augusztus 5-én és 2009. szeptember 30-án kelt levelében a Bizottság információkat kért Németországtól a társasági adóról szóló törvény (a továbbiakban: KStG) 8c. §-ára vonatkozóan. A német hatóságok a megkeresésre 2009. augusztus 20-án és 2009. november 5-én válaszoltak. A támogatás kapcsán a Bizottság 2010. február 24-én hozott határozatával megindította az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást.
(2)
Az eljárás megindítására vonatkozó bizottsági határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (3). Ezzel egyidejűleg az érdekelt feleket felszólították észrevételeik megtételére.
(3)
Ennek a német hatóságok 2010. április 9-én kelt levelükkel tettek eleget.
(4)
2010. április 9-én és június 3-án Brüsszelben két találkozóra került sor Németország képviselőivel. 2010. július 2-án Németország további információkat szolgáltatott. Az érdekelt felektől a Bizottság észrevételeket nem kapott.
2. AZ INTÉZKEDÉS LEÍRÁSA
2.1. Háttér
(5)
A vállalkozások adóztatása Németországban lényegében a személyi jövedelemadóról szóló törvény (a továbbiakban: EStG) és a KStG alapján történik. Az EStG 10d. §-ának (2) bekezdése szerint az adóévben felmerült veszteségek továbbvihetőek, azaz az elkövetkező években az adóköteles jövedelem az adózási teherviselési képesség elvének megfelelően évente 1 millió eurót meg nem haladó összegben a veszteségekkel csökkenthető. A veszteségek adózási szempontú továbbvitele a KStG 8. §-ának (1) bekezdése alapján a társasági adófizetési kötelezettség hatálya alá tartozó vállalkozások számára is lehetséges.
(6)
A veszteségek továbbvitelének lehetősége olyan vállalkozások megvásárlását eredményezte, amelyek már régóta nem folytattak semmilyen tevékenységet, azonban a veszteségeket még mindig továbbvihették (úgynevezett üres cégek vagy empty-shell companies).
(7)
Az ilyen jellegű felvásárlások megakadályozása érdekében a német törvényalkotó 1997-ben szűkítette a veszteségek adózási szempontú továbbvitelének lehetőségét azáltal, hogy a KStG 8. §-ának (4) bekezdésében életbe léptette az úgynevezett „ürescég-felvásárlási szabályt”. Ez a szabály a veszteségek továbbvitelének lehetőségét azokra a vállalkozásokra korlátozta, amelyek jogilag és gazdaságilag azonosak voltak azzal a vállalkozással, amelynél a veszteség felmerült. Bár a szabály nem tartalmazza a „gazdasági azonosság” fogalmának definícióját, azonban megemlít egy negatív és két pozitív példát.
a)
Gazdasági azonosság nem áll fenn akkor, ha egy tőketársaságban való részesedések több mint felét átruházzák, és a tőketársaság a tevékenységét túlnyomó részben új vállalati vagyonnal folytatja, illetve kezdi meg újra.
b)
Ezzel szemben gazdasági azonosságról beszélünk akkor, ha az új vállalati vagyon egyedül a fennmaradó veszteséglevonást előidéző tevékenység szanálására szolgál, és a társaság a tevékenységet az elkövetkező öt évben a korábbi gazdasági viszonyokkal összehasonlítható mértékben folytatja.
c)
Gazdasági azonosság akkor is fennáll, ha az új jogosult új vállalati vagyon hozzáadása helyett kiegyenlíti azokat a veszteségeket, amelyek a veszteséget jegyző vállalkozásnál merültek fel.
(8)
A két utóbbi példát nevezik általában „szanálási rendelkezésnek”.
(9)
A KStG 8. §-ának (4) bekezdését a vállalkozások adóztatásának 2008. évi reformja keretében 2008. január 1-jével hatályon kívül helyezték.
(10)
A vállalkozások adóztatásának 2008. évi reformja során vezették be a KStG 8c. §-a (1) bekezdését, amely a KStG 8. §-ának korábbi (4) bekezdéséhez képest a veszteségek továbbvitelének lehetőségét részesedésszerzés esetén erősebben korlátozza. Az új rendelkezés alapján:
a)
A fel nem használt veszteségek egyáltalán nem vonhatóak le akkor, ha egy társaság jegyzett tőkéjének, a benne lévő tagsági jogoknak, részesedési jogoknak vagy szavazati jogoknak több mint 50 %-át egy új jogosultra ruházzák át.
b)
Ha egy társaság jegyzett tőkéjének, a benne lévő tagsági jogoknak, részesedési jogoknak vagy szavazati jogoknak több mint 25 %-át, de maximum 50 %-át öt éven belül átruházzák, a fel nem használt veszteségek a százalékban meghatározott részesedésváltozásnak megfelelő mértékben részarányosan csökkennek.
(11)
Az új szabályozás kezdetben nem tett kivételt azokkal a vállalkozásokkal, amelyeknél egyidejűleg került sor szanálásra és jelentős részvényesi változásra.
(12)
A német Bundestag által a vállalkozások adóztatásának 2008. évi reformjával együtt elfogadott törvényi indokolás alapján a KStG 8. §-ának (4) bekezdését felváltotta a KStG 8c. § (1) bekezdése, amelynek célja a szabályozás egyszerűsítése (a törvényi indokolásból az derül ki, hogy a KStG 8. § (4) bekezdésének gyakorlati alkalmazása számos bonyolult jogkérdést vetett fel) és a visszaélésekkel szembeni célzott eljárás volt (4). A jogalkotó tudatában volt annak, hogy a módosítás eredményeként az olyan nehéz helyzetben lévő vállalkozások esetében, amelyeknél a szanálás részesedésszerzéssel kapcsolódik össze, a veszteségek adózási szempontú továbbvitele a továbbiakban nem lesz lehetséges. Ezt azonban elfogadhatónak tekintették, mivel ilyen helyzetekben az adóhatóság kifejezett törvényi rendelkezés nélkül, méltányossági okokból is lemondhatott az adókövetelésekről (5).
2.2. Az intézkedés
(13)
2009 júniusában a KStG 8c. §-ának módosítása révén bevezetésre került a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése, amely alapján továbbra is lehetséges a veszteségek továbbvitele, ha a nehéz helyzetben lévő vállalkozás felvásárlására szanálási célból kerül sor. Ez a módosítás az állampolgárokat mentesítő egészségbiztosítási törvény (Bürgerentlastungsgesetz Krankenversicherung) részét alkotta (6). Az új rendelkezés elnevezése szintén szanálási rendelkezés, illetve a KStG 8. §-ának (4) bekezdése által tartalmazott előző szabálytól való megkülönböztetés érdekében új szanálási rendelkezés. E szabály kivételt tesz a veszteségek továbbvitelének azon korlátozása alól, amelyet 2008. január 1-jei hatállyal a KStG 8c. §-ának (1) bekezdésével vezettek be.
(14)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése alapján az alábbi feltételek teljesülése esetén jogosult egy társaság a veszteségek továbbvitelére akkor is, ha a KStG 8c. §-ának (1) bekezdése alá tartozó részesedésszerzésre kerül sor:
a)
A részesedésszerzés a társaság szanálásának céljából megy végbe (7).
b)
A vállalkozás a szerzés időpontjában fizetésképtelen vagy eladósodott, illetve fizetésképtelenség vagy eladósodás fenyegeti (8).
c)
A lényeges működési struktúrákat megőrzik, ami feltételezi, hogy
-
a társaság egy, a munkahelyekre is vonatkozó szabályozást tartalmazó működtetési megállapodás alapján működik, vagy
-
a munkahelyek 80 %-át (a bérköltségek éves átlagához mérten) a részesedésszerzést követő első öt évben megtartják, vagy
-
tizenkét hónapon belül jelentős mértékű vállalati vagyonkiegészítésre vagy továbbra is értékkel bíró kötelezettségek elengedésére kerül sor; jelentős mértékű vállalati vagyonkiegészítésről van szó akkor, ha az új vállalati vagyon megfelel a megelőző gazdasági év eszközállománya legalább 25 %-ának; a tőketársaság által az új vállalati vagyon hozzáadását követő három éven belül elért eredmény csökkenti a hozzáadott vállalati vagyon értékét.
d)
A részesedésszerzést követő öt éven belül nem kerül sor ágazatváltásra.
e)
A részesedésszerzés időpontjában a vállalkozás működött.
(15)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése 2009. július 10-én lépett hatályba, és visszamenőleges hatállyal 2008. január 1-jétől alkalmazandó.
(16)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését eredetileg meghatározott időre, 2009. december 31-ig terjedő hatállyal vezették be. 2009. december 22-én azonban a növekedés gyorsításáról szóló 2009-es törvény (Wachstumsbeschleunigungsgesetz) (9) keretében a német Bundestag olyan rendelkezést fogadott el, amely törölte a KStG-ből a szóban forgó, hatályvesztésre vonatkozó rendelkezést.
(17)
Ezzel összefüggésben utalás történt arra, hogy az adózási szempontból továbbvihető veszteségek csak a szanálandó vállalkozás nyereségével számolhatóak el. A szerző fél nem számolhatja el ezeket a veszteségeket a saját nyereségével.
(18)
Ez akkor is érvényes, ha a szerző fél az adókötelezettségeit a konszern szintjén összevonja, mivel a KStG 15. § első pontjának első mondata megtiltja a veszteségek továbbvitelét, ha egy társaság egy vállalkozáscsoport (Organschaft) része (10).
(19)
A német társasági adójog szerint az ilyen veszteségek nem vesznek el, a leányvállalat szintjén csupán „befagyasztásra” kerülnek, és csak akkor használhatóak fel, amikor a vállalkozást már nem összevontan kezelik. Az ilyen „befagyasztott” veszteségek esetében a veszteségek továbbvitelére nincs megszabott határidő.
(20)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése révén a szerző fél közvetett módon kedvezményben részesül, mivel a szanált vállalkozás adóterhe a szanálás sikeres befejezése után csökken. Ezenkívül a szerző fél a tevékenységét természetesen részben vagy egészben a felvásárolt vállalkozásba is beviheti, és ily módon felhasználhatja az átvitt veszteséget.
2.3. A KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének és 8. §-a (4) bekezdésének összehasonlítása
(21)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésében foglalt új szabályozás egy jelentős és a támogatás értékelése szempontjából döntő aspektusban különbözik a korábbi szabályozástól, azaz a KStG hatályon kívül helyezett 8. §-a (4) bekezdésétől.
(22)
A KStG 8c. §-ának (1) bekezdése szerint egy vállalkozás nem viheti tovább a veszteségeit, ha a részesedések több mint felét átruházták, kivéve, ha a szanálási rendelkezés alkalmazandó. Így az általános szabály alapján jelentős részvényesi változás esetében a veszteségek nem vihetők tovább. A jelenlegi szanálási rendelkezés kivételt képez az általános szabály alól.
(23)
A KStG korábbi 8. §-ának (4) bekezdésében foglalt általános szabály kimondta, hogy jelentős részvényesi változás esetén továbbra is lehetőség van a veszteségek továbbvitelére, amennyiben a vállalkozás gazdasági azonossága megállapítható. Ez a kivétel az olyan visszaélések megakadályozására szolgált, amelyekre például üres cégek felvásárlása útján került sor.
3. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZAT
(24)
2010. február 24-én kelt levelében a Bizottság tájékoztatta Németországot arra vonatkozó határozatáról, hogy a támogatás miatt megindítja az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárást.
(25)
Az eljárás megindításáról szóló határozatában a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése különbséget tesz a veszteséget termelő egészséges vállalkozások és az (esetlegesen) fizetésképtelen vagy eladósodott vállalkozások között annyiban, hogy csak az utóbbiaknak kedvez. Ennélfogva a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése kivételnek tűnik azon referenciarendszer alól, amely szerint a vállalkozások egyik csoportja esetében sem jöhet szóba a veszteségek továbbvitele. Tekintettel arra, hogy az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti feltételek nyilvánvalóan megvalósultak, a Bizottság előzetes véleménye szerint jelen intézkedés szelektív, és állami támogatásnak minősül. Végül a Bizottság kifejtette, kétségei vannak afelől, hogy az intézkedés összeegyeztethető az EUMSZ-nek az Ideiglenes közösségi keretrendszerrel (11) összhangban értelmezett 107. cikke (3) bekezdésének b) pontjával, valamint az EUMSz-nek a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatással (12) és a regionális támogatásokról szóló iránymutatással (13) összhangban értelmezett 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjával.
(26)
Az eljárás megindítására vonatkozó bizottsági határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (14). A Bizottság felszólította Németországot és valamennyi érdekelt felet észrevételeik benyújtására.
(27)
A hivatalos vizsgálati eljárás megindítását követően a szövetségi pénzügyminisztérium utasította az adóbehajtásért felelős hatóságokat, hogy a Bizottság végső döntéséig ne alkalmazzák a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését, valamint hogy értesítsék az érintett vállalkozásokat arról, hogy a Bizottság negatív döntése esetén a támogatásokat vissza kell fizetniük (15).
4. NÉMETORSZÁG ÉSZREVÉTELEI
(28)
Németország úgy ítéli meg, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése az alábbi három okból nem minősül állami támogatásnak:
a)
A szabályozás figyelembe veszi a magánhitelezői elvet (v.ö. a 4.1. szakasszal).
b)
Nem szelektív jellegű (v.ö. a 4.2. szakasszal).
c)
A szabályozást a német adórendszer jellege és belső szerkezete indokolja (v.ö. a 4.3. szakasszal).
(29)
Németország ezenkívül kijelenti, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésében foglalt szanálási rendelkezés lényegében megegyezik a KStG 8. §-ának (4) bekezdése által tartalmazott régi szanálási rendelkezéssel, amellyel kapcsolatban a Bizottságnak soha nem voltak fenntartásai (v.ö. a 4.4. szakasszal), továbbá több más tagállamban is létezik hasonló adószabály (v.ö. a 4.5. szakasszal).
4.1. A magánhitelezői elv betartása
(30)
Ezt az érvet Németország először 2010. július 2-án kelt levelében hozta fel. A német hatóságok erre vonatkozóan kifejtik, hogy a magánhitelezői elv az adókövetelések, illetve az ehhez hasonló követelések behajtása esetén is alkalmazható (16). A német állam és az adófizetők közötti kapcsolat ugyanis egy olyan kötelmi viszonyhoz hasonlítható, amely egy magánhitelező és egy adós között jön létre, és például egy bérleti vagy egy munkaszerződésen alapul. Németország véleménye szerint egy kötelmi viszony magánhitelezője lemondana jövőbeli követeléseinek egy részéről, ha ezáltal lehetőség nyílna arra, hogy az adóst egy másik vállalkozás felvásárolja, és a kötelmi viszony így továbbra is fennmarad.
4.2. A szelektivitás hiánya
(31)
Németország megítélése szerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése egy olyan általános intézkedés, amelyet minden vállalkozás igénybe vehet, függetlenül attól, hogy egy bizonyos régióhoz vagy termelési ághoz tartozik-e, illetve, hogy mekkora a mérete. Németország kijelenti, hogy potenciálisan és anélkül, hogy erre befolyása lenne, minden vállalkozás kerülhet nehéz pénzügyi helyzetbe, ezért a szabályozás alkalmazása szempontjából figyelembe kell venni.
(32)
Németország utal arra, hogy a Bizottság a vállalkozások adóztatásáról szóló 1998. évi közleményében maga is úgy ítélte meg, hogy az olyan teljesen technikai jellegű adóintézkedések, mint a veszteségek adózási szempontú továbbvitelére vonatkozó előírások nem minősülnek szelektívnek, „feltéve, hogy különbség nélkül mindegyik vállalkozásra és mindegyik áru termelésére alkalmazni kell azokat”, és „az, hogy néhány vállalkozás vagy ágazat több előnyhöz jut ezeken az adóintézkedéseken keresztül, mint mások, nem feltétlenül jelenti azt, hogy az állami támogatást szabályozó versenyszabályok vonatkoznak rájuk.” (17).
(33)
Németország úgy véli, hogy ezek a megfontolások különösen fontosak a kutatás és fejlesztés adózási szempontú támogatásában, továbbá a környezetvédelem, a képzés vagy a foglalkoztatás terén is. Szerinte nem tekinthetőek szelektívnek az olyan adószabályok, amelyek a fenti területeken jelentős erőfeszítéseket kifejtő vállalkozásoknak kedveznek, hiszen ezek a kedvezmények valamennyi vállalkozás számára nyitva állnak, akkor is, ha meghatározott területeken tevékenykedő vállalkozások de facto jobban profitálnának belőle, mint más vállalkozások. Ennek a meglátásnak az olyan adószabályok esetében is érvényesülnie kell, amelyek a szanálás céljából felvásárolt nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak kedveznek.
(34)
Németország szerint a Bíróság és a Törvényszék elfogadta, hogy egy olyan intézkedés, amely kizárólag a nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak kedvez, alapvetően általános intézkedésnek minősülhet, ami nem szelektív jellegű. Ebben az összefüggésben Németország először is a DMT-ügyet említi, amelyben a Bíróság az alábbiakat állapította meg egy olyan belga fizetési mechanizmussal kapcsolatban, amelyet a nehéz helyzetben lévő vállalkozások vehetnek igénybe (18):
„A francia kormány előadja, hogy a társadalombiztosítási járulékokhoz nyújtott fizetési könnyítések nem minősülnek állami támogatásnak, ha ugyanazon feltételek alapján minden olyan vállalkozás számára biztosítottak, amely pénzügyileg nehéz helyzetbe kerül. Vélhetően a belga jogi szabályozás kapcsán ez az eset áll fenn. Ezzel szemben a Bizottság szerint a fizetési könnyítések engedélyezése során az ONSS-t mérlegelési jog illeti meg.
Ahogyan a Szerződés 92. cikkének (1) bekezdéséből következik, nem tartoznak ez alá a rendelkezés alá az olyan általános jellegű intézkedések, amelyek nem csak meghatározott vállalkozásoknak vagy termelési ágaknak kedveznek. Nem tekinthető ezzel szemben általános jellegűnek az intézkedés akkor, ha a pénzügyi előnyöket biztosító intézkedés olyan mérlegeléstől függ, amely lehetővé teszi a kedvezményezettek vagy az intézkedés alkalmazási feltételeinek meghatározását (lásd értelemszerűen a C-241/94. sz. Franciaország kontra Bizottság ügyben 1996. szeptember 26-án hozott ítélet, EBHT 1996., I-4551. o., 23. és 24. pontját).
A nemzeti bíróság feladata az alapügyben annak megállapítása, hogy az ONSS számára megengedett-e a mérlegelés a fizetési könnyítések engedélyezése esetén, illetve ha ez az eset nem áll fenn, akkor az ONSS által nyújtott fizetési könnyítések általános jellegűek-e, vagy pedig meghatározott vállalkozásokat részesítenek előnyben.”
(35)
Németország ezenfelül felhívta a figyelmet a HAMSA-ügyre, amelyben a spanyol hatóságok úgy érveltek, hogy nem minősül szelektívnek az olyan intézkedés, amely valamennyi nehéz helyzetben lévő vállalkozásra vonatkozik. A Bíróság ennek kapcsán az alábbiak szerint nyilatkozott (19):
„Jelen ügyben a felperes és a Spanyol Királyság által hivatkozott érv szerint a fizetésképtelenségről szóló 1922. július 26-i spanyol törvény egy olyan általános jellegű eljárást hozott létre, amely valamennyi nehéz helyzetbe került vállalkozásra vonatkozik. Bár igaz az, hogy a törvényt nem szelektíven kell alkalmazni vállalkozások meghatározott csoportjai vagy meghatározott termelési ágazatok javára, azonban a Bizottság által kifogásolt adósság-elengedések nem automatikusan a törvény alkalmazásából következnek, hanem az illetékes közigazgatási szervek mérlegelési jogkörben hozott döntésétől függnek. Ha a pénzügyi előnyöket nyújtó hatóság olyan mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amely lehetővé teszi számára a kedvezményezettek körének vagy az intézkedés alkalmazási feltételeinek meghatározását, az ítélkezési gyakorlat alapján az ilyen intézkedés nem tekinthető általános jellegűnek (lásd a Bíróságnak a C-256/97. sz. DM Transport ügyben 1999. június 29-én hozott ítéletét, EBHT 1999., I-3913. o., 27. pont).”
(36)
Németország állítása szerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése - a DMT és a HAMSA ügyekben vitatott intézkedésektől eltérően - nem irányoz elő mérlegelési jogot a közigazgatási hatóságok számára; az intézkedés alkalmazása automatikusan a törvényből következik. Ezért Németország azt az „a contrario” érvet hozza fel, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem tekinthető szelektívnek.
(37)
Ezenkívül Németország azon a véleményen van, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése a fizetésképtelenségre vonatkozó jogszabályok körébe tartozó norma. A vállalkozások jogosultsága olyan fogalmakon alapul, mint a fizetésképtelenség, a fizetésképtelenség veszélye és az eladósodás, amely fogalmakat az InsO definiálja, és amelyek csődeljárás megindítása iránti kérelem benyújtására szolgáltathatnak okot.
(38)
Németország a szelektivitást illetően azt a következtetést vonja le, miszerint a Bizottság véleményéből az következne, hogy minden adókedvezmény állami támogatásnak minősül, akkor is, ha általános jelleggel alkalmazandó, ez a megítélés pedig az EUMSZ-be ütközik.
4.3. Az adórendszer jellegén vagy belső szerkezetén alapuló indokolás
(39)
Németország megítélése szerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésében megfogalmazott kivételt a német társasági adórendszer jellege és belső szerkezete indokolja. Objektív különbség tapasztalható a szanálásra szoruló, nehéz helyzetben lévő vállalkozások és a többi vállalkozás között, amely objektív különbség indokolttá teszi a szanálás céljából felvásárolt, nehéz helyzetben lévő vállalkozások eltérő módon történő kezelését. Németország ezen érvelését három szempontra alapozza.
(40)
Először is a pénzügyileg egészséges olyan vállalkozásoktól eltérően, amelyek választhatnak a tőkepiac által kínált finanszírozási lehetőségek és felvásárlók keresése között, a nehéz helyzetben lévő vállalkozások számára csak az a lehetőség áll nyitva, hogy felvásárlót találjanak, hiszen sem idegen tőkét nem tudnának felvenni a tőkepiacon, sem pedig bankkölcsönt nem kapnának. Következésképpen a nehéz helyzetben lévő vállalkozások a rendszerből adódóan nem élhetnének a veszteségek továbbvitelének lehetőségével, míg az egészséges vállalkozások mindig választhatnának aközött, hogy idegen tőkét szereznek, vagy pedig vásárlót keresnek.
(41)
Németország második érve szerint a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének azon szándéka és célja, hogy megakadályozza az üres cégek felvásárlását, nem zárja ki a veszteségek továbbvitelének lehetőségét azokban az esetekben, amikor a felvásárlás szanálás céljából történik, és nem tisztán adózási szempontok indokolják. Ha a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem csak a nehéz helyzetben lévő vállalkozások szanálás céljából történő felvásárlására korlátozódna, azaz egyéb szerzési eseteket is a hatálya alá vonna, úgy a norma célja nem lenne megvalósítható.
(42)
Németország harmadik érve úgy szól, hogy a KStG 8c. §-ának (1) bekezdése biztosítja azt, hogy a vállalkozásokban való részesedések vételára pusztán a vállalkozás gazdasági értékén alapul, és az adóoptimalizálás érdekében a felhalmozódott veszteségek értéke a vételárat nem befolyásolja. Ezzel szemben a nehéz helyzetben lévő, szanálás céljából felvásárolt vállalkozások esetében a felhalmozódott veszteségek lehetséges értéke nem játszik különösebb szerepet. Ezen érv alátámasztása érdekében Németország utal arra, hogy a vállalkozáscsoport kereskedelmi jogi számvitele során a könyvvizsgálók nem tulajdonítanak értéket a gazdaságilag nehéz helyzetben lévő társaságok lehetségesen továbbvihető veszteségeinek.
(43)
Ezen együttes körülmények alapján Németország azon a véleményen van, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését mindenképpen indokolttá teszi a német társasági adórendszer jellege és belső szerkezete, még akkor is, ha prima facie szelektívnek is tűnik.
4.4. Az új és a régi szanálási rendelkezés közötti kapcsolat
(44)
Németország megjegyzi, hogy a KStG 8c. §-a 2008. január 1-jei hatállyal egy hasonló szabályt - a KStG 8. §-ának (4) bekezdését - váltotta fel, amely szabály ezzel egyidejűleg hatályát vesztette. Mindkét szabály ugyanazt a célt, mégpedig az üres cégek felvásárlásának megakadályozását szolgálta.
(45)
Németország utal arra, hogy a Bizottság a KStG 8. §-ának (4) bekezdése kapcsán soha nem fejezte ki fenntartásait, ezért a jelenlegi szabályozás sem minősülhetne támogatásnak.
(46)
Ebből az okból kifolyólag Németország szerint a Bizottság vonatkozó álláspontja inkoherens.
4.5. Más adórendszerek hasonló szabályai
(47)
Németország szerint több más tagállamban is létezik a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdéséhez hasonló szabályozás. Példaként Ausztriát, Belgiumot, Finnországot, Hollandiát, Luxemburgot és Olaszországot említette. A rendszerek nagymértékű hasonlósága ellenére a Bizottság ezen tagállamokkal szemben nem alkalmazta azokat az intézkedéseket, amelyek az állami támogatások terén való hatásköre alapján a rendelkezésére állnak.
(48)
Az eljárás megindításáról szóló határozat 34. pontja kapcsán, amely a Bizottságnak a francia adórendszerrel kapcsolatos intézkedéseit mutatja be, Németország kifejti, hogy a német rendszer különbözik a francia rendszertől. A francia rendszer ugyanis meghatározott gazdasági ágakra korlátozódik, és a társasági adó alóli teljes mentességet irányozza elő.
5. AZ INTÉZKEDÉS ÉRTÉKELÉSE
(49)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése alapján a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
5.1. Állami források és az állami forrásokhoz sorolás
(50)
Az intézkedést állami forrásból kell finanszírozni, továbbá az állami források felhasználásának az államhoz hozzárendelhetőnek kell lennie. Az adóbevételben mutatkozó veszteség egyenértékű az adójellegű költségvetési kiadás formájában jelentkező állami forrásfelhasználással. Azáltal, hogy a szövetségi kormány engedélyezi a vállalkozások számára társasági adókötelezettségeik veszteségátvitel útján történő csökkentését, Németország bevételtől esik el, ami így állami támogatásnak minősül. Németország arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy az intézkedés évente 900 millió euro összegű adóbevétel-kiesést okozhat. Tekintettel arra, hogy az intézkedés állami forrásokban jelentkező veszteséggel jár együtt, az intézkedés állami forrásokból származónak minősül. A támogatást törvényi alapon biztosítják, ezért az államhoz rendelhető hozzá.
5.2. Szelektív előny fennállása
(51)
Ezenkívül az intézkedésnek szelektív előnyt kell teremtenie a kedvezményezett számára. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a támogatás fogalma nemcsak a pozitív juttatásokat foglalja magában, hanem azokat az intézkedéseket is, amelyek különböző formában enyhítik a vállalkozás költségvetésének általános terheit (20).
(52)
A KStG 8c. §-ának (1) bekezdése alapján valamely vállalkozás részvényesi szerkezetének változásai azt eredményezik, hogy a korábbi veszteségek adózási szempontú továbbvitelének lehetősége részben vagy egészben elveszik.
(53)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése kivételt határoz meg e szabály alól arra az esetre, ha a részesedésszerzés nehéz helyzetben lévő vállalkozást érint, és szanálási célból történik.
(54)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése ennélfogva szelektív előnyt hozhat létre az előbbi előfeltételeknek megfelelő vállalkozások számára, mivel lehetőséget biztosít arra, hogy adóköteles jövedelmük kiszámítása során a korábban felmerült veszteségeiket a jövőbeli nyereséggel szemben beszámítsák.
(55)
Németország kijelenti, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése, ahogyan azt a (28) preambulumbekezdés is bemutatja, nem valósít meg szelektív előnyt. Ezt az érvet az alábbi három szempont támasztja alá:
a)
a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése figyelembe veszi a magánhitelezői elvet (5.2.1.);
b)
a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése prima facie nem minősül szelektívnek (5.2.2.);
c)
a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését az adórendszer jellege vagy belső szerkezete indokolttá teszi (5.2.3.).
(56)
Németország utal továbbá a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése és a korábbi szabályozás, a KStG 8. §-ának (4) bekezdése közötti hasonlóságra (lásd 5.2.4.), valamint arra a tényre, hogy más tagállamokban is létezik hasonló szabályozás (lásd 5.2.5.).
5.2.1. A piacgazdasági magánhitelező elvének lehetséges alkalmazása
(57)
Németország kijelenti, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése összeegyeztethető a magánhitelezői elvvel, mivel megfelel annak a piacgazdasági magánhitelezői viszonynak, amelyben az adós és a magánhitelező között kötelmi viszony áll fenn.
(58)
A Bizottság úgy véli, hogy ez az álláspont több okból sem tartható fenn. A Bíróság és a Törvényszék ítélkezési gyakorlata szerint a piacgazdasági magánhitelező elvét csak akkor lehet alkalmazni, amikor az állam piaci szereplőként jár el; ezen elv alkalmazása nem lehetséges akkor, amikor az állam a közhatalom gyakorlójaként él előjogaival (21). Jelen esetben az államot a közhatalom gyakorlójaként illeti meg az állami adómonopólium.
(59)
A Bizottság véleménye szerint a Németország által hivatkozott ítélkezési gyakorlat nem változtat az értékelésen. A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése esetében adókötelezettség keletkezéséről van szó, ezzel szemben azoknál a tényállásoknál, amelyek a Spanyolország kontra Bizottság (22) és a DMT (23) ügyekben hozott ítéleteket eredményezték, a közigazgatási hatóságoknak a létező adókötelezettségek elengedésére volt lehetőségük. Következésképpen jelen ügyben a piacgazdasági magánhitelező elve nem alkalmazható.
(60)
Másodszor, még ha az elv alkalmazható is lenne, - amit a Bizottság vitat - a Bizottság leszögezi, hogy az adóelőny biztosítására automatikusan kerül sor, anélkül, hogy előtte megvizsgálták volna, mekkora összeget tesznek ki összesen a veszteségek (ami a jövőbeli adókedvezmény legmagasabb összege szempontjából döntő), a kedvezményezett mennyire lesz abban a helyzetben, hogy újra nyereségesen gazdálkodjon, továbbá hogy az adós stratégiailag fontos szerepet játszik-e. Egy piacgazdasági magánhitelező általános körülmények között nem mondana le automatikusan a jövőben keletkező követelésekről, hacsak nem alkotott korábban képet azon követelések nagyságáról, amelyekről lemond, valamint az adós pénzügyi kilátásairól és stratégiai jelentőségéről.
(61)
A Bizottság harmadik érvként megállapítja, hogy egy hosszú távú szerződéses viszonytól eltérően a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem már létező kötelezettségekből származó követelések lemondására vonatkozik, hanem a jövőben esetleg keletkező olyan kötelezettségek csökkentését érinti, amelyek az adós szanálását követően merülhetnek fel. Más szavakkal ez azt jelenti, hogy abban az időpontban, amikor az állam engedélyezi a veszteségek továbbvitelét, még nincsenek le nem járt kötelezettségek.
(62)
A Bizottság negyedik érvként utal arra, hogy a csődeljárásban az adós ügyleteit általában egy másik vállalkozás veszi át, amelynél aztán az állam az adómonopólium alapján behajthatja az adót. A piacot elhagyó adós helyébe így egy másik adós lép. A piacgazdasági magánhitelező elvétől eltérően az állam döntése esetében nem játszik szerepet a meglévő ügyfelek hűségén alapuló megközelítés.
(63)
A Bizottság arra a következtetésre jut, hogy a piacgazdasági magánhitelező elve jelen esetben nem alkalmazható, mivel az állam a közhatalom gyakorlójaként él előjogaival, és nem gazdasági szereplőként jár el. Még ha a piacgazdasági magánhitelező elve a jelen esetben alkalmazható is lenne, a Bizottság kimutatta, hogy hosszú távú szerződéses viszony esetében egy olyan magánhitelező, aki az állammal azonos helyzetben van, nem tenne a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésében meghatározott lépéseket.
5.2.2. Szelektivitás - prima facie
(64)
Az Európai Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján valamely adóügyi intézkedés szelektivitásának megállapításához az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vizsgálni kell, hogy egy adott jogi szabályozás keretén belül a nemzeti intézkedés alkalmas-e arra, hogy „bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos termékek előállítását” előnyben részesítsen olyan vállalkozásokkal vagy termékekkel szemben, amelyek a szabályozás céljára tekintettel jogi és ténybeli szempontból azokkal összehasonlíthatóak (24).
(65)
Következésképpen a Bizottságnak azt kell először megállapítania valamely adószabály szelektív jellegének értékelése során, hogy a hatályos adórendszerben (a továbbiakban: referenciarendszer) az érintett adóterület szabályozása általában, azaz „normál esetben” hogyan valósul meg. Második lépésben annak vizsgálata és megállapítása szükséges, hogy az intézkedés kivételt jelent-e a referenciarendszer alól annyiban, hogy különbséget tesz azon gazdasági szereplők között, akik az adott tagállam adórendszerének céljára tekintettel ténybeli és jogi szempontból összehasonlítható helyzetben vannak.
5.2.2.1. Referenciarendszer
(66)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a jelenlegi német társasági adórendszer tekinthető referenciarendszernek, azon belül is különösen a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének azon előírásai, amelyek a részesedésszerzéssel érintett társaságoknál a veszteségek levonására vonatkoznak. A (10) preambulumbekezdésben kifejtettek szerint ezen szabály alapján a fel nem használt veszteségek nem vonhatóak le akkor, ha egy társaság részesedési jogainak több mint 50 %-át egy új jogosultra ruházzák át; illetve részarányosan vesznek el akkor, ha öt éven belül a részesedési jogok több mint 25 %-át, de maximum 50 %-át ruházzák át. Ebből a Bizottság arra következtet, hogy az minősül alapesetnek, ha a veszteségek elvesznek, azaz ez tekinthető referenciarendszernek részvényesi változás esetén.
(67)
A Bizottság rámutat arra, hogy egy korábbi esetben a KStG 8c. §-a (1) bekezdését már referenciarendszerként alapul vette (25). A Bizottság akkor a belső piaccal összeegyeztethetetlennek minősítette a KStG 8c. §-ának (1) bekezdésében meghatározott azon kivételt, miszerint a részvényesi változás ellenére a kockázatitőke-társaságok által felvásárolt vállalkozások számára a veszteségek továbbvitele megengedett volt. A határozat indokolása a szóban forgó ügyben is irányadó.
5.2.2.2. Az adórendszer céljára tekintettel összehasonlítható jogi és ténybeli helyzetben lévő vállalkozások közötti különbségtétel
(68)
A referencia forgatókönyvtől eltérően a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése alapján továbbvihetik a veszteségeiket azok a vállalkozások, amelyek a szerkezetátalakítási célból történő részesedésszerzés időpontjában fizetésképtelenek vagy eladósodtak, illetve fizetésképtelenség vagy eladósodás veszélye fenyegeti őket, feltéve, hogy meghatározott előfeltételeknek eleget tesznek (lásd a (14) preambulumbekezdést).
(69)
Németország érvényre juttatja, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése által a nehéz helyzetben lévő vállalkozások elől adójellegű szerkezetátalakítási akadály hárul el. Ezért az adórendszer célját tekintve csak a nehéz helyzetben lévő vállalkozások vannak összehasonlítható ténybeli és jogi helyzetben. Tekintettel arra, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése minden nehéz helyzetben lévő vállalkozásra alkalmazható, a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem szelektív jellegű.
(70)
A DMT (26) és a HAMSA (27) ügyekben hozott ítéletek Németország megítélése szerint alátámasztják ezt az álláspontot. Ezekben az esetekben ugyanis a Bíróság és a Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy az intézkedések azért minősülnek szelektívnek, mert a hatóságok mérlegelési jogkörben hozott határozatairól volt szó. Az ítéletekből a contrario érvként levezethető, hogy nem tekinthetőek szelektívnek azok az intézkedések, amelyek valamennyi nehéz helyzetben lévő vállalkozásra vonatkoznak, és a hatóságoknak nem biztosítanak mérlegelési jogkört.
(71)
A Bizottság mindenekelőtt arra mutat rá, hogy az adórendszer célját a referenciarendszer szintjén, nem pedig a kivételek szintjén kell meghatározni (28). A társasági adórendszer szándéka és célja az, hogy bevételt teremtsen a háztartások számára. Felmerül a kérdés, hogy megvalósul-e ez a cél, ha a vállalkozások adóalapjukat az üres cégekből származó veszteségek továbbvitelének felhasználása révén jelentősen csökkentik. A KStG 8c. § (1) bekezdésének célja, hogy megakadályozza azon vállalkozások esetében a veszteségek továbbvitelét, amelyeknél részvényesi változásra kerül sor. Ez tisztán következik ahhoz a törvényhez fűzött törvényi indokolásból, amely bevezette a KStG 8c. §-a (1) bekezdését, és hatályon kívül helyezte a KStG 8. §-ának (4) bekezdését (29). Következésképpen az adórendszer céljára tekintettel minden olyan vállalkozás, amelynél részvényesi változásra kerül sor, összehasonlítható ténybeli és jogi helyzetben van.
(72)
A Bizottság utal arra, hogy kizárólag a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat érinti a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésén alapuló eltérő szabályozás. Azok a vállalkozások is termelnek valószínűleg veszteséget, amelyek a szerzés időpontjában nem fizetésképtelenek vagy nem adósodtak el, illetve nem fenyegeti őket a fizetésképtelenség vagy az eladósodás veszélye, veszteségeiket azonban nem vihetik tovább.
(73)
Ennélfogva a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése különbséget tesz a veszteséget termelő, de egyébként egészséges vállalkozások és a fizetésképtelen vagy eladósodott, illetve a fizetésképtelenséggel vagy eladósodással fenyegetett vállalkozások között, amikor az utóbbiakat privilegizálja. Következésképpen a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése különbséget tesz azon vállalkozások között, amelyek az adórendszer céljára tekintettel összehasonlítható ténybeli és jogi helyzetben vannak.
(74)
A Bizottság második érvként kiemeli, hogy a német állásponttól eltérően a Bíróság és a Törvényszék ítélkezési gyakorlata soha nem képviselte azt a véleményt, miszerint egy intézkedés definíció alapján nem tekinthető szelektívnek, ha valamennyi nehéz helyzetben lévő vállalkozásra vonatkozik, és nem biztosít mérlegelési jogot a hatóságoknak.
(75)
A DMT-ügy kapcsán megjegyzendő, hogy a francia kormánynak Németország álláspontjával megegyező érvét illetően a Bíróság a 28. pontban arra a következtetésre jutott, hogy még ha a nemzeti hatóságok nem is rendelkeznek mérlegelési jogkörrel, akkor is a nemzeti bíróságok feladata annak vizsgálata, hogy az adott nemzeti intézkedésnek általános vagy szelektív jellege van-e. Így a Bíróság implicit módon elismeri, hogy egy olyan nemzeti intézkedés is lehet szelektív, amely valamennyi nehéz helyzetben lévő vállalkozás számára igénybe vehető, és nem biztosít mérlegelési jogot a hatóságok számára.
(76)
A HAMSA-ügyet illetően a Bizottság megjegyzi, hogy a 157. pontban a Bíróság obiter dictuma az általános spanyol csődjogra vonatkozik. A HAMSA-ügyben azonban nem csődjogi intézkedésről van szó, hanem arról, hogy a spanyol hatóságok önkéntes alapon, törvényi kötelezettség nélkül lemondtak egy olyan követelésről, amelynek mértéke messze meghaladta azon követelések mértékét, amelyektől a magánbefektetők eltekintettek volna. Ebből kifolyólag a szóban forgó intézkedés értékelése szempontjából ennek az ügynek nincs jelentősége.
(77)
Fennelly főtanácsnok az Ecotrade-ügyben benyújtott indítványában megerősítette, hogy azok a szabályok is szelektív jellegűek lehetnek, és állami támogatásnak minősülhetnek, amelyek minden nehéz helyzetben lévő vállalkozásra vonatkoznak (30).
(78)
Németország álláspontjától eltérően ezért a Bizottságnak a szóban forgó intézkedésről kialakított értékelése összhangban van a Bíróság és a Törvényszék ítélkezési gyakorlatával.
(79)
Emiatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése prima facie szelektív jellegűnek tekinthető.
5.2.3. Az intézkedést magában foglaló adórendszer jellegén, illetve belső szerkezetén alapuló indokolás
(80)
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint nem valósul meg a szelektivitás előfeltétele egy olyan intézkedés esetében, amely ugyan a kedvezményezett számára előnyt jelent, azonban annak a rendszernek a jellege vagy belső szerkezete indokolja, amelynek az részét képezi (31).
(81)
Amikor tehát a Bizottság a szóban forgó ügyhöz hasonlóan arra a következtetésre jut, hogy az intézkedés prima facie szelektív jellegűnek tűnik, meg kell vizsgálnia, hogy indokolttá tesz-e egy ilyen különbségtételt annak az adórendszernek a jellege, illetve belső szerkezete, amelynek az intézkedés a részét képezi.
(82)
A Bizottság rögzíti, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az érintett tagállamnak kell bizonyítékot szolgáltatnia ezen indokolás alátámasztásához (32).
(83)
A Bíróság fejtegetése szerint különbséget kell tenni az e szabályozáson kívül eső, egy bizonyos adószabályozással követett célok és a magában az adórendszerben rejlő, e célok eléréséhez szükséges mechanizmusok között. Az intézkedést magában foglaló adórendszer természetére, ill. belső felépítésére való hivatkozás indoklásaként kizárólag ez utóbbi mechanizmusok vehetők figyelembe.
(84)
A Bizottság azon a véleményen van, hogy a szóban forgó ügyben különbséget kell tenni a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének és a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének célja között.
(85)
Németország észrevételeinek megfelelően a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének szándéka és célja az, hogy kizárja a veszteségeknek a német adórendszerben előírt átviteléhez kapcsolódó olyan visszaéléseket, amelyekre üres cégek felvásárlása útján kerül sor.
(86)
Ezzel kapcsolatban a Bizottság megállapítja, hogy a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének sokkal szélesebb a hatálya, mint a korábbi szabályozásnak (KStG 8. § (4) bekezdés). Míg a KStG 8. §-ának (4) bekezdése alapján a veszteségek továbbvitelére csak akkor nem kerülhetett sor, ha két előfeltétel egyidejűleg valósult meg (egy másik társaság általi részesedésszerzés és új tevékenységi terület), addig a második előfeltételt az új szanálási rendelkezés nem tartalmazza. A veszteségek továbbvitele ugyanis már egy másik társaság szerzése esetében sem lehetséges. A törvényalkotó tisztában volt a hatálybeli módosítással, hiszen a törvényi módosítás kizárólag azt a célt szolgálta, hogy a társasági adókulcs 25 %-ról 15 %-ra való csökkentését finanszírozza (33).
(87)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése ezzel szemben nem a visszaélések megakadályozására szolgál. Ez a német Bundestag által elfogadott, az új szanálási rendelkezéshez fűzött törvényi indokolásból következik, amely szerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését a pénzügyi és gazdasági válság által okozott problémák leküzdése céljából vezették be (34). A válság idején ugyanis a veszteségek továbbvitelére vonatkozó korlátozások a vállalkozások szerkezetátalakítása szempontjából akadályt jelentettek.
(88)
A Bizottság rögzíti, hogy az eljárás megindításáról szóló határozatban Németország is kifejezetten utalt az észrevételeiben arra, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése esetén nem egy olyan intézkedésről van szó, amely az adórendszerrel való visszaélések megakadályozására szolgál, hanem a szanálási rendelkezés bevezetésének oka az volt, hogy támogassák a pénzügyi és gazdasági válságban a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat.
(89)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a szóban forgó adóintézkedés célja az adórendszeren kívül esik. A Bíróság vonatkozó ítélkezési gyakorlata szerint egy ilyen külső cél nem használható fel az intézkedésnek az adórendszer jellegén, illetve belső szerkezetén alapuló indokolása érdekében (35), hanem csak az intézkedésnek a belső piaccal való összeegyeztethetősége szempontjából vizsgálható.
(90)
A Németország által felhozott három érv nem változtat ezen az értékelésen.
(91)
Németország azon érvével kapcsolatban, miszerint egy nehéz helyzetben lévő vállalkozás csak befektető révén juthat pénzügyi forráshoz, míg egy átmenetileg veszteséget termelő egészséges vállalkozás választhat, hogy a tőkepiacról szerez pénzügyi forrást, vagy pedig egy befektető vásárolja fel, és azután szerez új tőkét magának, a Bizottság véleménye az, hogy az adójog céljára figyelemmel nincs jelentősége annak, hogy egy vállalkozás hogyan finanszírozza az üzleti tevékenységét. A társasági adórendszer a nyereségek megadóztatásán és a veszteségek bevallásán alapul. A pénzügyi és gazdasági válság idején pénzügyileg egészséges vállalkozások is termeltek átmenetileg veszteséget. A pénzügyileg egészséges vállalkozások azonban a szanálási rendelkezés szerint nem vihetik tovább a veszteségeiket, ezért a veszteséget termelő, nem egészséges vállalkozásokhoz képest hátrányos helyzetben vannak egy részvényesi változás, valamint az azt követő tőkeszerzés esetén. A továbbiakban a Bizottság leszögezi, hogy a pénzügyi és gazdasági válság idején az átmenetileg veszteséget termelő egészséges vállalkozások számára is nehéz volt a tőkepiacokhoz való hozzáférés. Ennélfogva már az első érv alapjául szolgáló objektív feltevések sem bizonyulnak helyesnek, így a Bizottság a Németország által felhozott első érvet elutasítja.
(92)
Németország második érve úgy szól, hogy a KStG 8c. §-ának (1) bekezdésében lefektetett részvényesi változás esetén a veszteségek továbbvitelét megakadályozó általános tilalom alóli azon kivétel, amelyet a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése határoz meg, a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének célja (ratio legis) miatt indokolt, mivel a nehéz helyzetben lévő vállalkozások szerkezetátalakításának esetében nem áll fenn a visszaélések kockázata. Ezzel kapcsolatban a Bizottság megállapítja, hogy a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokra való korlátozása nem tekinthető indokoltnak. A Bizottság hangsúlyozza, hogy a pénzügyileg egészséges vállalkozások felvásárlása esetén sem kell visszaélésekkel számolni, ez a kockázat ugyanis csak üres cégekkel összefüggésben jelentkezne. A KStG 8c. §-a (1) bekezdésének célja (ratio legis) túlmutat a visszaélések megakadályozásán, mivel célja az is, hogy a német társasági adóalapot növelje, és kiegyenlítse a társasági adókulcsnak 25 %-ról 15 %-ra való csökkentését. Ez az oka annak, hogy a KStG 8c. §-ának (1) bekezdése miért foglal magába több olyan részesedésszerzési módot is, amelyek esetében nem merül fel a visszaélések kockázata. Következésképpen a Bizottság elutasítja Németországnak azt az érvét, miszerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésével bevezetett kivétel eleget tesz a KStG 8c. §-a (1) bekezdésében megfogalmazott célnak (ratio legis).
(93)
Németország harmadik érvével kapcsolatban, miszerint a könyvvizsgálók az összevont konszernmérlegben az esetleges rejtett adók számítása során rendszerint nem tulajdonítanak jelentőséget valamely pénzügyileg nem egészséges társaság veszteségeinek, és miszerint ezáltal a veszteségek továbbvitelének lehetősége nem hat ki a veszteséges társaság vételárára, a Bizottság először is megjegyzi, hogy ez az érv számviteli kritériumon alapul, és ezért az adózás szempontjából nem bír jelentőséggel. Ezenkívül a Bizottság megállapítja, hogy ez az érv ellentmond Németország azon észrevételének, miszerint a szerkezetátalakítás szempontjából akadályozó tényező az, ha a veszteségek továbbvitele nem lehetséges. Ez csak akkor bizonyul ugyanis helyesnek, ha a szerző fél meghatározott pénzbeli értéket tulajdonít a veszteségtovábbvitel lehetőségének. Következésképpen a Bizottság elutasítja a Németország által felhozott harmadik érvet is.
(94)
Ezenkívül Németország kijelenti, hogy más tagállamok is előirányoznak szanálás esetén adómentesítést, és ebben az összefüggésben példaként a nehéz helyzetben lévő vállalkozások felvásárlására vonatkozó francia szabályozást hozza fel. A Bizottság nem ért egyet az összehasonlításon alapuló német érveléssel. A tagállamok ugyanis valamely intézkedés indokolása érdekében referenciarendszerként csak a saját adórendszerük elveire hivatkozhatnak, ez alapján kerül sor annak vizsgálatára, hogy a vállalkozások számára nyújtott előny támogatásnak tekinthető-e. Nincs jelentősége annak a ténynek, hogy esetleg más tagállamokban is léteznek hasonló adóintézkedések, mivel az ilyen intézkedések úgyszintén a Szerződés rendelkezéseinek hatálya alá eshetnek. Ezenkívül a francia szabályozás szerinti intézkedés más előfeltételekhez kötött, mint amik a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésében szerepelnek. A francia szabályozás ugyanis a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat felvásárló újonnan alapított vállalkozások számára biztosít adómentességet. A Bizottság ezt a szabályozást 2004-ben a Közös Piaccal összeegyeztethetetlennek minősítette (36), aminek eredményeként Franciaország úgy módosította, hogy összhangban legyen a támogatásokra vonatkozó jogi előírásokkal. A szabályozásból eredő bizonyos előnyök most már jelentéktelennek tekinthetők, míg a többi előny regionális támogatásként, illetve a kis- és középvállalkozások (a továbbiakban: KKV-k) számára nyújtott támogatásként összeegyeztethető a támogatásokra vonatkozó előírásokkal (37).
(95)
A Bizottság a fenti észrevételekből arra a következtetésre jut, hogy a szóban forgó intézkedés nem következik közvetlenül az adórendszer vezérelveiből, valamint az adórendszer jellege és belső szerkezete alapján sem indokolt.
5.2.4. Az új és a régi szanálási rendelkezés közötti kapcsolat
(96)
Németország arra hivatkozik, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése lényegében megegyezik a KStG korábbi 8. §-a (4) bekezdésével, amelyet a Bizottság soha nem tekintett állami támogatásnak.
(97)
A Bizottság szerint Németország nem jelentette be a KStG 8. §-ának (4) bekezdését, ezért nem foglalt állást arról, hogy ebben az esetben állami támogatásról van-e szó.
(98)
Jelen eljárás csak a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését érinti, mivel a hivatalos vizsgálati eljárást csak e rendelkezés kapcsán indították meg. Mivel Németország soha nem jelentette be a KStG 8. §-ának (4) bekezdését, ezért a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésére vonatkozó indokolás során nem támaszkodhat arra az érvre, hogy a Bizottság formálisan soha nem kifogásolta a KStG 8. §-ának (4) bekezdését.
(99)
A Bizottság fenntartja magának a jogot, hogy az állami támogatásokra vonatkozó előírások alapján megvizsgálja a KStG 8. §-ának (4) bekezdését, amennyiben bebizonyosodna, hogy a rendelkezés a vállalkozások számára szelektív előnyt biztosított.
5.2.5. Más tagállamok hasonló adórendszerei
(100)
Az a tény, hogy más tagállamoknak hasonló vagy azonos adórendszerei vannak, amelyeket szintén nem jelentettek be a Bizottságnak, nem befolyásolja annak a kérdésnek a megítélését, hogy egy adott intézkedés állami támogatásnak tekinthető-e.
(101)
A Bizottság a Németország által továbbított információkat az eljárási rendelet 10. cikke alapján vizsgálja meg (38).
5.2.6. A szelektív előny fennállásával kapcsolatban levont következtetés
(102)
A Bizottság arra a következtetésre jut, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése a hatálya alá tartozó vállalkozások számára szelektív előnyt biztosít.
5.3. A belső piacra gyakorolt hatások
(103)
Az intézkedésnek alkalmasnak kell lennie arra, hogy a tagállamok közötti kereskedelmet akadályozza, a versenyt torzítsa vagy a verseny torzításával fenyegessen. A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem szektorspecifikus, azaz a szabályozás valamennyi gazdasági ágazat javára előnyt biztosíthat. Szinte minden német gazdasági ágazat jelen van olyan piacokon, amelyeken versenyhelyzet uralkodik, és amelyeken a tagállamok közötti kereskedelemre kerül sor. Ebből kifolyólag az intézkedés alkalmas lehet arra, hogy akadályozza a tagállamok közötti kereskedelmet, illetve torzítsa a versenyt, vagy pedig a torzítás veszélyét hozza létre.
(104)
A Bizottság rögzíti, hogy a Németország által továbbított információk szerint valamennyi, az intézkedés alkalmazása szempontjából szóba jöhető vállalkozás esetén megindítható a német csődrendeletben (Insolvenzordnung) meghatározott csődeljárás (lásd a (14) preambulumbekezdést és a 7. lábjegyzetet). Ezért az intézkedés potenciális kedvezményezettjei a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (a továbbiakban: megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás) 10. pontjának c) pontja szerinti nehéz helyzetben lévő vállalkozások lehetnek. Következésképpen a Szerződés 87. és 88. cikkének a de minimis támogatásokra való alkalmazásáról (39) szóló 2006. december 15-i 1998/2006/EK bizottsági rendelet szerinti de minimis támogatások kedvezményezettjei nem vehetők figyelembe, mivel a rendelet 1. cikkének h) pontja alapján a nehéz helyzetben lévő vállalkozások nem tartoznak a rendelet hatálya alá.
5.4. Következtetés
(105)
Tekintettel arra, hogy az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének feltételei megvalósulnak, a Bizottság véleménye szerint a társasági adótörvénynek a veszteségek adózási szempontú továbbviteléről szóló rendelkezése (szanálási rendelkezés) az EUMSZ 107. cikke értelmében állami támogatásnak minősül.
6. AZ INTÉZKEDÉS BELSŐ PIACCAL VALÓ ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGÉNEK VIZSGÁLATA
(106)
A Bizottság az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése alapján egyes támogatásokat a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthet. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az érintett tagállam feladata annak bizonyítása, hogy valamely intézkedés a belső piaccal összeegyeztethető (40). A Bizottság ezzel kapcsolatban rögzíti, hogy az eljárás megindításáról szóló határozatban foglalt kifejezett felszólítás ellenére Németország nem szolgáltatott erre vonatkozó információkat, ezért a Bizottság már ezen az alapon a belső piaccal összeegyeztethetetlennek minősítheti a szóban forgó támogatási intézkedést.
(107)
A Bizottság ennek ellenére megvizsgálta, hogy az intézkedés összeegyeztethető lehet-e a belső piaccal. A Bizottságot széleskörű diszkrecionális jog illeti meg az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése alá eső támogatásokkal kapcsolatban (41). A diszkrecionális jog gyakorlása során iránymutatásokat és közleményeket adott ki, amelyek tartalmazzák azokat a kritériumokat, amelyek fennállása esetén bizonyos támogatásfajták az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősíthetőek. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság annyiban van kötve az általa a támogatások ellenőrzése terén kiadott iránymutatásokhoz és közleményekhez, amennyiben azok nem ütköznek az EUMSZ szabályaiba, és a tagállamok elismerik őket (42).
(108)
Ezért elsőként azt kell megvizsgálni, hogy a bejelentett támogatás egy vagy több iránymutatás, illetve közlemény hatálya alá esik-e, és a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősíthető-e azon az alapon, hogy az ezekben lefektetett összeegyeztethetőségi kritériumoknak eleget tesz.
6.1. Az Ideiglenes közösségi keretrendszerrel való esetleges összeegyeztethetőség (43)
(109)
Tekintettel arra, hogy a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének bevezetésére a pénzügyi és gazdasági válság következtében felmerült problémák leküzdése érdekében került sor, a Bizottság megvizsgálta, hogy az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján az Ideiglenes közösségi keretrendszerben meghatározottak szerint a szabályozás összeegyeztethetőnek minősíthető-e a belső piaccal.
(110)
A jelenlegi pénzügyi és gazdasági válság, valamint annak a tagállamok gazdaságának egészére gyakorolt hatásai miatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az állami támogatások meghatározott fajtái a válság leküzdése érdekében átmenetileg indokoltak, és ezeket az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek lehet nyilvánítani. Az Ideiglenes közösségi keretrendszer tartalmazza azokat a feltételeket, amelyek megvalósulása esetén a Bizottság a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánít bizonyos támogatási programokat.
(111)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése azonban nem tartozik az Ideiglenes támogatási keretrendszerben megnevezett egyik intézkedés hatálya alá sem, hiszen a szabály nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak nyújtott adóelőnyöket érint. Az Ideiglenes támogatási keretrendszer viszont nem rendelkezik adóelőny formájában nyújtott állami támogatásokról.
(112)
A Bizottság ennek következtében azon a véleményen van, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem tesz eleget azoknak a kötelező feltételeknek, amelyek fennállása esetén az Ideiglenes közösségi keretrendszerben foglaltak szerint az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősülhetne.
(113)
A Bizottság megállapítja, hogy az Ideiglenes közösségi keretrendszer 4.2. pontja szerint meghatározott kedvezményezettek részére nyújtott támogatások a belső piaccal összeegyeztethető korlátozott támogatásként engedélyezhetőek, amennyiben eleget tesznek egy olyan német támogatási program valamennyi feltételének, amelyet a Bizottság a fenti jogalap alapján jóváhagyott. Annak érdekében, hogy ilyen támogatásról beszélhessünk, a kedvezményezettnek különösen azt kell bizonyítania, hogy 2008. július 1-jéig nagyvállalatok esetében a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás értelmében, illetve kkv-k esetében a Szerződés 87. és 88. cikke alkalmazásában a támogatások bizonyos fajtáinak a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánításáról szóló, 2008. augusztus 6-i 800/2008/EK bizottsági rendelet (általános csoportmentességi rendelet) (44) 1. cikkének (7) bekezdése értelmében nem minősült nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak, és a bruttó támogatástartalom nem haladja meg az 500 000 eurót. Ezen túlmenően az Ideiglenes közösségi keretrendszer 4.2.2. pontjában, valamint a német támogatási programot engedélyező határozatban megfogalmazott további feltételeknek is meg kell felelni.
6.2. A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján fennálló esetleges összeegyeztethetőség (45)
(114)
Tekintettel arra, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak nyújtott adóelőnyökre vonatkozik, a Bizottság az összeegyeztethetőség vizsgálatához a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatást is segítségül hívta. Az iránymutatás szerint csak a nehéz helyzetben lévő vállalkozások támogathatóak. Egy fizetésképtelen, illetve eladósodott vállalkozás minősülhet ugyan az iránymutatás értelmében nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak, azonban egy nagyobb vállalatcsoporthoz tartozó, vagy általa átvett vállalat rendszerint nem jogosult megmentési célú vagy szerkezetátalakítási támogatásra (a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 13. pontja). A KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének alkalmazhatóságához feltételt jelent a részesedésszerzés. A részesedésszerzést követően a célvállalat valószínűleg egy csoporthoz fog tartozni, ilyen esetben pedig általában a csoportnak kellene gondoskodnia a nehéz helyzetben lévő vállalkozásról, amely így a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás szerint nem minősülne támogathatónak.
(115)
Ezen túlmenően a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján támogatásban részesíthető kedvezményezettekkel kapcsolatos egyéb, az iránymutatásban meghatározott feltételek sem teljesülnek.
(116)
A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 25. pontjának a) pontja alapján a megmentési célú támogatás csak kölcsön vagy hitelgarancia formájában nyújtható, ezért a szóban forgó adóelőny nem tekinthető megmentési célú támogatásnak.
(117)
A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján a szerkezetátalakítási támogatások esetében egy olyan megvalósítható szerkezetátalakítási tervet kell előterjeszteni, amely lehetővé teszi a vállalkozás életképességének helyreállítását. A támogatást a minimális szükségletre kell korlátozni, valamint a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján a kedvezményezettnek saját magának is hozzá kell járulnia a szerkezetátalakítás költségeihez. Ezen túlmenően a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján kompenzációs intézkedéseket kell hozni annak érdekében, hogy elkerülhető legyen a verseny jelentős torzulása.
(118)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem tesz eleget ezeknek a feltételeknek. A törvényi indokolás ugyan említést tesz arról, hogy a célvállalkozásnak egy pozitív üzleti előrejelzést tartalmazó szanálási tervet kell benyújtania, azonban nem állapítható meg az, hogy a terv eleget tesz a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatásban előírt követelményeknek, és hogy a támogatás nagysága a minimális szükségletre korlátozódik. A támogatás nagysága ugyanis a vállalkozás korábbiakban termelt veszteségeihez igazodik. Ezenkívül a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem irányoz elő sem saját hozzájárulást, sem pedig kompenzációs intézkedéseket.
(119)
Végül a nagyvállalatoknak nyújtott megmentési és szerkezetátalakítási támogatásokat egyenként kell bejelenteni, és ezeket nem lehet egy program alapján biztosítani. A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése azonban nem tesz különbséget a nagyvállalatok és a kkv-k között.
(120)
A kkv-k tekintetében, amelyek esetében az alapvető megmentési és szerkezetátalakítási támogatások programok formájában is biztosíthatóak, a Bizottság megállapítja, hogy a jelen határozat 117. pontjában megfogalmazott okokból a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 82. pontjában felsorolt, az ilyen szabályozáshoz előírt különleges követelmények nem valósulnak meg.
(121)
Emiatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem tekinthető a belső piaccal összeegyeztethető szerkezetátalakítási támogatásnak.
6.3. A regionális támogatásokról szóló iránymutatás alapján fennálló esetleges összeegyeztethetőség (46)
(122)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését a regionális támogatásokról szóló iránymutatás alapján is meg kell vizsgálni.
(123)
A regionális támogatások potenciális kedvezményezettjeinek székhelye Németország egy olyan térségében kell hogy legyen, amely a regionális támogatások szempontjából szóba jöhet. A KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének alkalmazásakor ez nem kötelező feltétel, mivel a rendelkezés hatálya Németország bármely részén lévő vállalkozásra kiterjed.
(124)
A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás értelmében nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak minősülő vállalkozások nem tartoznak a regionális támogatásokról szóló iránymutatás hatálya alá (lásd a regionális támogatásokról szóló iránymutatás 9. pontját). Következésképpen a regionális támogatásokról szóló iránymutatás alapján a támogatott térségben lévő vállalkozásoknak nyújtott támogatások sem tekinthetőek a belső piaccal összeegyeztethetőnek.
(125)
Emiatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az intézkedés regionális támogatásként nem minősül a belső piaccal összeegyeztethetőnek.
6.4. A környezetvédelem támogatásáról szóló közösségi iránymutatás alapján fennálló esetleges összeegyeztethetőség (47)
(126)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését a környezetvédelem támogatásáról szóló iránymutatás alapján is meg kell vizsgálni.
(127)
A környezetvédelem támogatásáról szóló iránymutatás szerint az elsődleges cél annak biztosítása, hogy az állami támogatási intézkedések magasabb környezetvédelmi szintet eredményezzenek, mint amely támogatás nélkül megvalósulna, valamint annak biztosítása, hogy a verseny torzulása szempontjából a támogatás pozitív hatásai túlsúlyban legyenek a negatív hatásokkal szemben, figyelembe véve az EUMSZ 191. cikkében megállapított „szennyező fizet” elvet.
(128)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem tesz eleget ennek a célkitűzésnek, a törvényi indokolás pedig szintén nem tartalmaz a környezetvédelem támogatásáról szóló iránymutatás szerinti célkitűzést.
(129)
A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 20. pontjában kifejtettek alapján egy nehéz helyzetben lévő vállalkozás, mivel a puszta léte van veszélyben, nem tekinthető egyéb közérdekű célkitűzések elősegítésére alkalmas eszköznek addig, ameddig életképessége nem biztosított. Tekintettel arra, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése szerinti potenciális kedvezményezettek esetében a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 10. pontja c) pontjában meghatározott nehéz helyzetben lévő vállalkozásokról van szó, a Bizottság véleménye szerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése környezetvédelmi támogatásként nem tekinthető a belső piaccal összeegyeztethetőnek.
6.5. Az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése alapján fennálló esetleges összeegyeztethetőség a belső piaccal
(130)
A Bizottság megállapítja, hogy a bejelentett intézkedés mind az Ideiglenes közösségi keretrendszer, mind pedig a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás hatálya alá esik. Ennek megfelelően az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) és c) pontján alapuló diszkrecionális jogkör gyakorlása során a Bizottságot a (109) preambulumbekezdésben és az azt követő pontokban meghatározott okokból ez a két szöveg köti.
(131)
Ha a Bizottságnál nyomós okokra hivatkoznak, diszkrecionális jogkörét újból csak azzal a feltétellel gyakorolhatja, hogy az EUMSZ és az általános jogelvek, így különösen a Bíróság ítélkezési gyakorlata által lefektetett egyenlő bánásmód elvének keretei között cselekszik (48). Ebben az összefüggésben a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a Bizottság akkor nyilváníthat valamely állami támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek, ha az állami támogatás célja egy tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetése (EUMSZ 107. cikk (3) bekezdés b) pont), illetve valamilyen közös érdeket tart szem előtt (EUMSZ 107. cikk (3) bekezdés c) pont) (49), a támogatás ezen cél eléréséhez szükséges (50), továbbá nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes módon.
(132)
Jelen ügyben Németország nem hivatkozott olyan érvekre, amelyek alátámasztanák, hogy a támogatás közvetlenül az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) vagy c) pontjai alapján a belső piaccal összeegyeztethető.
(133)
A Bizottság leszögezi, hogy az intézkedést úgy dolgozták ki, hogy a támogatás mértéke a kedvezményezetteknél korábban felmerült veszteségektől függ. Következésképpen nem áll fenn kapcsolat a vállalkozásnak nyújtott támogatás összege és a támogatási program céljai - azaz a szanálási akadályok megszüntetése, valamint a pénzügyi és gazdasági válságban a nehéz helyzetben lévő vállalkozások támogatása - között. A Bizottság ezért arra a következtetésre jut, hogy a támogatási program nem korlátozódik a cél elérése érdekében a minimális szükségletre, és ezáltal a belső piacon a versenyt a közös érdekkel ellentétes mértékben torzítja.
(134)
Így a Bizottság következtetése szerint az intézkedés közvetlenül az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) vagy c) pontja alapján nem nyilvánítható a belső piaccal összeegyeztethetőnek.
7. VISSZATÉRÍTÉS
(135)
Tekintettel arra, hogy a támogatási programot nem jelentették be, a támogatás jogellenesnek minősül.
(136)
A Bizottság állandó határozathozatali gyakorlata szerint minden jogellenesen nyújtott és az EUMSZ 107. cikke alapján a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatást a kedvezményezettekkel vissza kell fizettetni. Ezt a határozathozatali gyakorlatot erősíti meg az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet 14. cikke (51), miszerint: „Amennyiben a jogellenes támogatások esetén elutasító határozat születik, a Bizottság dönt arról, hogy az érintett tagállam hozza meg a szükséges intézkedéseket a támogatásnak a kedvezményezettől történő visszavételére.”
(137)
Tekintettel arra, hogy a szóban forgó intézkedés jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatásnak minősül, a támogatást vissza kell fizettetni annak érdekében, hogy a piacon a támogatás nyújtását megelőző állapot helyreálljon. A visszafizettetés ezért attól az időponttól teljesítendő, amikor a kedvezményezettnél az előny felmerült, vagyis amikor a támogatást a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották. A támogatás tényleges visszafizetésének időpontjáig kamat fizetendő.
(138)
A Bizottság véleménye szerint a társasági adófizetési kötelezettség évenkénti esedékességének a dátuma releváns azon időpont megállapítása szempontjából, amikor a támogatást a kedvezményezettek rendelkezésére bocsátották.
(139)
Németországnak minden szükséges intézkedést meg kell hoznia a támogatásnak a kedvezményezettektől való visszatéríttetése érdekében. Ahhoz, hogy megállapítsák a visszatérítéssel érintett esetek számát, Németországnak egy listát kell összeállítania azon vállalkozásokról, amelyek 2008. január 1-jét követően a szóban forgó intézkedés révén kedvezményhez jutottak. Ezzel összefüggésben a Bizottság rögzíti, hogy 2010. április 30. óta Németország nem alkalmazza az intézkedést, a szövetségi pénzügyminisztérium ugyanis utasította az adóbehajtás terén illetékes hatóságokat arra, hogy a Bizottságnak az üggyel kapcsolatos végső határozatának meghozataláig mellőzzék az szanálási rendelkezés alkalmazását (52).
(140)
A visszafizetendő állami támogatást az érintett vállalkozások, azaz a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének kedvezményezettjei által benyújtott adóbevallások alapján kell kiszámítani. A támogatás összegét annak az adónak a különbözete adja meg, amit a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének alkalmazása nélkül kellene fizetni, és amit a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének alkalmazását követően ténylegesen befizettek.
(141)
Ez azon lehetőség sérelme nélkül érvényes, hogy a támogatás az Ideiglenes közösségi keretrendszerben meghatározottak szerint az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján, valamint a Bizottság által jóváhagyott valamely német támogatási program alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősíthető, ha az ily módon nyújtott támogatás összege nem haladja meg az 500 000 euro bruttó támogatási összeget, továbbá ha az Ideiglenes közösségi keretrendszer 4.2.2. pontjában, valamint a Bizottság által hozott, a német támogatási program engedélyezéséről szóló határozatban meghatározott összes feltétel teljesül, különösen az a feltétel, miszerint a vállalkozás 2008. július 1-jén nem volt nehéz helyzetben. Ha az összeg meghaladja az 500 000 eurót, a különbözetet kell visszafizetni.
(142)
A Bizottság felhívja Németország figyelmét arra, hogy a támogatás nem nyilvánítható a belső piaccal összeegyeztethetőnek a „De-minimis szabályok” (53) alapján, továbbá azért sem, mert nem minősül az általános csoportmentességi rendelet (54), a regionális támogatásokról szóló iránymutatás, illetve a kutatáshoz, fejlesztéshez és innovációhoz nyújtott állami támogatásokról szóló iránymutatás (55) alapján nyújtható támogatásnak, mivel valamennyi hivatkozott jogi szöveg kizárja a nehéz helyzetben lévő vállalkozások állami támogatását (56). Valamennyi egyéb támogatási program esetében Németországnak meg kell vizsgálnia azt, hogy a támogatási programot engedélyező határozat a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat kiveszi-e az engedélyezett hatály alól. Ellenkező esetben a program alapján nyújtott támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető lehet, ha Németország bizonyítja, hogy a támogatás nyújtásának időpontjában az érintett program valamennyi feltétele teljesült.
8. KÖVETKEZTETÉSEK
(143)
A fentiek alapján a Bizottság megállapítja, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése (szanálási rendelkezés) az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül, amelyet az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének sérelmével jogellenesen hajtottak végre. A program nem egyeztethető össze a belső piaccal.
(144)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy Németországnak minden szükséges intézkedést meg kell hoznia a támogatásnak a szanálási rendelkezés kedvezményezettjeitől való visszakövetelése érdekében,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A társasági adóról szóló törvény 8c. §-ának (1a) bekezdésén alapuló állami támogatási program, amelyet Németország az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével jogellenesen biztosított, összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
2. cikk
Az 1. cikkben említett program keretében nyújtott egyedi támogatások az Ideiglenes közösségi keretrendszerben meghatározottak szerint az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján összeegyeztethetők a belső piaccal, ha a támogatás összege nem haladja meg az 500 000 eurót, a vállalkozás 2008. július 1-jén nem minősült nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak, továbbá ha az Ideiglenes közösségi keretrendszer 4.2.2. pontjában, valamint a Bizottság által hozott, a német támogatási program engedélyezéséről szóló határozatban meghatározott összes feltétel teljesül.
3. cikk
Az 1. cikkben említett program keretében nyújtott egyedi támogatások, amelyek biztosításuk időpontjában eleget tesznek valamely, a Bizottság által az általános csoportmentességi rendelettől, a regionális támogatásokról szóló iránymutatástól, illetve a kutatáshoz, fejlesztéshez és innovációhoz nyújtott állami támogatásokról szóló iránymutatástól eltérő jogalapon engedélyezett olyan támogatási program feltételeinek, amely a támogatások potenciális kedvezményezettjeinek köréből nem zárja ki a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat, az ilyen típusú támogatásokra érvényes maximális támogatási intenzitást meg nem haladó mértékben összeegyeztethetőek a belső piaccal.
4. cikk
(1) Németországnak meg kell szüntetnie az 1. cikkben említett támogatási programot.
(2) Németország visszaköveteli a kedvezményezettektől az 1. cikkben említett támogatási program keretében nyújtott összeegyeztethetetlen támogatásokat.
(3) A visszatérítendő összegek magukban foglalják a kamatokat is, amelyek attól az időponttól esedékesek, amikor a támogatást a kedvezményezettek rendelkezésére bocsátották, addig az időpontig, amíg ténylegesen visszafizetésre nem kerültek.
(4) A kamatokat a 794/2004/EK bizottsági rendelet (57) V. fejezete alapján kamatos kamattal kell kiszámítani.
(5) Németország a jelen határozat közlésétől kezdve az 1. cikkben említett támogatási program valamennyi függőben lévő kifizetését beszünteti.
5. cikk
(1) Az 1. cikkben említett program alapján nyújtott támogatásokat haladéktalanul és ténylegesen vissza kell téríttetni.
(2) Németország biztosítja, hogy jelen határozat végrehajtására a közlésétől számított négy hónapon belül sor kerül.
6. cikk
(1) E határozat közlésétől számított két hónapon belül Németország megküldi a Bizottságnak a következőket:
a)
azon kedvezményezettek jegyzéke, akik az 1. cikkben említett támogatási program alapján támogatást kaptak, valamint az általuk e program keretei között kapott támogatások teljes összege;
b)
az egyes kedvezményezettektől visszakövetelendő teljes összeg (főkövetelés és kamatok);
c)
az e határozatnak való megfelelés érdekében már meghozott, illetve tervezett intézkedések részletes ismertetése;
d)
azok a dokumentumok, amelyek bizonyítják, hogy a kedvezményezetteket felszólították a támogatás visszafizetésére.
(2) Németország folyamatosan tájékoztatja a Bizottságot a jelen határozat végrehajtása érdekében hozott intézkedésekről az 1. cikkben említett program keretében nyújtott támogatások teljes visszafizettetéséig. A Bizottság kérésére Németország haladéktalanul információkat szolgáltat a határozatban foglaltak teljesítése céljából már meghozott, illetve tervezett intézkedésekről. Németország továbbá részletes tájékoztatást nyújt a kedvezményezettek által már visszafizetett támogatási összegekről és kamatokról.
7. cikk
E határozat címzettje a Németországi Szövetségi Köztársaság.
Kelt Brüsszelben, 2011. január 26-án.