ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 11. ledna 2012
o státní podpoře C 21/10 (ex E 1/10) - Finsko na základě nepřijetí příslušných opatření pro systém pojištění v odvětví rybolovu poté, co Komise přijala revidované pokyny pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury
(oznámeno pod číslem K(2011) 10065)
(Pouze finské a švédské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/287/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“), a zejména na čl. 108 odst. 1 a 2 této smlouvy,
po výzvě zúčastněných stran k předložení připomínek (1) v souladu s výše uvedenými ustanoveními,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
V roce 2004 Komise přijala revidované Pokyny pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury (dále jen „pokyny“) (2). Dopisem ze dne 21. října 2004 a na základě bodu 5.2 těchto pokynů Komise požádala členské státy, mimo jiné Finsko, aby změnily své stávající režimy podpory tak, aby byly slučitelné s těmito novými pokyny nejpozději do 1. ledna 2005, a aby písemně potvrdily, že přijímají návrhy příslušných opatření, a to nejpozději do 15. listopadu 2004 (3).
(2)
V dopisech ze dne 15. listopadu 2004, 20. ledna 2005 a 14. června 2005 Finsko uvedlo, že nesouhlasí se změnou režimu podpor „systém pojištění v odvětví rybolovu“ s cílem uvést jej v soulad s těmito novými pokyny. Tento režim byl Komisi oznámen dopisem ze dne 27. dubna 1995 na základě čl. 144 písm. a) Smlouvy o přistoupení Finské republiky k Evropské unii a byl následně považován za existující podporu ve smyslu čl. 88 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní článek 108 SFEU).
(3)
Dne 11. října 2005 proběhlo setkání, jehož se zúčastnili zástupci Komise a Finska. Dopisem ze dne 24. listopadu 2005 Finsko zaslalo dodatečné informace.
(4)
Pokyny byly znovu zrevidovány v roce 2008 (4) a Komise dopisy ze dne 15. dubna 2008 rovněž požádala členské státy, aby změnily své stávající režimy nejpozději do 1. září 2008 (5).
(5)
Finsko odpovědělo dopisem ze dne 30. května 2008, že je stále připraveno změnit svůj systém pojištění v odvětví rybolovu, jak bylo navrženo v roce 2005, ale ne v rozsahu, který vyžadují příslušná opatření. Dne 6. března 2009 proběhlo nové setkání, jehož se zúčastnili zástupci Komise a Finska.
(6)
Poslední žádost o informace Komise zaslala dne 1. října 2009 a uvedla v ní, že pokud Finsko nepřijme navrhovaná příslušná opatření, bude se Komise muset řídit postupem podle čl. 19 odst. 2 a čl. 4 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (6) a zahájit formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU. Finsko odpovědělo dopisem ze dne 18. listopadu 2009.
(7)
Jelikož Finsko nepřijalo v celém rozsahu tento návrh na změnu tohoto režimu, rozhodla Komise o zahájení uvedeného řízení. Uvedené rozhodnutí, které bylo zveřejněno v Úředním věstníku (7), bylo oznámeno dopisem ze dne 15. září 2010.
(8)
Finsko odpovědělo dopisem ze dne 15. listopadu 2010. Kromě toho po zveřejnění rozhodnutí v Úředním věstníku Komise obdržela připomínky od tří zúčastněných stran: dva dopisy od dvou sdružení zastupujících finské profesionální rybáře, Suomen Ammatikalastajalitto SAKL ry (dopis ze dne 8. listopadu 2011) a Kalatalouden Keskusliitto (dopis ze dne 16. listopadu 2010) a dopis od šesti sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu nacházejících se ve Finsku (dopis ze dne 16. listopadu 2010). Kopie těchto dopisů byly zaslány finským orgánům dne 6. prosince 2010. Později se dne 13. ledna 2011 zástupci těchto sdružení setkali se zástupci útvarů Komise a poskytli doplňující dokumenty.
(9)
Jelikož Komise potřebovala určité vyjasnění informace obsažené v dopise ze dne 15. listopadu 2010, uskutečnilo se dne 4. dubna 2011 setkání se zástupci finských orgánů v prostorách Komise. Finské orgány zaslaly rovněž doplňující informace ve zprávách ze dne 13. dubna a 13. května 2011.
(10)
Jelikož z informací, které Finsko zaslalo, vyplývá, že je připraveno změnit režim tak, aby byl slučitelný s vnitřním trhem, Komise dopisem ze dne 6. července 2011 Finsko požádala, aby potvrdilo svůj oficiální závazek změnit právní předpisy, které jsou právním základem uvedeného režimu. Finsko kladně odpovědělo dopisem ze dne 19. září 2011.
2. POPIS PODPORY
(11)
Tento režim podpory se opírá o zákon č. 331 ze dne 23. července 1958, naposledy pozměněný zákonem č. 1236 ze dne 29. ledna 1999 (8). Finsko oznámilo tento režim Komisi hned po vstupu do Evropského společenství, a to na základě čl. 144 písm. a) Smlouvy o přistoupení Finska k Evropské unii. Od té doby se tento režim podpory považuje za existující podporu ve smyslu článku 88 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 1 SFEU).
(12)
Příjemci tohoto režimu pojištění jsou rybářské podniky, které se ve Finsku trvale věnují rybolovné činnosti. Pojištění poskytuje šest sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu pokrývajících celé Finsko. Každé sdružení pokrývá vymezenou zeměpisnou oblast.
(13)
Podle článku 7 uvedených předpisů se rybářským sdružením vyplácí roční státní podpory představující část nároků, které sdružení zaplatilo v rámci pojistných smluv, na které se tyto právní předpisy vztahují. Podle článku 2 se mohou nároky týkat následujících škod:
-
škody na sítích, lovných šňůrách na lososy a dlouhých lovných šňůrách a na kotvách k nim připojených, lanech a ostatních pomocných zařízeních,
-
škody na rybářských plavidlech registrovaných ve Finsku,
-
škody na dopravních a nákladních vozidlech, které se v zimě používají k rybolovu na ledě, rybářských chatách a plovoucích nebo vlečných zátahových sítích.
(14)
V právních předpisech jsou rovněž popsány podmínky, které musí nároky splňovat, mají-li být vzaty v potaz. Pro posouzení Komise jsou zvláště důležité následující podmínky: pojištěné položky musí být dostatečně kvalitně vyrobené a plně provozuschopné; na žádost musí být zařízení pojištěno na plnou hodnotu; škoda musí být spolehlivě prokázána.
(15)
Dopisem ze dne 15. listopadu 2004 Finsko vysvětlilo, jak tento režim podpory funguje v souvislosti se škodami, které rybářské podniky utrpěly. Zaprvé se jedná o franšízu spojenou s výší způsobilého nároku, která odpovídá 25 % v případě škod nepřesahujících 504,56 EUR nebo maximálně 5 % v případě škod přesahujících tuto hodnotu; po odečtení této franšízy se získá částka vyrovnávací platby, kterou podniku vyplatí příslušné sdružení pro pojištění v odvětví rybolovu. Náhrada vyplacená sdružení pro pojištění v odvětví rybolovu ze strany státu se tedy rovná 40 % vyplacených náhrad, pokud výše škody nedosahuje 504,56 EUR, a 90 %, pokud tato částka přesahuje 504,56 EUR.
(16)
Finsko v dalším dopisu ze dne 24. listopadu 2005 navrhlo, aby tento režim byl změněn tak, aby státní podpora byla vyplacena pouze na vyrovnání škod způsobených zvláštními podmínkami ve Finsku, včetně podmínky, že ke škodě došlo severně od 59. rovnoběžky.
(17)
Finsko v dopise ze dne 15. listopadu 2004 popsalo, co považuje za zvláštní podmínky ve Finsku, pokud jde o rybolovné činnosti. Tyto podmínky jsou způsobené klimatickými podmínkami spolu s mimo jiné tvořením ledu, který může poškodit jak plavidla, tak i zařízení, a teplotami pod bodem mrazu, které mohou poškodit motor plavidla. Tyto zvláštní podmínky jsou ještě zesíleny faktory, jako je topografie moří Finska s mělkými vodami a nerovnoměrným mořským dnem v kompaktním souostroví; v těchto podmínkách jsou rizika ztroskotání související s bouřemi a proudy v mrazivých podmínkách spíše vysoká. Kromě toho zde žije početná populace tuleňů, kteří způsobují významné ztráty v odvětví rybolovu tím, že poškozují zařízení; škody na zařízení (tenatových sítí) mohou být také někdy způsobeny kormorány.
(18)
Od roku 2004 do roku 2009 je roční počet událostí, jež si vyžádaly vyrovnávací platbu, celková roční vyrovnávací platba vyplacená sdruženími pojišťoven pro odvětví rybolovu a zčásti uhrazená státem následující:
Rok
Dotčené podniky
Počet případů
Vyplacená vyrovnávací platba (EUR)
Úhrada od státu(EUR)
2009
472
470
1 296 961
1 026 132
2008
486
459
1 256 200
980 065
2007
503
530
1 564 340
1 197 217
2006
519
496
1 234 761
920 167
2005
543
539
1 333 027
992 826
2004
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
Platby uskutečněné sdruženími se týkají přibližně z 50 % zařízení, 45 % plavidel a 5 % ostatního zařízení.
3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(20)
Jak je uvedeno výše (9), byl tento režim Komisi oznámen v roce 1995 na základě čl. 144 písm. a) Smlouvy o přistoupení Finské republiky k Evropské unii a byl následně považován za existující podporu ve smyslu čl. 88 odst. 1 Smlouvy o ES. Pokyny, které se používaly do revize z roku 2004, obsahovaly specifické ustanovení o podpoře pro pojistné a na základě toho byl tento režim podpory považován za slučitelný s vnitřním trhem. Toto ustanovení bylo s revizí za rok 2004 vyškrtnuto.
(21)
Komise měla při zahájení tohoto řízení za to, že škody, na něž se vztahuje systém pojištění v odvětví rybolovu nelze považovat za způsobené mimořádnou událostí nebo přírodní katastrofou, ale spíše stálou a strukturální situací, tj. stálým a strukturálním kontextem, v jehož rámci je vykonávána rybolovná činnost ve finských vodách.
(22)
Z tohoto důvodu a v souladu s pokyny (10) měla Komise za to, že tato podpora je provozní podporou, která je v zásadě neslučitelná vzhledem k tomu, že má vliv na zvýšení obchodní likvidity podniků, které ji využívají, a že je poskytnuta, aniž by příjemcům ukládala jakékoli povinnosti.
(23)
Komise nepřijala argumenty finských orgánů, které tento režim podpor zdůvodňovaly tím, že jej kvalifikovaly jako službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Finsko neposkytlo žádné konkrétní argumenty zdůvodňující, že poskytnutí pojištění rybářským podnikům by mohlo být kvalifikováno jako služba uvedeného druhu, a Komise s ohledem na vlastnosti tohoto režimu neshledala důvod je takto kvalifikovat. Komise zejména zjistila, že sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu poskytují pojišťovací služby pouze určitým skupinám podniků, jejichž ekonomická činnost spočívá ve výrobě zboží prodávaného na trhu, tj. podniků, které jsou činné v odvětví rybolovu. Komise proto měla silné pochybnosti, že poskytování obchodního pojištění vybraným skupinám hospodářských subjektů může být považováno za služby obecného hospodářského zájmu.
4. PŘIPOMÍNKY FINSKÝCH ORGÁNŮ A TŘETÍCH ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 Připomínky finských orgánů
(24)
Finské orgány připomněly hlavní vlastnosti fungování tohoto systému pojištění. Poskytly rovněž podrobný popis zvláštní podmínek, s nimiž se odvětví rybolovu ve Finsku vypořádává: specifické klimatické podmínky s ledem a tmou v zimě, topografie pobřežních vod s mělkými vodami a nerovnoměrným mořským dnem, existence početné populace tuleňů.
(25)
Poskytly rovněž informace o nedostatku nabídky na pokrytí pojištění odvětví rybolovu ze soukromého pojišťovnictví se stejnou úrovní krytí pro tento druh škod. Na podporu svého postoje k odpovědi připojily dopis finské konfederace finančního odvětví - Finanssialan Keskusliitto.
(26)
Kromě toho uvedly, že hodnota dovozu odpovídá 6,8 násobku hodnoty vývozu. V roce 2009 Finsko dovezlo 95 046 tun ryb v hodnotě 244,5 milionu EUR a vyvezlo 59 905 tun v hodnotě 36 milionů EUR. Pouze 30 % spotřebovávaných ryb pochází z Finska. Roční spotřeba finských ryb se od roku 2000 do roku 2009 snížila ze 6,1 na 4,5 kg, zatímco spotřeba dovezených ryb se zvýšila ze 6,6 na 11,2 kg. Podle finských orgánů z toho vyplývá, že tato státní podpora nemůže mít žádný negativní dopad na hospodářskou soutěž.
(27)
Finské orgány připomínají, že Komise ve svém rozhodnutí zahájit řízení poznamenala, že vypuštění ustanovení o poskytování podpory na pojistné v pokynech z roku 2004 znamená, že tento druh státní podpory již není dovolen. Finské orgány s uvedeným postojem nesouhlasí. Za prvé, tento režim pojištění má nadále plné opodstatnění z důvodu klimatických a zeměpisných podmínek ve finských vodách. Kromě toho byl tento režim v roce 2000 považován za slučitelný s vnitřním trhem, přestože taková podpora nebyla uvedena mezi podporami, které mohly být považovány za slučitelné s vnitřním trhem podle tehdy používaných pokynů z roku 1997 (11), v kontextu podobném tomu, který existoval od roku 2004 s pokyny z roku 2004 a 2008.
(28)
Finsko však v těchto vyjádřeních uvádí, že je připraveno změnit svůj režim takto:
-
vyloučení plavidel lovících na otevřeném moři, což v praxi znamená vyloučení plavidel delších než 12 metrů,
-
způsobilost jen v případě škod utrpěných v pobřežních vodách Finska nebo jeho výhradním hospodářském prostoru,
-
krytí škod způsobených jen specifickými podmínkami ve Finsku, a tedy způsobených nepříznivými klimatickými nebo zeměpisnými podmínkami (led, sníh, silné bouře, útesy v mělkých vodách) nebo tuleni a kormorány, které utrpí plavidla a rybářská zařízení i dopravní a nákladní vozidla a jiné specifické vybavení používané k rybolovu v zimě.
(29)
Finsko se domnívá, že tato změna by se dala uskutečnit do 31. prosince 2012. Toto prodlení je nutné ze dvou důvodů: Za prvé nutností změnit stávající právní předpisy, které jsou v platnosti a tvoří právní základ tohoto režimu (zákon č. 331 ze dne 23. července 1958), a za druhé nutností ukončit stávající smlouvy v rámci stávajícího režimu. Nový systém pojištění v odvětví rybolovu by tedy vstoupil v platnost dne 1. ledna 2013.
(30)
Jak je uvedeno výše (12), finské orgány dopisem ze dne 19. září 2011 potvrdily svůj závazek změnit právní předpisy, které tvoří právní základ uvedeného režimu. Uvedly, že pokud Komise přijme své konečné rozhodnutí v rozumné lhůtě, budou moci předložit svému parlamentu návrh dostatečně brzy v roce 2012, aby zákon mohl nabýt účinnosti dne 1. ledna 2013. Zdůraznily však, že na zavedení nových pravidel bude nutné přechodné období, protože bude třeba změnit podmínky platných pojistných smluv. Pro tento účel mají za to, že by se tyto změny ve smlouvách mohly uskutečnit k 1. lednu 2014 a změněné podmínky na podporu poskytovanou pojistiteli by se mohly uplatňovat od uvedeného data.
4.2 Připomínky třetích stran
(31)
Své připomínky Komisi zaslala dvě rybářská sdružení: Suoman Ammattikalastajaliitto a Katatalouden Keskuliitto. Podobně jako finské orgány, obě sdružení zdůraznila specifické podmínky rybolovu ve Finsku a nedostupnost nabídek pojištění na krytí škod. Jedno z nich (Suoman Ammattikalastajaliitto) poznamenalo, že Komise neposkytla žádný důkaz o tom, že by tento režim podpory mohl narušit hospodářskou soutěž mezi členskými státy, přičemž zejména uvedlo, že profesionální rybolov je v současnosti zdrojem jen 7 % spotřebovávaných ryb v zemi a že finský rybářský průmysl a trh s rybami proto závisí na dovozu ryb. Z tohoto důvodu toto sdružení považuje předběžné závěry uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení za neopodstatněné.
(32)
Stanovisko finských orgánů podporují rovněž sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu. Poukazují na to, že rybářský průmysl ve Finsku čelí velmi specifickým klimatickým a zeměpisným podmínkám. Uvádějí, že tento systém pojištění se zavedl z nedostatku nabídky od soukromého pojistného sektoru, který nebyl ochoten krýt uvedená rizika rybolovu, jenž je činností okrajového významu. Kromě toho jsou sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu povinna pojistit všechny rybáře usazené v regionu jejich příslušnosti.
5. POSOUZENÍ PODPORY
5.1 Existence státní podpory
(33)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je uvedeno, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(34)
Náhrada, kterou sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu vyplácí rybářským podnikům, zčásti pochází z peněz, které těmto sdružením poskytuje stát. Tyto peníze pocházejí ze státního rozpočtu. Jelikož tato náhrada podnikům odvětví rybolovu přináší finanční zvýhodnění, jde o odvětvové zvýhodnění prostřednictvím státních zdrojů.
(35)
V souladu s judikaturou Evropského soudního dvora už pouhý fakt, že se ve srovnání s jinými konkurenčními podniky posílí konkurenční postavení jednoho podniku v důsledku ekonomického zvýhodnění, kterého by jinak tento podnik v běžném podnikání nedosáhl, poukazuje na možné narušení hospodářské soutěže (13). Kromě toho podpora podniku, který svou činnost provozuje na otevřeném trhu v rámci Unie, by mohla narušit obchod mezi členskými státy (14).
(36)
Vzhledem k tomu, že se v Evropské unii obchoduje s produkty rybolovu ve velké míře, posiluje toto opatření postavení těchto podniků na trhu Unie a mohlo by proto narušit hospodářskou soutěž nebo hrozit jejím narušením a ovlivnit obchod v rámci Unie (15). Skutečnost, že dovoz je vyšší než vývoz nebo že většina spotřebovávaných ryb pochází z jiných zemí, není relevantní. Naopak prokazuje, že trh s produkty rybolovu ve Finsku je skutečně velmi otevřený, a naznačuje tak, že podpora finským podnikům posiluje jejich postavení vůči podnikům usazeným v jiných členských státech a narušuje nebo by mohla narušit hospodářskou soutěž. I skutečnost, že množství spotřebovávaných dovezených ryb vzrostlo ve srovnání s množstvím místních spotřebovávaných ryb v tomto ohledu nic nemění; mohlo by to jen naznačovat, že finské podniky neprovedly potřebné úpravy, aby se mohly přizpůsobit vývoji ekonomických podmínek na trhu s produkty rybolovu ve Finsku. V každém případě tyto podniky mají prospěch z podpory, která posiluje jejich postavení na vnitřním trhu vůči zahraničním podnikům.
(37)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem lze dospět k závěru, že podmínky čl. 107 odst. 1 jsou splněny a že náhrada vyplácená rybářským podnikům pocházející ze státního rozpočtu představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
5.2 Slučitelnost s vnitřním trhem
5.2.1 Povaha tohoto režimu podpory
(38)
Cílem systému pojištění v odvětví rybolovu je pokrýt výdaje, které jsou částečně kryty pojistným. Sám o sobě nepředstavuje podporu na pojistné; jeho cílem není krýt část pojistného, ale krýt část nároků v případě náhrad, které podniky předkládají sdružením pojišťoven pro odvětví rybolovu.
(39)
Jelikož se však tyto nároky předkládají těmto sdružením, která musí uhradit způsobilou částku utrpěných škod, má Komise za to, že tato podpora se projeví snížením pojistného, které by rybářské podniky musely zaplatit, pokud by sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu neočekávala, že finanční prostředky dostanou od státu. Má tedy stejný dopad jako režim podpory na pojistné. Tento režim může být proto posuzován jako režim podpory na pojistné.
5.2.2 Slučitelnost s vnitřním trhem
(40)
Komise nemůže souhlasit s názorem finských orgánů, podle nichž je situace v souvislosti s pokyny z roku 2004 a 2008 srovnatelná se situací v souvislosti s pokyny 1997, protože se ani v jedněch z nich nenacházelo ustanovení o podpoře na pojistné. Z vypuštění zvláštního ustanovení o uvedené podpoře v roce 2004, které bylo předtím zakotveno v pokynech z roku 2001 (16), vyplývá, že Komise při revizi v roce 2004 jasně usoudila, že se na takovou podporu už nemůže vztahovat výjimka ze zásady neslučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem a že ji nelze považovat za slučitelnou s vnitřním trhem od vstupu pokynů z roku 2004 v platnost. Uvedené politické rozhodnutí se další revizí, tj. v pokynech z roku 2008, nezměnilo.
(41)
Celkový rámec, podle kterého Komise posuzuje státní podporu na pojistné, se navíc změnil. Komise tento režim státní podpory v roce 2000 (17) považovala za slučitelný s vnitřním trhem v případě náhrady, která vyplývá z „výjimečných podmínek specifických pro finské počasí a pobřežní oblasti“. Při odůvodnění svého rozhodnutí Komise odkázala na situaci v zemědělském sektoru, pro který rovněž v pokynech neexistovalo žádné ustanovení vztahující se na zemědělský sektor, v souvislosti s pojištěním proti přírodním katastrofám a výjimečnými pojištěními ale Komise obvykle rozhodovala kladně případ od případu. V roce 2000 Komise objasnila svou politiku v zemědělství i rybářství a v příslušných pokynech stanovila kritéria, která se mají při posuzování (18) takového druhu podpory dodržovat. Uvedená kritéria od té doby stále existují v pokynech pro odvětví zemědělství (19), zatímco v pokynech pro odvětví rybářství již neexistují. Zatímco Komise v odvětví zemědělství tedy stanovila přesná kritéria pro považování pojistného za slučitelné s vnitřním trhem, z pokynů pro odvětví rybářství byla uvedená kritéria vypuštěna. V případě odvětví rybolovu je tedy Komise nucena se vrátit k obecné zásadě neslučitelnosti státních podpor a posuzovat slučitelnost nebo neslučitelnost uvedeného druhu režimu na základě ustanovení, která se mohou uplatňovat.
(42)
Ze současných ustanovení lze použít odstavec 4.9, ve kterém se uvádí, že v zásadě nelze považovat za slučitelné opatření podpory, pro které neexistuje použitelné ustanovení v jiných odstavcích, ve kterých jsou uvedeny jednotlivé kategorie podpor, které lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(43)
Výjimečně lze režim podpory považovat za slučitelný s vnitřním trhem, pokud členský stát prokáže, že režim splňuje různé zásady uvedené v pokynech a slouží cílům společné rybářské politiky.
(44)
Finsko ve své odpovědi na zahájení řízení předložilo konkrétní návrhy na změnu režimu restriktivním způsobem (20). Kromě toho odůvodnilo pokračování režimu tím, že na pojistném trhu není k dispozici možnost krýt značnou část těchto škod.
(45)
Finská konfederace finančního odvětví Finanssialan Keskusliitto ve svém dopise přiloženém k této odpovědi uznává, že by nemohla krýt všechny škody, jako je tomu momentálně v případě sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu. Šlo by jen o velmi částečné krytí a v některých případech, například při poškození zařízení, by nebylo možné vůbec. Pojišťovny nemohou tyto škody považovat za pojistitelné, nebo, pokud by je za pojistitelné považovaly, pojistné by převyšovalo rozumnou míru.
(46)
Z toho vyplývá, že sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu nemohou narušit hospodářskou soutěž, pokud jde o soukromé pojišťovny. Znamená to, že pokud jde o krytí těchto škod soukromými firmami ve Finsku, trh selhal.
(47)
Komise se domnívá, že opatření státní podpory, kterým se napravuje selhání trhu, lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem, pokud splňuje cíle společného zájmu. Jsou tak splněny požadavky, které jsou zmíněny v bodě 4.9 pokynů týkajících se dodržování zásad uvedených v pokynech a cílech společné rybářské politiky.
(48)
Cílem společné rybářské politiky je zajistit takové využívání živých vodních zdrojů, které zajistí udržitelné hospodářské, environmentální a sociální podmínky (21). Komise se domnívá, že režim pozměněný v souladu se změnami, které Finsko popsalo, by k zajištění takových podmínek přispěl. Při využívání těchto zdrojů by to spolu s uplatňováním pravidel ochrany a řízení umožnilo dále lovit za podmínek, které jsou specifické pro pobřežní vody Finska, včetně škod způsobených na vybavení (rybolovné sítě) tuleni a někdy kormorány. Přispělo by to k zajištění zdravých ekonomických, environmentálních a sociálních podmínek rybářským podnikům vypořádávajícím se při lovu v těchto vodách se zvláštními omezeními. Rovněž by to přispělo k zachování sociálně-ekonomické struktury dotyčných pobřežních společenství.
(49)
Komise kromě toho poznamenává, že pokud bude tento režim podpory změněn, v žádném případě nenabídne plnou náhradu dotčených škod. Současný systém, ve kterém se nejprve uplatní franšíza a pak jen částečná úhrada náhrady (22), zůstane zachován. Zůstává požadavek protihodnoty od příjemců tohoto režimu podpory podle bodu 3.3 pokynů.
(50)
Komise se konečně domnívá, že období, které Finsko považuje za nezbytné pro změnu režimu (23), je přijatelné. S ohledem na nezbytný legislativní postup je 1. leden 2013 rozumnou lhůtou po nabytí účinnosti právního předpisu, kterým se mění současný právní základ režimu. Kromě toho budou v té době platné pojistné smlouvy mezi rybářskými podniky a sdruženími pojišťoven pro odvětví rybolovu během roku 2012 obnoveny za podmínek, které platí k uvedenému datu, s uplynutím platnosti během roku 2013. Je namístě umožnit, aby tyto smlouvy platily až do uplynutí jejich platnosti na základě dohodnutých podmínek. V roce 2013 budou obnoveny v souladu s novými podmínkami, které se v té době budou uplatňovat. Konečná lhůta 31. prosince 2013 a nabytí účinnosti těchto upravených smluv následující den, tj. 1. ledna 2014, je proto oprávněná.
6. ZÁVĚR
(51)
Vzhledem k výše uvedené analýze dospěla Komise k závěru, že „systém pojištění v odvětví rybolovu“ lze považovat za slučitelný s vnitřním trhem, pokud bude změněn v souladu s těmito zásadami:
-
vyloučení plavidel lovících na otevřeném moři, což v praxi znamená vyloučení plavidel delších než 12 metrů,
-
způsobilost jen v případě škod utrpěných v pobřežních vodách Finska nebo jeho výhradním hospodářském prostoru,
-
pouze krytí škod způsobených specifickými podmínkami ve Finsku, a tedy způsobených nepříznivými klimatickými nebo zeměpisnými podmínkami (led, sníh, silné bouře, útesy v mělkých vodách) nebo tuleni a kormorány, které utrpí plavidla a rybářská zařízení i dopravní a nákladní vozidla a jiné specifické vybavení používané k rybolovu v zimě.
(52)
Komise bere na vědomí závazek finských orgánů změnit právní základ uvedeného režimu podpory nejpozději do 1. ledna 2013, aby se podmínky pojistných smluv změnily nejpozději do 1. ledna 2014,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Stávající režim podpory „systém pojištění v odvětví rybolovu“, který byl předmětem návrhu vhodných opatření po revizi pokynů pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury, je slučitelný s vnitřním trhem, pokud se změní v souladu s těmito závazky Finska:
-
vyloučení plavidel lovících na otevřeném moři, což v praxi znamená vyloučení plavidel delších než 12 metrů,
-
způsobilost jen v případě škod utrpěných v pobřežních vodách Finska nebo jeho výhradním hospodářském prostoru
-
pouze krytí škod způsobených specifickými podmínkami ve Finsku, a tedy způsobených nepříznivými klimatickými nebo zeměpisnými podmínkami (led, sníh, silné bouře, útesy v mělkých vodách) nebo tuleni a kormorány, které utrpí plavidla a rybářská zařízení i dopravní a nákladní vozidla a jiné specifické vybavení používané k rybolovu v zimě.
2. Právní předpisy, kterými se tento režim mění, vstoupí v platnost nejpozději do dne 1. ledna 2013 a příslušné pojistné smlouvy uzavřené na jejich základě vstoupí v platnost nejpozději do dne 1. ledna 2014.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Finské republice.
V Bruselu dne 11. ledna 2012.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2012. január 11.)
C 21/10. (korábbi E 1/10.) számú állami támogatás - Finnország a halászati és akvakultúra-ágazat számára nyújtott állami támogatások felülvizsgálatára vonatkozó átdolgozott iránymutatás Bizottság általi elfogadása után a halászati biztosítási rendszerhez kapcsolódó megfelelő intézkedések elutasítását követően
(az értesítés a C(2011) 10065. számú dokumentummal történt)
(Csak a finn és a svéd nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2012/287/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre (a továbbiakban: EUMSZ) és különösen annak 108. cikke (1) és (2) bekezdésére,
miután az érdekelt feleket a fent említett rendelkezéseknek megfelelően felkérte észrevételeik megtételére (1),
mivel:
1. AZ ELJÁRÁS
(1)
A Bizottság 2004-ben elfogadta a halászati és akvakultúra-ágazat számára nyújtott állami támogatások felülvizsgálatára vonatkozó átdolgozott iránymutatást (2) (a továbbiakban: az iránymutatás). 2004. október 21-i levelében a Bizottság az említett iránymutatás 5.2. pontjának megfelelően felkérte a tagállamokat, köztük Finnországot, hogy legkésőbb 2005. január 1-jéig módosítsák a már meglévő támogatási programjaikat oly módon, hogy megfeleljenek ezen új iránymutatásnak, és legkésőbb 2004. november 15-ig írásban jelezzék, hogy elfogadják a megfelelő intézkedésekre vonatkozó javaslatokat (3).
(2)
2004. november 15-i, 2005. január 20-i és 2005. június 14-i levelében Finnország jelezte, hogy nem ért egyet azzal, hogy módosítsa a „halászati biztosítási rendszer” elnevezésű támogatási programját annak érdekében, hogy az megfeleljen az új iránymutatásnak. A szóban forgó támogatási programot a Finn Köztársaságnak az Európai Unióhoz való csatlakozásáról szóló szerződés 144. cikkének a) pontja alapján 1995. április 27-én jelentették be a Bizottságnak, amely programot később az EK-Szerződés 88. cikke (jelenleg az EUMSZ 108. cikke) (1) bekezdésének értelmében létező támogatásnak minősítettek.
(3)
A Bizottság és Finnország 2005. október 11-én egyeztetést tartott. 2005. november 24-én kelt levelében Finnország további információkat közölt.
(4)
2008-ban ismét átdolgozták az iránymutatást (4), és a Bizottság 2008. április 15-én levélben ismét felkérte a tagállamokat, hogy legkésőbb 2008. szeptember 1-jéig módosítsák meglévő programjaikat (5).
(5)
2008. május 30-i levelében Finnország azt válaszolta, hogy a 2005-ben javasoltaknak megfelelően kész módosítani halászati biztosítási rendszerét, de nem a megfelelő intézkedések által megkövetelt mértékben. A Bizottság és Finnország 2009. március 6-án újabb egyeztetést tartott.
(6)
A Bizottság 2009. október 1-jént kért utoljára információt, jelezve, hogy amennyiben Finnország nem fogadja el a javasolt megfelelő intézkedéseket, a Bizottság kénytelen lesz követni a 659/1999/EK tanácsi rendelet (6) 19. cikkének (2) bekezdése és 4. cikkének (4) bekezdése szerinti eljárást, megindítva az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdésében meghatározott hivatalos vizsgálati eljárást. Finnország a 2009. november 18-án kelt levelében válaszolt.
(7)
Mivel Finnország nem fogadta el a szóban forgó rendszer módosítására vonatkozó teljes javaslatot, a Bizottság megindította az eljárást. A határozatról szóló értesítést a 2010. szeptember 15-i levél tartalmazta, amelyet közzétettek a Hivatalos Lapban (7).
(8)
Finnország a 2010. november 15-én kelt levélben válaszolt. Ezenkívül a határozat Hivatalos Lapban való kihirdetését követően a Bizottság három érdekelt féltől kapott észrevételt: két levelet a hivatásos finn halászokat képviselő két szövetség, a Suomen Ammatikalastajalitto SAKL ry (2011. november 8-i levél) és a Kalatalouden Keskusliitto (2010. november 16-i levél) küldött, egyet pedig a Finnországban működő hat halászati biztosítóegyesület (2010. november 16-i levél). E levelek másolatait 2010. december 6-án elküldték a finn hatóságoknak. Később, 2011. január 13-án az említett szervezetek képviselői egyeztetést tartottak a Bizottság szolgálataival, és kiegészítő dokumentumokat adtak át.
(9)
Mivel a 2010. november 15-én küldött levélben foglalt információkkal kapcsolatban a Bizottság számára nem volt minden világos, 2011. április 4-én egyeztetést tartottak a finn hatóságokkal a Bizottság épületében. A finn hatóságok 2011. április 13-i és május 13-i üzeneteikben további információkat is adtak.
(10)
Végül, mivel a Finnország által küldött információkból azt lehetett kiolvasni, hogy Finnország kész oly módon módosítani a biztosítási rendszert, hogy az összeegyeztethető legyen a belső piaccal, a Bizottság 2011. július 6-i levelében felkérte Finnországot, hogy erősítse meg hivatalos elkötelezettségét a szóban forgó rendszer jogalapját képező jogszabályok módosítása iránt. Finnország erre pozitív választ adott 2011. szeptember 19-i levelében.
2. A TÁMOGATÁS LEÍRÁSA
(11)
A támogatási program az 1958. július 23-i 331. sz. törvényen alapul, amelyet legutóbb az 1999. január 29-i 1236. sz. törvény módosított (8). Európai uniós csatlakozását követően Finnország a Finn Köztársaságnak az Európai Unióhoz való csatlakozásáról szóló szerződés 144. cikkének a) pontja alapján bejelentette a Bizottságnak a szóban forgó támogatási programot. Azóta a támogatási program az EK-Szerződés 88. cikke (jelenleg az EUMSZ 108. cikkének (1) bekezdése) alapján létező támogatásnak minősül.
(12)
A biztosítási rendszer kedvezményezettjei azok a halászati vállalkozások, amelyek folyamatos halászati tevékenységet folytatnak Finnországban. A biztosítást hat halászati biztosítóegyesület nyújtja, amelyek Finnország egészét lefedik. Az egyesületek mindegyike meghatározott földrajzi területen illetékes.
(13)
Az említett törvény 7. cikke szerint a halászati biztosítóegyesület évente állami támogatást kap az egyesület által a törvény hatálya alá tartozó biztosítási szerződések alapján kifizetett követelések egy részének megfelelő összegben. A 2. cikk értelmében a követelések a következő károkra terjedhetnek ki:
-
a hálókat, a lazachorogsorokat, a horogsorokat és az ahhoz kapcsolódó horgonyokat, a hajóköteleket és egyéb halászeszköz-tartozékokat ért károk,
-
a Finnországban lajstromba vett halászhajókat ért károk,
-
a téli halászathoz jégen használt szállító és vontató járműveket, halászkunyhókat és a kerítőhálókat sodortató vagy vonó eszközöket ért károk.
(14)
A törvény azokat a feltételeket is meghatározza, amelyek teljesülésére szükség van ahhoz, hogy a követelést figyelembe vegyék. A következő feltételek különösen fontosak a Bizottság értékeléséhez: a biztosított dolgoknak megfelelően kivitelezettnek és teljes körűen használhatónak kell lenniük, a felszerelést teljes értékében biztosítani kell, a kárt hitelt érdemlően be kell bizonyítani.
(15)
2004. november 15-i levelében Finnország elmagyarázta, hogyan működik a támogatási program a halászati vállalkozások által elszenvedett károkkal kapcsolatban. Először is az elszámolható követelés összegéhez kapcsolódik egy önrész, amely az 504,56 EUR-t nem meghaladó károk esetén 25 %, az ezt az összeget meghaladó károk esetén pedig legfeljebb 5 %; az érintett halászati biztosítóegyesület által a vállalkozásnak fizetett kártérítés összege az említett önrész levonásával számítható ki. Az állam által a halászati biztosítóegyesületnek fizetett visszatérítés a kifizetett kártérítés 40 %-a, ha a kár összege legfeljebb 504,56 EUR, és 90 %-a, ha ez az összeg nagyobb 504,56 EUR-nál.
(16)
Következő, 2005. november 24-i levelében Finnország a biztosítási rendszer oly módon történő módosítását javasolta, hogy az állami támogatás csak a Finnországra jellemző különleges körülmények által okozott károk megtérítésére járjon; ilyen körülmény az, ha a kár az 59. szélességi körtől északra következik be.
(17)
Finnország a 2004. november 15-i levélben meghatározta, hogy mit tekint Finnországra jellemző különleges körülménynek a halászati tevékenység szempontjából. Ezeket a körülményeket éghajlati viszonyok okozzák, így többek között a jégképződés, amely a hajókban és a halászeszközökben is kárt okozhat, valamint a fagyos hőmérséklet, amely károsan hathat a hajók motorjára. Ezeket a sajátos körülményeket tovább súlyosbíthatják olyan tényezők, mint a finnországi tengeri domborzat a sűrű szigetcsoportok sekély vizeivel és egyenetlen tengerfenekével; ilyen körülmények között, amelyekhez viharok és jeges áramlatok is társulnak, meglehetősen nagy a hajótörés veszélye. Meg kell említeni továbbá a nagy fókapopulációt, amely jelentős veszteségeket okoz a halászati ágazatnak a halászeszközök megrongálásával; a halászeszközöket (kopoltyúhálókat) néha a kormoránok is megrongálhatják.
(18)
A következő táblázat bemutatja, hogyan alakult a 2004 és 2009 közötti időszakban a kártérítéssel végződő esetek éves száma, a halászati biztosítóegyesületek által fizetett teljes éves kártérítések és az állam által visszatérített részek összege:
Év
Érintett vállalkozások
Az esetek száma
Kifizetett kártérítés (euróban)
Állami visszatérítés (euróban)
2009
472
470
1 296 961
1 026 132
2008
486
459
1 256 200
980 065
2007
503
530
1 564 340
1 197 217
2006
519
496
1 234 761
920 167
2005
543
539
1 333 027
992 826
2004
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
A biztosítóegyesületek által teljesített kifizetések mintegy 50 %-a halászeszközökre, 45 %-a hajókra, 5 %-a pedig egyéb felszerelésre vonatkozott.
3. A HIVATALOS VIZSGÁLATI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁNAK OKAI
(20)
Amint erre már utalás történt (9), a szóban forgó támogatási programot 1995-ben a Finn Köztársaságnak az Európai Unióhoz való csatlakozásáról szóló szerződés 144. cikkének a) pontja alapján jelentették be a Bizottságnak, és ezt követően az EK-Szerződés 88. cikkének (1) bekezdése értelmében létező támogatásnak minősítették. A 2004. évi átdolgozásig alkalmazott iránymutatás külön rendelkezést tartalmazott a biztosítási díjakra nyújtható támogatásról, a szóban forgó támogatási program pedig ez alapján minősült a belső piaccal összeegyeztethetőnek. A 2004. évi átdolgozás során ez a rendelkezés kikerült az iránymutatásból.
(21)
Az eljárás megindításáról szóló határozatban a Bizottság úgy vélte, hogy a halászati biztosítási rendszer által lefedett károk nem tekinthetők rendkívüli esemény vagy természeti csapás által okozott kárnak, azokat inkább egy állandó és strukturális helyzet, vagyis az az állandó és strukturális környezet okozza, amelyben a finn vizeken a halászati tevékenységet végzik.
(22)
Ezért az iránymutatással összhangban (10) a Bizottság úgy vélte, hogy ez a támogatás működési támogatás, amely a belső piaccal elvben összeegyeztethetetlen, hiszen növeli a kedvezményezett vállalkozás üzleti likviditását, illetve úgy került kifizetésre, hogy az abban részesülő fél számára nem eredményezett semmilyen kötelezettséget.
(23)
A Bizottság nem értett egyet a finn hatóságokkal abban, hogy a szóban forgó támogatási programot az indokolná, hogy az az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében vett általános gazdasági érdekű szolgáltatás. Finnország nem hozott fel olyan konkrét érvet, amely igazolná, hogy a halászati vállalkozások számára nyújtott biztosítás ilyen jellegű szolgáltatásnak lenne minősíthető, a Bizottság pedig arra a megállapításra jutott a szóban forgó biztosítási rendszer tulajdonságai alapján, hogy az nem minősíthető ilyennek. A Bizottság megjegyzi különösen, hogy a halászati biztosítóegyesületek a gazdasági tevékenységként piaci értékesítés céljából árut termelő vállalkozások csak egy speciális csoportjának, a halászati ágazatban tevékenykedőknek nyújtanak biztosítási szolgáltatásokat. A Bizottság ezért erősen kételkedik abban, hogy a gazdasági vállalkozások egy meghatározott csoportja számára nyújtott kereskedelmi jellegű biztosítási szolgáltatás általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak minősülne.
4. A FINN HATÓSÁGOK ÉS AZ ÉRDEKELT HARMADIK FELEK ÉSZREVÉTELEI
4.1. A finn hatóságok észrevételei
(24)
A finn hatóságok felhívták a figyelmet a szóban forgó biztosítási rendszer működésének fő jellegzetességeire. Részletes áttekintést is adtak azokról a sajátos körülményekről, amelyekkel a halászati ágazatnak Finnországban meg kell küzdenie: sajátos éghajlati viszonyok télen jéggel és sötéttel, a parti vizek domborzati viszonyai sekély vizekkel és egyenetlen tengerfenékkel, nagy fókapopuláció.
(25)
Tájékoztatást adtak arról is, hogy a magánbiztosítók részéről nem érkezett az ilyen károkra ugyanilyen szintű biztosítást kínáló ajánlat a halászati ágazat számára. Álláspontjuk alátámasztása céljából válaszukhoz mellékelték a finn pénzügyi szektor szereplőinek szövetsége, a Finanssialan Keskusliitto által megfogalmazott levelet.
(26)
Emellett jelezték, hogy a behozatal értéke a kivitel értékének 6,8-szerese. Finnország 2009-ben 95 046 tonna halat importált 244,5 millió EUR értékben, és 59 905 tonnát exportált 36 millió EUR értékben. Az elfogyasztott halnak csak 30 %-a származott Finnországból. Az éves fogyasztás 2000 és 2009 között a Finnországból származó hal tekintetében 6,1-ről 4,5 kg-ra csökkent, míg a behozott hal tekintetében 6,6-ről 11,2 kg-ra nőtt. A finn hatóságok szerint ez arra utal, hogy a szóban forgó állami támogatási program nem befolyásolhatja hátrányosan a versenyt.
(27)
A finn hatóságok felidézik, hogy az eljárás megindításáról szóló határozatában a Bizottság úgy foglalt állást, hogy azzal, hogy a 2004. évi iránymutatás már nem tartalmazta a biztosítási díjakra nyújtható támogatásra vonatkozó rendelkezést, az ilyen állami támogatás többé már nem megengedett. A finn hatóságok nem értenek egyet ezzel az állásponttal. Mindenekelőtt a finn vizeken uralkodó sajátos éghajlati és földrajzi körülmények továbbra is teljes mértékben indokolják a szóban forgó biztosítási rendszert. Ezenkívül 2000-ben összeegyeztethetőnek minősült ez a biztosítási rendszer, holott ilyen támogatás nem szerepelt azok között, amelyeket az abban az időben érvényes 1997. évi iránymutatás (11) összeegyeztethetőnek nyilvánítható támogatásként felsorolt, miközben a körülmények hasonlóak voltak a 2004-től fennálló körülményekhez a 2004. és 2008. évi iránymutatás vonatkozásában.
(28)
Észrevételeiben ugyanakkor Finnország jelzi, hogy kész módosítani a rendszert a következőképpen:
-
kizárja a nyílt tengeren halászó hajókat, ami a gyakorlatban a 12 méternél hosszabb hajók kizárását jelenti,
-
csak a Finnország parti vizein vagy kizárólagos gazdasági övezetében elszenvedett károkra vonatkozóan nyújt támogatást,
-
kizárólag azon károkra terjeszti ki a biztosítást, amelyeket a finnországi sajátos körülmények, így a kedvezőtlen éghajlati és földrajzi viszonyok (jég, hó, heves viharok, zátonyok a sekély vizekben), vagy a fókák és a kormoránok okoztak hajókban, halászeszközökben, valamint szállító és vontató járművekben, továbbá a téli halászáshoz használt egyéb speciális felszerelésekben.
(29)
Finnország úgy véli, hogy ezt a módosítást 2012. december 31-ig végre tudná hajtani. A haladékra két okból van szükség: egyrészt módosítani kell a jelenleg hatályos jogszabályt, amely a rendszer jogalapját képezi (az 1958. július 23-i 331. sz. törvény), másrészt meg kell szüntetni a jelenlegi rendszeren alapuló szerződéseket. Az új halászati biztosítási rendszer így 2013. január 1-jén lépne hatályba.
(30)
Amint erre már történt utalás (12), a finn hatóságok 2011. szeptember 19-i levelükben megerősítették elkötelezettségüket a szóban forgó rendszer jogalapját képező jogszabály módosítására. Jelezték, hogy amennyiben a Bizottság ésszerű időn belül meghozza végleges határozatát, 2012-ben még megfelelő időben a finn parlament elé tudják terjeszteni a javaslatot ahhoz, hogy a törvény 2013. január 1-jén hatályba léphessen. Hangsúlyozták azonban, hogy az új szabályok bevezetéséhez átmeneti időre van szükség, mivel meg kell változtatni a hatályos biztosítási szerződések feltételeit. E célból úgy vélik, hogy az említett szerződésekben a változtatásokat 2014. január 1-jéig végre lehetne hajtani, és a módosított feltételek ettől az időponttól kezdve vonatkoznának a biztosítóknak nyújtott támogatásokra.
4.2. Harmadik felek észrevételei
(31)
Két halászati szövetség küldött észrevételeket a Bizottságnak: a Suoman Ammattikalastajaliitto és a Katatalouden Keskuliitto. A finn hatóságokhoz hasonlóan mindkét szervezet a finnországi halászat sajátos körülményeire és a károkra vonatkozó biztosítási ajánlat hiányára helyezte a hangsúlyt. Egyikük (a Suoman Ammattikalastajaliitto) megjegyezte, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a szóban forgó támogatási program befolyásolhatja a tagállamok közötti versenyt, és kiemelte különösen, hogy a hivatásos halászat az ország halfogyasztásának jelenleg csak a 7 %-át adja, és a finnországi halászati ágazat és halpiac ezért a halbehozataltól függ. A felsorolt okok alapján ez a szervezet megalapozatlannak tartja az eljárás megindításáról szóló határozat előzetes megállapításait.
(32)
A halászati biztosítóegyesületek szintén a finn hatóságok által kifejtett álláspontot osztották. Rámutatnak, hogy a halászati ágazatnak a finn vizeken nagyon sajátos éghajlati és földrajzi körülményekkel kell megküzdenie. Rámutatnak, hogy a szóban forgó biztosítási rendszer azért jött létre, mert nem érkezett ajánlat a magánbiztosítók részéről, amelyek nem voltak készek az elhanyagolható jelentőségű tevékenységnek tekintett halászati tevékenységgel kapcsolatos kockázatok fedezésére. A halászati biztosítóegyesületek ezenkívül kötelesek biztosítani az illetékességi területükön letelepedett vagy ott székhellyel rendelkező halászokat.
5. A TÁMOGATÁS ÉRTÉKELÉSE
5.1. Állami támogatás megléte
(33)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.”
(34)
A halászati biztosítóegyesületek által a halászati vállalkozásoknak fizetett kártérítések egy része az állam által ezen egyesületeknek juttatott pénzekből származik. Ezek a pénzek az állami költségvetésből származnak. Mivel ez a kártérítés pénzügyi előnyt jelent a halászati ágazat vállalkozásai számára, ez egy állami forrásból nyújtott ágazati előny.
(35)
Az Európai Unió Bíróságának ítélkezési gyakorlatával összhangban maga a tény, hogy egy vállalkozás versenyhelyzete a versenytárs vállalkozásokhoz képest megerősödik azáltal, hogy olyan gazdasági előnyben részesül, amelyet rendes körülmények között tevékenységéhez nem kapott volna meg, azt jelzi, hogy fennáll a verseny torzulásának veszélye (13). Továbbá, az Unión belüli kereskedelem előtt nyitott piacon működő vállalkozás számára nyújtott támogatás alkalmas arra, hogy érintse a tagállamok közötti kereskedelmet (14).
(36)
Mivel az Európai Unión belül a halászati termékekkel jelentős kereskedelem folyik, ez az intézkedés megerősíti e vállalkozások helyzetét az uniós piacon, és ezért alkalmas arra, hogy torzítsa a versenyt vagy ezzel fenyegessen, és érintse az Unión belüli kereskedelmet (15). Az a tény, hogy a behozatal nagyobb, mint a kivitel, illetve az elfogyasztott hal nagy része külföldről származik, nem releváns. Ezzel szemben rámutat arra, hogy a halászati termékek finnországi piaca valóban nagyon nyitott, és azt sugallja, hogy a finn vállalkozásoknak nyújtott támogatás erősíti a helyzetüket azokhoz a vállalkozásokhoz képest, amelyek székhelye más tagállamban van, valamint torzítja a versenyt, vagy annak torzításával fenyeget. Ebből a szempontból még az a tény sem változtat semmin, hogy a behozatalból származó elfogyasztott hal mennyisége megnövekedhetett a nem behozatalból származó elfogyasztott hal mennyiségéhez képest; ez csak azt sugallja, hogy a finn vállalkozások nem végezték el azokat az átalakításokat, amelyek a halászati termékek finnországi piacát jellemző gazdasági körülmények alakulásának követéséhez szükségesek voltak. Akárhogy is, ezeknek a vállalkozásoknak előnyük származott a támogatásból, amely erősítette belső piaci helyzetüket a külföldi vállalkozásokhoz képet.
(37)
Az előzőekben kifejtettek fényében megállapítható, hogy teljesültek a 107. cikk (1) bekezdésében meghatározott feltételek, és a halászati vállalkozásoknak fizetett, állami költségvetésből származó kártérítés az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatás.
5.2. A belső piaccal való összeegyeztethetőség
5.2.1. E támogatási program jellege
(38)
A halászati biztosítási rendszer célja az, hogy fedezze a biztosítási díjak által csak részben fedezett költségeket. Önmagában nem a biztosítási díjakra nyújtott támogatás, nem a biztosítási díjak egy részének fedezésére irányul, hanem arra, hogy a vállalkozások által a halászati biztosítóegyesületekhez benyújtott kártérítési követelések egy részét fedezze.
(39)
Mivel azoknak az egyesületeknek, amelyekhez ezeket a követelések benyújtják, ki kell fizetniük az elszenvedett károk elszámolható mértékét, a Bizottság úgy véli, hogy a támogatás hatása az, hogy csökkentse azokat a díjakat, amelyeket a halászati vállalkozásoknak ki kellett volna fizetniük, ha az érintett halászati biztosítóegyesületek nem számíthattak volna arra, hogy pénzt kapnak az államtól. Ennek tehát ugyanaz a hatása, mint egy biztosítási díjakra irányuló támogatási programnak. Ezért ez a rendszer biztosítási díjakra irányuló támogatási programnak tekinthető.
5.2.2. A belső piaccal való összeegyeztethetőség
(40)
A Bizottság nem osztja a finn hatóságok azon véleményét, amely szerint a 2004. és 2008. évi iránymutatás tekintetében a helyzet összehasonlítható az 1997. évi iránymutatással kapcsolatos helyzettel, mivel egyik iránymutatás sem fogalmazott meg rendelkezéseket a biztosítási díjakra vonatkozó támogatásra. Az a tény, hogy a 2001. évi iránymutatásban (16) rögzített külön rendelkezés 2004-ben törlésre került, rámutat arra, hogy a Bizottság a 2004. évi átdolgozáskor egyértelműen úgy vélte, hogy az ilyen támogatások nem részesülhetnek tovább az állami támogatások belső piaccal való összeegyeztethetetlenségének elvétől való eltérés kedvezményében, és a 2004. évi iránymutatás hatálybalépésének időpontjától nem tekinthetők a belső piaccal összeegyeztethetőnek. Ez a szakpolitikai döntés nem változott a következő átdolgozáskor sem, azaz megmaradt a 2008. évi iránymutatásban is.
(41)
Ezenkívül a biztosítási díjakra vonatkozó állami támogatások Bizottság általi értékelésére szolgáló általános keret megváltozott. A Bizottság 2000-ben a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősítette (17) ezt az állami támogatási programot a „finn időjárásra és parti övezetekre jellemző kivételes körülmények” következtében felmerülő kártérítések tekintetében. E határozat meghozatalakor a Bizottság érvelésében a mezőgazdasági ágazattal kapcsolatos helyzetre hivatkozott, mert a mezőgazdasági ágazatra vonatkozó iránymutatás sem tartalmazott megfelelő rendelkezést, de a Bizottság gyakorlata az volt, hogy eseti alapon pozitívan döntött a természeti katasztrófák elleni biztosításokkal és kivételes biztosításokkal kapcsolatos támogatási intézkedések tekintetében. 2000-ben a Bizottság mind a mezőgazdasági, mint a halászati ágazat tekintetében pontosította az általa követett irányvonalat, és a vonatkozó iránymutatásokban meghatározta az ilyen típusú támogatások értékelése során követendő kritériumokat (18). A mezőgazdasági iránymutatásban ezek a kritériumok továbbra is megvannak (19), míg a halászati iránymutatásban már nem szerepelnek. Ez tehát azt jelenti, hogy míg a Bizottság a mezőgazdasági ágazatban meghatározta azokat a pontos kritériumokat, amelyek alapján a biztosítási díjakra vonatkozó támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősíthető, a halászati iránymutatásból törölte ezeket a kritériumokat. A halászati ágazat tekintetében a Bizottság ezért köteles visszatérni az állami támogatások belső piaccal való összeegyeztethetetlenségének általános elvéhez, és a szóban forgó típusú támogatási programok összeegyeztethetőségének kérdését köteles az alkalmazandó rendelkezések alapján értékelni.
(42)
A jelenlegi iránymutatás esetlegesen alkalmazandó rendelkezése a 4.9. pontban szerepel, amely kimondja, hogy az olyan támogatási intézkedés, amelyre vonatkozóan a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető támogatások különböző kategóriáit felsoroló többi pont nem tartalmaz alkalmazandó rendelkezést, elvben nem tekinthető összeegyeztethetőnek a belső piaccal.
(43)
A támogatási program azonban kivételesen összeegyeztethetőnek minősíthető, ha a tagállam bizonyítja, hogy az megfelel az iránymutatásban meghatározott különböző elveknek és a közös halászati politika célkitűzéseit szolgálja.
(44)
Az eljárás megindításáról szóló határozatra adott válaszában Finnország konkrét javaslatot tett a támogatási program korlátozott mértékű módosítására (20). A program fenntartását ezenkívül azzal indokolta, hogy e károk egy jelentős részének fedezését illetően a biztosítási piac nem működik megfelelően.
(45)
Az említett válaszhoz mellékelt levélben a finn pénzügyi szektor szereplőinek szövetsége, a Finanssialan Keskusliitto elismeri, hogy - hasonlóan a halászati biztosítóegyesületekhez - nem tudnák fedezni valamennyi kárt. Csak nagyon részleges fedezetet tudnának biztosítani, illetve egyes esetekben, például a halászeszközökben bekövetkezett károk esetén, nem is lenne erre lehetőség. A biztosítótársaságok ezeket a károkat nem, vagy csak abban az esetben tekinthetik biztosíthatónak, ha a biztosítási díjak meghaladnának egy ésszerű mértéket.
(46)
Mindez azt mutatja, hogy a halászati biztosítóegyesületek nincsenek olyan helyzetben, hogy torzíthatnák a versenyt a magánbiztosítók tekintetében. Ez azt jelzi, hogy a piac e károk magánvállalkozások által történő fedezése tekintetében nem működik megfelelően Finnországban.
(47)
A Bizottság úgy véli, hogy az az állami támogatási intézkedés, amely egy piaci hiányosságot orvosol, összeegyeztethetőnek tekinthető a belső piaccal, ha közérdekű célkitűzéseket szolgál. Ez teljesíti az iránymutatás 4.9. pontjában foglalt követelményeket, amelyek előírják az iránymutatásban meghatározott különböző elveknek és a közös halászati politika célkitűzéseinek való megfelelést.
(48)
A közös halászati politika célkitűzése, hogy fenntartható gazdasági, környezeti és társadalmi feltételekkel biztosítsa az élő vízi erőforrások kiaknázását (21). A Bizottság úgy véli, hogy a szóban forgó támogatási program a Finnország által javasolt módosított formában hozzájárulna e feltételek biztosításához. Az erőforrások kiaknázására vonatkozó védelmi és kezelési szabályok alkalmazása mellett ez lehetővé tenné a halászat folytatását a finnországi parti vizekre jellemző körülmények között, e körülmények közé értve a fókák, illetve időnként a kormoránok által a felszerelésben (halászhálók) okozott károkat is. Ez segítene abban, hogy megfelelő gazdasági, környezeti és társadalmi feltételeket biztosítsanak a halászati vállalkozásoknak, amelyek az e vizeken való halászat speciális korlátaival küzdenek. Segítene továbbá fenntartani az érintett part menti közösségek társadalmi-gazdasági életének struktúráját.
(49)
A Bizottság megjegyzi emellett, hogy ez a támogatási program, ha módosítják, semmilyen esetben sem fog teljes kártérítést kínálni az érintett károkért. A jelenlegi rendszer, egyrészt egy önrésszel, másrészt pedig a kifizetett kártérítés után járó, csak részleges visszatérítéssel (22), továbbra is megmarad. Így a támogatási rendszer kedvezményezettje részéről továbbra is megmarad az az ellentételezés, amelyet az iránymutatás 3.3. pontja előír.
(50)
Végül a Bizottság úgy véli, hogy a Finnország által a támogatási program módosításához szükségesnek ítélt időtartam (23) elfogadható. Figyelembe véve a szükséges jogalkotási eljárást, a támogatási program jelenlegi jogalapját módosító törvény hatálybalépéséhez 2013. január 1. ésszerű időpont. Emellett, a halászati vállalkozások és a halászati biztosítóegyesületek közötti hatályos biztosítási szerződéseket 2012 folyamán az abban az időpontban érvényes feltételek szerint kell megújítani, 2013-as lejárattal. Indokolt, hogy ezek a szerződések az elfogadott feltételekkel maradhassanak érvényben lejártukig. 2013-ban már az akkor alkalmazandó új feltételekkel lesznek ismét megújítva. Ezért a 2013. december 31-i végleges határidő és a kiigazított szerződések azt követő napon, azaz 2014. január 1-jén történő hatálybalépése megalapozott.
6. KÖVETKEZTETÉS
(51)
A fenti vizsgálat fényében a Bizottság megállapítja, hogy a halászati biztosítási rendszer a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető, ha a következő elvekkel összhangban kiigazításra kerül:
-
a nyílt tengeren halászó hajók kizárása, ami a gyakorlatban a 12 méternél hosszabb hajók kizárását jelenti,
-
csak a Finnország parti vizein vagy kizárólagos gazdasági övezetében elszenvedett károkra nyújtható támogatás,
-
kizárólag azon károkra terjed ki a biztosítás, amelyeket a finnországi sajátos körülmények, így a kedvezőtlen éghajlati és földrajzi viszonyok (jég, hó, heves viharok, zátonyok a sekély vizekben), vagy a fókák és a kormoránok okoztak hajókban, halászeszközökben, valamint szállító és vontató járművekben, továbbá a téli halászáshoz használt egyéb speciális felszerelésekben.
(52)
A Bizottság tudomásul veszi a finn hatóságok elkötelezettségét az iránt, hogy legkésőbb 2013. január 1-jéig módosítsák a szóban forgó támogatási program jogalapját annak érdekében, hogy a biztosítási szerződések feltételei legkésőbb 2014. január 1-jéig megváltozzanak,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
(1) A halászati biztosítási rendszer mint létező támogatási program, amellyel kapcsolatban a Bizottság a halászati és akvakultúra-ágazat számára nyújtott állami támogatások felülvizsgálatára vonatkozó iránymutatás átdolgozását követően megfelelő intézkedések elfogadását javasolta, összeegyeztethető a belső piaccal, amennyiben módosításra kerül a Finnország által tett következő kötelezettségvállalással összhangban:
-
a nyílt tengeren halászó hajók kizárása, ami a gyakorlatban a 12 méternél hosszabb hajók kizárását jelenti,
-
csak a Finnország parti vizein vagy kizárólagos gazdasági övezetében elszenvedett károkra nyújtható támogatás,
-
kizárólag azon károkra terjed ki a biztosítás, amelyeket a finnországi sajátos körülmények, így a kedvezőtlen éghajlati és földrajzi viszonyok (jég, hó, heves viharok, zátonyok a sekély vizekben), vagy a fókák és a kormoránok okoztak hajókban, halászeszközökben, valamint szállító és vontató járművekben, továbbá a téli halászáshoz használt egyéb speciális felszerelésekben.
(2) Az említett biztosítási rendszert módosító jogi rendelkezések legkésőbb 2013. január 1-jén lépnek hatályba, az ezek alapján kötött vonatkozó biztosítási szerződések pedig legkésőbb 2014. január 1-jén lépnek hatályba.
2. cikk
Ennek a határozatnak Finnország a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2012. január 11-én.