ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. června 2011
o státní podpoře C 35/08 (ex NN 11/08), kterou Francie poskytla veřejné ìnstituci Institut Français du Pétrole
(oznámeno pod číslem K(2011) 4483)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/26/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (1), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (2), a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (3),
vzhledem k těmto důvodům:
1 POSTUP
(1)
V rámci formálního vyšetřovacího řízení ve věci státní podpory č. C 51/05, kterou Francie poskytla podniku Institut Français du Pétrole (4) (dále jen „IFP“), francouzské orgány informovaly útvary Komise dopisem ze dne 18. července 2006, zaevidovaným dne 19. července 2006, že veřejná instituce IFP byla dne 7. července 2006 přeměněna z profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů na veřejnou instituci průmyslové a obchodní povahy (dále jen „EPIC“). K této změně došlo na základě dvou dokumentů, které francouzské orgány přiložily ke svému dopisu: i) na základě nařízení č. 2006-797 ze dne 6. července 2006 o nových stanovách veřejné instituce IFP a ii) na základě článku 95 zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005 o programu orientace energetické politiky (k jehož provedení bylo výše uvedené nařízení přijato).
(2)
Dopisy ze dne 3. srpna 2007 a 7. května 2008 požádala Komise francouzské orgány o informace a obdržela jejich odpověď v dopisech ze dne 28. září 2007 a ze dne 26. června 2008.
(3)
Dne 16. července 2008 přijala Komise v rámci dříve zahájené věci rozhodnutí (dále jen „rozhodnutí C 51/2005“) ohledně první podpory, kterou Francie poskytla skupině IFP (5). Zdůraznila v něm, že prostřednictvím odděleného řízení zvlášť posoudí otázku existence dodatečné státní podpory ve formě případné neomezené státní záruky vyplývající z toho, že veřejná instituce IPF má postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy (EPIC).
(4)
Toto druhé řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU bylo zahájeno rozhodnutím Komise ze dne 16. července 2008 (6) (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“), které bylo přijato na základě čl. 4 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (7) (dále jen „procesní nařízení“), ohledně neomezené státní záruky, jíž mohla skupina IFP případně požívat.
(5)
Zveřejněním výše uvedeného rozhodnutí o zahájení řízení dne 11. října 2008 v Úředním věstníku Evropské unie Komise vyzvala zúčastněné třetí strany k předložení připomínek k projednávanému opatření.
(6)
Komise obdržela připomínky Francie dopisem ze dne 14. října 2008.
(7)
Dopisem ze dne 6. listopadu 2008, který Komise zaevidovala téhož dne, poradci ze společnosti UOP Limited informovali Komisi, že jejich klientka si přeje vyjádřit připomínky k projednávanému opatření. S ohledem na čas nezbytný pro překlad požádali o prodloužení termínu k předložení svých připomínek až do 30. listopadu 2008. Komise v dopise ze dne 7. listopadu 2008 uvedla, že souhlasí s odůvodněním této žádosti a že prodlužuje lhůtu pro odpověď společnosti UOP Limited do 30. listopadu 2008. Dopisem ze dne 28. listopadu 2008, který Komise zaevidovala téhož dne, poradci ze společnosti UOP Limited zaslali připomínky své klientky k rozhodnutí o zahájení řízení.
(8)
V témže dopise ze dne 28. listopadu 2008 poradci společnosti UOP Limited požádali o povolení, aby jejich klientka mohla vyjadřovat další připomínky během řízení. Komise dopisem ze dne 17. prosince 2008 odpověděla na tuto žádost a souhlasila s prodloužením lhůty pro odpověď společnosti UOP Limited až do 23. ledna 2009, aby jí umožnila předložit případné další připomínky. V dopise ze dne 23. ledna 2009 zaslali poradci společnosti UOP Limited další připomínky své klientky.
(9)
V dopise ze dne 6. května 2009 Komise informovala francouzské orgány o všech připomínkách, které k rozhodnutí o zahájení řízení vznesla společnost UOP Limited, a to v případě potřeby bez důvěrných údajů. Vyzvala francouzské orgány, aby se k těmto připomínkám vyjádřily nejpozději do dne 8. června 2009. Francouzské orgány dopisem ze dne 2. června 2009 požádaly o prodloužení této lhůty do 22. června 2009, protože připomínky předložené třetí stranou podle nich vyžadovaly podrobnou a hloubkovou analýzu a konzultaci několika ministerských odborů. Komise v dopise ze dne 9. června 2009 schválila prodloužení lhůty do 22. června 2009. Francouzské orgány se vyjádřily k připomínkám společnosti UOP Limited dopisem ze dne 22. června 2009.
(10)
Komise v dopise ze dne 29. července 2009 požádala francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby je poskytly do 24. srpna 2009. Francouzské orgány dopisem ze dne 19. srpna 2009 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 7. září 2009, Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 20. srpna 2009. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 8. září 2009.
(11)
Komise v dopise ze dne 20. listopadu 2009 požádala francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby je poskytly do dvaceti dnů. Francouzské orgány dopisem ze dne 14. prosince 2009 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 22. ledna 2010, Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 18. prosince 2009. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 13. ledna 2010.
(12)
Dne 20. května 2010 uspořádaly útvary Komise v Bruselu schůzi, na které s francouzskými orgány projednaly, jaké důsledky má pro posuzovanou podporu rozhodnutí Komise ze dne 26. ledna 2010 ve věci státní podpory č. C 56/07 (ex E 15/05) poskytnuté společnosti La Poste (8) (dále jen „rozhodnutí C 56/2007“). Společnost La Poste byla veřejným subjektem, který měl až do té doby postavení rovnocenné veřejné instituci průmyslové a obchodní povahy (9), věc, která se jí týkala (dále jen „věc La Poste“ nebo„věc týkají se pošty“), měla řadu společných znaků s projednávaným opatřením, a proto francouzské orgány předložily v připomínkách k oběma věcem mutatis mutandis tytéž argumenty. Dne 4. června 2010 zaslaly útvary Komise Francii mailem seznam dodatečných otázek, protože si přály mít k dispozici písemné vyjádření francouzských orgánů k několika bodům, které se projednávaly na výše uvedené schůzi. Francouzské orgány poskytly požadovaná vyjádření v dopise ze dne 16. července 2010.
(13)
V dopise ze dne 29. září 2009 požádala Komise francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby jí je zaslaly do dvaceti dnů. Francouzské orgány dopisem ze dne 7. října 2010 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 26. listopadu 2010 a Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 8. října 2010. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 26. listopadu 2010.
2 SKUPINA IFP
(14)
Jak Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení a ve výše uvedeném rozhodnutí C 51/2005 (10), veřejná instituce IFP plní tyto tři úkoly:
-
výzkum a vývoj v oblasti vyhledávání ložisek ropy a plynu a v oblasti technologií rafinace a petrochemie,
-
vzdělávání inženýrů a techniků a
-
poskytování informací a dokumentace souvisejících s těmito odvětvími.
Uzavírá se státem smlouvu o cílech, v níž jsou pokaždé vymezeny hlavní směry její činnosti na období pěti let.
(15)
Veřejná instituce IFP rovněž přímo či nepřímo ovládá obchodní společnosti, s nimiž uzavřela výhradní výzkumné a licenční dohody. Komise na základě souboru souvisejících prvků, jejichž podrobný popis je uveden ve 137. bodě odůvodnění, dospěla v rozhodnutí C 51/2005 k závěru, že celek, který tvoří akciové společnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat a jejich mateřská společnost, veřejná instituce IFP, představuje ve smyslu práva hospodářské soutěže hospodářskou skupinu (dále jen „skupinu IFP“).
(16)
Společnost Axens působí na trhu katalyzátorů a technologií pro rafinerie a petrochemický průmysl. V roce 2006, v době změny postavení mateřské společnosti, dosáhla konsolidovaného obratu 308,45 milionů EUR. IFP a Axens jsou propojeny dvěma výhradními dohodami o rámcové licenci a o licenci na výrobky a smlouvou o aplikovaném výzkumu (11). Protihodnotou za tyto dohody platí dceřiná společnost mateřské společnosti jednak poplatky na základě licenčních smluv a jednak odměnu […] (13) za přístup k výzkumným kapacitám veřejné instituce IFP.
(17)
Společnost Beicip-Franlab se specializuje na vydávání a distribuci programového vybavení v oblasti „Průzkum - Ložiska“ a na provádění studií a poradenské činnosti. V roce 2006 činil její obrat 42 milionů EUR. Výhradní smlouva o vývoji, uvádění na trh a užití, která byla podepsána v roce 2003 na dobu deseti let, stanoví, že [IFP nabízí] společnosti Beicip-Franlab [výsledky svých výzkumů] (**) o algoritmech, modelech nebo metodikách [vyvinutých] (**) IFP v oblasti „Průzkum - Ložiska“ a že Beicip-Franlab může IFP požádat o realizaci produktů na tomto základě. Beicip-Franlab hradí veškeré náklady veřejné instituce IFP na vývoj produktů. Beicip-Franlab kromě toho hradí různé doplňkové odměny […] (*) k pokrytí nákladů na údržbu a užívací práva. V roce 2005 byl podepsán dodatek smlouvy, který upravuje podmínky odměňování, ale zachovává přitom zásadu, že Beicip-Franlab hradí veškeré náklady na vývoj.
(18)
Společnost Prosernat dodává studie a služby, jakož i průmyslové celky v oblasti zpracování plynu a rekuperace síry. V roce 2006 činil její obrat 49,9 milionů EUR. Dohoda o rámcové licenci a smlouva o aplikovaném výzkumu mezi veřejnou institucí IFP a společností Prosernat byly podepsány dne 18. srpna 2003 na dobu deseti let, se zpětným účinkem k 1. lednu 2002, a udělují společnosti Prosernat výhradní licenci na patenty veřejné instituce IFP a [IFP této společnosti nabízí výsledky svých] (**) výzkumů […] (*) v oblasti technologií zpracování plynu a rekuperace síry. Společnost Prosernat platí mateřské společnosti poplatek z ročního obratu jako odměnu za licenci na postupy a také poplatek, který je stanoven podle konkrétního vybavení. Odměna veřejné instituce IFP za přístup společnosti Prosernat k výsledkům výzkumných prací činí […] (*) % z celkového ročního obratu společnosti Prosernat.
(19)
V souladu s článkem 6 rozhodnutí C 51/2005 byla v roce 2009 (14) vložena do výhradních dohod, které upravují odměňování veřejné instituce IFP jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, doložka, která zajišťuje, aby se mateřské společnosti vyplácela minimální nepaušální odměna pokrývající alespoň 25 % nákladů na studie proveditelnosti před aplikovaným výzkumem, 50 % nákladů na aplikovaný výzkum a případně 75 % nákladů na předvýrobní vývojové činnosti (15) ve smyslu Pokynů Společenství pro státní podpory na výzkum a vývoj ze dne 17. února 1996 (16) (dále jen „pokyny pro výzkum a vývoj z roku 1996“), které IFP provádí v oblastech činnosti svých dceřiných společností.
(20)
V souladu s rozhodnutím o zahájení řízení by se v rámci vyšetřování projednávané podpory mělo přihlédnout k potenciálnímu dopadu státní záruky, která vyplývá z toho, že veřejná instituce IFP má postavení EPIC, na všechny subjekty skupiny IFP (tedy na veřejnou instituci IFP a její tři soukromoprávní dceřiné společnosti) (17).
3 POPIS OPATŘENÍ
(21)
Až do roku 2006 měla veřejná instituce IFP formu právnické osoby soukromého práva, profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů, a byla pod hospodářskou a finanční kontrolou francouzské vlády.
(22)
Článek 95 zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005 o programu orientace energetické politiky stanovil, že se IFP stane veřejnou institucí průmyslové a obchodní povahy (EPIC). Tato přeměna nabyla účinnosti od data zveřejnění nařízení č. 2006-797 ze dne 6. července 2006 o stanovách veřejné instituce IFP v Úředním věstníku Francouzské republiky.
(23)
K datu změny postavení na EPIC se z veřejné instituce IFP stala právnická osoba veřejného práva (18).
(24)
Právní důsledky postavení EPIC jsou podrobně vysvětleny v části 2 (Popis opatření) rozhodnutí C 56/2007 a v části 3.2.1 (Právní důsledky postavení EPIC pro IFP) rozhodnutí o zahájení řízení, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis.
4 DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(25)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise uvedla, že pochybnosti související s podporou se týkaly zejména skutečnosti, že nepřiměřený režim obecného práva, který byl zaveden ve prospěch veřejných institucí průmyslové a obchodní povahy (EPIC) v případě konkurzu, je obdobný mechanismu neomezené státní záruky využívajícímu veřejné prostředky:
-
Na veřejné instituce EPIC jakožto právnické osoby veřejného práva se z důvodu obecné zásady nezabavitelnosti majetku právnických osob veřejného práva, kterou francouzské soudy, zejména Kasační soud, uznávají již od konce 19. století (19), nepoužije insolvenční a konkurzní řízení. Podrobnější informace jsou uvedeny v části 3.2.1.1 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně ve 38. až 40. bodě odůvodnění (20).
-
Na druhou stranu pro veřejné instituce EPIC platí zákon ze dne 16. července 1980 a související prováděcí předpisy. Tyto předpisy výslovně stanoví, že stát je orgánem způsobilým k vymáhání dluhů veřejných institucí, udělují mu významné pravomoci, například pravomoc provedení úhrady z moci úřední a pravomoc vytvoření dostatečných zdrojů, a upravují zásadu konečné odpovědnosti státu za dluhy právnických osob veřejného práva. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.2 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně ve 41. až 45. bodě odůvodnění (21).
-
V případě zániku EPIC se použije zásada převodu dluhů na stát nebo na jiný veřejnoprávní subjekt (22), takže všichni věřitelé EPIC mají jistotu, že nikdy nepřijdou o svou pohledávku vůči veřejné instituci. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.3 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně v 46. až 51. bodě odůvodnění (23).
-
EPIC by mohly využít přednostního přístupu k účtům záloh státní pokladny. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.4 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně v 52. bodě odůvodnění (24).
(26)
Kromě toho, jak Komise podrobněji uvedla v 65 až 74. bodě rozhodnutí o zahájení řízení, měla Komise za to, že vysvětlení, které francouzské orgány podaly k právním předpisům, a priori nestačilo k odstranění pochybností.
(27)
Komise dále uvedla, že nelze vyloučit, že z této situace vyplývá selektivní hospodářská výhoda, zejména kvůli podmínkám financování, které se zdají být příznivější, a to i v přesto, že veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti nejsou oceňovány externí ratingovou agenturou. Skupina IFP by mohla být rovněž zvýhodněna ve svých vztazích se zákazníky a dodavateli, pokud se tito zákazníci a dodavatelé domnívají, že jejich pohledávky jsou zaručené státem. Ve fázi předběžného šetření proto nemohlo být vyloučeno, že při dodávce nebo nákupu zboží či služeb spojených s pohledávkou poskytují tito dodavatelé nebo zákazníci veřejné instituci IFP lepší podmínky, než by poskytli podniku, který nedisponuje státní zárukou.
(28)
Komise rovněž na základě informací, které měla k dispozici po předběžném šetření, dospěla k závěru, že neomezená povaha záruky, zejména pokud jde o její trvání, její výši a její rozsah, velice ztěžuje výpočet tržního poplatku, který by veřejná instituce IFP měla státu platit za poskytnutí této ochrany.
(29)
Komise rovněž uvedla, že pochybuje o slučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem, protože se prima facie nezdá, že by tato podpora usnadňovala rozvoj některých hospodářských činností nebo regionů.
5 PŘIPOMÍNKY A NÁVRHY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
5.1 PŮVODNÍ PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(30)
V návaznosti na výše uvedené rozhodnutí o zahájení řízení sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky a návrhy dopisem ze dne 14. října 2008. Tento dopis doplnil připomínky a návrhy uvedené v předchozích dopisech francouzských orgánů (25) a shrnuté v rozhodnutí o zahájení řízení.
(31)
Ve svých připomínkách ze dne 14. října 2008 francouzské orgány na úvod připomněly, že řízení ve věci skupiny IFP bylo zahájeno souběžně s výše uvedeným řízením ve věci pošty, a uvedly, že proto mutatis mutandis využijí stejné argumenty jako ty, které předložily při vyšetřování uvedené věci (26). Francouzské orgány rovněž upozornily, že i přes výše uvedené obdobné prvky je veřejná instituce IFP jedinečná v tom, že se jedná o výzkumnou instituci pověřenou třemi posláními obecného zájmu (výzkum, vzdělávání a dokumentace), jejíž činnosti jsou z velké části nehospodářské povahy, což je důvodem k financování z veřejných zdrojů. Dále odůvodnily změnu postavení na EPIC: údajným účelem změny postavení bylo dosažení souladu mezi povahou činnosti a způsobem financování IFP na jedné straně s jeho právním postavením na straně druhé, aby se instituce IFP přiblížila k veřejné sféře zrušením postavení profesní instituce soukromého práva.
(32)
Francouzské orgány nesouhlasily s tím, že by se jednalo o státní podporu, protože podle nich nejsou splněny dvě podmínky čl. 107 odst. 1 SFEU, projednávané opatření nezahrnuje převod státních zdrojů (5.1.1) a neposkytuje veřejné instituci IFP žádnou výhodu (5.1.2).
5.1.1 NEEXISTENCE ZÁRUKY, KTEROU BY POSKYTOVAL STÁT A KTERÁ BY ZAHRNOVALA PREVOD STÁTNÍCH PROSTREDKU
(33)
Podle francouzských orgánů a) není veřejným institucím poskytována záruka v důsledku jejich postavení a b) odůvodnění Komise v rozhodnutí o zahájení řízení je chybné.
A. Neexistence neomezené státní záruky
(34)
Jak bylo uvedeno v 41. až 45. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány uvedly na podporu svého tvrzení pět argumentů.
(35)
Za prvé, žádný právní předpis ani žádné rozhodnutí nezavádí zásadu, podle které by stát za dluhy EPIC ručil ze zásady a neomezeně.
(36)
Za druhé, z jurisdikce Státní rady, zejména z rozsudku ve věci Société de l'hôtel d'Albe (27) a ze dvou rozhodnutí ve věci Campoloro (28), vyplývá, že záruky neexistují.
(37)
Za třetí, ústavní zákon ze dne 1. srpna 2001 o rozpočtovém zákoně stanoví, že záruka může vzniknout pouze na základě ustanovení rozpočtového zákona (29), což Státní rada výslovně potvrdila ve své výroční zprávě za rok 2006 (30). Podle znalce, kterého francouzské orgány pověřily ve věci pošty (31), proto od úplného nabytí účinnosti rozpočtového zákona ke dni 1. ledna 2005 nemohla být podle práva poskytnuta žádná implicitní záruka. Na dluhy sjednané po dni 1. ledna 2005 se tudíž nevztahuje žádná implicitní záruka. V případě dluhů sjednaných před dnem 1. ledna 2005 má znalec za to, že vzhledem k tomu, že v této věci neexistuje žádné soudní rozhodnutí, nelze stanovit, zda z důvodu dodržování ústavou chráněných práv věřitele lze nebo nelze vyloučit neplatnost implicitních záruk, které byly poskytnuty před dnem 1. ledna 2005, aniž by byly výslovně povoleny rozpočtovým zákonem.
(38)
Za čtvrté se Francie domnívá, že kdyby měly EPIC nárok na státní záruku, změna jejich postavení by vyžadovala zavedení opatření k ochraně práv věřitelů. Vzhledem k tomu, že takový mechanismus nebyl nikdy zaveden (32), docházejí k závěru, že EPIC naopak nepožívají žádné státní záruky.
(39)
Za páté, francouzské orgány citují článek (33) pana Labetoulle, bývalého předsedy právní sekce Státní rady, podle něhož „z právních předpisů nevyplývá žádné automatické poskytování, využívání a rozsah této záruky [státní záruky, která by se plnoprávně vztahovala na státní veřejné instituce].“
B. Chybné odůvodnění Komise (34)
(40)
Francouzské orgány se domnívají, že v případě EPIC a) není zaručena úhrada individuálních pohledávek, b) není zaručeno zachování existence veřejné instituce nebo jejích závazků.
a) Neexistence záruky za úhradu individuálních pohledávek
(41)
Jak bylo uvedeno v 46. až 49. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že zákon ze dne 16. července 1980 nezakládá záruku. Francie se dovolává dokumentů a jednání při přípravě zákona, výkladu rozhodnutí ve věci Camporolo ze dne 10. listopadu 1999 (35) a dne 18. listopadu 2005 (36) a zásadních článků (37) a tvrdí, že podle ní není v zákoně ze dne 16. července 1980 stanovena povinnost státu vynaložit své vlastní zdroje: výraz „tak učiní“ uvedený v článku 1 prý dává státu pouze pravomoc „zastoupit“ výkonný orgán právnické osoby, kterou zastupuje, na základě „zásady, podle níž má zástupce stejné pravomoci jako zastupovaný“. V rámci tohoto zastoupení může stát pouze vykonávat pravomoci daného výkonného orgánu, do nichž nepatří možnost nakládat státním rozpočtem, protože přidělení výjimečné dotace „nespadá do oblasti výkonu pravomoci zastupovat“.
(42)
Mimo jiné, jak je uvedeno v 50. až 53. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány tvrdí, že objektivní odpovědnosti státu se nelze dovolávat jen kvůli nedostatku aktiv. Podle francouzských orgánů je předpokladem jakékoli záruky to, že ručitel souhlasí s ručením. Jestliže se odpovědnost vztahuje k pochybení nebo, v případě objektivní odpovědnosti, na převzetí následků vlastního činu, nemůže se jednat o záruku. Francie zastává názor, že není možno uplatnit odpovědnost státu pouze z důvodu, že prefekt nebo dozorčí orgán nemohl z důvodu finanční a majetkové situace veřejné instituce přijmout žádná opatření, která by umožnila úhradu pohledávky Je třeba mít za to, že k žádnému provinění nedošlo, protože skutečnost, že prefekt nebo dozorčí orgán nepřijali opatření, není sama o sobě chybou. Francouzské orgány nicméně uznávají, že představitelé státu musí při postupu podle zákona ze dne 16. července 1980 zohledňovat požadavek na kontinuitu veřejné služby, ale domnívají se, že i kdyby soud nařídil odškodnění věřitele, věřitel by se nacházel ve stejné situaci jako v právu obecném, protože při uplatnění obecného práva by byl daný majetek prodán a věřitelé by obdrželi odpovídající částku. Pro věřitele tudíž podle jejich názoru nevyplývá žádná výhoda.
b) Neexistence záruky za zachování veřejné instituce IFP nebo za její závazky
(43)
Jak bylo uvedeno v 54. až 56. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že skutečnost, že se na veřejnoprávní subjekty nepoužijí řízení obecného práva v oblasti soudního vyrovnání a likvidace, nevylučuje možnost konkurzu EPIC nebo konkurzního řízení s tímto subjektem. Francouzské orgány nesouhlasí s analýzou Komise, která vychází ze sdělení o státních podporách ve formě záruk (38) (dále jen sdělení o zárukách), a domnívají se, že v tomto konkrétním případě Komise neprokázala existenci „příznivějších úvěrových podmínek“, které by souvisely s vyloučením možnosti konkurzního řízení, a neposkytla důkazy o tom, že veřejná instituce IFP nemůže upadnout do konkurzu a že insolvenční řízení není možné, protože zákon z roku 1985 je pouze procesní zákon a skutečnost, že EPIC nespadají do jeho oblasti působnosti neznamená, že se v jejich případě nemůže použít ad hoc postup soudního vyrovnání, likvidace nebo „úpadku“.
(44)
Jak je mimo jiné vysvětleno ve 25. až 67. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány tvrdí, že použití „řízení“ zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980 místo hromadného řízení obecného práva by věřitelům neposkytlo žádnou výhodu. Nesouhlasí s tím, že pro vyhodnocení, zda uplatnění určitého řízení v případě platební neschopnosti poskytuje subjektu, který takovému řízení podléhá, výhodu oproti podnikům podléhajícím obchodnímu právu (39), je nutné dodržovat kritéria zveřejnění (40) a rovnocennosti (41), jak Komise požaduje v 81. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, ovšem samy používají tatáž kritéria pro analýzu řízení zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980. Francouzské orgány tvrdí, že pokud jde o kritérium zveřejnění, je řízení řádně vymezeno ratingovými agenturami jako použitelné v případě platební neschopnosti EPIC, zatímco pokud jde o kritérium rovnocennosti, rozlišují případ, kdy lze použít požadavek kontinuity veřejné služby, od případu, kdy takový požadavek uplatnit nelze, a upozorňují, že veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti se nacházejí v takové finanční situaci, že je nepravděpodobné, že by skupina IFP neměla dostatek aktiv, její dostupné prostředky a investice (150,3 milionů EUR) totiž v roce 2007 dosahovaly přibližně pětinásobku jejích úvěrů a finančních dluhů (25,2 milionů EUR):
a)
za předpokladu, že by se nepoužil žádný požadavek veřejné služby, by v případě nedostatku aktiv veřejné instituce řízení zavedené zákonem z roku 1980 neposkytlo věřitelům výhodnější podmínky než řízení podle obecného práva: získali by stejné částky jako věřitelé subjektu, který se řídí obchodním právem, tedy částky vyplývající z realizace aktiv, a po ukončení řízení by již neměli nárok na odvolání (42), protože podle názoru francouzských orgánů se odpovědnosti státu nelze dovolávat na základě pouhého nedostatku aktiv. Lišily by se pouze dva aspekty:
-
pohledávky věřitelů by se nevyřizovaly hromadně: na rozdíl od soukromoprávního řízení, v němž se pohledávky vyřizují hromadně a věřitelé jsou uspokojováni podle přednostního pořadí sestupně a v poměru k disponibilním částkám, řízení zavedené zákonem ze dne 16. července 1980 se vyznačuje tím, že věřitel si zachová svá práva, pouze pokud o to sám požádá. Logika zákona ze dne 16. července 1980 je taková, že „kdo dřív přijde, ten dřív bere“,
-
představitel státu pod dohledem správního soudu (dohled nad závažným proviněním, jak jej ustanovila Státní rada ve výše uvedeném rozhodnutí Campoloro) zastává funkci rovnocennou funkci likvidátora a správce konkurzní podstaty.
b)
za předpokladu, že by musela být zajištěna kontinuita veřejné služby, francouzské orgány připouštějí, že by představitel státu při výkonu svých pravomocí svěřených zákonem ze dne 16. července 1980 mohl rozhodnout, že určitá aktiva nezbytná k plnění poslání veřejné služby nebudou prodána. Pokud by určitý majetek nebyl postoupen a stát by za něj neposkytl náhradu, projevila by se tato skutečnost sníženým prodejem aktiv a odpovídajícím snížením částek, které by mohli obdržet věřitelé. Podle francouzských orgánů toto řízení neuděluje věřitelům veřejné instituce IFP větší práva, než která by měli při použití obchodního práva. Francouzské orgány však připouštějí, že za tohoto předpokladu by bylo možné dovolávat se objektivní odpovědnosti státu, která by se projevila odškodněním věřitelů ve výši újmy, kterou utrpěli (maximálně do výše prodejní hodnoty aktiv, která si stát zachoval z důvodu kontinuity veřejné služby). Věřitelé by tedy případně byli ve stejné situaci, jako kdyby se použilo obecné právo. Francouzské orgány z toho vyvozují, že řízení zavedené zákonem ze dne 16. července 1980 neposkytuje žádnou výhodu oproti řízení podle obecného práva, a že tedy není důvod k tomu, aby veřejná instituce IFP musela podléhat řízení podle obecného práva.
(45)
Jak bylo vysvětleno v 68. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány zdůrazňují, že předpisy, které Komise uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení, zejména v 82. bodě odůvodnění, tedy kodifikační předpis č. 02-060-M95 ze dne 18. července 2002 o úpravě financování a účetnictví státních veřejných institucí výrobní a obchodní povahy a Příručka k finanční organizaci založení, přeměně a zrušení státních veřejných institucí a sdružení veřejného zájmu ze dne 14. listopadu 2006, nelze ani použít ani přenést na veřejnou instituci IFP.
(46)
Francouzské orgány se domnívají, že v případě rekapitalizace dceřiných společností veřejné instituce IFP by se neměla otázka uvedená v 80. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení posuzovat proto, aby se prokázala existence případné státní záruky, ale spíše proto, aby se změřily případné účinky takové záruky, která by případně vytvářela pro veřejnou instituci IFP a její dceřiné společnosti lepší situaci tím, že by usnadnila podmínky jejich rekapitalizace. Domnívají se rovněž, že tvrzení Komise vychází ze dvou nesprávných názorů:
-
Komise se podle nich mýlí, když tvrdí, že by veřejná instituce mohla eventuálně podporovat své dceřiné společnosti prostřednictvím převodů uvnitř skupiny, protože podmínky, za nichž mateřská společnost skupiny, i kdyby to byla veřejnoprávní společnost, může podporovat svou dceřinou společnost v obtížích, jsou podrobně upraveny právem obchodních společností (43) a nijak nesouvisí s pojmem podniku ve smyslu soutěžního práva.
-
francouzské orgány rovněž nesouhlasí s tvrzením, že by veřejné instituci IFP její postavení EPIC a státní záruka, která by z takového postavení případně vyplývala, umožňovalo rekapitalizovat dceřiné společnosti snadněji, než by tomu bylo v případě soukromoprávní mateřské společnosti skupiny. Francouzské orgány tvrdí, že skutečnost, že určitá společnost dočasně nese ztráty jedné ze svých dceřiných společností, je běžnou součástí fungování skupiny společností, jak již podle jejich názoru uznal i soud Evropské unie (44), a že zásah veřejnoprávního investora, který jedná podle stejných pravidel jako soukromoprávní investor, neobsahuje prvky státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU (45). Podle jejich názoru je tomu tak zejména v případě veřejné instituce IFP, která má právní možnost (nikoli povinnost) rekapitalizovat svou dceřinou společnost v obtížích podle stejných hodnotících kritérií jako každý dobrý investor. Francouzské orgány rovněž nesouhlasí s tvrzením, že veřejné instituce s postavením EPIC mají možnost „přímého přístupu“ k „účtům státní pokladny“. Upřesňují, že rozpočtový mechanismus „účtu finanční pomoci“, který je upraven článkem 24 rozpočtového zákona, se týká zřízení účtů pro omezené úvěry (jejich výše je omezena rozpočtovým zákonem), které státu umožňují, aby v případě, že si to přeje a může tak učinit (zejména s ohledem na právo Evropské unie), poskytl zálohy různým subjektům. Podle francouzských orgánů nemají veřejné instituce EPIC k těmto účtům „přímý přístup“.
5.1.2 NEEXISTENCE VÝHOD NA ÚROVNI VEREJNÉ INSTITUCE IFP A JEJÍCH DCERINÝCH SPOLECNOSTÍ
(47)
Francouzské orgány se především domnívají, že v tomto konkrétním případě nelze na základě výše uvedeného sdělení o zárukách vyvodit existenci výhody, dále že rozšíření výhod, kterých veřejná instituce IFP údajně požívá z důvodu svého postavení EPIC, na její dceřiné společnosti, akciové společnosti veřejného práva, je v rozporu s rozhodovacími postupy Komise a že v tomto konkrétním případě nebylo prokázáno poskytnutí skutečné hospodářské výhody veřejné instituci IFP a jejím dceřiným společnostem.
(48)
Francouzské orgány se domnívají, že Komise mylně vykládá bod 1.2 výše uvedeného sdělení o zárukách, v němž je stanoveno, že „(…) podporu ve formě záruky představují rovněž výhodnější úvěrové podmínky získané podniky, jejichž právní forma vylučuje konkurzní řízení nebo jiná řízení v případě platební neschopnosti, nebo zajistí výslovnou státní záruku nebo pokrytí ztrát státem“:
-
francouzské orgány za prvé nesouhlasí s tvrzením, že veřejná instituce IFP má kvůli svému postavení EPIC právní formu, která vylučuje konkurzní řízení nebo insolvenční řízení; v každém případě to Komise podle jejich názoru neprokázala, pouze předložila důkaz, že toto postavení znemožňuje použít jeden konkrétní postup (v dané věci řízení zavedené zákonem ze dne 25. ledna 1985);
-
francouzské orgány za druhé popírají, že existuje automatická vazba mezi právní a statutární nemožností stát se předmětem konkurzního nebo insolvenčního řízení a mezi využíváním příznivějších podmínek financování na trzích; podle jejich názoru má Komise při uplatňování bodu 1.2 výše uvedeného sdělení o zárukách povinnost předem prokázat existenci příznivějších úvěrových podmínek, aby bylo možné tvrdit, že podnik, jehož právní forma vylučuje konkurzní nebo insolvenční řízení, je příjemcem podpory ve formě záruk.
(49)
Francouzské orgány dále uvádějí, že Komise v rozhodnutí o zahájení řízení nepřihlížela ke své rozhodovací praxi při hodnocení případných výhod, které na úrovni dceřiných společností veřejné instituce IFP vyplývají z existence neomezené záruky pro EPIC. Komise podle jejich názoru uvažovala opačně než při zřízení společnosti La Banque Postale (46): tato společnost byla, stejně jako dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, akciovou společností, kterou ze 100 % vlastnil subjekt srovnatelný s veřejnou institucí EPIC, ale Komise dospěla k závěru (a to bez ohledu na závazky, které Francie v této věci přijala), že právní forma veřejnoprávní akciové společnosti umožňuje sama o sobě vyloučit existenci neomezené záruky na úrovni dceřiné společnosti. Stejné uvažování by podle francouzských orgánů mělo vést k závěru, že dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, které mají rovněž postavení veřejnoprávní akciové společnosti, rovněž nemají nárok na neomezenou záruku, která případně vyplývá z postavení EPIC.
(50)
Komise rovněž údajně neprokázala existenci skutečné hospodářské výhody v případě veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností, pouze v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že podmínky financování „se zdají být“ příznivější, aniž by předložila konkrétní důkaz. Z jurisdikce Evropské unie vyplývá, že Komise by měla v tomto konkrétním případě prokázat, že veřejné instituci IFP její postavení EPIC skutečně umožnilo získat příznivější podmínky financování (47). Francouzské orgány tvrdí, že během řízení informovaly o určitých skutečnostech, které prokazovaly, že postavení EPIC veřejné instituci IFP ani jejím dceřiným společnostem neposkytlo a ani nemohlo poskytnout žádnou finanční výhodu, protože při přeměně veřejné instituce IFP byla dodržena obecná zásada kontinuity, zejména na úrovni její činnosti, organizace, účetního a finančního režimu (zdroje a účetní a finanční pravidla) a daňového režimu.
(51)
Francouzské orgány se domnívají, že výše uvedené skutečnosti prokazují, že
-
finanční situace veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností je dobrá, čímž je bezpředmětná otázka jejího případného konkurzu, a tedy i zásahu státu jako konečného ručitele,
-
krátkodobé podmínky financování veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností jsou v případě každého jednotlivého subjektu odlišné a jsou výsledkem konkrétních jednání, které proběhlo intuitu personae s bankami jednotlivých subjektů.
-
ve vztazích veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností s dodavateli rovněž neexistují zvýhodněné podmínky, které by vyplývaly z toho, že uvedení dodavatelé a zákazníci počítají se zárukou státu.
(52)
Francouzské orgány proto dospěly k závěru, že:
-
analýza provedená Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení je sporná: veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti nedisponují žádnou státní zárukou,
-
Komise neprokázala existenci výhody, která by pro veřejnou instituci IFP a její dceřiné společnosti vyplývala z postavení EPIC veřejné instituce IFP,
-
Komise proto neprokázala existenci státní podpory ve prospěch veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností.
5.2 NÁVRHY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(53)
Francouzské orgány však za účelem odstranění všech pochybností Komise uvedly, že kdyby Komise souhlasila s ukončením řízení rozhodnutím o neexistenci podpory podle čl. 7 odst. 2 výše uvedeného procesního řízení, jsou ochotny přijmout následující opatření:
-
vyjasnit prováděcí nařízení k zákonu ze dne 16. července 1980,
-
vložit ustanovení o neexistenci záruky do smluv veřejné instituce IFP, které zahrnují pohledávku,
-
vložit ustanovení o neexistenci záruky do smluv o financování dceřiných společností veřejné instituce IFP.
5.2.1 VYJASNENÍ PROVÁDECÍHO NARÍZENÍ K ZÁKONU ZE DNE 16. CERVENCE 1980
(54)
Jak je upřesněno v 94. až 96. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány navrhují vyjasnit výklad zákona ze dne 16. července 1980 úpravou čl. 3 odst. 1 čtvrtého pododstavce jeho prováděcího nařízení (48). Navrhovaná změna by podle nich odstranila veškeré pochybnosti o významu výrazu „tak učiní“ při organizaci dozorčích pravomocí svěřených prefektovi nebo dozorčímu orgánu, kteří by po provedení změny museli uvolnit prostředky z rozpočtu daného územního celku nebo dané instituce (49). Podle francouzských orgánů by tento návrh vyloučil, že by v budoucnosti mohl zástupce státu při výkonu své dozorčí pravomoci zvýšit prostředky územního celku nebo dotčené instituce státní dotací nebo vkladem veřejných zdrojů.Vložení zmínky upřesňující absenci záruky do smluv veřejné instituce IFP, které by zahrnovaly pohledávku
5.2.2 VLOŽENÍ ZMÍNKY UPŘESŇUJÍCÍ ABSENCI ZÁRUKY DO SMLUV VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP, KTERÉ BY ZAHRNOVALY POHLEDÁVKU
(55)
Jak upřesňují body odůvodnění 97 až 100 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány nesouhlasí s názorem Komise (50), podle kterého by bylo možné uplatnit odpovědnost státu čistě na základě platební neschopnosti veřejné instituce IFP. Podávají nicméně návrh založený na výjimce přijatého rizika (viz rozsudky Státní rady ve věcech Sille (51) a Meunier (52)), přičemž podobně jako ve věci La Poste navrhují, že věřitelům veřejné instituce IFP úředně potvrdí, že za jejich pohledávku nebyla vystavena státní záruka a že v případě platební neschopnosti by nebyl stát povinen převzít finanční závazky podniku při zaplacení pohledávky. Proto by se případné zúčastněné strany, jež se vědomě a se znalostí věci vystavily riziku, nemohly domáhat nároku na odškodné. Francouzské orgány by se proto zavázaly, že společně s veřejnou institucí IFP budou při každé transakci ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se vztahuje smlouva) uvádět tuto zmínku:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky IFP při placení pohledávky“.
(56)
Jak upřesňuje 101. bod odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány rovněž vzaly na vědomí pochybnosti, které Komise vyjádřila v 71. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, ve kterém se uvádí, že výjimka přijatého rizika je, na jedné straně, pravidlo stanovené judikaturou, která se může měnit, a že, na straně druhé, toto pravidlo spočívá na nástrojích sekundárního práva, jež mohou být v případě konfliktu zbaveny platnosti, a nakonec, že návrh francouzských orgánů se nevztahuje na všechny eventuality, neboť pohledávky mohou být nejen finanční, ale také obchodní či jiné.
(57)
Jak upřesňují body odůvodnění 102 až 104 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány poté, co uvedly své zásadní námitky ohledně stanoviska Komise k uplatnění plné odpovědnosti státu za provinění pouze na základě nedostatku aktiv veřejné instituce IFP, poskytly v odpovědi na tyto pochybnosti doplňující údaje:
a)
francouzské orgány se domnívají, že první námitka Komise odpovídá úvaze, že i když vnitrostátní právo členského státu neobsahuje zákonné ustanovení v tomto smyslu, pouhé riziko změny v judikatuře, to znamená změna vnitrostátního práva, postačuje k prokázání existence státní podpory. Komise nemůže zakládat možné opatření podpory na případné změně práva, která je v daném případě více než nepravděpodobná, přičemž výjimka přijatého rizika představuje obecnou zásadu veřejného práva, obsáhle potvrzenou v judikatuře, nikdy nepopíranou a hojně komentovanou;
b)
co se týče druhé námitky, francouzské orgány uznávají, že zákon a právní předpisy jsou nadřazeny smlouvě a že sporná doložka může být kdykoli prohlášena za neplatnou. Nicméně se domnívají, že tato námitka se nedovolává na žádný nadřazený právní předpis, není ničím podepřená, a nemá tedy žádný význam;
c)
nakonec, co se týče třetí námitky, francouzské orgány se domnívají, že tato námitka je založena pouze na předpokladu případné důvěry a očekávání státní záruky na pohledávky ze strany dodavatelů, což je předpoklad, který sám o sobě nemůže zakládat existenci výhody, ale měl by jej potvrdit důkaz svědčící o tom, že veřejné instituci IFP a jejím dceřiným společnostem byla skutečně poskytnuta takováto hospodářská výhoda.
(58)
Přesto, jak upřesňuje 106. bod odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány poznamenávají, že jsou ochotny rozšířit svůj návrh zápisu absence záruky na všechny smlouvy zahrnující pohledávku tak, aby se výslovně vyloučilo veškeré riziko uplatnění plné odpovědnosti státu, založené pouze na platební neschopnosti veřejné instituce IFP.
5.2.3 VLOŽENÍ ZMÍNKY UPŘESŇUJÍCÍ ABSENCI ZÁRUKY DO SMLUV O FINANCOVÁNÍ DCEŘINÝCH SPOLEČNOSTÍ VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT
(59)
Kromě toho, za účelem doplnění navrhovaného mechanismu, francouzské orgány předložily Komisi dodatečný návrh podobný tomu, jenž byl předložen při zakládání La Banque Postale a který spočíval v přijetí písemného závazku týkajícího se podmínek poskytnutí půjček dceřiným společnostem veřejné instituce IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) na trzích, že při každé transakci se uvede ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se vztahuje smlouva), že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato finanční transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou“.
(60)
Jak upřesňují body odůvodnění 107 až 110 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že obě navrhovaná objasňující opatření (jejichž podrobný popis je uveden v 55. a 59. bodě odůvodnění) umožňují objasnit věřitelům veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností jejich práva tak, že Francii nelze považovat, jak uvedla Komise v 87. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, za „odpovědnou za očekávání věřitelů veřejné instituce IFP ohledně existence záruky“ a domnívat se, že svévolně udržuje „neprůhlednou právní situaci“, jež „zvýhodňuje veřejnou instituci IFP a může vést k uvolnění státních prostředků“.
5.3 DOPLŇUJÍCÍ PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(61)
Ve svých dopisech ze dne 16. července 2010 a 26. listopadu 2010 francouzské orgány poskytly doplňující údaje, jež podle nich potvrzují neexistenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP.
(62)
V úvodu svého dopisu ze dne 16. července 2010 připomínají věc France Télécom (53) a skutečnost, že soud Evropské unie připomenul povinnost Komise prokázat existenci skutečné výhody s cílem stanovit existenci státní podpory. Domnívají se, že v tomto případě neomezená záruka, která podle Komise vyplývá z postavení veřejné instituce IFP, neposkytuje ve skutečnosti této instituci žádnou hospodářskou výhodu. Ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 francouzské orgány upřesňují, že podle nich spočívá důkazní břemeno na Komisi. V této souvislosti připomínají požadavky judikatury Evropské unie na důkazy a odůvodnění, zejména pak rozsudku Tribunálu ve výše uvedené věci France Télécom a rozsudků Soudního dvora ve věci Krantz (54) a nověji ve věci Deutsche Post AG (55). Francouzské orgány se domnívají, že analýza předložená Komisí je v tomto případě „založena více na předpokladech, než na konkrétní analýze“.
(63)
Kromě toho francouzské orgány usuzují, že Komise se domnívá, že veřejná instituce IFP by mohla získat výhodu na třech úrovních: i) na úrovni svých vztahů s bankovními a finančními institucemi, ii) na úrovni svých vztahů s dodavateli, iii) na úrovni svých vztahů s třetími průmyslovými partnery, kteří využívají výzkumné služby.
(64)
Co se týče vztahů veřejné instituce IFP s bankovními a finančními institucemi, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP dosud na základě svého postavení EPIC nezískala žádnou hospodářskou výhodu. Překládají Komisi informace potvrzující, že i) v dlouhodobém časovém horizontu veřejná instituce IFP vykazovala nulový dluh za léta 2005, 2006 a 2007 (56), stejně jako za léta 2008 a 2009, že ii) ve střednědobém horizontu veřejná instituce IFP samozřejmě každoročně dojednala úvěrové linie u různých bankovních institucí, ale získala sazby srovnatelné s těmi na trhu, a v každém případě tyto úvěrové linie nikdy nepoužila a nakonec, že iii) v krátkodobém horizontu bylo zadlužení veřejné instituce IFP za dané období téměř nulové anebo nulové.
(65)
Co se týče vztahů s dodavateli, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP, coby veřejný zadavatel, podléhá povinnosti zveřejnit informace a povinnosti uskutečnit veřejné výběrové řízení podle vyhlášky č. 2005-649 ze dne 6. června 2005 (57), a proto nemůže získat žádnou výhodu. V svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 francouzské orgány znovu poukazují na tuto analýzu a upřesňují, že zadávání zakázek veřejné instituce IFP na základě výběrového řízení v souladu se směrnicí 2004/18/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (58) podle nich představuje dostatečnou záruku, že se zabrání narušení hospodářské soutěže na trhu. Podle Francie veřejná instituce IFP, která by získala své dodavatele na základě výběrového řízení v souladu s povinnostmi vyplývajícími z práva Evropské unie, by nemohla být přinejmenším z důvodu neexistence konkrétních důkazů obviněna z toho, že získala neoprávněnou výhodu. Zdůrazňují, že právě v zájmu efektivnosti zadávání veřejných zakázek se zjednodušilo používání elektronických systémů nákupů, přičemž v 13. bodě odůvodnění směrnice 2004/18/ES se například uvádí, že „tato technika nákupů umožňuje veřejným zadavatelům […] disponovat poměrně širokým spektrem nabídek […], a tudíž zajistit optimální využití veřejných prostředků prostřednictvím široké hospodářské soutěže“. V této souvislosti se zmiňují o zprávě (59) Komise, ve které Komise dochází k závěru, že právní předpisy v oblasti zadávání veřejných zakázek mají pozitivní dopad na pokles cen, tedy pokles, jenž je prezentován jako „sociální výhoda“ spravedlivější soutěže mezi uchazeči. Komise tím, že by tyto úspory „připsala“ postavení EPIC veřejné instituce IFP, by se neztotožnila se smyslem směrnice, která ve výběrových řízeních spatřuje hlavní vektor hospodářské soutěže, jež vede ke snížení nákladů veřejné zakázky.
(66)
Konečně, pokud jde o vztahy veřejné instituce IFP s jejími zákazníky, Francie upřesňuje, že příslušné činnosti v oblasti smluvního výzkumu se vztahují na služby poskytované veřejnou institucí IFP na žádost zákazníka, třetí strany nebo dceřiné společnosti v oblasti, která patří do rozsahu úloh veřejné instituce IFP, což nemá z hlediska vlastnictví výsledků pro veřejnou instituci IFP strategický význam, může obohatit poznatky a know-how veřejné instituce z hlediska řízení programů veřejného výzkumu a vývoje, jež uskutečňuje, a nepatří do výhradní oblasti činnosti dceřiných společností. Francouzské orgány poznamenávají, že při poskytování služeb výzkumu těmto zákazníkům se používá specifického vybavení a specifického posudku.
(67)
V této souvislosti Francie tvrdí, že i kdyby měla veřejná instituce IFP na základě svého postavení EPIC výhodu při výkonu těchto hospodářských činností, tato výhoda by neměla žádný materiální dopad na trh. Především by pak nemohla narušit hospodářskou soutěž, ani ovlivnit obchod mezi členskými státy. Pokud jde o běžné období počínající změnou statusu veřejné instituce IFP (ke které došlo v červenci 2006), francouzské orgány nicméně přiznávají, že by veřejná instituce IFP mohla případně dosáhnout snížení poplatků z důvodů nevystavení záruky za řádné provedení smlouvy, které by představovalo zanedbatelnou částku vzhledem k částkám, které banky a pojišťovny obvykle vyžadují. Francouzské orgány z toho vyvozují, že takový účinek nemá charakter výhody, což by zpochybnilo samotnou existenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP.
6 PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN A STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
6.1 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTI UOP LIMITED
(68)
Ve svém dopise ze dne 28. listopadu 2008 společnost UOP Limited nejprve zdůvodnila svůj zájem konat jako třetí strana zainteresovaná na řízení (60) a poté předložila několik obecných připomínek s tím, že podle ní je subjekt, který nazývá „IFP/Axens“, příjemcem státní podpory:
-
celek tvořený veřejnou institucí a její dceřinou společností Axens, „IFP/Axens“ je zřejmě nepopiratelně vnímám trhem jako veřejný subjekt (5.1.1);
-
udělení postavení EPIC subjektu „IFP/Axens“ mohlo umožnit a nadále by umožňovalo zásadní narušení hospodářské soutěže na trhu technologií postupů, tedy trhu, na kterém je činná společnost UOP Limited, protože by ho zvýhodnilo ve vztahu k dodavatelům, poskytovatelům kapitálu a zákazníkům (5.1.2).
6.1.1 VNÍMÁNÍ SUBJEKTU „IFP/AXENS“ ZE STRANY TRHU
(69)
Podle společnosti UOP Limited argument francouzských orgánů, že Axens, stejně jako jiné dceřiné společnosti IFP, tvoří samostatné hospodářské subjekty, není možné přijmout. Komise zřejmě oprávněně zdůrazňuje, že i) Axens je 100 % vlastněn veřejnou institucí IFP; ii) uskutečňování výzkumu a vývoje veřejné instituce IFP společností Axens zřejmě odráží strategické priority rozhodnuté státem; iii) vedoucí pracovníci veřejné instituce IFP se účastní řízení společnosti Axens; iv) Axens má s veřejnou institucí IFP exkluzivní smlouvu, která je podstatná pro hospodářskou činnost dceřiné společnosti; a v) především existuje dohoda o prvním použití a přidělování zaměstnanců.
(70)
K informacím uvedeným v předcházejícím bodě odůvodnění společnost UOP Limited doplňuje, že rozhodujícími faktory jsou rovněž to, jak svůj vztah prezentují IFP a Axens a jak to vnímá trh:
-
IFP a Axens na trhu vystupují jako jeden hospodářský subjekt „IFP/Axens“. Na internetové stránce společnosti Axens se údajně především uvádí, že „společnost se už téměř padesát let opírá o úspěch v oblasti výzkumu a vývoje a vlastní průmyslové výroby“ (61). Kromě toho reklamy společnosti Axens na její technologii odkazují na veřejnou instituci IFP. Navíc zaměstnanci společnosti Axens a veřejné instituce IFP občas navštěvují držitele svých licencí společně.
-
Průmyslový tisk uvádí příklad vnímání subjektu „IFP/Axens“ ze strany trhu jako jednoho hospodářského subjektu. Společnost UOP Limited především připojila výňatky z výstřižků z tisku, jež se týkají činnosti subjektu „IFP/Axens“ v oblasti licencí na technologie postupů, anebo se alternativně zmiňují o poskytování takových licencí veřejnou institucí IFP prostřednictvím dceřiné společnosti Axens. Kromě toho společnost UOP Limited poskytla příklady v podobě článků nebo prezentací, ve kterých se zaměstnanci společnosti Axens nechali slyšet, že veřejná instituce IFP vnímá Axens jako zahrnující „všechny příslušné činnosti průmyslové divize a divize Procatalyse“.
6.1.2 VÝHODY PLYNOUCÍ Z POSTAVENÍ EPIC
(71)
Společnost UOP Limited uvádí, že skutečnost, že dodavatelé i zákazníci vnímají společnost Axens jako nakládající s neomezenými státními zdroji za účelem financování svých činností, ji výrazně zvýhodňuje na trhu. I když by se jednalo pouze o vnímání ze strany trhu, tato skutečnost má v globálním kontextu hospodářské krize stále větší význam.
(72)
Co se týče zákazníků, záruky, které údajně nabízí subjekt „IFP/Axens“, mají zvláštní význam na trhu, kde zákazníci předtím, než si vyberou danou technologii, zváží dlouhodobé ekonomické důvody. Na příkladu „aromatických komplexů“ společnost UOP Limited v podstatě vysvětluje, že před zavedením takovýchto technologií musí zákazníci velmi významně investovat do projektování a vybudování výrobních infrastruktur, které si údajně vyžadují několik let práce. Úspěch těchto průmyslových komplexů je ale spojený s výkonností používaných technologií, u kterých zákazníci obecně požadují, aby jim na ně prodejce postupů poskytl záruku (62). Za předpokladu, že by nebyla dosažena požadovaná úroveň výkonnosti, by neváhali se domáhat odpovědnosti prodejce a vyžadovali by plnění přísných závazků, pokud jde o uvedení do původního stavu. Významným faktorem ve volbě kupujících je tedy dlouhodobá platební schopnost prodejce, nejen kvůli dodržení smluvních závazků, ale také z důvodu perspektiv poskytnutých v oblasti výzkumu a vývoje, jež jsou zárukou budoucího zlepšení výkonnosti získaného postupu. Subjekt „IFP/Axens“, vnímaný trhem jako závislý na státu, má tedy údajnou výhodu ve vztahu ke konkurentům, neboť kupující nemají zvláštní důvod pochybovat o jeho dlouhodobém přežití.
(73)
Pokud jde o dodavatele, společnost UOP Limited se domnívá, že subjektu „IFP/Axens“ mohly být poskytnuty zvýhodněné podmínky v porovnání s konkurencí; v tomto směru odkazuje na smlouvy podepsané společně institucí IFP a společností Axens uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení.
(74)
Co se týče finančních trhů, společnost UOP Limited se domnívá, že subjekt „IFP/Axens“ má zvýhodněné podmínky a zvýhodněné úrokové sazby na kapitálových trzích s ohledem na úlohu konečného ručitele, kterým by byl stát. Kromě toho v souvislosti s finanční krizí přítomnost státu a jistota, kterou tato přítomnost představuje pro investory, údajně umožňuje přilákat soukromý kapitál v době nedostatku. Konkurenční podniky nemají podobný přístup k financování nebo jej mohou získat za méně zajímavých podmínek. Podle společnosti UOP Limited vliv hospodářské a finanční krize ještě posílil potenciál opatření narušovat hospodářskou soutěž.
(75)
Ve svém dopise ze dne 23. ledna 2009 společnost UOP Limited odkazuje na své předchozí připomínky a na připomínky předané v rámci řízení týkajícího se výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005. Domnívá se, že tyto informace poskytují dostatek důkazů o významu platební schopnosti smluvních partnerů na dotyčném trhu s licencemi na výrobní postupy. Opakuje argument, podle kterého zákazníci subjektu „IFP/Axens“ předpokládají, že jsou v obchodním vztahu se státním orgánem, jehož dlouhodobá životaschopnost je bez jakéhokoli rizika. Konečně společnost UOP Limited vyzývá Komisi, aby analyzovala dohody mezi společností Axens a jejími zákazníky, přičemž uvádí, že je přesvědčena o tom, že tyto dohody neobsahují žádné ustanovení, jež by mohlo omezit odpovědnost společnosti Axens.
6.2 STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM SPOLEČNOSTI UOP LIMITED
(76)
Ve svém dopise ze dne 22. června 2009 se francouzské orgány domnívají, že připomínky společnosti UOP Limited jsou „založené na nesprávných, nebo dokonce zcela nepravdivých tvrzeních, a v každém případě nejsou založené na žádném důkazu o existenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP nebo společnost Axens“.
(77)
Francouzské orgány v zásadě popírají relevantnost tvrzení, že trh vnímá „IFP/Axens“ jako veřejný subjekt zvýhodňovaný ve vztahu k zákazníkům, dodavatelům či finančním trhům, a odmítají tvrzení, že subjekt „IFP/Axens“ je orgánem státu, který se vůbec neobává o svou dlouhodobou životaschopnost.
(78)
Francouzské orgány dále rozvíjejí dva argumenty:
-
zaprvé, subjekt IFP/Axens není orgánem státu disponujícím neomezenými zdroji; navíc nic nedokazuje, že tento subjekt je na trhu takto vnímán (6.2.1);
-
zadruhé, postavení EPIC veřejné instituce IFP neposkytuje společnosti Axens žádnou výhodu na trhu (6.2.2).
6.2.1 SUBJEKT IFP/AXENS ÚDAJNĚ NENÍ STÁTNÍM ORGÁNEM DISPONUJÍCÍM NEOMEZENÝMI ZDROJI
(79)
Podle francouzských orgánů, na rozdíl o tvrzení společnosti UOP Limited, dodavatelé a zákazníci subjektu „IFP/Axens“ údajně nevnímají tento podnik jako „státní orgán“ disponující neomezenými zdroji.
(80)
Zaprvé, francouzské orgány odkazují na právní analýzu, kterou předložily Komisi, a na své předchozí připomínky, jež podle nich dokazují, že postavení EPIC veřejné instituce IFP neposkytuje žádnou státní záruku.
(81)
Zadruhé, francouzské orgány poznamenávají, že společnost UOP Limited se dovolává na „údajné víry v neomezenou státní záruku ve prospěch IFP/Axens“, která právně neexistuje, a ani by sama o sobě nepostačovala k prokázání existence státní podpory.
(82)
Zatřetí, i za předpokladu, že by veřejná instituce IFP získala státní záruku - což francouzské orgány popírají - bylo by chybou se domnívat, že by taková záruka byla automaticky rozšířená na dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, protože tato instituce a její dceřiné společnosti údajně tvoří jednu hospodářskou skupinu ve smyslu práva hospodářské soutěže. Podle Francie se na dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, především pak společnost Axens, jako na subjekty soukromého práva podléhající právu obchodních společností, nevztahuje tato záruka, přičemž zásada nezávislosti dceřiných společností odporuje zejména teorii „automatického rozšíření“ záruk v rámci skupiny, kterou předložila společnost UOP Limited. Pojem skupina, který může mít význam v právu hospodářské soutěže, není podle všeho obsažen v právu obchodních společností, a tak poskytnutí záruk v rámci skupiny by podléhalo přísným podmínkám co do formy i obsahu. Jednalo by se především o případ veřejné instituce IFP, kde se vyžaduje povolení správní rady ve smyslu článku 7 jejích stanov. Vedle toho se francouzské orgány domnívají, že Komise již vzala tuto skutečnost na vědomí, neboť uznala, „že právní postavení Banque Postale (právnická osoba soukromého práva) stačí samo o sobě na vyloučení existence jakékoli neomezené záruky pro Banque Postale“ (63).
6.2.2 SPOLEČNOST AXENS NENÍ Z DŮVODU POSTAVENÍ EPIC VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP NIJAK ZVÝHODNĚNA NA TRHU
(83)
Francouzské orgány se domnívají, že argument společnosti UOP Limited, podle něhož trh věří, že subjekt „IFP/Axens“ je státním orgánem s neomezenými zdroji a že požívá výhod vůči svým zákazníkům, dodavatelům i věřitelům, není založen „na žádném hodnověrném důkaze“, a navíc je „nesporně vyvrácen fakty“.
(84)
Francouzské orgány předložily služební zprávu ředitelství pro právní záležitosti a dohody (AJA) společnosti Axens nazvanou „Zásady právní jistoty Axens“ (64), ve které jsou přesně vymezené vztahy mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens. Tyto vztahy se výslovně řídí obecným pravidlem, že Axens nebude od své mateřské společnosti vyžadovat záruku, a to z jakéhokoli důvodu. Francouzské orgány upřesnily, že od tohoto pravidla absence záruky není možná žádná odchylka. Kromě toho se tato zásada připomíná in extenso v dokumentu těmito slovy: „IFP neručí za konání nebo opomenutí společnosti Axens“. Francouzské orgány jasně uvedly, že toto pravidlo se vztahuje na veškeré smlouvy či projekty, jež by mohla společnost Axens uzavřít nebo realizovat se zákazníky, dodavateli nebo na finančních trzích.
6.2.2.1 K vztahům mezi společností Axens a jejími zákazníky
(85)
Podle Francie společnost UOP Limited neodůvodněně vyvozuje z významu státní záruky, jaká je dlouhodobá finanční situace společnosti Axens, zejména co se týče smluvních záruk a závazků údržby klasicky obsažených v licenčních dohodách (65), a rovněž neuvádí důvody, kvůli kterým se „domnívá, že Komise nenalezne žádné ustanovení omezující odpovědnost společnosti Axens“.
(86)
V tomto směru se francouzské orgány jasně vyjádřily, že pravidlo popsané v 84. bodě odůvodnění (podle kterého dceřiná společnost nepředkládá mateřské společnosti žádnou žádost o záruku) se vztahuje rovněž na veškeré záruky, které by mohla společnost Axens vyjednat nebo uzavřít se zákazníkem. Francouzské orgány ilustrovaly své argumenty na příkladu „aromatických komplexů“, který společnost UOP Limited zmínila ve svých připomínkách. Francouzské orgány upřesnily, že obecně společnost Axens volí možnost omezení své odpovědnosti na určitou část poplatku […] (*). Tato politika omezení záruk, která je jednou ze Zásad právní jistoty Axens, se proto výrazně liší od zvyklostí jiných podniků působících v této oblasti, jež mají podle francouzských orgánů ve zvyku poskytovat v určitých případech neomezené záruky.
(87)
Konečně, francouzské orgány připomínají, že povinnosti v oblasti údržby/opravy použitelné v případě škodné události by neměly za následek uvolnění finančního krytí ze strany veřejné instituce IFP:
a)
v případě neplnění závazků ze strany společnosti Axens by kapacita nabízená jejími pojišťovateli odpovědnosti za škodu prostřednictvím různých pojistných linií v rámci jejího globálního programu byla o mnoho větší, než jsou odpovědnostní stropy společnosti Axens smluvně dojednané s držiteli její licence,
b)
velmi významná by byla rovněž schopnost okamžitého nebo rychlého uvolnění zdrojů společnosti Axens, zejména díky jejímu malému zadlužení,
c)
dohody mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens by výslovně omezovaly odpovědnost veřejné instituce IFP v případě neplnění závazků ze strany držitele licence společnosti Axens na částky, které musí být nevyhnutelně ohraničené, protože jsou spojeny s poplatkem, který vybírá veřejná instituce IFP,
d)
pojišťovatel odpovědnosti za škodu společnosti Axens by se výslovně zřekl jakéhokoli uplatňování nároků vůči veřejné instituci IFP z jakéhokoli důvodu.
(88)
Na základě toho francouzské orgány vyvozují, že tvrzení společnosti UOP Limited týkající se existence domnělých výhod, které společnost Axens získává na trhu licencí na výrobní postupy, by se tímto vyvrátila, zejména protože společnost Axens bez přestání uskutečňovala politiku omezování záruk týkajících se odpovědnosti a poskytovaných jejím zákazníkům.
(89)
V svém dopise ze dne 8. září 2009 francouzské orgány jasně uvedly, že omezení odpovědnosti vůči zákazníkům je ustanovené jak v dohodě o rámcové licenci (66), tak v dohodě o licenci na výrobky (67), jež byly uzavřeny mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens a vstoupily v platnost 1. ledna 2001. V obou smlouvách se ustanovuje, že pokud může společnost Axens prokázat, že příčinou neplnění závazků z její strany jsou služby poskytované veřejnou institucí IFP, finanční odpovědnost této instituce se omezí na určité procento (68) částek, které veřejná instituce IFP skutečně vybrala jako poplatek úměrný prodejní transakci, v souvislosti s kterou vznikla reklamace (licence na výrobky) a úměrný k jednotce, která je předmětem sublicence nebo prodejní transakce uskutečněné v rámci sublicence, v souvislosti s kterou vznikla reklamace (rámcová licence). Jinými slovy, odpovědnost veřejné instituce IFP nikdy nesmí přesáhnout 100 % vybraných částek. Kromě toho je v rámcové licenci ustanoveno, že společnost Axens převezme finanční záruky za technickou výkonnost výrobních postupů poskytovaných držitelům sublicencí. Veřejná instituce IFP tedy není odpovědná za technické záruky poskytované společností Axens jejím zákazníkům.
(90)
Vedle toho je třeba upřesnit, že v licenčních smlouvách mezi společností Axens a jejími zákazníky je symetricky zahrnuta skutečnost, že finanční odpovědnost společnosti Axens je obecně omezena na […] (*) % licenčních poplatků zaplacených za každou jednotku, na kterou se vztahuje reklamace. Odpovědnost veřejné instituce IFP je zcela nezávislá na odpovědnosti společnosti Axens, pokud se záruka, kterou tato společnost poskytla svému zákazníkovi, z obchodních důvodů jeví jako vyšší než ta, kterou poskytla veřejná instituce IFP. Stejná zásada se uplatňuje na veškeré licence, které veřejná instituce IFP poskytne třetím stranám, jiným než svým dceřiným společnostem.
(91)
Nakonec francouzské orgány doplnily, že veřejná instituce IFP sleduje zásadu omezovat svou odpovědnost vůči zákazníkům (dceřiným společnostem nebo společnostem mimo skupinu) v případech, kdy pro ně zabezpečuje služby (studie, výzkumy v oblasti zakázek, testy atd.). Odpovědnost, kterou na sebe bere veřejná instituce IFP, potom spočívá v závazku opravit vykonané práce, zatímco ve finanční oblasti platí zásada, že odpovědnost je omezená na […] (*) % skutečně zaplacené odměny se stropem, který může v závislosti na daném případě být až […] (*) %. Pokud se tedy zákazník domnívá, že práce vykonaná veřejnou institucí IFP je chybná, tato instituce nebude v žádné případě povinna neomezeně vykonávat opravy prací.
6.2.2.2 Ke vztahům mezi společností Axens a jejími dodavateli a k podmínkám financování na finančních trzích
(92)
Francouzské orgány popírají jakoukoli relevantnost tvrzení společnosti UOP Limited, že domnělá víra v existenci neomezených finančních záruk ve prospěch společnosti Axens by této společnosti měla poskytovat zvýhodněné podmínky jak ze strany dodavatelů, tak finančních trhů. Podle názoru Francie neposkytla společnost UOP Limited sebemenší důkaz na podporu tohoto tvrzení.
(93)
Francouzské orgány se domnívají, že pravidlo popsané v 84. bodě odůvodnění, podle kterého dceřiná společnost nepodává mateřské společnosti žádnou žádost o záruku, je dostatečné pro to, aby zneplatnilo hypotézu, kterou předkládá společnost UOP Limited.
(94)
Ostatně pokud jde o podmínky půjčky společnosti Axens, stejně jako v případě společností Beicip-Franlab a Prosernat, na finančních trzích, francouzské orgány poznamenávají, že by byly ochotny se zavázat před Komisí, že při každé transakci bude ve smlouvě o financování uvedeno, že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato finanční transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou“ (69).
7 HODNOCENÍ
7.1 EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(95)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU stanoví: „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(96)
V tomto případě na prokázání existence státní podpory je především zapotřebí ověřit, zda opatření spočívající v udělení postavení EPIC veřejné instituci IFP ze strany Francie dne 7. července 2006 využívá státní zdroje (7.1.1) na poskytnutí neomezené státní záruky vztahující se na hospodářské činnosti (7.1.2). Zatímco rozsah krytí prostřednictvím státní záruky a povaha činností, na než se vztahuje, umožní vymezit dosah tohoto rozhodnutí (7.1.3), následně bude nutné přezkoumat, zda dotyčné opatření poskytuje skupině IFP selektivní výhodu (7.1.4), která by mohla ovlivňovat obchod mezi členskými státy (7.1.5).
7.1.1 VYUŽÍVÁNÍ STÁTNÍCH ZDROJŮ VE FORMĚ NEOMEZENÉ ZÁRUKY
(97)
Se zřetelem na osobitou strukturu hospodářské skupiny ve smyslu práva hospodářské soutěže je zapotřebí zohlednit možný dopad neomezené státní záruky vyplývající z postavení EPIC veřejné instituce IFP na všechny subjekty skupiny IFP, tj. samotnou veřejnou instituci a její dceřiné společnosti, ve dvou fázích:
-
pokud jde o veřejnou instituci IFP, dopad neomezené záruky přímo vyplývá z postavení EPIC: veřejná instituce IFP, coby právnická osoba veřejného práva, nepodléhá obecnému právu týkajícímu se soudního vyrovnání a likvidace podniků v obtížích. Vzhledem k této zvláštnosti by mateřská společnost skupiny IFP mohla přímo vykonávat své hospodářské činnosti za výhodnějších podmínek, než mají další účastníci na trhu, kteří nemají podobnou ochranu (7.1.1.1),
-
pokud jde o činnosti vykonávané přímo dceřinými společnostmi soukromého práva skupiny IFP, které plně podléhají obecnému právu v oblasti konkurzu, přímé uplatnění nároku vůči veřejné instituci, a tedy i státu, je podle všeho nemožné. Proto je za předpokladu nedostatečné výše majetku některé z dceřiných společností vhodné analyzovat, zda by věřitelé společností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab mohli těžit z nepřímého mechanismu na základě případné odpovědnosti mateřské společnosti za počínání jejích dceřiných společností, rovnocenné mechanismu záruky (7.1.1.2).
7.1.1.1 Krytí veřejné instituce IFP prostřednictvím neomezené státní záruky, kterou poskytuje postavení EPIC
(98)
Ve výše uvedeném rozhodnutí C 56/2007 došla Komise k závěru (70), že podstatné zvláštnosti postavení veřejné instituce La Poste (71), a zejména pak existence záruky na úhradu jednotlivých pohledávek a na zachování existence a/nebo povinností La Poste, znamenají, že stát plní úlohu konečného ručitele za hospodářské činnosti vykonávané veřejnou institucí.
(99)
V tomto případě se Komise domnívá, že argumenty použité ve výše uvedeném rozhodnutí C 56/2007 je možno v zásadě uplatnit na postavení EPIC veřejné instituce IFP a že se na tuto instituci taktéž vztahuje zvláštní právní stav, pokud jde o uspokojování jejích věřitelů či zachování její existence v případě platební neschopnosti. Pro potřeby této analýzy bude tedy Komise odkazovat na argumenty rozvinuté v části 4.1 („Charakteristika podpory“) výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007.
A. Záruka za úhradu jednotlivých pohledávek
(100)
Nejprve je třeba ověřit argument francouzských orgánů, že právní předpisy nebo judikatura vylučují existenci státní záruky ve prospěch institucí s postavením EPIC (a), a až potom prokázat, že kdyby se veřejná instituce nacházela v situaci zastavení plateb, na její věřitele by se vztahovalo výhodnější řízení než na věřitelské podniky podléhající obecnému právu.
a) Odmítnutí argumentů francouzských orgánů
(101)
Na rozdíl od tvrzení francouzských orgánů Komise může usuzovat, že francouzské právo připouští existenci implicitních záruk, zejména existenci státní záruky v důsledku postavení veřejné instituce. Komise odmítá argumenty francouzských orgánů z těchto důvodů:
(102)
Zaprvé, Komise se odvolává mutatis mutandis na body odůvodnění 120 a 121 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007 v souvislosti s tvrzením francouzských orgánů, že žádný předpis anebo rozhodnutí nestanovuje zásadu, podle níž stát ručí za dluhy subjektů s postavením EPIC. Komise se naopak domnívá, že ačkoli opravdu neexistuje žádný předpis nebo rozhodnutí potvrzující nebo vylučující existenci výslovné státní záruky ve prospěch subjektů EPIC, absence takové záruky nevylučuje existenci záruky implicitní.
(103)
Zadruhé, Komise se odvolává mutatis mutandis na body odůvodnění 122 až 124 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007 v souvislosti s názorem francouzských orgánů, že existuje judikatura o neexistenci záruk, zejména rozsudek ve věci Société de l'hôtel d'Albe (72) a rozsudky ve věci Campoloro (73). Co se týče první věci, jak zdůraznil odborník Komise ve věci La Poste, rozsudek Société de l'hôtel d'Albe se netýká konkrétní situace, v níž by mohla být záruka uplatněna (74). Pokud jde o druhou věc (75), Komise se naopak domnívá, že tato věc ukazuje, že režim odpovědnosti státu při zavádění opatření ohledně postupu pro vymáhání dluhů veřejných institucí vykazuje veškeré vlastnosti záručního mechanismu.
(104)
Zatřetí, Komise se domnívá, že argument francouzských orgánů předložený ve věci La Poste, podle něhož se na dluhy, které vznikly subjektům s postavením EPIC po vstupu v platnost ústavního zákona a rozpočtovém zákoně (LOLF) dne 1. ledna 2005, nemůže vztahovat implicitní záruka, nelze přijmout:
a)
Komise zdůrazňuje, že změna právního postavení veřejné instituce IFP nastala dne 7. července 2006, což je až po vstupu v platnost zákona LOLF. Za takovýchto podmínek není nutné zkoumat argumenty odborníka francouzských orgánů ve věci La Poste ohledně případných dluhů vzniklých před datem 1. ledna 2005, a to i přesto, že na ně francouzské orgány ve svých připomínkách odkazují mutatis mutandis. Ve skutečnosti dluhy, které vznikly veřejné instituci IFP před datem 1. ledna 2005, vznikly profesní instituci ve smyslu zákona č. 4-612 ze dne 17. listopadu 1943 o řízení profesních zájmů (a tedy právnické osobě soukromého práva), a proto se na ně v čase jejich vzniku (76) nemohla vztahovat neomezená záruka plynoucí z postavení EPIC.
b)
Komise nicméně podotýká, že - jak ostatně zdůraznil její odborník ve věci La Poste a jak už vysvětlila ve 130. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, že rozsah povinnosti zahrnout do rozpočtového zákona státní záruky se omezuje na „poskytnutí“ takových záruk; že poskytnutí záruk se vztahuje na případy, ve kterých se stát výslovným projevem vůle rozhodl poskytnout záruku za instituci nebo za transakci; že do rozsahu povinnosti zahrnout záruky do rozpočtového zákona proto nepatří záruky vzniklé na základě právního postavení nebo právní povinnosti, jež se vyznačují tím, že jsou implicitní a automatické; že tato druhá kategorie nezávisí na rozhodnutí státu, ale na skutečnosti, že záruka je vlastně důsledkem již existujícího právního rámce daného státem (77).
c)
Komise na základě toho došla k závěru, že stejně jako v 131. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, argument francouzských orgánů opírající se o LOLF není přesvědčivý a skutečnost, že žádný rozpočtový zákon neupřesňuje, že stát poskytuje záruku veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení, nevylučuje existenci takové implicitní záruky; že Komise není v žádném případě vázána charakteristikou opatření jakožto záruky podle francouzského práva, ani skutečností, že by se jednalo o záruku spadající pod ustanovení LOLF; že podstatné je hodnocení tohoto opatření pouze z hlediska práva Evropské unie; že toto právo uznává existenci implicitní záruky, jestliže je členský stát právně vázán k uhrazení pohledávky jiné osoby v případě její platební neschopnosti (78).
(105)
Začtvrté, Komise odmítá argument francouzských orgánů, že v případě existence státní záruky ve prospěch subjektů s postavením EPIC by si založení každého nového subjektu s tímto postavením (včetně změny právního postavení) žádalo zavedení opatření týkajících se záruk, jež by ochránila právní nároky věřitelů, které vznikly před změnou postavení subjektu, a jejich protiargument (modus tollens), že když takový mechanismus nebyl nikdy zaveden (79), neměla by existovat žádná záruka ve prospěch veřejné instituce IFP:
a)
Jak uvedl odborník Komise ve věci La Poste a jak se uvádí v 133. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, Komise se domnívá, že takové tvrzení vychází z příliš širokého výkladu ústavní ochrany práva vlastnit majetek.
b)
Komise si přeje upřesnit, jak ostatně učinila v 134. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, že právo vlastnit majetek nestanovuje přijetí zvláštního opatření k zaručení práv věřitelů v době přeměny EPIC na společnost podléhající řízení týkajícímu se soudní vyrovnání a likvidace, a že neexistence takových opatření tudíž není známkou absence implicitní záruky.
c)
Komise dodává, jak vysvětlila v bodech odůvodnění 135 a 136 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se odvolává mutatis mutandis, že skutečnost, že francouzské orgány rozhodly o poskytnutí výslovné záruky podniku La Poste (80), když v roce 1990 získal postavení rovnocenné s EPIC, nedokazuje, že už v jeho prospěch neexistovala nějaká implicitní záruka.
(106)
Zapáté, Komise odkazuje na část tohoto rozhodnutí týkající se uplatnění odpovědnosti státu, stejně jako na část 4.1.1 bod A písm. b) podbod 3) výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, pokud je o článek pana Labetoullea citovaný francouzskými orgány (81) a jeho analýzu judikatury Camporolo (82).
(107)
Oproti tomu, co tvrdí francouzské orgány - podle nich předpisy vylučují takovou záruku - Komise podotýká, že existence implicitních záruk vázaných na právní postavení veřejné instituce je potvrzena oznámením Státní rady předloženým v roce 1995 ve věci Crédit Lyonnais, které zakládá existenci implicitní státní záruky pouze na povaze subjektu coby veřejné instituce (83).
(108)
Jak bylo vysvětleno ve zmíněném rozhodnutí C 56/2007, konkrétně v bodech odůvodnění 142 až 145, na které se odkazuje mutatis mutandis, Komise nesdílí výklad francouzských orgánů, podle něhož nelze toto stanovisko Státní rady přenést na veřejnou instituci IFP. V rozhodnutí se konkrétně zdůrazňuje, že toto stanovisko se nijak neodvolává ani na poslání této veřejné instituce ani na to, zda tato veřejná instituce má nebo nemá veřejného účetního. Francouzské orgány nevysvětlují, proč by se podle nich dalo toto stanovisko použít pouze na veřejné instituce s veřejným účetním. Komise dále odmítá argumenty francouzských orgánů, podle nichž toto stanovisko není použitelné, jelikož je starší než zákon LOLF a je v rozporu z pozdější judikaturou Státní rady. Komise současně připomíná v bodě odůvodnění 104 a také ve dříve zmíněném rozhodnutí C 56/2007, že zákon LOLF není překážkou existence implicitní státní záruky ve prospěch veřejné instituce IFP.
(109)
Jak je uvedeno v bodech odůvodnění 146 a 147 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, bere Komise na vědomí oznámení ministra hospodářství, financí a průmyslu ze dne 22. července 2003, jehož předmětem je „registrace mechanismů implicitních nebo výslovných záruk poskytnutých státem“, a které potvrzuje existenci implicitních záruk vyplývajících ze zákonného nebo správního opatření, které „vytváří a nese s sebou finanční důsledky pro stát“. Toto oznámení ukazuje, že státní záruka může vyplývat z právních aktů nejrůznější povahy (84), a připomíná, že založení veřejné instituce může být ze své podstaty spojeno s vytvořením implicitní státní záruky ve prospěch věřitelů této instituce (85).
b) Věřitel veřejné instituce IFP má jistotu, že jeho pohledávka bude uhrazena.
(110)
Podle příkladu dokazování v části 4.1.1. bod A písm. b) zmíněného rozhodnutí C 56/2007, na které odkazuje mutatis mutandis, hodlá Komise nyní dokázat, že se v případě zastavení plateb ze strany veřejné instituce IFP budou její věřitelé nacházet v příznivější situaci než věřitelé podniku, který podléhá obchodnímu právu.
(111)
Zaprvé, jelikož se jedná o veřejné instituce, nevztahují se na ně tradiční omezení úhrady pohledávek subjektu soukromého práva. Na základě skutečností, jimiž se podrobněji zabývají body odůvodnění 150 až 154 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odvolává mutatis mutandis, Komise v tomto prvním bodě dochází k závěru, že:
-
na rozdíl od věřitelů podniků podléhajících obchodnímu právu, věřitelé veřejné instituce IFP (vzhledem k tomu, že tato instituce nepodléhá obecnému právu ve věcech soudního vyrovnání a soudní likvidace podniků v obtížích) neriskují, že jejich pohledávka při ukončení řízení o soudním vyrovnání zanikne úplně nebo částečně,
-
právní subjektivita veřejné instituce IFP není překážkou pro státní záruku,
-
při absenci výslovného omezení odpovědnosti státu za veřejnou instituci IFP se mohou věřitelé této instituce po právu opírat o zásadu, podle níž stát přebírá dluhy veřejné instituce IFP, i když je tato instituce právnickou osobou.
(112)
Zadruhé, v případě vymáhání dluhů veřejných institucí rozhodnutím soudu je řízení podle zákona ze dne 16. července 1980 (a různých souvisejících prováděcích aktů (86)) z důvodů vysvětlených v bodech odůvodnění 113 až 117 příznivější pro věřitele veřejné instituce IFP než soudní řízení obecného práva, jelikož nevede k zániku pohledávky za veřejnou institucí IFP.
(113)
V souladu s rozborem uvedeným v bodech odůvodnění 157 až 161 rozhodnutí C 56/2007, na které se odvolává mutatis mutandis, Komise především poznamenává, že zákon z roku 1980 (87) a jeho prováděcí opatření (88) označují stát jako orgán oprávněný k vymáhání dluhů veřejných institucí a svěřují mu významné pravomoci: provedení úhrady z moci úřední a vytvoření dostatečných zdrojů.
(114)
Podobně jako v souvislosti s body odůvodnění 162 až 168 rozhodnutí C 56/2007, na něž se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že zvláštní řízení stanovené zákonem z roku 1980 a jeho prováděcími předpisy je pouze řízením o vymáhání pohledávek, a nikoliv likvidačním řízením, a že následkem jeho použití pohledávka nezaniká, zatímco následkem uplatnění likvidačního řízení podle obecného práva závěrečný rozsudek pro nedostatek aktiv bez postihu s sebou nese zákaz, aby věřitelé pohledávku dále soudně vymáhali. Komise rovněž poznamenává, že zákon z roku 1980 a související prováděcí předpisy tím, že stanoví odklad úhrady z moci úřední a nepočítají se zastavením plateb, umožňují věřitelům předpokládat, že stále existují nebo budou existovat zdroje pro zaplacení jejich pohledávky za veřejným subjektem. Z těchto dvou aspektů vyplývá, že nedostatek peněžních prostředků je v případě potřeby jištěn státem, nebo je pouze přechodný. Naproti tomu žádné likvidační řízení nestanoví možnost, že se třetí osoba stane odpovědnou za dluhy insolventní osoby, samozřejmě vyjma případu, kdy se jedná o ručitele.
(115)
V souladu s rozborem uvedeným v bodech odůvodnění 170 až 180 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že francouzské právní předpisy dovolují, ba dokonce podporují stát v tom, aby poskytoval dotace veřejným institucím při nedostatku peněžních prostředků přednostně před klasickými bankovními půjčkami, a tyto dotace mohou podle zákona ze dne 16. července 1980 představovat „dodatečné zdroje“. Domnívá se rovněž, že jsou věřitelé s těmito právními dokumenty obeznámeni, a právem se tudíž domnívají, že dozorčí orgán bude schopen nalézt zdroje potřebné k úhradě jejich pohledávky. Komise se domnívá, že předpoklad, za něhož se věřiteli nezdaří dosáhnout splacení své pohledávky za použití řízení podle zákona ze dne 16. července 1980, je málo pravděpodobný.
(116)
Na rozdíl od závěru, k němuž dospěla v souvislosti s věcí La Poste v uvedeném rozhodnutí C 56/2007, Komise zdůrazňuje, že v tomto případě lze uvolnit relativně veliké vlastní zdroje veřejné instituce IFP, jelikož, jak vysvětlily francouzské orgány v bodě odůvodnění 44, hotovost a investice (150,3 milionu EUR) byly na konci roku 2007 přibližně pětkrát vyšší než suma půjček a finančních dluhů (25,2 milionu EUR). Komise tím uznala, že za současného stavu jejích financí je podle všeho málo pravděpodobné, přinejmenším v blízké budoucnosti, že v důsledku nedostatku vlastních zdrojů se veřejná instituce IFP může octnout v platební neschopnosti a vznikne potřeba státního zásahu.
(117)
Přestože je v současné době nedostatek aktiv veřejné instituce IFP nepravděpodobný, neznamená to, že tomu tak bude i v dlouhodobém horizontu. Za těchto okolností by nemožnost uvolnění zdrojů cestou postoupení majetku měla za následek použití jiných záručních mechanismů (zálohy, uplatnění odpovědnosti státu atd.). Ustaví-li totiž zákonodárce systém ochrany majetku, eventuální neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP by mohlo vést k nárůstu sporů o objektivní odpovědnost státu (89). V této souvislosti bere Komise na vědomí argument francouzských orgánů (90), podle něhož by v případě, že by stát považoval aktiva patřící veřejné instituci za nezbytná pro výkon jejího poslání veřejné služby. a postavil se tudíž proti jejich prodeji, nebyl povinen poskytnout vyrovnání prostřednictvím záručních mechanismů. Bere nicméně na vědomí, že francouzské orgány uznaly (i když popírají, že by tím byla veřejná instituce zvýhodněna), že požadavek kontinuity veřejné služby je závazný pro představitele státu při provádění řízení zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980 (91). Komise se také domnívá, že by v důsledku tohoto rozhodnutí veřejné moci nepřistoupit k prodeji aktiv v zájmu zachování veřejné služby mohlo dojít k uplatnění objektivní odpovědnosti státu za porušení rovnosti před veřejnými břemeny.
(118)
Zatřetí, z důvodů, které již byly uvedeny v bodech odůvodnění 185 až 226 rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, má Komise za to, že za málo pravděpodobného předpokladu, že řízení ustavené zákonem ze dne 16. července 1980 neumožní uspokojení věřitele, vykazují prostředky, k nimž by se věřitel mohl uchýlit, aby uplatnil odpovědnost státu, vlastnosti záručního mechanismu.
(119)
Přestože se francouzské orgány domnívají, že odpovědnost státu nelze v zásadě uplatnit, ať se jedná o odpovědnost za zavinění či objektivní odpovědnost (92), současně přiznávají, že za předpokladu existence požadavku kontinuity veřejné služby a závaznosti tohoto požadavku pro představitele státu při provádění řízení podle zákona z roku 1980 by mohl soud nařídit odškodnění věřitele. Francouzské orgány mají za tohoto předpokladu za to, že by věřitel nebyl nijak zvýhodněn, jelikož by odškodnění bylo srovnatelné s odškodněním, které by získal podle obecného práva. Komise v této souvislosti upozorňuje na některé právní zvláštnosti plynoucí ze zákona z roku 1980: v soudní likvidaci podle obecného práva věřitelé (zejména věřitelé z písemné smlouvy) obvykle nezískávají zpět celou svou pohledávku a za podnik v likvidaci třetí osoby většinou dluhy neplatí.
(120)
Francouzské orgány rovněž popírají, že možnosti odškodnění věřitelů prostřednictvím uplatnění odpovědnosti lze považovat za formu záruky. Komise se naopak domnívá, že se uplatnění odpovědnosti státu (za zavinění nebo objektivní odpovědnost) při provádění řízení o vymáhání dluhů veřejných subjektů podle zákona ze dne 16. července 1980 rovná mechanismu záruky podle práva Evropské unie, neboť zajišťuje věřitelům uspokojení jejich pohledávky tím, že donutí stát splatit ji v případě neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP. Judikatura Evropského soudu pro lidská práva (ESLP) nadto ve věci Société de gestion du port de Campoloro a Société fermière de Campoloro v. Francie (93) (dále jen „věc Campoloro“) uznává existenci automatické záruky.
(121)
A konečně, podobně jako v důkazech předložených v bodech odůvodnění 181 až 184 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se mutatis mutandis odkazuje, Komise vyjadřuje stanovisko, že návrh francouzských orgánů na vyjasnění prováděcího nařízení k zákonu z roku 1980 nestačí k vyloučení toho, že zdroje budou uvolněny díky poskytnutí dotace z veřejných zdrojů.
a)
Francouzské orgány navrhly změnit prováděcí nařízení k zákonu z roku 1980 takto: „Zůstala-li úřední výzva po uplynutí těchto lhůt bez účinku, představitel státu nebo dozorčí orgán zanese výdaj do rozpočtu územního správního celku nebo veřejné instituce, která neplní své závazky. V případě potřeby uvolní potřebné zdroje v rámci rozpočtu správního celku nebo instituce buď snížením prostředků určených na jiné výdaje, nebo dosud nevyužitých, anebo navýšením zdrojů“ (změny jsou podtrženy).
b)
Komise v každém případě poznamenává, jak učinila v 67. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, že právní předpisy ani v současném znění ani ve znění změněném podle francouzských orgánů nevylučují, že zdroje mohou být uvolněny díky navýšení zdrojů předem umožněnému poskytnutím dotace nebo finančního příspěvku z veřejných zdrojů.
(122)
Z důvodů vyložených v bodech odůvodnění 204 až 211 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se mutatis mutandis odkazuje, se Komise domnívá, že kromě toho, že rozhodnutí ESPL ve věci Campoloro dokazuje, že uplatnění odpovědnosti francouzského státu v tomto případě působí jako implicitní záruka za pasiva veřejných orgánů a není spojena s žádnou podmínkou vzniku škody.
a)
Komise zejména konstatuje, že ESLP odmítl argumenty francouzských orgánů (94) založené jednak na tom, že příčinu nelze připsat státu, a jednak na neexistenci záruky státu vůči veřejným orgánům, které mají subjektivitu právnické osoby, a dále konstatuje, že ESLP přihlédl k protiargumentům žalujících stran (95).
b)
Komise upozorňuje, že ESLP konstatoval porušení čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o lidských právech (dále jen „Úmluva“), konkrétně proto, že „Je tudíž třeba, aby tyto rozsudky byly provedeny, přičemž Soudní dvůr připomíná, že státní orgán nemůže pod záminkou chybějících zdrojů nesplatit dluh na základě soudního rozhodnutí […]“. ESLP rovněž shledal, že došlo k porušení článku 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o lidských právech, neboť žalující strany utrpěly zásah do jejich práva vlastnit majetek, neboť jsou zatíženy zvláštním a přílišným břemenem z důvodu nezaplacení dlužných částek (96). Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem nakonec ESLP připsal státu dluhy dlužnických obcí v plné výši (97).
c)
Komise má za to, že z této judikatury vyplývají tři důležité skutečnosti:
-
s výhradou toho, že žalující strany dosáhly soudního rozhodnutí, kterým byla jejich pohledávka uznána, odpovědnost státu plní úlohu implicitní záruky (98), neboť francouzský stát je na jedné straně odsouzen k úhradě celého dluhu právnické osoby veřejného práva (99) a na druhé straně se nerozlišovalo mezi tím, co může souviset s platební neschopností dlužnického orgánu veřejné samosprávy a případným nesplněním povinnosti ze strany státu (neboť ESLP v žádném stadiu řízení nehledá příčinu na straně státu a omezuje se jen na stav platební neschopnosti dlužníka);
-
tato odpovědnost pokrývá dluhy orgánů veřejné moci, které však jsou právnickými osobami. Francouzská vláda se výslovně dovolávala existence právnické osoby a vlastního jmění, aby oponovala uplatnění odpovědnosti francouzského státu, avšak ESLP tento argument odmítl;
-
působnost státní záruky se vztahuje na veřejné orgány, které jsou od něj odvozeny. Záruka je tedy vnitřně spjata s veřejnoprávním statusem dlužníka.
d)
Komise kromě toho konstatuje, že řešení, které přijal ESLP v uvedené věci Campoloro, není ojedinělé, a naopak má svůj původ ve velmi zřetelné tendenci judikatury, která se projevila zejména v rozsudcích Artico v. Itálie (100) a Bourdov v. Rusko (101).
(123)
Z důvodů uvedených v bodech odůvodnění 212 až 220 zmíněného rozhodnutí C 56/2007, na které Komise odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že připomínky francouzských orgánů nejsou takového charakteru, aby mohly způsobit neplatnost tohoto důkazu. Na základě výše uvedeného Komise, podobně jako v závěru, k němuž dospěla ve věci La Poste v bodě odůvodnění 222 uvedeného rozhodnutí C 56/2007 a v rozhodnutí o zahájení řízení, usoudila z toho, co už bylo uvedeno, že za současného stavu francouzského práva může věřitel veřejné instituce IFP, který se nedomohl zaplacení své pohledávky na základě použití postupů podle zákona ze 16. července 1980, získat všechny sumy odpovídající nesplacené pohledávce tak, že se bude domáhat konečné odpovědnosti státu, na rozdíl od toho, k čemu dochází v rámci likvidačního řízení obecného práva, při němž je uspokojení věřitele omezeno hodnotou disponibilního majetku. Komise se proto domnívá, že na odpovědnost státu se má pohlížet jako na záruku, že není omezena žádným francouzským právním předpisem a že je vnitřně spjata s veřejnoprávním postavením dlužnické instituce.
(124)
Kromě toho z důvodů, které už byly vysvětleny v bodech odůvodnění 223 až 226 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, Komise bere na vědomí francouzský návrh na to, aby byla do všech smluv veřejné instituce IFP, z nichž vyplývá dluh, vložena doložka omezující riziko uplatnění objektivní odpovědnosti státu pouze základě platební neschopnosti veřejné instituce IFP. Domnívá se však, že takový právní rámec je křehký a vyvolává pochybnosti o jeho trvalosti, protože výjimku přijatého rizika stanovila jako pravidlo judikatura, která se může dále vyvíjet. Komise se domnívá, že takový návrh je sám o sobě nedostatečný, protože nepočítá se všemi eventualitami: neumožňuje vyloučit, že se státní záruka může uplatnit při všech druzích odpovědnosti (zejména mimosmluvní odpovědnosti a trestní odpovědnosti). Mimoto nelze smluvně stanovit, že stát nebude ručit za dluhy, které má veřejná instituce IFP vůči svým dlužníkům, jelikož veřejná instituce se může například octnout v postavení dlužníka vůči třetí osobě na základě různých právních mechanismů, zejména v případě pohlcení jiného subjektu (102), vůči němuž by měly třetí osoby na první pohled nezjistitelné pohledávky. Závěrem, pokud jde o jednotlivé pohledávky třetích osob, Komise se domnívá, že „odstranit“ státní záruku může jen obecně závazný právní předpis upravující situace a třetí osoby všeho druhu, v němž by bylo uvedeno, že stát není ručitelem veřejné instituce IFP. Nakonec i za předpokladu, že by francouzské návrhy připravily věřitele veřejné instituce IFP o všechny možnosti, jak uplatnit odpovědnost státu za účelem uspokojení své pohledávky (podle Komise je tento předpoklad neověřený), tyto návrhy neumožňují spolehlivě zjistit, k čemu by došlo v případě platební neschopnosti (103) veřejné instituce IFP.
(125)
Za čtvrté, i kdyby věřitel nebyl uspokojen, může způsobit právní účinky přípustného omylu, jehož se dopustil při zakládání pohledávky, a který spočíval v domněnce, že bude tato pohledávka splacena.
(126)
Z důvodů, které již byly vysvětleny v bodech odůvodnění 227, 228 (odstavce 1 až 3) a 229 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že teorie zdánlivosti (104) umožňuje potvrdit, že věřitelé veřejné instituce IFP jsou oprávnění se domnívat na základě souboru souhlasných indicií, že taková záruka skutečně existuje (a to i za předpokladu, quod non, že postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC) veřejné instituce IFP jí z právního hlediska neposkytuje neomezenou záruku francouzského státu). Hlavní relevantní indicie z hlediska teorie zdánlivosti vyplývají na jedné straně z toho, že různé právní předpisy (zákon z roku 1980 a jeho prováděcí opatření) nebo úřední dokumenty (rozpočtové dokumenty) dávají věřiteli právo domnívat se, že stát převezme dluhy institucí s postavením EPIC v případě nedostatku hotovosti nebo že uplatní svou odpovědnost, a na druhé straně chybějící vysvětlení právního stavu po skončení řízení ve věci Campoloro a prvních řízení, která Komise zahájila v souvislosti s postavením institucí EPIC, taktéž utvrzuje víru věřitelů v existenci takové záruky; svou roli tu nakonec sehrává i neexistence jasných informací o účincích zastavení plateb instituce se statusem EPIC.
(127)
V tomto případe by Komise chtěla dodat, že před 7. červencem 2006 byli případní věřitelé veřejné instituce IFP ve smluvním vztahu s profesní institucí ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o řízení profesních zájmů (a tedy právnickou osobou soukromého práva), u níž nebyl důvod domnívat se, že se na ni může vztahovat jakákoli státní záruka.Proto teorie zdánlivosti může být v daném případě relevantní, pouze co se týče pohledávek vzniklých po změně postavení veřejné instituce IFP.
(128)
Komise dospěla k podobnému závěru jako její odborník ve věci La Post, že co se týče pohledávek vzniklých po 7. červenci 2006, i kdyby se za předpokladu, který obhajují francouzské orgány, věřitel mylně domníval, že stát je povinen ručit za dluhy veřejných institucí, konkrétně za veřejnou instituci IFP, jeho omyl by byl přípustný vzhledem k výše uvedeným prvkům a právo by tomu mohlo připisovat účinky. Kdyby věřitel výjimečně nemohl dosáhnout uspokojení své pohledávky, měl by nicméně jistotu, že není možné, aby zanikla.
B. Záruka zachování existence veřejné instituce IFP nebo jejích závazků
(129)
Z důvodů, které byly vysvětleny v bodech odůvodnění 230 až 250 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že i když se v přiměřené lhůtě a s použitím postupů popsaných v předchozí části nepodaří věřiteli instituce s postavením EPIC dosáhnout úhrady své pohledávky, má jistotu, že tato pohledávka mu nezanikne, na rozdíl od situace, v níž se nachází věřitel subjektu soukromého práva v likvidaci, který nemá žádnou jistotu, že jeho pohledávka bude uspokojena.
(130)
Komise zdůrazňuje, že neexistuje žádný postup týkající se likvidace a zániku veřejné instituce z vůle veřejného orgánu, který by byl spojen se zánikem práv a povinností této instituce: v případě zániku z rozhodnutí veřejného orgánu, třebaže to žádný právní předpis výslovně nestanoví, praxe a určité základní zásady správního práva spíše prokazují, že práva a povinnosti veřejných institucí, které jako takové zaniknou, vždy převezme jiný subjekt, popřípadě stát. Jinými slovy, dluhy veřejných institucí vždy přecházejí na jinou právnickou osobu, která nemůže odmítnout jejich převzetí, takže každý věřitel má jistotu, že bude možné domáhat se práv, které mu vyplývají z jeho pohledávky za jiným subjektem, a že jeho pohledávka tedy nezanikne.
(131)
Komise odkazuje na podrobnou analýzu v bodech odůvodnění 233 až 250 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, která se opírá o studii organického vývoje veřejných institucí, kterou provedl odborník ve věci La Poste, a která rozlišuje tři příčiny zániku veřejných institucí (105): případ zániku veřejných institucí uplynutím doby, na kterou byly zřízeny, případ zániku veřejných institucí zánikem jejich poslání a častější případ převodu poslání, který s sebou nevyhnutně nese přechod práv a povinností.
a)
Na základě tohoto znaleckého posudku lze zaprvé soudit, že ačkoli neexistuje obecná právní úprava zániku veřejných institucí, praxe ukazuje, že právní předpis vždy upravuje přesun práv a povinností zanikající instituce buď na stát, nebo na subjekt, který přebírá jeho poslání (106).
b)
Zadruhé, obecně jde o přesun „práv a povinností“ (výraz povinnosti se jistým způsobem vztahuje na dluhy), někdy o převod „majetku“ (107) (formulace, která rovněž zahrnuje dluhy). Jediný zjištěný příklad bezvýhradného zániku veřejné instituce se v každém případě týkal převodu samotných „dluhů“ na jiné subjekty veřejného práva (108).
c)
Zatřetí, i když dojde k zániku poslání, v praxi přebírá práva a povinnosti veřejné instituce jiný subjekt.
d)
Za čtvrté, praxe popsaná ve studii je v souladu s kodifikačním předpisem č. 02-060-M95 z 18. července 2002 a s Příručkou k finanční organizaci založení, přeměně a zrušení státních veřejných institucí (109), tj. práva a povinnosti likvidované instituce s postavením EPIC přecházejí buď na stát nebo na právnickou osobu, která přebírá poslání instituce.
(132)
Komise na základě názoru svého odborníka ve věci La Poste nakonec usoudila, že dluhy veřejných institucí se v praxi vždy převádějí na jinou právnickou osobu veřejného práva v případě zániku veřejné instituce, která vykonávala poslání. Věřitelé těchto veřejných institucí, k nimž náleží veřejná instituce IFP, mají proto jistotu, že jejich neuhrazené pohledávky nezaniknou.
C. Závěr o existenci státní záruky v prospěch veřejné instituce IFP
(133)
Na základě skutečností uvedených za účelem prokázání existence záruky na uspokojení jednotlivých pohledávek a zachovaní existence závazků veřejné instituce IFP Komise dospěla k závěru, že počínaje změnou právního postavení veřejné instituce IFP, k níž došlo 7. července 2006,
-
věřitelé veřejné instituce IFP nenarážejí na obvyklá omezení soukromého práva a veřejného práva, která by mohla bránit plné úhradě pohledávky,
-
věřitelé veřejné instituce IFP mohou k vymáhání svých pohledávek použít zvláštní postupy, které opravňují stát, aby donutil dlužnický subjekt k úhradě pohledávky,
-
francouzské právo věřitelům veřejné instituce IFP nikde nenaznačuje, že by se tato instituce mohla definitivně octnout ve stavu nedostatku peněžních prostředků,
-
rozpočtové dokumenty v případě nedostatku peněžních prostředků naznačují, že stát by mohl poskytnout mimořádný finanční příspěvek subjektům veřejného sektoru, k nimž IFP náleží,
-
neumožňují-li výše popsané postupy věřiteli, aby byl uspokojen, může uplatnit odpovědnost státu, aby dosáhl zaplacení své pohledávky v plné výši,
-
pokud by se výše zvažované činnosti měly rozložit v čase, věřitel má jistotu, že jeho pohledávka nezanikne, i kdyby u veřejné instituce IFP došlo k organickému vývoji.
(134)
Tyto zvláštnosti úzce souvisejí s právním postavením veřejné instituce IFP a znamenají, že stát plní úlohu konečného ručitele. Lze tudíž oprávněně usoudit, že veřejné instituci IFP byla poskytnuta neomezená záruka francouzského státu z důvodu jejího postavení EPIC.
(135)
Neomezená státní záruka ve prospěch veřejné instituce IFP má za následek převod státních zdrojů ve smyslu bodu 2.1 výše uvedeného sdělení o zárukách. Veřejná instituce IFP v praxi neplatí za tuto záruku žádný poplatek. Tímto způsobem dochází ke vzniku výhody a k čerpání státních prostředků, protože stát se zříká odměny, která je s poskytnutím záruk obvykle spojena. Na druhé straně záruka vytváří riziko možného a budoucího čerpání státních zdrojů, jelikož stát by byl povinen platit dluhy veřejné instituce IFP (110).
(136)
Neomezenou státní záruku ve prospěch veřejné instituce IFP lze nakonec přičíst státu, neboť vyplývá z kombinace veřejnoprávního postavení IFP, zásad vnitrostátního práva a dvou právních aktů, tj. zákona ze dne 25. ledna 1985, nyní obchodní zákoník, a zákona č. 80-539 ze dne 16. července 1980 a jeho prováděcích opatření.
7.1.1.2 Neexistence krytí dceřiných společností soukromého práva skupiny IFP neomezenou zárukou
(137)
Jak již Komise uvedla ve svém rozhodnutí týkajícím se uvedené věci C 51/2005 (111), v rozhodnutí o zahájení řízení v této věci a v části 2 (skupina IFP) veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat tvoří z hlediska práva hospodářské soutěže hospodářskou skupinu: veřejná instituce IFP totiž přímo vlastní 100 % kapitálu společnosti Axens a 100 % kapitálu společnosti Beicip-Franlab a nepřímo vlastní 100 % kapitálu společnosti Prosernat, vykonává kontrolu nad svými dceřinými společnostmi prostřednictvím členství svých řídících pracovníků v rozhodovacích orgánech těchto společností, vyjadřuje se zejména ke strategickému směřování a k rozhodnutím zásadního významu pro budoucnost dceřiných společností a je vázáná exkluzivními dohodami o převodu technologií nezbytných k výkonu hospodářských činností dceřiných společností (dohody zahrnují reciproční práva prvního odmítnutí) (112)), jakož i smlouvami o poskytnutí prostor a přidělení pracovníků, takže hospodářská integrace veřejné instituce IFP a jejich dceřiných společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je dost silná k tomu, aby bylo možné dospět k tomuto závěru. Také je třeba prozkoumat skutečný rozsah státní záruky a prověřit, zda se v případě, že dceřiná společnost soukromého práva veřejné instituce IFP neplní své závazky, mohou uvolnit státní zdroje, a uspokojit její věřitele (jinými slovy, zda se na hospodářské činnosti dceřiných společností veřejné instituce IFP vztahuje či nevztahuje neomezená státní záruka).
(138)
Společnost UOP Limited se ve svých připomínkách k této otázce nevyjadřuje. Její argumenty vycházejí z vnímání subjektu IFP/Axens z pohledu účastníka trhu, z něhož podle ní může vyplynout výhoda pro skupinu IFP jednak ve vztazích s dodavateli, jednak ve vztazích se zákazníky nebo poskytovateli kapitálu. Tento aspekt bude prozkoumán v bodě 7.1.4 tohoto rozhodnutí v souvislosti se zkoumáním výhod, které má skupina IFP z opatření.
(139)
Naproti tomu, jak se uvádí v bodě odůvodnění 47, francouzské orgány popírají existenci státní záruky v prospěch dceřiných společností veřejné instituce IFP zejména z důvodu jejich postavení akciových společností podle obecného práva.
(140)
Podobně jako při dokazování existence neomezené státní záruky v prospěch veřejné instituce IFP v bodě 7.1.1.1 Komise postupně prozkoumá, zda věřitelé dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP získali záruku, pokud jde o uspokojení jejich individuálních pohledávek (A) nebo záruku na zachování závazků těchto dceřiných společností (B) v případě nedostatku majetku.
A. Věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnou záruku, že jejich individuální pohledávky budou uspokojeny
(141)
Dceřiné společnosti veřejné instituce IFP mají právní postavení akciových společností. Jako právnické osoby soukromého práva (na rozdíl od jejich kontrolujícího akcionáře, který je veřejnou institucí) patří v plném rozsahu do působnosti řízení ve věcech soudního vyrovnání a soudní likvidace podle obecného práva (113) ve Francii.
(142)
Než bude prozkoumáno, zda lze uplatnit odpovědnost kontrolujícího akcionáře - veřejné instituce IFP - za počínání dceřiných společností b), je třeba představit řízení o soudní likvidaci podle obecného práva, jemuž by tyto dceřiné společnosti soukromého práva podléhaly v případě zastavení plateb a).
a) Řízení o soudní likvidaci podle obecného práva
(143)
Za předpokladu, že by se některá z dceřiných společností skupiny IFP, akciová společnost, ocitla v situaci zastavení plateb (jinými slovy, nebyla by více schopna splácet své nevyřízené dluhy s pomocí svých likvidních aktiv) a vyrovnání by bylo zjevně nemožné (114), řízení podle obecného práva (115) by vedlo ke vstupu této společnosti do soudní likvidace. O zahájení řízení (116) by v případě potřeby požádal dlužník nejpozději do čtyřiceti pěti dnů po zastavení plateb (pokud již dlužník nepožádal o zahájení smírčího řízení). Účelem takového řízení o soudní likvidaci by bylo ukončení činnosti podniku nebo zpeněžení jeho majetku celkovým či jednotlivým prodejem jeho práv a majetku (117). V rozhodnutí o zahájení soudní likvidace (118) by soud určil konkurzního soudce a za likvidátora by vyjmenoval soudního zplnomocněnce nebo osobu vybranou kvůli její kompetentnosti v dané věci. Likvidátor by vypracoval v měsíci svého jmenování zprávu o situaci podniku a potom by uskutečnil likvidační operace a audit (119) pohledávek (120). Výtěžek z likvidace by se potom rozdělil mezi věřitele podle jejich pořadí (přednostní věřitelé a hypoteční věřitelé, věřitelé, na které se vztahuje zvláštní movitá záruka, věřitelé na základě písemné smlouvy, tj. nepřednostní věřitelé, v poměru jejich pohledávek).
(144)
Pokud již nejsou nevyřízení závazky a likvidátor má dostatečné sumy na to, aby uspokojil věřitele, nebo pokud není možné pokračovat v operacích soudní likvidace kvůli nedostatku majetku, soud vyhlásí soudní likvidaci za ukončenou (121). Po ukončení řízení se na dlužníka vztahuje zásada zákazu dalšího soudního vymáhání pohledávek. Jinými slovy, rozsudek o ukončení soudní likvidace pro nedostatek majetku nedává věřitelům možnost dále soudně vymáhat pohledávky od dlužníka, vyjma případu (122), kdy je pohledávka důsledkem trestního odsouzení nebo práv souvisejících s osobou věřitele.
b) Neexistence záručního mechanismu ve prospěch dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP
(145)
Jak vysvětlil odborník ve věci La Poste, v některých obchodních společnostech, zejména v akciových společnostech a ve společnostech s ručením omezeným nejsou společníci obvykle povinni hradit dluhy organizace, v níž mají účast, nad rámec svého původního vkladu. Přesně do této kategorie patří dceřiné společnosti veřejné instituce jako akciové společnosti. Ve skupině IFP, stejně tak jako v jakékoliv jiné skupině společností se v případě neplnění závazků ze strany dceřiné společnosti, založené ve formě společnosti s omezeným rizikem (v tomto případě akciové společnosti), omezuje odpovědnost mateřské společnosti na ztrátu jejích vkladů (jako v případě každého běžného akcionáře), pokud neexistuje ručení, avaly, záruky, prohlášení o splnění závazků nebo doporučující dopisy (123), které by výslovně zakládaly vznik odpovědnosti mateřské společnosti.
(146)
S ohledem na příslušnost veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností k jedné a té samé skupině ve smyslu práva hospodářské soutěže je třeba prověřit, zda ve francouzském právu obchodních společností vztah hospodářské závislosti, v němž se nacházejí dceřiné společnosti vůči své mateřské společnosti, může nebo nemůže automaticky způsobit vznik odpovědnosti veřejné instituce IFP v případě, že si tyto dceřiné společnosti soukromého práva neplní své závazky, a na základě toho čerpání státních prostředků, když stát zajistil podstatnou část financování veřejné instituce a poskytl jí implicitní neomezenou záruku.
(147)
Po skončení tohoto důkladného prozkoumání může Komise dospět k závěru, že ve francouzském občanském a obchodním právu v případě neplnění závazků ze strany některé dceřiné společnosti v podstatě nelze uplatnit odpovědnost jejího akcionáře, který nad ní vykonává kontrolu, pokud se neprokáže existence zavinění na straně kontrolujícího akcionáře v řízení jeho dceřiné společnosti i). Nedávno uvažované návrhy reformy občanského zákoníku, od nichž bylo poté upuštěno a které se konkrétně týkaly rozšíření zásady odpovědnosti za počínání třetí osoby na případ vztahu mezi mateřskou společností a dceřinými společnostmi, naopak potvrdily, že taková zásada v současnosti ve francouzském právu neexistuje ii).
i) Neexistence obecné odpovědnosti akcionáře za jeho dceřinou společnost
(148)
Podle právní doktríny (124), organizace skupiny není nikdy sama o sobě zdrojem sukcesivní odpovědnosti. Francouzské právo vyznává zásadu osobní odpovědnosti uvedené v článku 1382 občanského zákoníku (125). Proto jedině protiprávní jednání, které lze připsat mateřské společnosti, může umožnit přístup k jejímu majetku.
(149)
V první řadě, pokud je v tomto případě mateřská společnost skupiny IFP právnickou osobou veřejného práva (veřejná instituce IFP), tento problém vyvolává dodatečné potíže: je třeba si totiž nejprve položit otázku, která soustava soudů (správní soudy anebo obecné soudy) je ve francouzském systému v případě potřeby příslušná posoudit případnou odpovědnost právnické osoby veřejného práva kontrolující právnickou osobu soukromého práva, která vstoupila do soudní likvidace.
(150)
Komise poznamenává, že pokud jde o žaloby o odpovědnost při nedostatku majetku (126), kompetenční soud se dlouho domníval, že obecný soud je příslušný v případě, že právnická osoba veřejného práva je řídícím subjektem podle práva (127) a správní soud, když právnická osoba veřejného práva je řídícím subjektem ve skutečnosti (128). V tomto případě je však podle všeho rozdělení pravomocí mezi správní soudy a obecné soudy dále založeno na povaze poskytovaných služeb: veřejná služba v oblasti správy nebo činnost průmyslového a obchodního charakteru.
a)
Pokud jde o veřejnou službu v oblasti správy, kompetenční soud podle všeho upustil od předchozí judikatury, která vycházela z řízení de jure nebo de facto (129) vzhledem ke svému rozhodnutí ve věci Département de la Dordogne (departement Dordogne) (130): soud vyššího stupně tehdy rozhodl ve prospěch příslušnosti správního soudu, protože věc se týkala veřejné služby v oblasti správy, a to tak, že právnická osoba veřejného práva je buď řídícím subjektem de jure anebo de facto právnické osoby soukromého práva, která plní úkoly veřejné služby. Poté, co kompetenční soud připomněl v souvislosti s rozsudkem ve věci Blanco (131), že „odpovědnost, která může náležet státu nebo jiným právnickým osobám veřejného práva z důvodu škod připsaných jejich veřejným službám v oblasti správy, podléhá systému veřejného práva“ (podtržení vloženo) a že jinak je tomu jen v případě, když to zákon výslovně stanovil, rozhodl, že ze zákona z 25. ledna 1985 o vyrovnání a soudní likvidaci podniků (v současnosti kodifikovaného v článcích L. 624-3 a násl. Obchodního zákoníku) nevyplývá, „že by zákonodárce mínil odchylně od zásad, kterými se řídí odpovědnost právnických osob veřejného práva, zahrnout do působnosti obecných soudů přezkum občanskoprávní odpovědnosti státu nebo jiných právnických osob veřejného práva z titulu plnění úkolů veřejné služby v oblasti správy.“ (Podtržení vloženo).
b)
Naopak vzhledem k tomu, že jde o činnost průmyslového nebo obchodního charakteru, jsou k přezkoumání občanskoprávní odpovědnosti právnické osoby veřejného práva vykonávající kontrolu nad soukromou osobou, která vstoupila do likvidace, zjevně příslušné soudy. V rozhodnutí ve věci Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) rozhodl soud pro kompetenční spory zejména, že „ačkoli jsou pro přezkum občanskoprávní odpovědnosti státu či jiných právnických osob veřejného práva v důsledku výkonu správní služby příslušné správní soudy, žaloba v takové záležitosti spadá do pravomoci obecných soudů, jakmile se odpovědnost státu nebo právnické osoby veřejného práva zkoumá z hlediska výkonu činnosti průmyslového nebo obchodního charakteru, přičemž není třeba rozlišovat, zda dotyčný orgán státní moci jednal jako řídící subjekt de jure nebo de facto“. (Podtržení přidáno). Kompetenční soud dospěl k tomuto závěru v uvedené věci tak, že neuznal, že činnosti vykonávané akciovou společností s představenstvem a dozorčí radou (SEM Olympique d'Alès en Cévennes) mají povahu veřejné služby v oblasti správy, na základě uvážení dvou aspektů: jejího předmětu (133) a způsobu jejího financování (134).
(151)
Co se týče konkrétně akciových společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, dceřiných společnosti soukromého práva kontrolovaných veřejnou institucí IFP, z informací uvedených ve spisu a zejména z informací uvedených v bodě odůvodnění 159 vyplývá, že jejich předmět spadá pod hospodářský účel (135), nikoli pod správní účel. Kromě toho podstatná část zdrojů těchto podniků pochází z provozních příjmů, které vytvářejí jejich hospodářské činnosti, nikoli z veřejného financování. Nakonec je třeba uvést, že tyto dceřiné společnosti veřejné instituce IFP byly založeny jako obchodní společnosti z iniciativy právnické osoby soukromého práva (136) (nikoli právnické osoby veřejného práva, protože k transformaci veřejné instituce IFP na veřejnou instituci s postavením EPIC došlo až 7. července 2006). Průmyslová a obchodní povaha činnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je tudíž nesporná a v případě soudní likvidace jsou obecné soudy bezpochyby příslušné rozhodovat o případné žalobě o odpovědnosti proti veřejné instituci IFP.
(152)
Za těchto podmínek třeba ověřit podmínky vzniku odpovědnosti kontrolujícího akcionáře z hlediska judikatury kasačního soudu. Jinak podmínky, za nichž lze rozšířit řízení o soudní likvidaci zahájené proti určité osobě (dceřiné společnosti) na jinou právnickou osobu (mateřskou společnost), jsou velice přísné. Ve vztahu k dceřiné společnosti, která neplní své závazky, musí osoby poškozené tímto jednáním dokázat protiprávní jednání mateřské společnosti, aby se domohly náhrady, a zvláště popírání mateřskou společností právní subjektivity její dceřiné společnosti (α) a chybné řízení kontrolované společnosti (β).
α) Popírání právní subjektivity dceřiné společnosti mateřskou společností
(153)
Judikatura kasačního soudu potvrdila možnost rozšířit odpovědnost mateřské společnosti na jednání jejích dceřiných společností ve dvou mimořádných případech (137): jednak když se majetek dceřiných společností zaměňuje s majetkem mateřské společnosti (předpoklad zvaný „záměna majetků“), a jednak když jsou dceřiné společnosti fiktivními právnickými osobami (předpoklad zvaný „fiktivnost právnické osoby“).
(154)
Pokud jde o „záměnu majetků“ (138), tento pojem všeobecně charakterizuje situaci, kdy z příslušných účetních záznamů dvou samostatných právních subjektů nelze určit, ke kterému z nich se vztahuje některá položka aktiv nebo pasiv. K prokázání existence takové záměny majetků však nestačí existence vazeb, ani úzkých, mezi společnostmi skupiny. Kromě toho údaje o společnících nebo řídících pracovnících, ani adresa sídla společnosti (139), neumožňují samy o sobě zjistit záměnu majetků. K vyloučení jakékoliv záměny majetků obvykle stačí formální vymezení vztahů v rámci skupin ve smlouvách uzavřených mezi mateřskou společností a jejími dceřinými společnostmi (140).
(155)
Ve dvou věcech z nedávné doby Metaleurop (141) a AOL Liberté (142) kasační soud podle všeho dokonce zpřísnil svou kontrolu podmínek rozšíření řízení proti mateřské společnosti skupiny. Integrace společností skupiny, dokonce velmi silná, s sebou nezbytně nepřináší záměnu majetků. Podle právní doktríny (143)„[ani] smlouvy o správě hotovosti a výměnách mezi dvěma subjekty, ani výměny zaměstnanců, ani zálohy vyplacené mateřskou společností, ani převzetí mateřskou společností pravomocí řídit dceřinou společnost nenabylo charakter všeobecného zmatku v účtech, který by zdůvodňoval opětovné spojení majetků.“ Proto se zdá, že je zvlášť těžké uplatnit odpovědnost mateřské společnosti za jednání některé její dceřiné společnosti na základě záměny jejich majetků (144), přičemž úroveň důkazů požadovaná kasačním soudem k jejímu prokázání je mimořádně vysoká.
(156)
V tomto případě je třeba konstatovat, že Komise už zdůraznila, že „[…] jelikož veřejná instituce IFP a dotčené dceřiné společnosti jsou samostatnými právními subjekty, jejich účty jsou odděleny“ (145). Kromě toho dohody, které mezi sebou uzavřely veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti, zejména exkluzivní smlouvy o převodu technologií nebo o přidělení zaměstnanců (146), nenabyly charakter všeobecného zmatku v účtech, který by zdůvodňoval opětovné spojení majetků ve smyslu judikatury kasačního soudu, jelikož každé plnění se odděleně účtuje v příslušných výkazech jednotlivých subjektů skupiny IFP, jak stanoví konkrétně body 7.1.4. a 7.3.
(157)
Co se týče „fiktivnosti právnické osoby“, jde o charakteristiku neexistence údajů ve společenské smlouvě dceřiné společnosti (affectio societatis) tak, aby se prokázalo, že ve skutečnosti neexistuje. Kasační soud (147) se domnívá, že společnost je fiktivní, když existence právnické osoby, proti které je zahajováno řízení, je pouze zdánlivá, neboť nemá činnost odlišnou (148) od činnosti majitele společnosti - fyzické nebo právnické osoby.
(158)
Na základě veřejně dostupných informací (149) Komise konstatuje, že veřejná instituce IFP a Axens, Beicip-Franlab a Prosernat nemají ani stejnou adresu, ani stejné provozovny:
a)
veřejná instituce IFP je zapsána v obchodním rejstříku a rejstříku společností (dále jen „ORRS“) v Nanterre pod číslem B 775 729 155 a její sídlo se nachází v Rueil-Malmaison (150). Veřejná instituce IFP má dvě provozovny, které se nacházejí ve Francii, v Solaize (151) a v Pau (152).
b)
Společnost Axens je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 599 815 073 a její sídlo se také nachází v Rueil-Malmaison, avšak na adrese, která není totožná (153) s adresou mateřské společnosti. Její provozovny se také nacházejí v místech, které jsou jiné než je místo její mateřské společnosti, nejčastěji mimo Francie: ve Spojených státech v Houstonu (Texas), v Princetonu (New Jersey), v Savannah (Gruzie) a v Calvert City (Kentucky), v Kanadě v Brockville (Ontario), v Číně v Pekingu, v Japonsku v Tokiu, v Indii v Dillí (New Delhi), v Bahrajnu a v Rusku v Moskvě;
c)
společnost Beicip-Franlab je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 679 804 047 a její sídlo se též nachází v Rueil-Malmaison, avšak na adrese, která není totožná (154) s adresou její mateřské společnosti a společnosti Axens. Má dceřiné společnosti a kanceláře v mnoha zemích světa, zejména v Bahrajnu, Abú Dhabí, v Libyi v Tripolisu, v Malajsii v Kuala Lumpur, ve Spojených státech v Houstonu v Texasu, v Mexiku ve Villahermosa, v Brazílii v Rio de Janeiro a v Rusku v Moskvě;
d)
společnost Prosernat je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 315 251 330 a její sídlo se nachází v Puteaux (155). Společnost uvádí (156), že má zastoupení asi v dvaceti zemích světa, především v Jižní Americe (Argentina, Brazílie, Venezuela), Evropě (Velká Británie, Itálie, Norsko), Severní Africe (Alžírsko, Egypt), v zemích Perského zálivu (Saudská Arábie, Spojené arabské emiráty, Kuvajt, Omán, Katar), Iránu, Rusku a ve Společenství nezávislých států, jakož i v jihovýchodní Asii.
(159)
Kromě toho v tomto případě jsou hospodářské činnosti prováděné jednotlivými dceřinými společnostmi skutečné, takže je přiměřeně nelze hodnotit jako fiktivní, jelikož kasační soud má na hodnocení právnické osoby coby „fiktivní“ velmi přísná kriteria (157):
a)
společnost Axens založená v roce 2001 skutečně provádí hospodářskou činnost na trhu s katalyzátory a technologiemi pro rafinérský a petrochemický průmysl, pro tyto účely zaměstnává přes 600 osob, a díky této činnosti dosahuje roční obrat přibližně 300 milionů EUR.
b)
Společnost Beicip-Franlab založená v roce 1967 vykonává skutečnou činnost v oblasti vydávání a distribuci programového vybavení se zaměřením na „Průzkum - Ložiska“ a provádění studií a poradenské činnosti. Na této činnosti se podílí více než sto zaměstnanců a její roční obrat činí asi čtyřicet milionů EUR.
c)
Společnost Prosernat pořízená v roce 2001 působí v oblasti studií a služeb a výroby zařízení na zpracování plynu a rekuperaci síry. Pro účely výkonu této činnosti podnik zaměstnává přibližně 70 osob a dosahuje obratu přibližně 50 milionů EUR.
(160)
Z uvedeného vyplývá, že kromě případu pochybení při výkonu řízení, který bude prozkoumán v bodech odůvodnění 161 až 164, velice úzce vymezené případy - fiktivnost právnické osoby v případě dceřiné společnosti nebo záměna majetků dceřiné společnosti a mateřské společnosti - ustanovené judikaturou jako předpoklad vzniku odpovědnosti mateřské společnosti za jednání jejích dceřiných společností, nebyly v tomto případě jednoznačně splněny. Komise se proto domnívá, že nejsou splněné podmínky pro automatické uplatnění odpovědnosti veřejné instituce IFP v případě likvidace jejích dceřiných společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
β) Odpovědnost za pochybení při řízení dceřiné společnosti mateřskou společností
(161)
Pochybení při výkonu kontroly nad dceřinou společností tradičně může zakládat odpovědnost mateřské společnosti (158). V případě, že se mateřská společnost dopustila nedbalosti při kontrole, kterou je povinna vykonávat při řízení svých dceřiných společností, „zvláště v případě skupin společností judikatura umožňuje domáhat se odpovědnosti mateřské společnosti“ (159). Právní doktrína vyvozuje, že pochybení při řízení dceřiné společnosti v obtížích ze strany její mateřské společnosti, která vystupovala jako řídící subjekt de jure nebo de facto, může založit vznik její odpovědnosti (160) v případě likvidace. Mateřská společnost totiž může být coby společník dceřiné společnosti shledána odpovědnou (161), pokud jí lze připsat chybné jednání, které je příčinou obtíží kontrolované společnosti (162).
(162)
Obecné právo tedy stanoví odpovědnost řídících subjektů vůči jejich společnosti, společníkům nebo věřitelům (163). V případě skupiny se věřitelé dceřiné společnosti, která je v situaci zastavení plateb, budou snažit dokázat, že mateřská společnost měla de jure nebo de facto postavení řídícího subjektu (164) dceřiné společnosti. Odpovědnost mateřské společnosti za pochybení její dceřiné společnosti je potvrzena zejména právem hromadných řízení (165), přesněji v rámci žaloby o odpovědnosti za nedostatek majetku (166), pod podmínkou, že se tato společnost chová jako řídící subjekt (167) své dceřiné společnosti. K uplatnění odpovědnosti mateřské společnosti za pochybení je třeba předložit důkaz o takovém zavinění, a zejména o vztahu příčinnosti mezi pochybením a škodou způsobenou jednáním dceřiné společnosti (168).
(163)
Z uvedeného v každém případě vyplývá, že tyto žaloby nejsou v žádném případě žalobami o záruku, protože jsou vždy založeny na odpovědnosti za pochybení mateřské společnosti. Tyto žaloby též nemohou založit obecnou zásadu odpovědnosti mateřské společnosti za počínání jejích dceřiných společností, která by popřela zásadu omezení odpovědnosti akcionáře za počáteční vklady do akciových společností, s výjimkou předpokladů, že akciové společnosti by byly fiktivními subjekty nebo by se jejich majetek zaměňoval s majetkem mateřské společnosti, které v tomto případě možno vyloučit.
(164)
Nakonec z judikatury kasačního soudu vyplývá, že použití zásady odpovědnosti za pochybení mateřské společnosti při řízení dceřiné společnosti se v žádném případě nepodobá mechanismu, který je rovnocenný záručnímu systému.
ii) Nedávné návrhy reformy odpovědnosti za počínání třetí osoby
(165)
Podle závěrů nedávné parlamentní informační zprávy (169) se tedy zdá, že za současné právní úpravy „řešení přijímaná judikaturou kladou důraz na důležitost překážky, jakou je právní subjektivita právnické osoby v rámci připsatelnosti odpovědnosti“ (170). (Podtržení přidáno).
(166)
V této souvislosti je taková překážka podle všeho rozhodující, protože ve Franci se nedávno rozproudila diskuse o vhodnosti reformy občanského zákoníku, která by rozšířila odpovědnost za počínání třetí osoby (171) (zejména v případě vztahů, v kterých se nacházejí dceřiné společnosti skupiny vůči své mateřské společnosti) na situace hospodářské závislosti. Zdá se, že některá sdružení spotřebitelů (172) zmíněná v uvedené parlamentní zprávě zejména litují toho, že technika „přidružení“ společností umožňuje určitým subjektům v pozdějším sporu namítat právní oddělení společností skupiny v případě zpochybnění odpovědnosti dceřiné společnosti, ačkoli obchodní nabídky byly založeny na obraze skupiny dokonale integrovaných společností nabízejících soubor služeb.
(167)
V článku 1355 předběžného návrhu Catala (173) bylo nedávno navrženo, aby byl stanoven nový právní základ odpovědnosti za počínání třetí osoby, který by přehodnotil zásadu právní nezávislosti dceřiných společností:
„Článek 1355
Plným právem odpovídáme za škody způsobené těmi, jejichž způsob života řídíme nebo jejichž činnost organizujeme, vedeme nebo kontrolujeme ve svém vlastním zájmu. […]“.
(168)
Komentáře autorů tohoto předběžného návrhu objasňují inovace navrhnuté v tomto dokumentu v oblasti mimosmluvní odpovědnosti za počínání třetí osoby. Jeho přijetím by se přidalo do možného základu „řízení a organizování činnosti jiného v osobním zájmu toho, kdo tuto kontrolu vykonává“ (174), čímž by se výrazně změnila současná právní úprava v tom, že od daného okamžiku by tato odpovědnost byla přísná: „nevyžadoval by se důkaz o zavinění řídícím subjektem, nýbrž důkaz o jednání, které by mohlo založit vznik osobní odpovědnosti přímého původce, kdyby nejednal pod kontrolou jiného“ (175).
(169)
V odstavci 2 článku 1360 předběžného návrhu se uvádí tato zásada v případě odpovědnosti mateřské společnosti skupiny společností ve vztahu k jejím dceřiným společnostem:
„Článek 1360
[…] Stejně je odpovědný ten, kdo kontroluje hospodářskou nebo majetkovou činnost profesionála, který je v závislém postavení, i když jedná za sebe samého, pokud poškozený prokáže, že poškozující jednání souvisí s výkonem kontroly. Totéž platí zejména o mateřských společnostech odpovědných za škody způsobené jejich dceřinými společnostmi nebo o poskytovatelích koncesí v případě škod způsobených jejich koncesionáři.“ (Podtržení vloženo.)
(170)
Z uvedeného naopak vyplývá, že za současného stavu francouzského práva uplatnění odpovědnosti mateřské společnosti za počínání její dceřiné společnosti skutečně předpokládá, jak už bylo vysvětleno, předložení důkazu o pochybení mateřské společnosti vůči společnosti dceřiné.
(171)
Pokud jde o předvídatelný vývoj francouzského pozitivního práva, Komise bere na vědomí, že od reformy plánované v tomto směru bylo podle všeho upuštěno. V uvedené parlamentní zprávě se totiž pracovní skupina komise pro zákony vyslovila proti jakémukoli „potvrzení existence objektivní odpovědnosti z důvodu stavu hospodářské závislosti“ (doporučení č. 19). Zdá se však, že taková reforma už není na programu dne: především nefiguruje v návrhu zákona č. 657 o reformě občanskoprávní odpovědnosti (176) předložené na řádném zasedání 2009-2010 (zaevidovaném předsednictvím senátu dne 9. července 2010).
(172)
Následkem toho na rozdíl od odpovědnosti státu v případě neplnění závazků ze strany jeho veřejných institucí, která má vlastnosti záručního mechanismu (zejména) proto, neboť je automatická, za současného stavu francouzského práva neexistuje implicitní a automatické uplatnění odpovědnosti mateřských společností za jednání jejích dceřiných společností soukromého práva, které vstoupily do soudní likvidace.
B. Věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnou záruku, co se týče zachování jejich existence a/nebo jejich povinností.
(173)
Na základě uvedeného může Komise konstatovat, že pokud dceřiné společnosti veřejné instituce IFP coby akciové společnosti zaniknou po skončení řízení o likvidaci, jejich práva a povinnosti zaniknou spolu s nimi. Za podobných okolností by jejich akcionář, který je kontroluje - veřejná instituce IFP, jistě měl možnost předem vložit kapitál (177), aby zabránil jejich zániku a likvidaci. Takový kapitálový vklad by tak mohl zajistit zachování pohledávek, které mají třetí osoby za těmito dceřinými společnostmi.
(174)
Byla by to tedy strategická volba veřejné instituce a nikoli její automatická povinnost ze zákona. Kromě toho by taková volba byla přísně vymezena právem v oblasti státní podpory: za předpokladu, že by takový kapitálový zásah nebyl odůvodněný chováním soukromého investora v tržním hospodářství, po oznámení francouzskými orgány by nadále podléhal předběžné kontrole (a předběžnému souhlasu) Evropské komise.
(175)
Komise může současně dospět k závěru, že v případě řízení o likvidaci věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnu jistotu, že jejich pohledávky budou uhrazeny.
C. Závěr o neexistenci státní záruky pokrývající dceřiné společnosti soukromého práva veřejné instituce IFP
(176)
Na základě uvedeného Komise může dospět k závěru, že na rozdíl od věřitelů veřejné instituce IFP nemají věřitelé dceřiných společností soukromého práva skupiny IFP záruku ani toho, že jejich jednotlivé pohledávky budou uhrazeny, a ani toho, že bude zachována existence těchto akciových společností v případě likvidace. Z toho vyplývá, že se na tyto dceřiné společnosti soukromého práva nevztahuje neomezená státní záruka, na kterou má nárok veřejná instituce IFP z důvodu svého právního postavení. Komise opírá svou analýzu o skutečnost, že věřitelé dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP:
-
nadále podléhají řízení obecného práva ve věcech vyrovnání a likvidace podniků,
-
za současného stavu francouzského práva nemohou automaticky uplatnit odpovědnost akcionáře kontrolujícího dceřiné společnosti - veřejné instituce IFP (a tedy francouzského státu), za jednání jejích dceřiných společností; jsou totiž povinni předložit předběžný důkaz o tom, že se veřejná instituce dopustila chyby, což vylučuje, aby takové uplatnění odpovědnosti bylo automatické, a aby teda mohlo být považováno za záruční mechanismus.
(177)
Komise zdůrazňuje, že podobné závěry už přijala v jiných případech, kdy usoudila, že na akciovou společnost v 100 % vlastnictví veřejné instituce nebo samotného státu, se nevztahuje neomezená státní záruka, jakou získal její akcionář. Pokud jde o akciové společnosti přímo ve vlastnictví státu, Komise se od roku 2003 domnívala ve věci EDF (178), že transformace podniku se statusem EPIC na akciovou společnost obecného práva, a tedy jeho podřízení obecnému konkursnímu právu, mělo za následek zrušení záruky, která se až do té doby na podnik vztahovala. Nedávno se to potvrdilo, když se sám podnik La Poste transformoval na akciovou společnost (179) v 100 % vlastnictví státu. Co se týče akciových společností ve vlastnictví veřejných institucí, Komise uznala v uvedeném rozhodnutí o zřízení La Banque Postale, že právní postavení takové dceřiné společnosti - akciové společnosti v úplném vlastnictví veřejné instituce (v tomto případě podniku La Poste, který měl svého času veřejnoprávní status EPIC) - samo o sobě umožňuje vyloučit existenci neomezené státní záruky v jejím případě (180).
7.1.2 HOSPODÁŘSKÁ POVAHA ČINNOSTÍ VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP KRYTÝCH NEOMEZENOU ZÁRUKOU
(178)
Jak již Komise uvedla ve svých předchozích rozhodnutích týkajících se veřejné instituce IFP (181), veřejná instituce IFP plní podle svých stanov tyto tři úkoly:
-
výzkum a vývoj v oblasti vyhledávání ložisek ropy a plynu a v oblasti technologií rafinace a petrochemie,
-
vzdělávání inženýrů a techniků a
-
poskytování informací a dokumentace souvisejících s těmito odvětvími.
(179)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 31, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP je výzkumná instituce, která plní tři úlohy obecného zájmu (výzkum, vzdělávání a dokumentace).
(180)
Komise se rovněž domnívá, že z hlediska úkolů, jimiž byla veřejná instituce IFP pověřena, ji lze kvalifikovat jako „výzkumnou instituci“ ve smyslu bodu 2.2. písm. d) rámce Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace (182) (dále jen „rámec VaVaI“): jejím prvořadým cílem je vykonávat činnosti základního výzkumu (183), aplikovaného výzkumu (184) nebo experimentálního vývoje (185) a rozšiřovat jejich výsledky formou výuky, publikováním nebo převodem technologií.
(181)
V souladu s judikaturou Soudního dvora (186), veřejné financování činností vykonávaných výzkumnou institucí (včetně jejich krytí neomezenou státní zárukou) může mít za následek (187) poskytnutí státní pomoci uvedené instituci, pokud vykonává hospodářskou činnost, to znamená činnost spočívající v poskytování zboží a služeb na daném trhu (188), a to nezávisle na jejím právním postavení a způsobu jejího financování.
(182)
Co se konkrétně týče hospodářské (nebo nehospodářské) povahy činností vykonávaných výzkumnými institucemi, Komise zpřesnila v průběhu své rozhodovací praxe (189), co patří do jedné či druhé kategorie.
(183)
Pokud jde o hlavní činnosti výzkumných institucí, Komise se domnívá, že v zásadě mají nehospodářskou povahu, konkrétně:
-
vzdělávání s cílem zvýšit počty a zlepšit kvalifikaci lidských zdrojů,
-
provádění nezávislého výzkumu i výzkumu prováděného ve spolupráci s jinými subjekty s cílem zvýšit objem znalostí a zlepšit chápání stávajícího know-how;
-
šíření výsledků výzkumu.
(184)
Komise má dále za to, že činnosti sloužící převodu technologií (poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiných forem řízení znalostí vytvořených výzkumnou institucí) mají nehospodářskou povahu, jestliže jsou „prováděny interně“ (190) a veškeré příjmy z těchto činností jsou reinvestovány do hlavních činností daných výzkumných institucí.
(185)
Komise se naopak domnívá, že výzkum prováděný na základě smluv s průmyslem, pronájem výzkumné infrastruktury nebo poradenská činnost (191) patří do kategorie hospodářských činností.
(186)
V tomto případě neomezená státní záruka poskytnutá veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení EPIC pokrývá jednak její nehospodářské činnosti (což samo o sobě nevyvolává problém z hlediska práva v oblasti státní podpory), a jednak její hospodářské činnosti, které jsou dvojího druhu.
(187)
Co se týče prvního druhu hospodářských činností, francouzské orgány navzdory své domněnce, jak se uvádí v bodě odůvodnění 31, že činnosti veřejné instituce IFP jsou většinou nehospodářské, ve svých dopisech z 13. ledna a 16. července 2010 přiznaly, že mimo výhradní oblasti činnosti svých dceřiných společností poskytovala veřejná instituce IFP služby spočívající především v pronájmu materiálu svým dceřiným společnostem a prostor, přidělování zaměstnanců a v poskytování právních služeb a služeb v oblasti smluvního výzkumu pro třetí osoby a pro své dceřiné společnosti. Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 185, takové činnosti mají skutečně hospodářskou povahu v tom smyslu, v jakém ji obvykle chápe Komise.
(188)
Pokud jde o druhý druh hospodářských činností - činnosti v oblasti převodu technologií, jako je poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiné formy řízení znalostí, které vytvořila výzkumná instituce -, jsou v podstatě, jak je uvedeno v bodě odůvodnění 184, nehospodářské povahy, jestliže se provádějí interně a jestliže jsou příjmy z nich v plném rozsahu reinvestovány do veřejného výzkumu. V tomto případě však, jak Komise usoudila v uvedeném rozhodnutí C 51/2005, velmi specifické vztahy mezi veřejnou institucí IFP a některými jejími dceřinými společnostmi soukromého práva způsobují, že „[…] některé činnosti veřejné instituce IFP přesahují rámec jejich nehospodářských činností, neboť umožňují jejich komerční využití ze strany jejích dceřiných společností“ (192). Komise totiž dospěla k závěru, že dotyčné dceřiné společnosti nemohou být považovány za hospodářské subjekty nezávislé na mateřské společnosti, vzhledem k tomu, že jejich činnosti jsou začleněny do vývojové strategie veřejné instituce IFP, kde vykonává nejen kontrolu de jure, ale rovněž kontrolu de facto, kde výhradní dohody svědčí o velké hospodářské integraci a kde dotyčné dceřiné společnosti vytvářejí u hospodářských subjektů příslušných odvětví dojem společného subjektu. Převody technologií, zejména těch, které pocházejí z aplikovaného výzkumu (193), mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, je proto třeba považovat za hospodářské činnosti ve smyslu práva hospodářské soutěže.
7.1.3 PŮSOBNOST TOHOTO ROZHODNUTÍ
(189)
Z bodu 7.1.1 vyplývá, že činnosti vykonávané přímo veřejnou institucí IFP jsou kryty státní zárukou na rozdíl od činností vykonávaných jejími dceřinými společnostmi soukromého práva, na které se záruka nevztahuje.
(190)
Kromě toho v rámci činností, které vykonává přímo veřejná instituce IFP, případně zahrnuje státní podporu jen pokrytí státní zárukou těch činností, které mají hospodářskou povahu, pokud jsou splněny i ostatní podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(191)
Z bodu 7.1.2 nakonec vyplývá, že tyto hospodářské činnosti se omezují jednak na činnosti smluvního výzkumu, které vykonává veřejná instituce IFP, a jednak na činnosti v oblasti převodu technologií ve výhradních oblastech činnosti dceřiných společností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab, jakož i na pronájem infrastruktur, přidělování zaměstnanců a poskytování právních služeb.
7.1.4 EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY PRO SKUPINU IFP
(192)
Pro účely analýzy případných výhod, které by skupina IFP mohla mít z neomezené státní záruky, která byla poskytnuta její mateřské společnosti - veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení EPIC, Komise bude postupovat dvoufázově: nejdříve prozkoumá případné výhody plynoucí mateřské společnosti (7.1.4.1) a poté prozkoumá výhody, které mohly být přeneseny na její dceřiné společnosti (7.1.4.2).
7.1.4.1 Výhody plynoucí veřejné instituci IFP
(193)
V uvedeném rozhodnutí o zahájení řízení - v souladu s bodem 2.1.3 uvedeného oznámení týkajícího se záruk - Komise uvedla, že veřejná instituce IFP může mít výhodu ze svého postavení EPIC, a to zejména díky výhodnějším podmínkám financování (194) na kapitálových trzích, přičemž výhoda vyplývá z neuplatnitelnosti postupu obecného práva v oblasti vyrovnání a soudní likvidace na právnické osoby veřejného práva. Kromě toho, pokud jde o neplnění závazků ze strany veřejné instituce, Komise poznamenala, že státní záruka se vztahuje na všechny pohledávky veřejné instituce IFP, které, jak bylo upřesněno v bodě odůvodnění 71 rozhodnutí o zahájení řízení, „mohou být nejen finanční, ale i obchodní nebo ještě jiného druhu, zejména pohledávky dodavatelů (jejichž faktury nebyly proplaceny) nebo odběratelů (jimž nebyly poskytnuty služby)“.
(194)
Po skončení důkladného prozkoumání uvedeného opatření se Komise rovněž domnívá, že je třeba analyzovat případnou výhodu pro veřejnou instituci IFP v jejích vztazích s bankovními a finančními institucemi (A), dodavateli (B) a odběrateli (C).
A. Neexistence výhody ve vztazích s bankovními a finančními institucemi
(195)
Ačkoli Komise v uvedeném rozhodnutí o zahájení řízení přiznává, že veřejná instituce IFP není předmětem finančního ratingu ze strany externí ratingové agentury (195), současně zdůrazňuje, že finance, které byly poskytnuty veřejné instituci IFP, jsou nevyhnutelně předmětem hodnocení rizika neplnění závazků ze strany věřitelů (196). Jelikož veřejná instituce IFP „využívá úvěrový trh k financování svého dluhu“, Komise uvádí, že ve stadiu předběžného přezkumu nemůže vyloučit, že IFP může být poskytnuta hospodářská výhoda spočívající v tom, že finanční trhy zohledňují skutečnost, že stát plní úlohu konečného ručitele za dluhy veřejné instituce IFP.
(196)
Po skončení důkladného prozkoumání Komise vzala na vědomí informace od Francie uvedené v bodě odůvodnění 64, které jsou shrnuty do tabulky 1, která se nachází v tomto odůvodnění (a kde „tis. EUR“ znamená „tisíc eur“).
Tabulka č. 1
Zadlužení veřejné instituce IFP v období 2005-2010
Subjekt:
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
Půjčky a dluhy vůči úvěrovým ústavům (197)
Splatnost do 1 roku (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Splatnost nad 1 rok
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) z toho běžná pomoc od banky a kreditní zůstatky v bankách
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Úroková sazba půjček a dluhů vůči úvěrovým ústavům:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Střednědobé a dlouhodobé půjčky
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Pomoc od bank a krátkodobé úvěrové linky
[Banka č. 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Z těchto údajů vyplývá, že pokud jde o dobu splatnosti půjček nad jeden rok, veřejná instituce IFP nepoužila půjčku od peněžního ústavu od změny svého právního postavení, tj. v období od roku 2006 do roku 2009, za které jsou k dispozici údaje. Ve stejném období po změně právního postavení veřejná instituce IFP použila půjčku se splatností do jednoho roku pouze jednou, v roku 2009, v zanedbatelné výši […] (*) EUR. Je třeba však konstatovat, že sazba uplatňovaná [bankou č. 3] (**) (EONIA + […] (*) %) byla o […] (*) bazických bodů vyšší (jinak za stejných podmínek) než sazba sjednaná veřejnou institucí IFP v roce 2005 u [banky č. 1] (**) (EONIA + […] (*) %), kdy byla ještě právnickou osobou soukromého práva, a tedy se na ni ještě nevztahovala státní záruka, která jí v současnosti plyne z jejího právního postavení veřejné instituce.
(198)
Co se týče zvláště roku 2010, francouzské orgány se jasně vyjádřily, že veřejná instituce IFP přijala čtyři návrhy úvěrových linek ve výši […] (*) EUR s roční sazbou v rozpětí EONIA + […] (*) % u [banky č. 4] (**) (plus poplatek za poskytnutí úvěrové linky […] (*) %, tj. […] (*) EUR) nebo u [banka č. 5] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR) a EONIA + […] (*) % u [banky č. 3] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR) nebo u [banky č. 1] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR). Veřejná instituce IFP zároveň přijala další nabídku „spotu“ od [banka č. 3] (**) (v závislost na zvolené době čerpání) se sazbou rovnající se sazbě EURIBOR + […] (*) %. Komise poznamenává, že tyto sazby jsou stejné jako sazby, které veřejná instituce IFP sjednávala před změnou svého právního postavení v roce 2006, kdy byla ještě právnickou osobou soukromého práva, na kterou se nevztahovala státní záruka.
(199)
S ohledem na uvedené Komise uznává, že v době od změny jejího právního postavení do roku 2010 veřejná instituce IFP nezískala na základě svého postavení EPIC žádnou skutečnou hospodářskou výhodu ve svých vztazích s bankovními a finančními institucemi. Jinými slovy, možná výhoda, která podniku mohla plynout neomezené záruky v podobě úrokových sazeb půjček, výhodnějších než byly tržní sazby, se v posuzovaném období neuplatnila.
(200)
Takový závěr se samozřejmě týká pouze minulosti, neboť Komise nemůže předvídat budoucí chování tržních subjektů, ani vývoj, pokud jde o jejich vnímání vlivu státní záruky za riziko neplacení závazků ze strany veřejné instituce IFP. Současně bude v rámci ročních zpráv, které musí zasílat Komisi, potřebné, aby francouzské orgány poskytly informace týkající se úrovně a podmínek zadlužení veřejné instituce IFP a předložily důkaz o tom, že jsou tyto půjčky v souladu s tržními podmínkami, a aby v odhadu maximální hodnoty vlivu záruky doplnily informace o hrubém ekvivalentu odpovídající podpory s pomocí podobné metodiky, jako je ta, která je popsána v tabulce č. 6 a v bodě odůvodnění 300.
(201)
Komise nakonec bere na vědomí návrh francouzských orgánů, aby byla do smlouvy o financování u každé transakce (pro každý nástroj, na který se vztahuje smlouva) uvedena tato písemná zmínka:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky IFP při placení pohledávky“.
(202)
V této souvislosti tento závazek spolu se všemi povinnostmi Francie, a to i tehdy, když sám neumožní vyřešit otázku existence záruky, umožní v případě potřeby uplatnit výjimku přijatého rizika a značně omezit případný negativní vliv záruky.
B. Výhoda ve vztazích s dodavateli
(203)
Pokud jde o dodavatele, na rozdíl od toho, co uvádějí francouzské orgány (viz bod odůvodnění 65), nestačí na vyloučení jakékoli výhody z důvodu jejího postavení EPIC, aby veřejná instituce IFP podléhala povinnosti vyhlásit veřejnou soutěž podle práva Evropské unie nebo vnitrostátního práva: v rámci zorganizované veřejné zakázky každý zájemce - dodavatel může předem počítat s nemožností konkurzu veřejné instituce IFP, když odpovídá na výzvu k podání nabídek. V oblasti veřejných zakázek je třeba též rozlišovat mezi nižší cenou spojenou se zvýšením efektivnosti díky konkurenci zájemců ve veřejných soutěžích - která představuje, jak zdůraznila Komise ve zprávě zmíněné francouzskými orgány, skutečný „zisk společnosti“ - a nižší cenou, která vyplývá z příznivějšího posouzení smluvními partnery rizika neplnění závazků ze strany subjektu, o němž vědí, že je chráněn před rizikem soudní likvidace svým právním postavením veřejné instituce. I když oba tyto faktory směřují k zajištění nižších cen veřejných zakázek, vnitřně jsou velice rozdílné, takže Komise nemůže připisovat účinky jednoho faktoru druhému faktoru.
(204)
Pro účely posouzení nižších cen následkem příznivějšího posouzení rizika neplnění závazků ze strany instituce s postavením EPIC jejími dodavateli, má Komise v úmyslu vycházet v úvahách z nákladů na krytí případného rizika. Při neexistenci státní záruky by totiž dodavatel veřejné instituce IFP, který by chtěl získat srovnatelnou záruku (neboli získat úplné krytí rizika neplnění závazků ze strany smluvního partnera), mohl využít služeb peněžního ústavu nebo specializované pojišťovny. Takové převzetí rizika neplnění závazků především běžně nabízejí společnosti, které se specializují na faktoring (199).
(205)
Komise konstatuje, že poplatek za faktoringovou službu zahrnuje dvě složky:
a)
provizi za financování (nebo úroky z půjček) vypočítanou prorata temporis za účelem krytí předběžného financování zálohy poskytnuté dodavateli, která se odvíjí především od úrokové sazby platné v době postoupení pohledávek;
b)
vlastní provizi za faktoring (200), která se pohybuje v rozpětí od 0,7 % do 2,5 % svěřeného obratu při průměrné sazbě 1,5 % a která je vypočtena z částky pohledávek převedených na platby za účetní služby, služby související s vymáháním pohledávek a se zárukou za řádné plnění smlouvy.
(206)
Francouzské orgány ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 uvedly, že podle jejich názoru se úvahy Komise o úloze faktoringu zakládají na nedokonalém posouzení důvodů, kvůli nimž nějaký podnik může zvolit tento typ služeb. Francouzské orgány samozřejmě uznávají, že faktoringové společnosti mohou zajistit tři služby, a to služby týkající se hotovostních záloh, vymáhání pohledávek a záruk za pohledávky, ale upřesňují, že tyto služby mohou být poskytnuty buď společně nebo jednotlivě. Na základě studie, kterou v roce 2009 provedla Banque de France (201), doplňují, že v nabídce faktorů u těchto služeb převažovalo delegované řízení (tedy finanční transakce bez vymáhání pohledávek), takže využívání faktoringu se pro dodavatele čím dál tím častěji omezovalo na pouhou hotovostní transakci. Komise bere tuto připomínku na vědomí.
(207)
Francouzské orgány mimo jiné sdělily výši plateb, které veřejná instituce IFP provedla faktorům (202) od roku 2004 (za účelem úhrady dodávek nezbytných pro oba typy - tedy hospodářské i nehospodářské činnosti):
Tabulka č. 2
Využití faktoringu dodavateli veřejné instituce IFP v období 2004-2010
Rok
Počet dotčených
dodavatelů
Platby faktorům
v EUR
Počet dotčených
faktur
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
(2004-2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Francouzské orgány shledávají, že od změny postavení IFP v roce 2006 se její platby faktorům zvýšily. Vyvozují z toho, že tento vývoj zneplatňuje argumenty Komise ohledně vnímání rizika neplnění závazků ze strany institucí EPIC třetími osobami. Domnívají se, že pokud by veřejná instituce IFP byla od roku 2006 pojištěna státem proti riziku neplnění závazků, využívání služeb faktorů mělo být od tohoto data méně časté, nebo dokonce mělo zcela vymizet.
(209)
Vzhledem k tomu, jak francouzské orgány samy uvádějí v bodě odůvodnění 206, že využití faktoringu vyplývá čím dál tím častěji z potřeby hotovostní zálohy (nárůst služeb v rámci delegovaného řízení) a stále méně z převzetí rizika nezaplacení (pokles služeb týkajících se vymáhání, financování a záruky) a vzhledem k tomu, že v účetnictví IFP není možné rozlišit, který typ faktoringové služby její dodavatelé využili, Komise se naopak domnívá, že vývoj zjištěný veřejnou institucí IFP neumožňuje vyvrátit její názor, a tím méně prokázat, že dodavatelé veřejné instituce IFP usoudili, že se riziko neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP zvýšilo na základě změny jejího postavení.
(210)
Komise uznává, že není schopna dodat přesný odhad výše poplatku nutného pro krytí dodavatelů proti riziku neplnění závazků ze strany IFP, pokud jim již státní záruka nebyla poskytnuta. Komise však konstatuje, že pokud faktoringová provize uvedená v bodě odůvodnění 205.b ve skutečnosti kryje tři různé služby (vymáhání, financování a záruku proti riziku nezaplacení), představuje uvedená maximální výše 2,5 % zaručeného obratu každopádně horní mez poplatku, který je nutný jen pro krytí rizika neplnění závazků.
(211)
V každém případě francouzské orgány mají i nadále možnost oznámit přesnější metodiku odhadu výhody, kterou záruka poskytuje veřejné instituci v jejích vztazích s dodavateli. Tato metodika založená na hospodářském odborném posudku, který byl kontradiktorně projednán v rámci vyšetřování, může být v budoucnosti předmětem kladného rozhodnutí Komise a Francie ji bude moci použít za účelem plnění povinností poskytovat informace, které jsou upřesněny ve výroku tohoto rozhodnutí.
(212)
Co se týče uvedených částek, francouzské orgány ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 uvedly, že náklady na získání tohoto majetku a služeb jsou přímo zahrnuty do sazeb valorizace pracovníků pověřených činnostmi, jichž se týká získání tohoto majetku a služeb (204). Mimo jiné s činnostmi souvisejícími s přefakturováním přiděleného personálu a prostor nejsou spojeny žádné výrazné zvláštní výdaje, jelikož všechny související náklady jsou již zahrnuty do strukturálních nákladů instituce.
(213)
Co se týče majetku a služeb získaných konkrétně za účelem vykonávání hospodářských činností, průměrná roční částka těchto dodávek představuje podle francouzských orgánů pouze malý zlomek (205) průměrného ročního obratu veřejné instituce IFP. Co se týče smluvního výzkumu na základě informací, které shromáždila veřejná instituce IFP prostřednictvím svého systému analytického účetnictví, průměrná roční částka těchto dodávek, které veřejná instituce IFP získala za účelem poskytování svých služeb od roku 2006 do roku 2009, dosahuje výše […] (*) EUR ročně.
(214)
Komise se domnívá, že veřejná instituce IFP získala pro výkon svých hospodářských činností skutečnou hospodářskou výhodu, která spočívá v nižších cenách uplatňovaných jejími dodavateli a vyplývá z výhodnějšího hodnocení rizika neplnění závazků ze strany podniku, ke kterému tito dodavatelé dospěli. Přestože Komise není schopná přesně vyčíslit přesnou částku této výhody, domnívá se, že by v každém případě neměla překročit částku […] (*) EUR ročně (206) průměrně za dané období (2006-2009).
(215)
Komise nakonec poznamenává, že tato výhoda, kterou má veřejná instituce IFP ve vztazích se svými dodavateli je selektivní, protože konkurentům, kteří nadále podléhají řízením obecného práva o soudním vyrovnání a soudní likvidaci, nebyla poskytnuta obdobná státní záruka nerozlučně spojená s právním postavením veřejné instituce IFP.
C. Výhoda ve vztazích k zákazníkům
(216)
Co se týče služeb v oblasti smluvního výzkumu, které poskytuje veřejná instituce IFP, Komise bere na vědomí připomínky společnosti UOP Limited, která uvádí, že v oblasti převodu technologií, což je z principu riziková oblast, jsou nabyvatelé obzvláště citliví na záruky, které jsou jim jejich dodavatelé schopni poskytnout z hlediska krytí smluvní i mimosmluvní odpovědnosti.
(217)
Pokud se však jedná o mimosmluvní odpovědnost, francouzské orgány upřesnily ve svém dopise ze dne 13. ledna 2010, že soukromoprávní společnosti a veřejné instituce ve Francii podléhají bez rozdílu systému veřejného práva (článek 1382 Občanského zákoníku týkající se zejména systému trestní odpovědnosti (207)). Dále uvedly, že činnosti veřejné instituce IFP mají specifické vlastnosti, protože se při nich používají laboratorní nástroje a hořlavé, výbušné nebo toxické látky, které jsou možným zdrojem vysokého „průmyslového“ rizika (208) ve smyslu termínu běžně používaného pojišťovateli. Veřejná instituce IFP od té doby uzavřela různé pojistné smlouvy, aby byla krytá nejen proti klasickým rizikům (odpovědnost za škodu), ale rovněž proti specifickým rizikům, jako jsou rizika spojená se zdroji ionizace nebo rizika související se škodami na strojním zařízení v okolí dolů. Pokud jde o pojištění občanskoprávní odpovědnosti, pojistná smlouva veřejné instituce IFP pokrývá čtyři rizika: odpovědnost za škodu způsobenou provozem, odpovědnost za škodu po uskutečnění dodávky, odpovědnost za škodu způsobenou při výkonu povolání a zodpovědnost za škodu na životním prostředí.
(218)
Z uvedeného vyplývá, že veřejná instituce IFP se vůbec nijak nezbavila své mimosmluvní odpovědnosti vůči státu tím, že na sebe vzala riziko spojené s uplatněním záruky, která pro ni vyplývá z postavení EPIC v případě vzniku škodné události, ale naopak to, že uzavřela na trhu pojistné smlouvy nutné ke krytí tohoto rizika.
(219)
Pokud jde o smluvní odpovědnost, z informací, které poskytly francouzské orgány v odpovědi na připomínky společnosti UOP Limited, zejména těch, které jsou uvedeny v 91. bodě odůvodnění, vyplývá, že v oblasti poskytování služeb je odpovědnost veřejné instituce IFP vůči jejím zákazníkům (bez ohledu na to, zda se jedná o její vlastní dceřiné společnosti nebo třetí osoby) „omezená na […] (*) % skutečně vybrané odměny a její strop může případně v závislosti na jednotlivých případech dosáhnout až […] (*) %“, takže pokud se zákazník domnívá, že práce, kterou vykonala veřejná instituce IFP je chybná, tato instituce nemůže být v žádném případě povinna neomezeně vykonávat opravy prací. Kromě toho Komise bere na vědomí poznámku francouzských orgánů, které konstatují, že z důvodu zásady nekumulování odpovědností se smluvní strana nemůže domáhat mimosmluvní odpovědnosti, aby dosáhla náhrady škod, které utrpěla ve smyslu smluvního vztahu (209).
(220)
Je však samozřejmé, že se zřetelem na záruku, kterou poskytl stát veřejné instituci IFP, mají její zákazníci jistotu, že se instituce nikdy nedostane do situace soudní likvidace, a bude tedy vždy schopna plnit své smluvní závazky, nebo, pokud tak neučiní, budou odškodněni za neplnění závazků z její strany.
(221)
Podobně jako při úvahách, které vysvětlila v 204. bodě odůvodnění a bodech následujících, se Komise domnívá, že pokud jde o vztahy s dodavateli, při neexistenci státní záruky je zákazník, který chce získat stejnou úroveň ochrany, nucený sjednat u finančního zprostředkovatele (bankovní instituce nebo pojišťovny) záruku za řádné provedení smlouvy (anglicky „performance bond“), aby získal jistotu o řádném plnění smlouvy, která ho váže s veřejnou institucí IFP. Cílem takové ochrany je zaručit tomuto zákazníkovi finanční náhradu v případě škody, která vznikla následkem (úplného nebo částečného) neplnění smlouvy.
(222)
V tomto směru bere Komise na vědomí, že Francie přiznává, nikterak bez jistých výhrad, a jak je uvedeno v 66. bodě odůvodnění, že „jediný předpokládaný účinek pro veřejnou instituci IFP, který by mohl být zjištěný, spočívá ve snížení poplatků z důvodů nevystavení záruky za řádné provedení smlouvy“. Francouzské orgány proto bez dalších upřesnění dochází k závěru, že vzhledem „k částkám, které banky a pojišťovny obvykle vyžadují za takovou službu, se ukazuje, že výsledek takového snížení představuje zanedbatelnou částku“.
(223)
Komise v prvé řadě zdůrazňuje, že při výpočtu nákladů na záruku za řádné plnění smlouvy se zohledňují mnohé faktory, zejména druh smlouvy a krytá částka, počet zaměstnanců, finanční situace, riziko neplnění závazků a míra výskytu škodných událostí v podniku, jehož služby jsou zárukou kryty, stejně jako další čistě finanční aspekty, jako jsou odměny a provize zprostředkovatelů. Na základě veřejně dostupných informací (210) se Komise domnívá, že uplatňovaná sazba se obvykle pohybuje mezi 1 % a 5 % krytého obratu.
(224)
Stanovení cen za krytí specializovanými zprostředkovateli je založeno na statistických technikách, které jsou případně upřesněny podle druhu rizika, takže pro záruku za řádné plnění smlouvy není možné a priori stanovit paušální sazbu. Konečná cena záruky nakonec závisí na odhadované částce případných ztrát a na míře pravděpodobnosti, že k nim dojde. V důsledku toho, zatímco v některých odvětvích (například v odvětvích stavebního inženýrství a veřejných prací nebo v mezinárodním obchodě) lze poskytnout záruku za „dokonalé plnění“, podle všeho nelze uvažovat o tom, aby se v oblasti služeb smluvního výzkumu jednalo o více než záruku za „vynaložení maximálního úsilí“, protože VaV je svým charakterem rizikovou oblastí, v níž ten, kdo si kupuje výzkumné práce, nemá jistotu, zda povedou nebo nepovedou k využitelným výsledkům. V této souvislosti Komise poznamenává, že částka, která je smluvně zaručena klientům veřejné instituce IFP včetně jejích dceřiných společností, se omezuje na cenu poskytnutých výzkumných prací.
(225)
Komise přiznává, že nedokáže poskytnout přesný odhad částky poplatku, která by byla potřebná k zajištění klientům (včetně dceřiných společností) „vynaložení maximálního úsilí“ ze strany veřejné instituce IFP při poskytování výzkumných služeb. Francouzské orgány, jimž byla položena otázka v tomto směru, uvedly ve svém dopise z 26. listopadu 2010, že také nemají informace o výši pojistného, které vyžaduje trh na krytí zvláštních rizik v oblasti výzkumu a vývoje. Komise se však domnívá, že pojistné, které požaduje trh na krytí takového rizika (omezeného na „vynaložení maximálního úsilí“ ve výzkumu, a tedy menšího než riziko související s „řádným plněním“ smlouvy), by celkem logicky mělo být nižší než maximální odhady uvedené v bodě odůvodnění 223. Komise se rovněž domnívá, že maximální sazba 5 % obratu dosaženého v rámci služby kryté pojištěním v každém případě představuje horní mez pojistného, které by mělo byť potřebné ke krytí takového rizika.
(226)
Pokud jde o hodnotu hospodářských činností, které mohou být kryté takovou zárukou, Komise uvádí, že tyto činnosti jsou dvojího druhu: na jedné straně činnosti jako je pronájem infrastruktur, přidělení výzkumného personálu a poskytování právních služeb, jakož i činnosti smluvního výzkumu prováděné veřejnou institucí IFP (pro třetí osoby a také pro její dceřiné společnosti) a na druhé straně činnosti, jako převod technologií veřejné instituce IFP na její dceřiné společnosti ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat. V případě činností prováděných veřejnou institucí IFP ve výhradní oblasti činnosti její dceřiné společnosti Beicip-Franlab (211), Komise ve skutečnosti už konstatovala, že jsou v plném rozsahu financovány z příjmů získaných na trhu poradenství v oblasti těžby ropy a vývoje programového vybavení pro těžbu ropy. Komise prokázala v uvedeném rozhodnutí C 51/2005, že v rámci skupiny neexistují převody veřejného financování z veřejné instituce IFP na její dceřinou společnost Beicip-Franlab, přičemž obchodní vztahy mezi oběma subjekty se uskutečňují za obvyklých tržních podmínek. Jelikož odměny, které společnost Beicip-Franlab vyplatila veřejné instituci IFP, „dostatečně“ (212) pokryly náklady na práce, které IFP provedla ve výhradní oblasti činnosti své dceřiné společnosti, Komise může dospět k závěru, že ceny jsou stanoveny tak, že Beicip-Franlab v každém případe převezme náklady související s případným dodatečným vlivem státní záruky za náklady na výzkum, které nese veřejná instituce IFP. Za těchto podmínek pokrytí obchodních vztahů mezi dceřinou společností a její materskou společností státní zárukou nemá takovou povahu, aby poskytovalo konkurenční výhodu pro činnosti prováděné veřejnou institucí IFP ve výhradních oblastech činnosti její dceřiné společnosti Beicip-Franlab. Jejich případné pokrytí státní zárukou proto nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(227)
Pokud jde o činnosti prvního druhu, které provádí veřejná instituce IFP jak pro třetí osoby, tak pro své dceřiné společnosti, francouzské orgány oznámily ve svém dopisu z 26. listopadu 2010 hodnotu hospodářských činností provedených veřejnou institucí IFP v letech 2006 až 2009. Z těchto informací vyplývá, že průměrná roční suma vztahující se k výzkumným službám za toto období činí přibližně […] (*) EUR, z toho […] (*) EUR bylo pro třetí osoby a […] (*) pro dceřiné společnosti.
(228)
Francouzské orgány kromě toho poskytly údaje týkající se správních služeb, které veřejná instituce poskytla svým dceřiným společnostem během stejného období. Z těchto informací vyplývá, že od roku 2006 činí průměrná roční částka, kterou veřejná instituce IFP naúčtovala svým dceřiným společnostem, přibližně […] (*) EUR za přidělený personál a […] (*) EUR za náklady na domiciliaci (213).
(229)
Pokud jde o činnosti druhého druhu, tj. činnosti v oblasti převodu technologií veřejné instituce IFP na její dceřiné společnosti ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat, je třeba nejdříve zdůraznit, že rozhodnutí C 51/2005 už zohlednilo sumy týkající se činností za rok 2006:
a)
ve výhradní oblasti činnosti společnosti Axens uskutečnila veřejná instituce IFP studie technické proveditelnosti, které předcházely aplikovanému výzkumu, za […] (*) EUR a práce průmyslového výzkumu za […] (*) EUR, čili celkem hospodářskou činnost za […] (*) EUR;
b)
ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat uskutečnila veřejná instituce IFP studie technické proveditelnosti za […] (*) EUR a práce průmyslového výzkumu za […] (*) EUR, čili celkem hospodářskou činnost za […] (*) EUR;
c)
celkem tedy veřejná instituce IFP poskytla výzkumné služby ve výhradních oblastech činnosti svých dceřiných společností za 56,4 milionu EUR (z toho studie technické proveditelnosti za 7,4 milionu EUR a práce průmyslového výzkumu za 49,0 milionu EUR), přičemž z jejích vlastních zdrojů pocházelo jen […] (*) EUR, takže Komise usoudila, že tyto výzkumné činnosti byly podpořeny ze státních prostředků ve výši 11,3 milionu EUR (což představuje 20 % intenzitu podpory (214)).
(230)
Pokud jde o následující roky, v souladu s článkem 5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí C 51/2005 až do uplynutí data výlučných dohod bude Francie povinna „odevzdávat Komisi podrobné roční zprávy o projektech, které uskutečnila veřejná instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat.“. Informace obsažené v těchto ročních zprávách umožní přesně vypočítat roční sumu za výzkumné služby, které veřejná instituce IFP vykonala pro své dceřiné společnosti ve výhradní oblasti jejich činnosti.
(231)
Dosud Francie zaslala Komisi roční zprávy za léta 2007, 2008 a 2009. S ohledem na lhůty potřebné ke zpracování účetních údajů se zpráva za rok 2010 odevzdá v průběhu roku 2011.
(232)
Ve výhradních oblastech činnosti společnosti Axens jsou tyto hospodářské činnosti shrnuté za roky 2007 až 2009 v tabulce 3, která se nachází v tomto bodě odůvodnění (v tisících eur).
Tabulka 3
Činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společnosti od roku 2007 do roku 2009
(v tis. EUR)
Celkem
Celkové náklady
Celkové vlastní zdroje
Veřejné zdroje (+) nebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Výzkum, který veřejná instituce IFP provádí ve výhradní oblasti činnosti společnosti d'Axens, tedy umožnil hospodářskou činnost ve výši […] (*) EUR v roce 2007, […] (*) v roce 2008 a […] (*) v roce 2009, jež je srovnatelná s činností, kterou Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005 pro rok 2006 ([…] (*) EUR).
(234)
Ve výhradních oblastech činnosti společnosti Prosernat jsou tyto hospodářské činnosti shrnuté za roky 2007 až 2009 v tabulce 4, která se nachází v tomto bodě odůvodnění (v tis. eur).
Tabulka 4
Činnosti veřejné instituce lFP ve výhradních oblastech společnosti Prosernat v letech 2007 až 2009
(v tis. EUR)
Celkem
Celkové náklady
Celkové vlastní zdroje
Veřejné zdroje (+) nebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Výzkum, který veřejná instituce IFP provádí ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat, tedy umožnil hospodářskou činnost ve výši […] (*) EUR v roce 2007, […] (*) v roce 2008 a […] (*) v roce 2009, jež je srovnatelná s činností, kterou Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005 pro rok 2006 ([…] (*) EUR).
(236)
Komise se proto domnívá, že veřejná instituce IFP požívala při výkonu svých hospodářských činností skutečné hospodářské výhody, která spočívala v tom, že neplatila prémii odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy nebo přinejmenším záruce za vynaložení maximálního úsilí, a mohla tuto výhodu nabídnout v oblasti výzkumu svým zákazníkům, mezi něž patřily i její dceřiné společnosti Axens a Prosernat v jejich výhradních oblastech činnosti. Aniž by Komise byla schopna tuto výhodu kvůli specifičnosti krytého rizika přesně vyčíslit, domnívá se, že tato výhoda v každém případě, službu po službě, rok po roce, nebude vyšší než částky uvedené v tabulce 5 v tomto bodu odůvodnění (značka „EUR“ v něm znamená EUR a značka „MEUR“ miliony EUR):
Tabulka 5
Horní meze hospodářské výhody, které veřejná instituce IFP požívala díky neomezené záruce ve vztahu se svými klienty v letech 2006 až 2009
2006
2007
2008
2009
Výzkumná činnost
(mimo výhradní oblasti činnosti dceřiných společností)
Obrat
MEUR
Horní mez (215)
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Pro dceřiné společnosti
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Pro třetí strany
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Poskytování administrativních služeb
Fakturování přidělených pracovníků
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Fakturování nákladů na domiciliaci
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Služby ve výhradní oblasti činnosti společnosti Axens
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
Služby ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Celkem pro dceřiné společnosti
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
Celkem pro třetí strany
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
V každém případě mají francouzské orgány i nadále možnost oznámit přesnější metodiku odhadu výhody, kterou záruka poskytuje veřejné instituci v jejích vztazích se zákazníky. Tato metodika založená na hospodářském odborném posudku, který byl kontradiktorně projednán v rámci vyšetřování, může být v budoucnosti předmětem kladného rozhodnutí Komise a Francie ji bude moci použít za účelem plnění povinností poskytovat informace, které jsou upřesněny ve výroku tohoto rozhodnutí.
(238)
Komise nakonec poznamenává, že tato výhoda, kterou má veřejná instituce IFP ve vztazích se svými zákazníky, je selektivní, protože konkurentům, kteří nadále podléhají řízením soudního vyrovnání a soudní likvidace podle obecného práva, nebyla poskytnuta obdobná státní záruka nerozlučně spojená s právním postavením veřejné instituce IFP.
7.1.4.2 Výhody převedené na soukromoprávní dceřiné společnosti skupiny IFP
(239)
Ve vztahu k dceřiným společnostem veřejné instituce IFP Komise v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že ve fázi předběžného šetření nemůže vyloučit, že „veškeré výhody, které by vyplývaly z toho, že veřejná instituce IFP má postavení EPIC, například výhodnější úvěrové podmínky, by mohly být přeneseny rovněž na všechny tři dceřiné společnosti“ (216).
(240)
Z podrobného šetření, na základě důvodů uvedených v části 7.1.1.2, s ohledem na skutečnost, že ve francouzském právu neexistuje obecná odpovědnost akcionáře za dceřiné společnosti ve skupinách společností, nelze mít za to, že veřejná instituce IFP, a tedy francouzský stát, mohou nést odpovědnost za úhradu pohledávek, které mají třetí strany v důsledku hospodářských činností společností Axens a Prosernat, zejména v případě, že by tyto společnosti byly ve stavu soudní likvidace.
(241)
Je však třeba poznamenat, že i když se v rozhodnutí N 531/2005 mělo za to, že La Banque Postale, jak je uvedeno ve 177. bodě odůvodnění, podléhala jakožto akciová společnost z hlediska soudního vyrovnání a likvidace obecnému právu, a proto neměla prospěch z žádné neomezené státní záruky, Komise přesto posuzovala otázku případného převodu účinků státní záruky, které požíval její jediný akcionář, na dceřinou společnost (217).
(242)
Komise konkrétně usoudila (218), že struktura fungování skupiny umožňovala průniky mezi akcionářem (La Poste) a dceřinou společností (La Banque Postale), protože i) dceřiná společnost využívala personální a materiální zdroje mateřské společnosti a ii) platila za využívání těchto zdrojů na základě nákladů mateřské společnosti, takže v případě existence hospodářské výhody, která by snížila náklady společnosti La Poste, by byly poměrně sníženy poplatky, které společnost La Banque Postale odváděla své mateřské společnosti, čímž by došlo k (alespoň částečnému) přenosu této hospodářské výhody na dceřinou společnost.
(243)
Komise v rozhodnutí C 51/2005 obdobně konstatovala, že existuje možnost průniků, zejména pokud jde o rozhodování o tarifech, které veřejná instituce IFP účtuje za služby, které poskytuje společnostem Axens a Prosernat v jejich výhradních oblastech činnosti, takže obchodní vztahy uvnitř skupiny neodpovídají tržní logice, ale nabízejí naopak možnost křížového dotování hospodářských činností dceřiných společností z veřejných prostředků, jimiž disponuje mateřská společnost. Jak bylo uvedeno ve 226. bodě odůvodnění, Komise mimo jiné dospěla k názoru, že vztahy mezi veřejnou institucí IFP a její dceřinou společností Beicip-Prosernat (219) probíhaly za běžných tržních podmínek.
(244)
Ve věci, která se týkala společnosti La Banque Postal, dospěla Komise k názoru, že je nutné, aby se francouzské orgány zavázaly k zavedení mechanismu, který by na úrovni dceřiných společností neutralizoval eventuální výhody, kterých požívala mateřská společnost. V případě podmínek financování tato povinnost spočívala v tom, že „při každé transakci se uvede ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje), že v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. Toto smluvní ustanovení bude zveřejněno v emisním prospektu každé transakce (220).“
(245)
V tomto konkrétním případě se francouzské orgány ve věci úvěrových podmínek dceřiných společností veřejné instituce IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) zavázaly, že v každé smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje) při každé transakci písemně uvedou, že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou.“
(246)
Pokud jde o skutečnost, že dceřiné společnosti využívají personální a materiální zdroje, které jim poskytuje mateřská společnost, jak Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005, „pokud existuje dotace hospodářských činností, vyplývá z úrovně odměn vyplacených dotyčnými dceřinými společnostmi mateřské společnosti a odrazí se v účtech IFP (221).“ Ovšem při posuzování účtů veřejné instituce IFP byly jedinými nákladovými položkami, které Komise zatím nezohlednila, jak pro rok 2006 v rozhodnutí C 51/2005, tak pro další roky ve výročních zprávách předaných francouzskými orgány, položky, které se týkaly pokrytí služeb poskytovaných veřejnou institucí IFP jejím dceřiným společnostem v souvislosti s neomezenou zárukou. Vzhledem k tomu, že se státu neplatila prémie odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy nebo alespoň záruce za vynaložení maximálního úsilí, nemohla být započtena do sazeb za služby poskytované dceřiným společnostem.
(247)
Proto je třeba mít za to, že hospodářská výhoda spočívající ve statutární záruce, které veřejná instituce požívala z důvodu svého postavení, byla tímto způsobem převedena na soukromoprávní dceřiné společnosti Axens a Prosernat.
(248)
Pokud jde o smlouvy, které veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti Axens, Prosernat a Beicip-Franlab společně podepsaly se svými společnými dodavateli a o nichž se Komise zmínila v rozhodnutí o zahájení řízení a společnost UOP Limited ve svých komentářích, viz 73. bod odůvodnění, francouzské orgány sice potvrdily, že tyto smlouvy existují, ale upřesnily, že se týkají v podstatě pouze oblasti (letecké a železniční) přepravy zaměstnanců jednotlivých subjektů. Komise se domnívá, že pokud dceřiné společnosti mohly využít výhodnějších nákupních podmínek poskytnutých skupině IFP, což v případě těchto dodávek není prokázáno, bylo to spíše z důvodu množstevních slev, které dodavatelé případně poskytly při seskupení zakázek, než z důvodu případného dopadu záruky. V každém případě, i kdyby se mělo za to, že analýza uvedená v části 7.1.4.1 B pro veřejnou instituci může v případě dodávek, které dceřiné společnosti získaly spolu s veřejnou institucí, platit i pro tyto společnosti, a že by tyto společnosti proto levnějším nákupem dodávek využívaly výhodu, které veřejná instituce IFP požívá v důsledku záruky, byly by částky, o které se jedná, v tomto případě tak zanedbatelné, že Komise pochybuje, že by mohly představovat skutečnou hospodářskou výhodu.
(249)
V souladu se závěry výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 proto platí, že jediné činnosti, na které by se mohla vztahovat výhoda vyplývající z krytí výzkumných činností ve výhradních oblastech činnosti dceřiných společností prostřednictvím státní záruky, jež byla udělena mateřské společnosti, se omezují na „příspěvek [veřejné instituce IFP] na činnosti v oblastech činností společností Axens a Prosernat“ (222). Pokud se konkrétně jedná o výhody převedené na společnosti Axens a Prosernat, Komise se s ohledem na specifičnost krytého rizika domnívá - aniž by byla schopna vyčíslit přesnou výši této výhody -, že by v žádném případě neměla přesáhnout u jednotlivých služeb a v jednotlivých letech položky uvedené v tabulce 5, bodě odůvodnění 236.
(250)
Komise se domnívá, že taková hospodářská výhoda převedená veřejnou institucí IFP na její soukromoprávní dceřiné společnosti Axens a Prosernat je selektivní, neboť konkurenti těchto společností nemají přístup k technologiím a personálním a materiálním zdrojům veřejné instituce IFP za stejně příznivých podmínek.
7.1.5 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE A NEPŘÍZNIVÉ OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(251)
Zkoumané opatření může vést ke snížení provozních nákladů veřejné instituce IFP na služby poskytované třetím stranám (smluvní výzkum) a ke snížení provozních nákladů společností Axens a Prosernat na služby, jež jim poskytuje jejich mateřská společnost (výzkum ve výhradní oblasti jejich činnosti, smluvní výzkum, přidělování personálu a poskytování materiálu a správních služeb), což má za následek zvýhodnění skupiny IFP, a tudíž narušení hospodářské soutěže ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(252)
Vzhledem k tomu, že jsou trhy, na nichž působí skupina IFP, zejména trh v oblasti smluvního výzkumu, pokud jde konkrétně o veřejnou instituci IFP, trhy s katalyzátory a technologiemi určenými pro odvětví rafinace a petrochemický průmysl v případě dceřiné společnosti Axens, studie, služby a vybavení v oblasti zpracování plynu a rekuperace síry v případě dceřiné společnosti Prosernat, široce otevřené obchodu v rámci EU, mohlo by mít takové opatření nepříznivý dopad na konkurenční podniky, jež vykonávají nebo hodlají vykonávat obdobné hospodářské činnosti na dotyčných trzích.
(253)
Za těchto podmínek může existence neomezené státní záruky ve prospěch veřejné instituce IFP narušit hospodářskou soutěž a nepříznivě ovlivnit obchod ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
7.1.6 ZÁVĚR O POVAZE OPATŘENÍ PODPORY
(254)
Státní statutární záruka ve prospěch veřejné instituce IFP má tedy za následek převod státních zdrojů přičitatelný státu a vede k narušení nebo hrozbě narušení hospodářské soutěže a obchodu mezi členskými státy, přičemž zvýhodňuje skupinu IFP.
(255)
Komise dochází k závěru, že tato záruka představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
7.2 PROTIPRÁVNOST OPATŘENÍ PODPORY
(256)
Před změnou svého postavení byla IFP právnickou osobou soukromého práva vytvořenou jako profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů. IFP tak podléhala řízením obecného práva v oblasti soudního vyrovnání a soudní likvidace a nevyužívala státní záruky poskytnuté na základě postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC).
(257)
Vyhláškou ze dne 6. července 2006, vydanou podle zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005, se IFP dne 7. července 2006 stala veřejnou průmyslovou a obchodní institucí (EPIC). Na základě této změny postavení byla veřejné instituci IFP poskytnuta neomezená státní záruka. Dotčené opatření musí být tudíž kvalifikováno jako nová podpora ve smyslu čl. 1 písm. c) procesního nařízení.
(258)
V souladu s čl. 2 odst. 1 procesního nařízení musí členské státy s dostatečným časovým předstihem oznámit „všechny plány na poskytnutí nové podpory“. Vzhledem k tomu, že změna postavení veřejné instituce IFP nebyla Francií formálně oznámena, ale pouze incidenčně sdělena v rámci jiného řízení, a že účinné provedení opatření nebylo podmíněno předběžným schválením ze strany Komise, francouzská vláda poskytnutím uvedené státní podpory porušila čl. 108 odst. 3 SFEU.
(259)
Komise se tudíž domnívá, že toto opatření představuje protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) procesního nařízení.
7.3 SLUČITELNOST OPATŘENÍ PODPORY
7.3.1 PODPORA V OBLASTI SMLUVNÍHO VÝZKUMU A POSKYTOVÁNÍ SLUŽEB VEŘEJNOU INSTITUCÍ IFP
(260)
Poskytování služeb spočívá v pronájmu výzkumných infrastruktur, přidělování personálu či v poskytování právních služeb (dceřiným společnostem).
(261)
Služby související se smluvním výzkumem pro veřejnou instituci IFP obvykle znamenají poskytnutí pomoci zákazníkovi (třetí straně či dceřiné společnosti (223)), který hodlá vést výzkumné činnosti umožňující lepší pochopení nebo zvládnutí vědeckého nebo technického jevu (224). Žádost může být více méně konkrétní a veřejné instituci IFP může ponechat menší či větší prostor pro vlastní uvážení, od pouhého dodržení technických specifikací přesně stanovených zákazníkem až do poskytnutí kompletní výzkumné služby zahrnující doporučení. […] (*). Na základě každé žádosti předloží veřejná instituce IFP technicko-obchodní návrh společně se smluvními podmínkami realizace, jenž je předmětem jednání se zákazníkem. Francouzské orgány popsaly služby v oblasti smluvního výzkumu a služby, jež poskytuje veřejná instituce IFP v třech oblastech působnosti (CREP, CRRP, CRME).
(262)
Na úrovni CREP jsou služby zaměřené zejména na validaci a/nebo zdokonalení metodik, technologií a programů vyvinutých výzkumným střediskem. Pro účely realizace některých z těchto služeb poskytuje CREP svým průmyslovým partnerům vybavení a algoritmy výpočtů, které jsou specifické pro veřejnou instituci IFP, nebo cenné odborné posudky, jež nejsou k dispozici v rámci obchodní služby poskytované soukromým subjektem. Tyto služby mohou být tříděny podle následujících kategorií:
a)
služby spojené s konkrétním vybavením, jež nemá ve světě obdoby nebo se vyskytuje jen výjimečně (225);
b)
výklad daného případu při použití programů vyvinutých veřejnou institucí IFP, které ještě nebyly uvedeny na trh, nebo jejichž používání v tomto konkrétním kontextu vyžaduje specifické odborné posudky s využitím know-how veřejné instituce IFP (226);
c)
využití zvláštních odborných posudků veřejné instituce IFP (227);
d)
využití odborných posudků v průběhu vývoje pro účely validace know-how, technologií a vyvinutých metodik (228).
(263)
Na úrovni CRRP spočívaly služby v oblasti smluvního výzkumu například v podpoře při zavádění činností - prostřednictvím zahraniční univerzity (229) - spadajících do specifické kompetence IFP v oblasti katalyzátorů, v práci týkající se „[…] (*) (230)“ pro účely pochopení jevů jako […] (*), či ve studii (231) o […] (*).
(264)
Na úrovni CRME spočívaly služby související se smluvním výzkumem - pro výrobce automobilů - například v […] (*) na základě […] (*), […] (*) a na základě metodiky (232) veřejné instituce IFP, dále ve studii […] (*) (233) vyplývající z výzkumných činností veřejné instituce IFP […] (*) nebo z testů […] (*) týkajících se […] (*), které byly vyvinuty veřejnou institucí IFP (234).
(265)
Z tohoto popisu vyplývá, že činnosti související se smluvním výzkumem - prováděné veřejnou institucí IFP pro třetí strany - se zaměřují buď na vypracování technických studií proveditelnosti předcházejících výzkumným činnostem, nebo na nabytí nových znalostí a schopností v oblastech působnosti institutu, nebo na využívání znalostí a technologií vyvinutých veřejnou institucí IFP za účelem vývoje nových výrobků, postupů nebo služeb.
(266)
Francouzské orgány vyčíslily hodnotu činností souvisejících se smluvním výzkumem a s poskytováním služeb, jež veřejná instituce IFP prováděla pro třetí strany v období 2004-2009. Z předložených informací vyplývá, že tyto služby v oblasti výzkumu představují ročně zhruba [0-5] (**) % celkového rozpočtu veřejné instituce IFP (to znamená, že podíl služeb činí […] (*) EUR z rozpočtu přibližně 300 milionů EUR), takže tuto hospodářskou činnost lze hodnotit v rámci činností veřejné instituce jako okrajovou.
7.3.1.1 Předpoklad převodu státní podpory na třetí strany nebo dceřiné společnosti
(267)
V souladu s bodem 3.1.2 rámce pro výzkum, vývoj a inovace platí, že jakmile nezisková výzkumná instituce příležitostně provádí hospodářské činnosti, jako je pronájem vybavení, poskytování služeb podnikům nebo provádění smluv v oblasti výzkumu, veřejné financování těchto hospodářských činností má obecně za následek poskytnutí státní podpory. Pokud je nicméně možné prokázat, že veřejné financování bylo v plném rozsahu převedeno na konečného příjemce a že zprostředkovateli z toho nevyplynula žádná výhoda, lze usoudit, že tomuto zprostředkovateli nebyla poskytnuta státní podpora.
(268)
V tomto případě platí: pokud výzkumná instituce, jakou je veřejná instituce IFP, provádí činnosti v oblasti smluvního výzkumu a zároveň se na ni vztahuje neomezená státní záruka, je třeba konstatovat, že je tato instituce příjemcem státní podpory, pokud se ovšem nepotvrdí, že prodejní cena těchto služeb umožnila převod plné výše státní podpory na její zákazníky.
(269)
Ceny služeb v oblasti smluvního výzkumu veřejné instituce IFP jsou stanoveny na základě jejich úplných výrobních nákladů (235), na něž se uplatní marže, jejíž sazba se mění v závislosti na výsledku jednání se zákazníkem, o kterém se zmiňuje bod odůvodnění 261. Z předchozího vyplývá, že jediná složka nákladů, která veřejnou institucí pravděpodobně nebyla zohledněna, odpovídá právě poplatku za krytí záruky za řádné provedení smlouvy (nebo za vynaložení maximálního úsilí) veřejné instituce IFP.
(270)
Co se týká služeb v oblasti smluvního výzkumu poskytovaných veřejnou institucí IFP svým dceřiným společnostem Axens a Prosernat, Komise se domnívá, že hospodářská výhoda vyplývající ze záruky se může nadále vztahovat buď na veřejnou instituci IFP, nebo jí lze případně využít k jiným účelům, nebo může být tato výhoda vzhledem ke specifické povaze vazeb mezi dceřinými společnostmi a jejich mateřskou společností převedena na tyto dceřiné společnosti formou stanovování cen.
a)
v prvním případě je slučitelnost podpory popsána v této části;
b)
v druhém případě Komise odkazuje na analýzu slučitelnosti (viz část 7.3.2), jež bude z důvodu obezřetnosti zahrnovat předmětné částky, které odpovídají odhadu hospodářské výhody potenciálně převedené na dceřiné společnosti.
(271)
Podobně je tomu u zákazníků, kteří jsou třetími stranami: pokud by bylo možno prokázat, že byla částka odpovídající této složce dodatečných nákladů automaticky převáděna třetím osobám formou stanovování cen, pak by z podrobného posouzení převedených podpor s velkou pravděpodobností vyplynuly částky de minimis (236). Z informací předložených francouzskými orgány je totiž zřejmé, že z většiny fakturovaných služeb vyplývá obrat nižší než […] (*) EUR (tedy maximální výše krytí rizika neplnění závazků je […] (*) EUR), přičemž nejdůležitější smlouva představuje pouze částku ve výši […] (*) EUR (tedy maximální výše krytí rizika neplnění závazků je […] (*) EUR).
(272)
Nelze nicméně vyloučit následující: způsob výpočtu marže uplatňovaný veřejnou institucí IFP ne vždy umožnil, aby byla příjemci služeb v oblasti smluvního výzkumu převedena celá částka státní podpory. V takovém případě by skutečnost, že státu nebyl zaplacen poplatek za záruku za krytí smluv o poskytování služeb v oblasti smluvního výzkumu třetím stranám, představovala dodatečné veřejné financování poskytované veřejné instituci státem.
(273)
Odpovídající veřejné finanční prostředky by tudíž mohly být využity k těmto třem účelům:
a)
buď k financování nehospodářských činností veřejné instituce, jež by nepředstavovalo státní podporu;
b)
nebo k financování jiných činností v oblasti smluvního výzkumu ve prospěch třetích stran či dceřiných společností. Tento předpoklad je předmětem podrobné analýzy v části 7.3.1.2.
c)
nebo k financování výzkumu prováděného veřejnou institucí ve výhradní oblasti činností jejích dceřiných společností, jež by mohlo být připočteno k částkám státní podpory, které již byly převedeny dceřiným společnostem. Tento předpoklad je předmětem podrobné analýzy v části 7.3.2.
7.3.1.2 Slučitelnost státní záruky udělené výzkumné instituci za poskytování služeb v oblasti smluvního výzkumu a služeb, které jsou doplňkem její hlavní činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu
(274)
Před samotným rozborem specifik projednávané věci by Komise ráda znovu potvrdila zásadní postoj, který zaujala v rámci své rozhodovací praxe a podle něhož neomezená státní záruka zahrnující hospodářské činnosti v zásadě představuje státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem (237). Komise se obecně domnívá, že neomezené záruky v hospodářském odvětví, jež je otevřeno hospodářské soutěži, jsou neslučitelné se SFEU zejména proto, že z takové záruky vyplývá převzetí všech rizik spojených s hospodářskou činností státem - aniž by podnik, který je příjemcem podpory, nesl náklady tohoto krytí - a že tato záruka vyvolává situaci morálního rizika, jež podnik, který je příjemcem podpory a který je chráněn před jakoukoli hrozbou konkurzu, podněcuje k tomu, aby riskoval více než v situaci, kdy by zcela nesl negativní důsledky svého jednání. Takové neomezené záruky většinou nemohou být v souladu se zásadou proporcionality odůvodněny službami obecného hospodářského zájmu, neboť v případě neomezené záruky není podle všeho možno ověřit, zda výše podpory nepřesahuje čisté náklady na poskytování veřejné služby (238).
(275)
V tomto případě je třeba zdůraznit, že francouzské právní předpisy uložily veřejné instituci IFP povinnosti veřejné služby spočívající v trojím poslání výzkumného, vzdělávacího a dokumentačního charakteru, jež na rozdíl od služeb obecného hospodářského zájmu (239) nespadají ve smyslu práva Unie do rozsahu hospodářských činností. Krytí těchto nehospodářských činností prostřednictvím statutární veřejné záruky tudíž v žádném případě nepředstavuje poskytnutí státní podpory. Celkem vzato má činnost veřejné instituce IFP ve své podstatě nehospodářskou povahu. Dopad záruky, které statutárně využívá, je tudíž znatelný hlavně v jejích nehospodářských činnostech a doplňkového plnění v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb se týká pouze okrajově.
(276)
Naopak v případě, kdy taková záruka pokrývá hospodářské činnosti výzkumných institucí (například smluvní výzkum nebo poskytování služeb), aniž by byla její cena stanovena na úroveň tržní ceny, pro výzkumnou instituci představuje státní podporu, která, jak je vysvětleno výše, může být připočtena k veřejnému financování jejích nehospodářských činností obecného zájmu (nezávislý veřejný výzkum) nebo k financování jejích dalších hospodářských činností v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb, nebo k financování činností spojených s převodem technologií na společnosti Axens a Prosernat (240).
(277)
V prvních dvou případech je nicméně nutno konstatovat, že je v dané věci i přes a priori neomezenou státní záruku výjimečně možné pro období 2006-2009 následně odhadnout horní mez hrubého grantového ekvivalentu účinků této záruky (poplatek za riziko, který státu nebyl uhrazen), jenž navýšil (pokud byl na straně veřejné instituce IFP zachován) veřejné finanční prostředky, které již stát veřejné instituci IFP uhradil za účelem pokrytí čistých nákladů na její nezávislý veřejný výzkum, smluvní výzkum či poskytování služeb.
(278)
Z toho důvodu by Komise ráda zdůraznila, že smluvní výzkum a poskytování služeb krytých státní zárukou jsou nicméně omezeny na činnosti, jež „doplňují“ hlavní činnost spojenou s nezávislým veřejným výzkumem. Konkrétně se jedná o hospodářské činnosti, které:
a)
negativně neovlivňují řádný chod výzkumné instituce, její nezávislost či neutralitu;
b)
jsou předmětem služeb poskytovaných za běžných tržních podmínek, a zejména za tržní cenu, nebo jsou v případě neexistence tržní ceny poskytovány za cenu odrážející veškeré její náklady (kromě dopadu záruky), které jsou navýšeny o přiměřenou marži;
c)
jsou předmětem účetnictví, jež je odděleno od účetnictví týkajícího se činností spojených s nezávislým veřejným výzkumem, zejména pokud jde o příslušné náklady a financování;
d)
jsou vnitřně spjaty s hlavní činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu takovým způsobem, že je technicky nemožné je oddělit, zejména z důvodu využití stejných infrastruktur, stejného vybavení, materiálu nebo technologií, či z důvodu zaměstnání stejných výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků.
(279)
Tyto doplňující činnosti mohou spočívat v plnění smluv o výzkumu, odborných posudcích nebo technických a vědeckých konzultacích, jež případně zahrnují poskytnutí infrastruktur, vybavení v podobě materiálu nebo technologií s výrazným inovačním obsahem, které jsou financovány nebo zaváděny v rámci činností nutných pro nezávislý veřejný výzkum - jež nemá ve světě obdoby nebo se provádí jen výjimečně (241), a s tímto výzkumem spojených, mimo služeb poskytovaných jedním nebo více srovnatelnými výzkumnými institucemi - a jejichž využití vyžaduje znalecký posudek a odborné schopnosti výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků zaměstnaných v prvé řadě výzkumnou institucí s cílem přispět k její práci v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
(280)
Tyto služby umožňují mimo jiné šířit vědecké poznatky mezi veřejným výzkumem a průmyslem tím, že podnikům svých zákazníků nabízí možnost přístupu k experimentálním prostředkům, k technologiím a know-how zaměstnanců veřejné instituce IFP a že této instituci umožňují získávat zpětnou vazbu od uživatelů jejích původních odborných prací, z čehož může čerpat pro budoucí zdokonalení svých činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu. Tyto křížové vedlejší účinky v oblasti vědeckých poznatků přináší zapojeným subjektům a Evropské unii jako celku vzájemný užitek.
(281)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 266, smluvní výzkum a poskytování služeb představovaly pouze [0-5] (**) % celkového rozpočtu veřejné instituce IFP za období 2004-2009, což je velmi omezený podíl.
(282)
Fakturované služby vztahující se na každého zákazníka mimo jiné představují částku, která je většinou nižší než […] (*) EUR obratu, takže maximální odhadovaná částka podpory zůstane většinou zanedbatelná, tedy zhruba ve výši […] (*) EUR na smlouvu. Komise se tudíž domnívá, že je dotyčná podpora úměrná cíli obecného zájmu, kterým je šíření vědeckých poznatků v Evropské unii.
(283)
Pokud tyto doplňkové činnosti budou nadále představovat velmi omezený zlomek rozpočtu, který veřejná instituce IFP vyčlenila na své hlavní poslání nezávislého veřejného výzkumu, a vzhledem k pozitivnímu dopadu těchto doplňkových činností na cíle společného zájmu se Komise domnívá, že jejich krytí pomocí státní záruky nemůže v žádném případě změnit podmínky obchodu v takové míře, jež by byla ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU v rozporu se zájmem Evropské unie.
(284)
V rámci výročních zpráv týkajících se dotyčného opatření budou francouzské orgány povinny prokázat, že tato podmínka je v budoucnu nadále plněna. V případě pochybností ohledně doplňkového charakteru činností v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb bude pochopitelně třeba neprodleně informovat Komisi a případně oznámit eventuální státní podpory při zohlednění dopadu státní záruky.
(285)
V této souvislosti Komise bere rovněž na vědomí návrh francouzských orgánů, podle něhož by měla být do každé smlouvy - specificky pokrývající hospodářskou činnost veřejné instituce IFP, a tudíž i její činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb - vložena doložka o vyloučení odpovědnosti státu tak, aby bylo případně možné uplatnit výjimku přijatého rizika a výrazně omezit možné negativní dopady záruky.
7.3.2 PODPORA VE PROSPĚCH IFP VE VÝHRADNÍCH OBLASTECH ČINNOSTI SPOLEČNOSTÍ AXENS A PROSERNAT
7.3.2.1 Základ pro posouzení slučitelnosti podpory
(286)
Vzhledem k tomu, že se jedná o opatření státní podpory, jehož cílem je podpořit práci na výzkumu a vývoji vedenou veřejnou institucí IFP, pro posouzení slučitelnosti se použijí pravidla vztahující se na státní podpory v oblasti výzkumu a vývoje.
(287)
Vzhledem k tomu, že postavení veřejné instituce IFP bylo pozměněno dne 7. července 2006, došlo k poskytnutí dotyčné neomezené státní záruky před 1. lednem 2007, kdy vstoupil v platnost výše uvedený rámec pro výzkum, vývoj a inovace. Proto, pokud se týká posouzení slučitelnosti tohoto opatření, Komise na tuto neoznámenou podporu použije - v souladu se sdělením Komise o určení pravidel použitelných na posouzení protiprávních státních podpor (242) - Rámec Společenství pro státní podporu na výzkum a vývoj z roku 1996, jenž byl platný v okamžiku poskytnutí podpory.
(288)
Nicméně vzhledem k tomu, že krytí hospodářských činností veřejné instituce IFP prostřednictvím neomezené záruky, která byla poskytnuta na základě jejího postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC), má být časově neomezeno, a vzhledem k tomu, že je výjimečně možné (jak již bylo uvedeno v bodě odůvodnění 277) vyčíslit odhad maximálního dopadu záruky v této věci, Komise rovněž prozkoumá, zda je krytí činností veřejné instituce ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat prostřednictvím neomezené záruky slučitelné s vnitřním trhem na základě ustanovení rámce pro výzkum, vývoj a inovace ode dne jeho vstupu v platnost, dne 1. ledna 2007. V každém případě zůstávají závěry analýzy slučitelnosti beze změny, a to bez ohledu na použitý rámec.
7.3.2.2 Fáze výzkumu
(289)
V rámci výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 (243) se Komise domnívala, že činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti jejích dceřiných společností Axens a Prosernat a ve spolupráci s těmito společnostmi skutečně patřily do oblasti výzkumu a vývoje, vzhledem k tomu, že u každého projektu - konkrétně pokud jde o jeho komponenty, vztahy mezi nimi nebo o charakteristiky cílových postupů či výrobků - byly vymezeny problematické body, přičemž pracovní úkony, jejichž výsledky mají široký dosah a jsou patentovány, prováděli zaměstnanci (zejména výzkumní pracovníci a technici) před fází schvalování na základě metod založených na pokusech, výkladu a modelování. Komise rovněž zjistila, že činnosti stejného druhu vedené jinými hospodářskými subjekty odvětví byly obvykle klasifikovány jako výzkumné činnosti (244). Analýza inovativních aspektů činností prováděných v oblasti výzkumu byla vypracována na základě mezinárodně uznávaných standardů manuálu Frascati (245).
(290)
Pokud jde o rok 2006, Komise ve svém výše uvedeném rozhodnutí C 51/2005 (246) posoudila práce prováděné v rámci smluv o výzkumu uzavřených mezi veřejnou institucí IFP a Axens na jedné straně a veřejnou institucí IFP a Prosernat na straně druhé. Komise došla k závěru, že uvedené práce spočívaly na jedné straně v aplikovaném výzkumu a na druhé straně ve studiích technické proveditelnosti prováděných před projekty aplikovaného výzkumu ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996. Tato klasifikace výzkumných činností byla provedena na základě specifických příkladů a vysvětlení uvedených v manuálu Frascati, a to pro každou výzkumnou činnost prováděnou veřejnou institucí IFP a Axens na jedné straně a veřejnou institucí IFP a Prosernat na straně druhé.
(291)
V rámci zpráv předložených v souladu s výše uvedeným rozhodnutím C 51/2005 francouzské orgány roztřídily projekty prováděné ve výhradních oblastech činností společností Axens a Prosernat za období 2007, 2008 a 2009, přičemž použily obě výše uvedené kategorie ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, nebo alternativně činnosti aplikovaného výzkumu ve smyslu bodu 2.2. písm. f) a studie technické proveditelnosti předcházející aplikovanému výzkumu ve smyslu bodu 5.2 rámce pro výzkum, vývoj a inovace z roku 2006. Tyto práce spočívaly ve studii nových způsobů syntézy nebo jejich zdokonalení v měřítku nesouvisejícím s měřítkem průmyslovým. Týkaly se schválení koncepcí a spadaly do aplikovaného výzkumu ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace. Roční souhrnné informace o jednotlivých projektech byly zaslány Komisi společně s výročními zprávami předloženými v rámci výše uvedené podpory C 51/2005.
(292)
Pokud jde o následující roky, Komise připomíná, že v souladu s rozhodnutím C 51/2005 musí Francie Komisi předávat podrobnou výroční zprávu o projektech prováděných veřejnou institucí IFP a tříděných podle kategorie výzkumu.
7.3.2.3 Způsobilé náklady
(293)
V rámci výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 (247) (za rok 2006) a ve výročních zprávách (za roky 2007, 2008 a 2009), náklady na projekty ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat jsou v souladu se způsobilými výdaji vymezenými v příloze II rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, stejně jako se způsobilými náklady ve smyslu bodu 5.1.4 rámce pro výzkum, vývoj a inovace.
(294)
Připomeňme, že náklady na výzkumné činnosti veřejné instituce IFP účtované společnostem Axens a Prosernat zahrnují poplatky přímo přičitatelné projektům a týkají se subdodávek, pracovních cest, pojištění a dokumentace, jakož i dodávek a drobného nehmotného majetku. Zahrnují rovněž další náklady přičitatelné projektům, které se týkají nákladů na výzkumné pracovníky, odpisů dlouhodobých hmotných a nehmotných aktiv, jakož i ostatních režijních nákladů. Tyto náklady vznikají přímo z důvodu výzkumných činností a jsou rozděleny mezi jednotlivé výzkumné projekty v poměru k době, kterou výzkumný personál strávil nad každým projektem. Náklady na horizontální výzkumné a vývojové projekty týkající se metod a zařízení použitých v jiných výzkumných a vývojových projektech jsou přičítány v poměru k nákladům na každý výzkumný a vývojový projekt.
(295)
Tyto náklady odpovídají následujícím kategoriím: náklady na konzultační a rovnocenné služby, náklady na zaměstnance, náklady na nástroje, materiál, pozemky a prostory, jakož i dodatečné režijní náklady a další provozní náklady v souladu s kategoriemi způsobilých nákladů rámce z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace.
(296)
Pokud jde o následující roky, měly by být tyto informace rovněž uvedeny ve výročních zprávách předložených francouzskými orgány.
7.3.2.4 Intenzita podpor
(297)
Z rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 vyplývá, že maximální povolené intenzity pro studie technické proveditelnosti prováděné před projekty aplikovaného výzkumu činí 75 % (bod 5.4.) a pro projekty aplikovaného výzkumu 50 % (bod 5.3.).
(298)
Z rámce pro výzkum, vývoj a inovace vyplývá, že intenzita podpory vypočítaná na základě způsobilých nákladů na projekt nemůže přesáhnout 50 % v případě aplikovaného výzkumu (bod 5.1.2 b) a 65 % v případě studií prováděných před aplikovaným výzkumem vedeným ve velkých podnicích (bod 5.2. b). Připomeňme, že činnosti kryté státní zárukou se týkají pouze aplikovaného výzkumu a studií technické proveditelnosti prováděných veřejnou institucí IFP, přičemž práce na předvýrobním vývoji ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 (nebo experimentálního vývoje ve smyslu rámce pro výzkum, vývoj a inovace) jsou v plném rozsahu financovány společnostmi Axens a Prosernat z vlastních zdrojů z příjmů získaných na trzích.
(299)
Komise vypracovala tabulku č. 6 v bodě odůvodnění 300 na základě seznamů projektů, které podrobně uvádějí roční náklady podle projektů a fází výzkumu, jakož i na základě výkazu vlastních zdrojů veřejné instituce IFP.
(300)
Komise se přitom řídila konzervativním přístupem a zahrnula všechny náklady vztahující se přímo nebo nepřímo na výhradní oblasti činností Axens a Prosernat a vyloučila všechny ostatní výnosy, které nebyly poukázány společnostmi Axens a Prosernat (248). Do této tabulky Komise z důvodu obezřetnosti rovněž zahrnula veškeré možné účinky neomezené záruky za předpokladu - přestože málo pravděpodobného -, že by je veřejná instituce IFP všechny použila na financování výzkumných činností ve výhradních v oblastech činností společností Axens a Prosernat (účinky záruky, pokud jde o vztahy s dodavateli a se zákazníky, nejen dceřinými společnostmi, ale také třetími stranami).
Tabulka č. 6
Maximální odhad celkové výše celkového veřejného financování poskytnutého veřejnou institucí IFP na činnosti ve výhradních oblastech společností Axens a Prosernat v letech 2006 až 2009
(v milionech eur)
2006
2007
2008
2009
Roční náklady na studie technické proveditelnosti (v milionech eur)
Oblast činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblast činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
7,4
3,5
0,9
0,9
Roční náklady na práce aplikovaného výzkumu (v milionech eur)
Oblast činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblast činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
49,0
45,5
52,8
55,2
Vlastní zdroje (v milionech eur)
Částka
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Roční státní podpora (v milionech eur)
Výše veřejného financování (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Horní mez účinků záruky ve vztazích mezi veřejnou institucí a jejími dodavateli
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Horní mez účinků záruky ve vztazích mezi veřejnou institucí a jejími zákazníky (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
ve výhradní oblasti dceřiných společností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
mimo výhradní oblast dceřiných společností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Maximální výše veřejného financování
(včetně horní meze účinků záruky)
13,1
9,8
11,3
14,7
Intenzita podpory
(mimo horní meze účinků záruky)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Horní mez intenzity podpory
(včetně horní meze účinků záruky)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Maximální povolená intenzita (251)
-
ustanovení rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
ustanovení rámce pro výzkum, vývoj a inovace
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Komise prověřila dodržování způsobilých intenzit podle fází výzkumu na základě ročních seznamů projektů vedených v letech 2006 až 2009, zohlednila zároveň největší možné účinky neomezené záruky spojené s postavením IFP jakožto veřejné instituce a jako doplňující prvek podpory začlenila odhad horní meze poplatku za krytí různých druhů rizika. Horní mez intenzity podpory je v každém případě i po začlenění veškerého možného dopadu záruky na vztahy mezi zákazníky a dodavateli stále hluboce pod úrovní maximální povolené intenzity. Závěrem se Komise domnívá, že intenzity podpory povolené rámcem pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámcem pro výzkum, vývoj a inovace jsou dodrženy.
(302)
Pokud jde o následující roky, Komise připomíná, že v souladu s výše uvedeným rozhodnutím C 51/2005 musí Francie předat Komisi výroční zprávu, aby se Komise ujistila, že jsou intenzity podpory dodrženy nejen v rámci jednotlivých fází výzkumu, ale i jednotlivých projektů. Od roku 2010 musí tato zpráva uvádět všechny projekty vedené v oblastech činností Axens a Prosernat, jež jsou tříděny podle kategorie výzkumu, přičemž kromě jejich nákladů - podle fází výzkumu - a výše financování z veřejných zdrojů a vlastních zdrojů přidělených veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi se upřesní také horní mez poplatku za záruku, jejíž odhad byl proveden na základě metody popsané v tomto rozhodnutí, včetně případných účinků na podmínky zadlužení veřejné instituce IFP v souladu s úvahou popsanou v bodě odůvodnění 200.
7.3.2.5 Kumulace podpor
(303)
Ustanovení týkající se kumulace, ať se jedná o ustanovení bodu 5.12 rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 nebo bodu 8 rámce pro výzkum a vývoj a inovace, byla dodržena. Komise totiž vypočítala celkovou výši veřejného financování nezávisle na jeho původu, včetně maximálního dopadu neomezené záruky na roky 2006 až 2009.
(304)
Od roku 2010 francouzské orgány použijí stejnou metodu ve výročních zprávách předložených Komisi.
7.3.2.6 Motivační účinek
(305)
Na základě rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace musejí mít státní podpory motivační účinek, tedy musejí vést k tomu, že způsobí změnu chování příjemce podpory tak, že zvýší jeho činnost v oblasti výzkumu a vývoje (a inovace). K prokázání existence motivačního účinku v případě projektů, které získají podporu pod prahovými hodnotami podrobného přezkumu obecně stačí následující kritéria: zvýšení velikosti projektu, rozšíření jeho rozsahu, urychlení postupu projektu a růst celkové částky určené na výzkum, vývoj a inovace. Pokud bude možné prokázat výrazný účinek na alespoň jeden z těchto prvků, Komise se bude obecně domnívat, že projekt podpory má vzhledem k obvyklému jednání podniku dotyčného odvětví (252) motivační účinek.
(306)
Komise odkazuje na analýzu popsanou v bodech odůvodnění 196 až 198 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, jež se týká strategického zájmu - monitorovaného a schváleného technickými výbory - o výzkumy prováděné veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi v oblasti dlouhodobého zabezpečování dodávek energie, zejména pokud jde o obnovu a zvýšení produkce ropy a zemního plynu (zvýšení míry úspěšnosti při vyhledávání a míry využití ložisek, ale také využití nekonvenčních zdrojů atd.), vývoj postupů rafinace, transformační technologie, vývoj inovativních pohonných látek a účinných pohonných technologií, diverzifikaci energetických zdrojů nezbytnou pro výrobu paliva, přičemž mnohé se řadí mezi priority Evropské unie v oblasti výzkumu, energetické politiky a politiky životního prostředí.
(307)
Pokud jde o rok 2006, Komise se opět odvolává na svou analýzu uvedenou v bodě odůvodnění 199 výše zmíněného rozhodnutí C 51/2005. Veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti mohly podle této analýzy díky veřejné podpoře, jejíž neoddělitelnou součástí je neomezená záruka, úspěšně dokončit dodatečné výzkumné činnosti, které by jinak kvůli technologickým rizikům nebo velmi nejisté povaze návratnosti investic nebyly proveditelné.
(308)
Na základě výročních zpráv zaslaných francouzskými orgány Komise zjišťuje, že v této logice se pokračovalo v letech 2007, 2008 a 2009. V těchto zprávách francouzské orgány u jednotlivých projektů uvedly motivační účinek rozsahu dosažený díky podpoře, zejména pokud jde o rozsah projektu, rychlost postupu daného projektu a navýšení celkové částky určené na výzkum a vývoj.
(309)
Například v roce 2007 vedla skupina IFP - ve výhradní oblasti společnosti Axens - zejména stěžejní projekty […] (*) (253).[…] (*). Bez státní podpory by v uvedení těchto výrobků na trh došlo k několikaletému zpoždění: výzkumné a vývojové projekty by byly zahájeny později, jejich vývoj by byl býval pomalejší a […] (*).
(310)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat jinak státní podpora umožnila zahájit projekt […] (*) týkající se […] (*), vývoj a patentování originálních postupů […] (*) (254) […] (*). [Takový projekt] (**) zahrnoval citlivé a důležité operace vyžadující velké lidské zdroje, jakož i významné technické a finanční prostředky, které by společnost jako je Prosernat nemohla sama vytvořit. Ukázalo se, že veřejná podpora poskytnutá veřejnou institucí IFP je tudíž nevyhnutelná. Pouze veřejná instituce IFP měla specializované týmy, jež byly schopny vyvinout modely potřebné pro vývoj postupů, a laboratorní vybavení, jež umožňovalo zpracování složek nebezpečných pro zdraví.
(311)
V roce 2008 byly díky státní podpoře ve výhradní oblasti společnosti Axens odstraněny bariéry po stránce vědecké a technické […] (*). Kromě toho došlo rovněž k důležitému pokroku ve vývoji projektu […] (*) (255). Státní podpora umožnila veřejné instituci IFP vyvinout ve spolupráci s průmyslovými partnery postup […] (*), který bude na trhu zpřístupněn prostřednictvím licence. Práce na vývoji takového druhu postupu zahrnují jak […] (*), tak […] (*).
(312)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat byl navíc prováděn projekt […] (*) týkající zachycování CO2 ve spalinách. Zachycování/ukládání CO2 (256) je jedním ze zjištěných prostředků k omezení globálního oteplování. Vzhledem ke složení spalin a k jejich nízkému tlaku si veřejná instituce IFP stanovila nové technologické výzvy. Prosernat by nebyl vzhledem k nejistotě ohledně struktury, velikosti, rozložení a právního rámce budoucího trhu technologie zachycování CO2 schopen tento postup vyvinout z vlastních prostředků.
(313)
V roce 2009 lze jako příklad - ve výhradní oblasti společnosti Axens - uvést projekt[…] (*) o postupech […] (*). Jeho cílem byl vývoj […] (*) a vylepšení určitých postupů […] (*). Díky veřejným prostředkům bylo možné prostudovat […] (*), což umožnilo výrazně zdokonalit […] (*). V rámci projektu bylo díky veřejnému financování […] (*) možno prozkoumat řešení, která se výrazně odchylují od stávajících technologií […] (*). Stejně tak se pokračovalo v projektu […] (*) týkajícím se katalyzátorů, které po extrapolaci umožnily diversifikaci nabídky na stále rostoucím trhu […] (*). Bez státní podpory by vývoj katalyzátorů probíhal více po etapách a výkon by se zlepšoval pomaleji. V oblasti […] (*) bylo možno prostřednictvím projektu […] (*), který se týkal inovativních katalyzátorů […] (*), díky státní podpoře prozkoumat nové metody, zatímco prostřednictvím projektu […] (*), jehož cílem bylo prozkoumat hranice technologie (zejména změny zátěže) s cílem […] (*) bylo možno rozšířit jeho spektrum nad rámec stávajícího výkonu.
(314)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat jinak státní podpora například umožnila opětné zahájení a pokračování prací na výzkumu a vývoji v oblasti […] (*), které byly postupně ponechávány stranou. Díky veřejné podpoře tak bylo možno zamezit ztrátám technologických výdobytků minulosti a udržet si na trhu sortiment postupů […] (*). Stejně tak se díky státní podpoře pokračovalo v projektu […] (*) týkajícím se zachycování CO2 […] (*).
(315)
Komise zároveň poznamenává, že v období 2007 až 2009 pokračoval pozitivní vývoj ukazatelů úsilí vyvinutého veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat v oblasti výzkumu a vývoje, na který Komise poukázala v bodě odůvodnění 200 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005.
Tabulka č. 7
Nárůst ukazatelů úsilí vyvinutého veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat v letech 2007, 2008 a 2009
Nárůst ukazatelů
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
Výdaje na výzkum a vývoj ve výhradní oblasti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Zaměstnanci přidělení na výzkum a vývoj ve výhradní oblasti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Komise mimo jiné opět dospěla ke zjištěním shrnutým v bodech odůvodnění 201 až 203 svého výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005: podíl výdajů na výzkum a vývoj v obratu skupiny IFP je zvláště vysoký, ačkoliv se tato skupina vyvíjí v prostředí, jež podléhá četným a neustále se vyvíjejícím vnitrostátním předpisům, zejména pokud jde o normy v oblasti ochrany životního prostředí či systémy ochrany duševního vlastnictví.
(317)
Jak již bylo uvedeno v bodě odůvodnění 204 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, Komise zohledňuje rozmanitost a strukturu nabídky, jakož i fungování hospodářské soutěže (257) na trhu postupů rafinace či petrochemie. V této souvislosti Komise poznamenává, že někteří konkurenti mají daleko výhodnější konkurenční postavení než skupina IFP; například společnost UOP Limited má na světovém trhu tržní podíl v hodnotě přibližně 57 % oproti pouze 7 % podílu skupiny IFP. Komise se také domnívá, že veřejná podpora poskytnutá výzkumným a vývojovým projektům vedeným skupinou IFP, není svou povahou nebo svou velikostí schopna narušit dynamické pobídky trhu s technologiemi rafinace. Dále je nutno konstatovat, že obchodní partneři Evropské unie, zejména Spojené státy americké, věnují velké rozpočty na financování výzkumu v oblasti energie, které umožnily podpořit výzkumné a vývojové projekty vedené konkurenty skupiny IFP. Někteří konkurenti skupiny IFP, zejména společnost UOP Limited, tak získali významnou státní podporu (258) nebo využívali nepřímých veřejných podpor díky partnerstvím s výzkumnými ústavy a vysokými školami.
(318)
Na závěr se Komise domnívá, že státní podpora ve prospěch skupiny IFP ve výhradní oblasti jejích dceřiných společností Axens a Prosernat měla v letech 2006, 2007, 2008 a 2009 motivační účinek.
(319)
Výroční zprávy, jež bude Francie Komisi předkládat do ukončení výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, budou muset od roku 2010 prokázat, že je vždy prověřen motivační účinek podpory.
(320)
S ohledem na výše uvedené údaje Komise dospívá k závěru, že státní podpora, která byla skupině IFP poskytnuta na provozování činností ve výhradní oblasti činností jejích dceřiných společností Axens a Prosernat, včetně prvku podpory souvisejícího s účinky neomezené záruky, které využívá veřejná instituce IFP, je v souladu s ustanoveními rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, jakož i s ustanoveními rámce pro výzkum, vývoj a inovace s výhradou dodržování podmínek uvedených v těchto ustanoveních.
7.3.3 ZÁVĚR O SLUČITELNOSTI DOTYČNÉHO OPATŘENÍ
(321)
Závěrem uveďme, že podle Komise je dotyčné opatření slučitelné s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v částech 7.3.1 a 7.3.2.
8 NESTRANNOST VE VĚCI ÚPRAVY VLASTNICTVÍ
(322)
Komise by ráda zdůraznila, že nijak nezpochybňuje příslušnost veřejné instituce IFP ke státu, ani nepopírá samotné postavení právnické osoby veřejného práva.
(323)
Podle článku 345 SFEU je Společenství nestranné ve věci úpravy vlastnictví v členských státech a žádné ustanovení Smlouvy nebrání tomu, aby stát držel ve vlastnictví podniky (úplně nebo částečně). Vzhledem k této skutečnosti je nutno použít pravidla hospodářské soutěže stejným způsobem na soukromé i státní podniky. Žádný z obou těchto druhů podniků nesmí být použitím jejích pravidel zvýhodněn nebo znevýhodněn.
(324)
V tomto případě nevyplývá záruka, které využívá veřejná instituce IFP, z vlastnictví, nýbrž z právního postavení podniku. Členské státy mohou svobodně zvolit právní formu podniků, musí však při své volbě dodržovat pravidla hospodářské soutěže vyplývající ze Smlouvy. Zvláště prostá skutečnost, že státní záruka je automaticky spojena se zvláštním právním postavením, nebrání tomu, aby uvedená záruka představovala státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud byly splněny všechny platné podmínky, které jsou v ní uvedeny (259),
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Tím, že Francie udělila veřejné instituci IFP postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy, poskytla jí počínaje dnem 7. července 2006 neomezenou veřejnou záruku (dále jen „státní záruka“) pokrývající všechny její činnosti.
2. Krytí nehospodářských činností veřejné instituce IFP státní zárukou, zejména krytí jejích činností týkajících se vzdělávání s cílem zvýšit množství a zlepšit kvalifikaci lidských zdrojů, činností nezávislého výzkumu a vývoje s cílem zvýšit objem znalostí a zlepšit chápání stávajícího know-how a činností týkajících se šíření výsledků dosažených v oblasti výzkumu, nepředstavuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
3. V případě činností týkajících se převodů technologií, které veřejná instituce IFP provádí v oblastech stanovených ve výhradní smlouvě o vývoji, uvádění na trh a užití - uzavřené s její dceřinou společností Beicip-Franlab - nepředstavuje krytí státní zárukou státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
4. V případě činností týkajících se převodů technologií, které veřejná instituce IFP provádí v oblastech stanovených ve výhradních smlouvách, jež byly uzavřeny s jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, uvedených v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 ohledně podpory, kterou Francie poskytla skupině IFP (dále jen „rozhodnutí C 51/2005“), krytí státní zárukou představuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
5. V případě služeb v oblasti smluvního výzkumu a služeb poskytovaných veřejnou institucí IFP, jak třetím stranám, tak dceřiným společnostem, krytí státní zárukou představuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
Článek 2
V případě změny smlouvy uzavřené mezi veřejnou institucí IFP a její dceřinou společností Beicip-Franlab, která je uvedena v čl. 1 odst. 3 tohoto rozhodnutí, oznámí Francie uvedenou smlouvu Komisi a přihlédne k možnému dopadu státní záruky za účelem posouzení případné celkové částky veřejného financování, pokud ovšem nové smluvní podmínky neumožní vyloučení existence státní podpory.
Článek 3
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí státní zárukou v období od 7. července 2006 do 31. prosince 2009 představovalo podporu slučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 4
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 tohoto rozhodnutí státní zárukou - od 1. ledna 2010 do ukončení platnosti výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí C 51/2005 - představuje podporu slučitelnou s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v článcích 5 a 6 tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Výroční finanční zpráva uvedená v čl. 4 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005 obsahuje kromě prvků již uvedených v čl. 5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí také prvky uvedené v odstavcích 2, 3 a 4 tohoto článku.
2. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o výši, úrokové sazbě a smluvních podmínkách pro poskytnutí půjček, které si vzala veřejná instituce IFP v průběhu daného ročního období, jakož i hrubý grantový ekvivalent případného úrokového zvýhodnění spojeného se státní zárukou, pokud se nepředloží důkaz o tom, že tyto smlouvy o úvěru jsou v souladu s běžnými tržními podmínkami, a to buď porovnáním jejich podmínek s podmínkami získanými veřejnou institucí IFP před změnou jejího postavení, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
3. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o hodnotě majetku a služeb, jež veřejná instituce IFP získala od dodavatelů za účelem poskytování hospodářských služeb uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí v průběhu daného ročního období, jakož i maximální odhad hrubého grantového ekvivalentu podpory, jenž vyplývá ze skutečnosti, že dodavatelé příznivěji hodnotili riziko neplnění závazků podnikem. Toto hodnocení se provádí buď uplatněním paušální sazby ve výši 2,5 % na hodnotu provedených nákupů, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
4. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o hodnotě hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí, které veřejná instituce IFP realizovala v průběhu daného ročního období, jakož i maximální odhad hrubého grantového ekvivalentu podpory, jenž vyplývá ze skutečnosti, že nebyl zaplacen poplatek odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy, nebo alespoň za vynaložení maximálního úsilí, která byla příjemcům uvedených hospodářských služeb poskytnuta. Toto hodnocení se provádí buď uplatněním paušální sazby ve výši 5 % na hodnotu poskytnutých služeb, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
Článek 6
1. Celková výše veřejných finančních prostředků přidělených na činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat, včetně maximálního dopadu státní záruky, tak jak byl odhadnut v čl. 5 odst. 2, 3 a 4 tohoto rozhodnutí, musí být nižší než maximální intenzita povolená Rámcem Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace.
2. V případě překročení prahové hodnoty uvedené v odstavci 1 tohoto článku vrátí případně společnost Axens nebo Prosernat přebytek podpory veřejné instituci IFP.
Článek 7
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 5 prostřednictvím státní záruky ode dne 1. ledna 2010 představuje státní podporu slučitelnou s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v článku 8 tohoto rozhodnutí.
Článek 8
1. Činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP - uvedené v čl. 1 odst. 5 tohoto rozhodnutí -, musí pouze doplňovat její hlavní činnost v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
2. Aby mohly být činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP, považovány za doplňkové, je třeba, aby:
-
negativně neovlivňovaly řádný chod uvedené veřejné instituce IFP, její nezávislost či neutralitu,
-
na ně byly uplatňovány tržní ceny, nebo aby se na ně v případě neexistence tržní ceny uplatnila cena, ve které se kromě možného dopadu státní záruky promítnou veškeré náklady, jež jsou navýšeny o přiměřenou marži,
-
byly předmětem účetnictví, jež je odděleno od účetnictví týkajícího se činností nezávislého veřejného výzkumu (oddělené účetnictví, pokud jde o příslušné náklady a financování), a aby zisky, které z nich vyplývají, byly plně investovány zpět do hlavní činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu,
-
byly vnitřně spjaty s hlavní činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu uvedené veřejné instituce IFP, zejména z důvodu využití stejných infrastruktur, stejného vybavení, materiálu nebo technologií, či z důvodu zaměstnání stejných výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků,
-
nespadaly do oblasti působnosti výhradních dohod uzavřených mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, uvedených v čl. 3 odst. 1 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, jejichž platnost byla případně prodloužena nebo jejichž znění bylo pozměněno v souladu s čl. 3 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005 a v souladu s čl. 12 odst. 2 tohoto rozhodnutí,
-
představovaly okrajový podíl rozpočtu, který veřejná instituce IFP vyčlenila na své činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
3. Francie Komisi každoročně předloží zprávu o činnostech v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP, ve které je upřesněn podíl těchto činností v poměru k rozpočtu veřejné instituce IFP vyčleněnému touto institucí na její činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
Článek 9
1. Francouzské orgány a veřejná instituce IFP zajistí, aby při každé transakci byla ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje) uvedena tato zmínka:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky veřejné instituce IFP při placení pohledávky“.
2. Francouzské orgány zajistí vložení obdobné doložky, kterou se vyloučí odpovědnost státu, do všech smluv týkajících se služeb v oblasti smluvního výzkumu či služeb uvedených v čl. 1 odst. 5 tohoto rozhodnutí.
3. Francouzské orgány zajistí vložení obdobné doložky, kterou se vyloučí odpovědnost veřejné instituce IFP a státu, do všech smluv, které zahrnují pohledávku a které byly uzavřeny akciovými společnostmi Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
4. Veřejná instituce IFP se zdrží vydání jakéhokoli druhu ručení, avalu, záruky, prohlášení o splnění závazků či doporučujícího dopisu ve prospěch akciových společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, které by nebyly v souladu s běžnými tržními podmínkami.
Článek 10
Francie jednotlivě oznámí Komisi podpory, jejichž částka je vyšší než prahové hodnoty stanovené rámcem Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace, a to s přihlédnutím k možnému dopadu státní záruky.
Článek 11
Francie sdělí Komisi do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí opatření, která přijala pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 12
1. Články 4, 5 a 6 tohoto rozhodnutí se použijí do ukončení platnosti výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí C 51/2005.
2. V okamžiku, kdy francouzské orgány Komisi oznámí prodloužení platnosti či pozměnění uvedených výhradních dohod v souladu s čl. 3 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005, zohlední při posouzení celkové výše veřejného financování dopad státní záruky.
Článek 13
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 29. června 2011.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. június 29.)
a Franciaország által az „Institut du Pétrole” közintézmény számára nyújtott C 35/08 (korábbi NN 11/08) számú Állami támogatásról
(az értesítés a C(2011) 4483. számú dokumentummal történt)
(Csak a francia nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2012/26/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre (1) és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra (2) és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az említett cikkeknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (3),
mivel:
1 ELJÁRÁS
(1)
A Franciaország által az Institut Français du Pétrole-nak (4) nyújtott támogatási intézkedésekről szóló C 51/05. számú állami támogatási ügy tárgyában folytatott hivatalos vizsgálat keretében a francia hatóságok 2006. július 18-án kelt és 2006. július 19-én iktatott levelükben tájékoztatták a bizottsági szolgálatokat a szakmai érdekek kezeléséről szóló, 1943. november 17-i 43-612. sz. törvény értelmében korábban szakmai intézményként működő IFP 2006. július 7-től ipari és kereskedelmi jellegű közintézménnyé (établissement public à caractère industriel et commercial - a továbbiakban: EPIC) alakításáról. Az átalakítás két dokumentum alapján történt, amelyet a francia hatóságok mellékeltek levelükhöz: i. az IFP közintézmény új létesítő okiratát létrehozó, 2006. július 6-i 2006-797. sz. rendelet és ii. az energiapolitika irányvonalait meghatározó programról szóló, 2005. július 13-i 2005-781. sz. törvény 95. cikke (amelynek alkalmazásában az említett rendelet született).
(2)
2007. augusztus 3-i és 2008. május 7-i levelében a Bizottság tájékoztatást kért a francia hatóságoktól; e levelekre utóbbiak 2007. szeptember 28-i, illetve 2008. június 26-i levelükben adtak választ.
(3)
Egy korábbi ügyben a Bizottság 2008. július 16-án határozatot fogadott el (a továbbiakban: a C 51/2005. számú ügyben hozott határozat) a Franciaország által az IFP-csoport javára hozott kezdeti támogatási intézkedésről (5). E határozatban a Bizottság hangsúlyozta, hogy az IFP közintézmény új EPIC jogállásával együtt járó esetleges korlátlan állami garancia formájában nyújtott további állami támogatás külön vizsgálat tárgyát képezi egy másik eljárás keretében.
(4)
E második, az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdésében előírt eljárásról a Bizottság 2008. július 16-án hozott határozatot (6) (a továbbiakban: az eljárás megindításáról szóló határozat), amelyet az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (7) (a továbbiakban: eljárási rendelet) 4. cikkének (4) bekezdése alapján fogadott el, az IFP-csoport által esetlegesen igénybe vett korlátlan állami garanciával szemben.
(5)
A Bizottság 2008. október 11-én közzétette az Európai Unió Hivatalos Lapjában az eljárás megindításáról szóló, fent hivatkozott határozatot, és egyben felkérte az érdekelt harmadik személyeket a szóban forgó intézkedéssel kapcsolatos észrevételeik megtételére.
(6)
A Bizottság a 2008. október 14-i levélben kapta meg Franciaország észrevételeit.
(7)
2008. november 6-án kelt és a Bizottság által ugyanezen a napon iktatott levelében a UOP Limited társaság tanácsadói arról tájékoztatták a Bizottságot, hogy ügyfelük észrevételt szándékozik tenni a szóban forgó üggyel kapcsolatban. Figyelembe véve a fordításhoz szükséges időt, az észrevételeik továbbításához nyitva álló határidő 2008. november 30-ig történő meghosszabbítását kérték. 2008. november 7-én kelt levelében a Bizottság jelezte, hogy elfogadja a kérelem indokolását, és 2008. november 30-ig meghosszabbítja a válaszadáshoz a UOP Limited társaság rendelkezésére álló határidőt. 2008. november 28-án kelt és a Bizottság által ugyanazon a napon iktatott levelében a UOP Limited tanácsadói megküldték az ügyfelük határozattal kapcsolatos észrevételeit.
(8)
Ugyanebben a 2008. november 28-i levélben a UOP Limited vezetősége engedélyt kért arra, hogy az eljárás során ügyfelük további észrevételeket tehessen. 2008. december 17-én kelt válaszlevelében a Bizottság beleegyezett, hogy 2009. január 23-ig meghosszabbítja a válaszadáshoz a UOP Limited társaság rendelkezésére álló határidőt, hogy ez idő alatt benyújthassák esetleges további észrevételeiket. 2009. január 23-án kelt levelükben a UOP Limited társaság tanácsadói továbbították ügyfelük kiegészítő megjegyzéseit.
(9)
2009. május 6-án kelt levelében a Bizottság a UOP Limited társaságnak az eljárás megindításáról szóló határozattal kapcsolatos valamennyi észrevételét - szükség esetén azok bizalmas változatát - eljuttatta a francia hatóságokhoz. A hatóságokat felkérte, hogy legkésőbb 2009. június 8-ig ismertessék megjegyzéseiket. 2009. június 2-án kelt levelükben a francia hatóságok e határidő 2009. június 22-ig történő meghosszabbítását kérték, mivel véleményük szerint a harmadik személy által benyújtott észrevételeket részletesen és alaposan meg kell vizsgálni, és több minisztériumi szolgálattal kell egyeztetni. 2009. június 9-én kelt levelében a Bizottság elfogadta a határidő 2009. június 22-ig történő meghosszabbítását. 2009. június 22-én kelt levelükben a francia hatóságok közölték a UOP Limited társaság észrevételeivel kapcsolatos megjegyzéseiket.
(10)
2009. július 29-én kelt levelében a Bizottság további információkat kért a francia hatóságoktól, és felkérte őket, hogy 2009. augusztus 24-éig adjanak választ. 2009. augusztus 19-én kelt levelükben a francia hatóságok a válaszadásra kapott határidő 2009. szeptember 7-ig történő meghosszabbítását kérték, amelybe 2009. augusztus 20-i levelében a Bizottság beleegyezett. 2009. szeptember 8-án kelt levelükben a francia hatóságok végül megküldték a kért tájékoztatást.
(11)
2009. november 20-án kelt levelében a Bizottság újabb kiegészítő információkat kért a francia hatóságoktól, felkérve őket, hogy húsz napon belül válaszoljanak. 2009. december 14-én kelt levelükben a francia hatóságok a válaszadásra rendelkezésre álló határidő 2010. január 22-ig történő meghosszabbítását kérték, amelyet a Bizottság 2009. december 18-i levelében jóváhagyott. A francia hatóságok végül 2010. január 13-án kelt levelükben benyújtották a kért információkat.
(12)
2010. május 20-án a Bizottság szolgálatai találkozót szerveztek Brüsszelben, hogy megvitassák a francia hatóságokkal, milyen következményekkel jár erre az ügyre nézve a Bizottság által 2010. január 26-án a C 56/07 (korábbi C 49/07, korábbi E 15/05). számú, a La Poste számára nyújtott állami támogatás tárgyában elfogadott határozat (8) (a továbbiakban: a C 56/2007. számú ügyben hozott határozat). Mivel a La Poste jogállása az említett időpontig ipari és kereskedelmi jellegű közintézményéhez volt hasonlítható (9), az azt érintő ügy (a továbbiakban: „La Poste ügy” vagy „postaügy”) sokban hasonlít a szóban forgó ügyre, ezért a francia hatóságok a két üggyel kapcsolatos észrevételeikben - a megfelelő változtatásokkal - ugyanazokat az érveket sorakoztatták fel. 2010. június 4-én a Bizottság szolgálatai elektronikus levél útján további kérdéseket intéztek Franciaországhoz, hogy ezáltal írásban is megkapják a francia hatóságoknak a találkozó során tárgyalt szempontokkal kapcsolatos véleményét. 2010. július 16-án a francia hatóságok megadták a kért tájékoztatást.
(13)
2010. szeptember 29-én kelt levelében a Bizottság további információk benyújtását kérte a francia hatóságoktól, felkérve őket, hogy húsz napon belül válaszoljanak. 2010. október 7-én kelt levelükben a francia hatóságok a válaszadásra rendelkezésre álló határidő 2010. november 26-ig történő meghosszabbítását kérték, amelyet a Bizottság 2010. október 8-i levelében jóváhagyott. A francia hatóságok végül 2010. november 26-án kelt levelükben benyújtották a kért információkat.
2 AZ IFP-CSOPORT
(14)
Amint azt a Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatban és C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban (10) jelezte, az IFP közintézmény háromféle feladatot lát el:
-
kutatás és fejlesztés az olaj- és gázkutatás, a finomítási és petrokémiai technológiák területén;
-
mérnökök és technikusok képzése, valamint
-
ágazati tájékoztatás és dokumentáció.
Cselekvésének irányait nagy vonalakban az állammal ötéves időszakokra kötött teljesítményszerződés határozza meg.
(15)
Ezenfelül az IFP közintézmény közvetlen vagy közvetett ellenőrzést gyakorol azon kereskedelmi társaságok felett, amelyekkel kizárólagos kutatási és licencia-megállapodásokat kötött. Egy sor, részletesen a (137) preambulumbekezdésben olvasható megerősítő tény alapján a Bizottság a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatában úgy ítélte meg, hogy versenyjogi értelemben az Axens, a Beicip-Franlab és a Prosernat részvénytársaságok, valamint anyavállalatuk, az IFP közintézmény gazdasági csoportot alkot (a továbbiakban: az IFP-csoport).
(16)
Az Axens a katalizátorok és a finomítási és petrokémiai ágazat technológiáinak piacán tevékenykedik; konszolidált forgalma 2006-ban, az anyavállalat jogállásának megváltozásakor 308,45 millió EUR volt. Az IFP közintézmény és az Axens egy kizárólagos keretlicencia- és egy kizárólagos terméklicencia-szerződést, valamint egy ipari kutatási megállapodást kötött (11). E megállapodások ellentételezésére a leányvállalat díjat fizet az anyavállalatnak egyfelől a licenciaszerződések címén, másfelől pedig […] (13) az IFP közintézmény kutatási kapacitásához való hozzáférésért.
(17)
A Beicip-Franlab a telepek feltárásának területéhez kapcsolódó szoftverkiadással és -forgalmazással, valamint tanulmányok készítésével és tanácsadással foglalkozik. 2006-ban forgalma 42 millió EUR volt. Egy 2003-ban aláírt, tíz évre szóló kizárólagos fejlesztési, forgalmazási és használati szerződés értelmében [az IFP felajánlja a Beicip-Franlabnak] (**) az IFP közintézmény által a „telepek feltárása” területén kifejlesztett algoritmusokkal, modellekkel, illetve módszerekkel [kapcsolatos kutatásainak eredményeit] (**), és a Beicip-Franlab kérheti az IFP-t, hogy ezen az alapon termékeket gyártson. A Beicip-Franlab viseli az IFP közintézménynél a termékfejlesztés során keletkező költségeket. Emellett különböző kiegészítő díjakat fizet […] (*) a karbantartásért és a használati jogokért. 2005-ben módosító rendelkezést írtak alá, amelynek alapján változnak a díjfizetési szabályok, de továbbra is a Beicip-Franlab viseli az összes fejlesztési költséget.
(18)
A Prosernat tanulmányokat készít, szolgáltatásokat nyújt, valamint szerelvényeket szállít a gázfeldolgozás és a kénmentesítés területén. 2006-ban forgalma 49,9 millió EUR volt. Az IFP közintézmény és a Prosernat között keretlicencia-megállapodás és ipari kutatási szerződés jött létre 2003. augusztus 18-án, 2002. január 1-jére visszaható hatállyal, tíz évre, amelynek értelmében a Prosernat kizárólagos licenciát szerez az IFP közintézmény szabadalmaira, és [utóbbi felajánlja számára] (**) a gázfeldolgozási és kénmentesítési technológiák területén [folytatott kutatásainak eredményeit] […] (*). A Prosernat az eljárásokra vonatkozó licencia ellentételezéséért díjat fizet az anyavállalatnak az éves forgalom után, valamint eseti alapon a berendezések után. A kutatómunkák eredményeihez a Prosernat által történő hozzáférés fejében az IFP közintézménynek fizetett díj a Prosernat teljes éves forgalmának […] (*) %-a.
(19)
A C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat 6. cikkének megfelelően 2009-ben olyan záradékot iktattak be (14) az Axens és a Prosernat leányvállalatok által az IFP közintézménynek fizetett díjazásokat szabályozó kizárólagos megállapodásokba, amely biztosítja, hogy a leányvállat az anyavállalatnak minimális, nem átalány jellegű díjat fizet, amely a kutatáshoz és fejlesztéshez nyújtott állami támogatásról szóló 1996. február 17-i közösségi keretrendszer (15) (a továbbiakban: 1996. évi K+F keretrendszer) értelmében az ipari kutatómunkát megelőző megvalósíthatósági tanulmányok költségeinek minimum 25 %-át, az ipari kutatás költségeinek 50 %-át, és adott estben a prekompetitív fejlesztési tevékenységek költségeinek 75 %-át fedezné (16), amely tevékenységeket az IFP látja el a leányvállalatok tevékenységi területein.
(20)
Az eljárás megindításáról szóló határozattal összhangban, a szóban forgó intézkedés vizsgálatának keretében szükségesnek tűnt figyelembe venni az IFP közintézmény EPIC jogállásából fakadó állami garancia által az IFP-csoport egészére (ideértve az IFP közintézményt és a magánjog hatálya alá tartozó három leányvállalatát) gyakorolt hatásokat (17).
3 AZ INTÉZKEDÉS LEÍRÁSA
(21)
2006-ig az IFP közintézmény olyan, a magánjog hatálya alá tartozó jogi személyként, a szakmai érdekek kezeléséről szóló, 1943. november 17-i 43-612. sz. törvény értelmében vett szakmai intézményként működött, amely a francia kormány gazdasági és pénzügyi ellenőrzése alatt állt.
(22)
Az energiapolitika irányvonalait meghatározó programról szóló, 2005. július 13-i 2005-781. sz. törvény 95. cikke előírta az IFP ipari és kereskedelmi jellegű közintézménnyé történő átalakításának elvét. Az átalakulás azon a napon lépett hatályba, amikor az IFP közintézményi jogállásáról szóló, 2006. július 6-i 2006-797. sz. rendeletet a Francia Köztársaság Hivatalos Közlönyében közzétették.
(23)
Ipari és kereskedelmi jellegű közintézményként (EPIC) az IFP közintézmény a jogállásának megváltozása napjától közjogi jogi személynek minősül (18).
(24)
Az EPIC minősítés jogi következményeit részletesen tárgyalja a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat második része („Az intézkedés leírása”), valamint az eljárás megindításáról szóló határozat 3.2.1. pontja („Az IFP EPIC jogállásának jogi következményei”), amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal.
4 A HIVATALOS VIZSGÁLATI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁHOZ VEZETŐ OKOK
(25)
Az eljárás megindításáról szóló határozatban a Bizottság először is úgy vélte, hogy az intézkedés kétségeket vet fel amiatt, hogy az ipari és kereskedelmi jellegű közintézményekre a csőd területén vonatkozó, az általános jogi rendszert meghaladó rendszer hasonló az állami forrásokat igénybe vevő korlátlan állami garancia mechanizmusához:
-
Az ipari és kereskedelmi jellegű közintézményekre mint közjogi jogi személyekre nem alkalmazható a fizetésképtelenségi eljárás és a csődeljárás, ami a XIX. század vége óta alkalmazott francia ítélkezési gyakorlat és különösen a Cour de cassation (Semmítőszék) által elismert, a közjogi jogi személyek javainak lefoglalhatatlanságára vonatkozó általános elvből fakad (19). A további részletek tekintetében a Bizottság utal az eljárás megindításáról szóló határozat 3.2.1.1. pontjára, a (38)-(40) preambulumbekezdésre (20).
-
Az 1980. július 16-i törvényt és annak végrehajtási rendelkezéseit ugyanakkor alkalmazni kell az ipari és kereskedelmi jellegű közintézményekre. Ezek az előírások kifejezetten kimondják, hogy a közintézmények tartozásainak visszafizettetése tekintetében az állam az illetékes hatóság, utóbbit olyan fontos hatáskörökkel felruházva, mint a hivatalból történő utalványozás és az elegendő forrás előteremtése, valamint a közjogi jogi személyek tartozásait illetően meghatározzák az állam végső felelősségének elvét. A további részletek tekintetében a Bizottság utal az eljárás megindításáról szóló határozat 3.2.1.2. pontjára, a (41)-(45) preambulumbekezdésre (21);
-
Egy ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény felszámolása esetén általánosan a tartozásoknak az államra vagy más közjogi személyre történő átruházása elve alkalmazandó (22), annak érdekében, hogy az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény valamennyi hitelezőjét biztosítsák a közintézményekkel szembeni követeléseik elvesztésével szemben. A további részletek tekintetében a Bizottság utal az eljárás megindításáról szóló határozat 3.2.1.3. pontjára, a (46)-(51) preambulumbekezdésre (23);
-
Az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények privilegizált hozzáféréssel rendelkezhetnek az államkincstári előlegszámlákhoz. A további részletek tekintetében a Bizottság utal az eljárás megindításáról szóló határozat 3.2.1.4. pontjára, az (52) preambulumbekezdésre (24).
(26)
Ezenkívül, amint azt az eljárás megindításáról szóló határozat (65)-(74) preambulumbekezdése - amelyre a Bizottság a további részletek tekintetében utal - kimondja, a francia hatóságok által előterjesztett törvényi és rendeleti pontosítások nem tűntek elégségesnek ahhoz, hogy eleve eloszlassák e kételyeket.
(27)
A Bizottság ezt követően jelezte, nem zárható ki, hogy ez a helyzet szelektív gazdasági előnyt teremt, elsősorban a kedvezőbbnek ítélt finanszírozási feltételek révén, és ez akkor is így van, ha az IFP közintézmény és leányvállalatai nem állnak külső hitelminősítő ügynökség pénzügyi minősítésének hatálya alatt. Az IFP-csoport az ügyfeleivel és beszállítóival kialakított kapcsolataiban is előnyre tehetett szert, amennyiben utóbbiak úgy vélhették, hogy az általuk nyújtott hitelekre állami garancia vonatkozik. Ennélfogva az előzetes vizsgálat szakaszában nem zárható ki, hogy áruk vagy szolgáltatások hitelre történő nyújtásakor vagy vásárlásakor az érintett beszállítók vagy ügyfelek jobb feltételeket kínálnak az IFP közintézménynek annál, mint amilyeneket egy állami garanciában nem részesülő vállalkozás számára kínáltak volna.
(28)
Ezenfelül, az előzetes vizsgálat nyomán rendelkezésre álló információk alapján a Bizottság úgy véli, hogy mivel a garancia - különösen időtartamát, összegét és hatályát tekintve - korlátlan, ez rendkívül megnehezíti azon piaci díj összegének kiszámítását, amelyet az IFP közintézménynek e védelem biztosításáért az állam részére fizetnie kellene.
(29)
Végül, a Bizottság közölte, hogy kétségei vannak az állami támogatásnak a belső piaccal való összeegyeztethetőségét illetően, mivel e támogatást a jelek szerint nem elsősorban egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődésének előmozdítására nyújtják.
5 A FRANCIA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI ÉS JAVASLATAI
5.1 A FRANCIA HATÓSÁGOK KEZDETI ÉSZREVÉTELEI
(30)
Az eljárás megindításáról szóló határozatot követően a francia hatóságok 2008. október 14-i levelükben továbbították észrevételeiket és javaslataikat a Bizottságnak. Ez a levél kiegészíti a francia hatóságok korábbi leveleiben kifejtett, (25) és az eljárás megindításáról szóló határozatban összefoglalt észrevételeket és javaslatokat.
(31)
2008. október 14-i észrevételeikben a francia hatóságok először is emlékeztettek arra, hogy az IFP-csoport elleni eljárást a fent hivatkozott postaüggyel együtt indították, és hogy ezért - a megfelelő változtatásokkal - ezúttal is az utóbbi ügy vizsgálata során kifejtett érveket kívánják felsorakoztatni (26). A hasonlóságok ellenére a francia hatóságok felhívták a figyelmet az IFP közintézmény sajátos jellemzőire: olyan, háromféle általános érdekű feladatot (kutatás, képzés és dokumentáció) ellátó kutatási szervezetről van szó, amelynek tevékenységei többségükben nem gazdasági jellegűek, ami indokolja a nyújtott állami finanszírozást. A francia hatóságok egyúttal meghatározták az ipari és kereskedelmi jellegű közintézménnyé történő átalakítás okait is: egyrészről az IFP tevékenységeinek jellege és finanszírozásának módja és másrészről az intézmény jogállása közötti összhang megteremtése indokolta a jogállás megváltoztatását annak érdekében, hogy a magánjogi szakmai intézményi forma elhagyásával az IFP-t közelebb hozza a közszférához.
(32)
A francia hatóságok vitatták az állami támogatás létezését, mivel szerintük az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdésében előírt feltételek közül kettő nem teljesült: a szóban forgó mechanizmus ugyanis egyrészről nem jelenti állami források átruházását (5.1.1. pont), és másrészről semmiféle előnyben nem részesíti az IFP közintézményt (5.1.25.1.25.1.2. pont).
5.1.1 AZ ÁLLAMNAK TULAJDONÍTHATÓ ÉS ÁLLAMI FORRÁSOK ÁTRUHÁZÁSÁVAL JÁRÓ GARANCIA HIÁNYA
(33)
A francia hatóságok szerint egyrészt a közintézmények a jogállásukból fakadóan nem részesülnek semmilyen garanciában (A), másrészt a Bizottságnak az eljárás megindításáról szóló határozatban foglalt érvelése téves (B).
A. A korlátlan állami garancia hiánya
(34)
Amint azt a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (41)-(45) preambulumbekezdése kimondja, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok öt jogalapot terjesztenek elő érvelésük alátámasztására.
(35)
Először is egyetlen jogszabályszöveg, és egyetlen határozat sem állapítja meg azt az elvet, miszerint az állam - elvből - korlátlanul garanciát vállalna az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények tartozásaira.
(36)
Másodszor, a Conseil d’État (Államtanács) ítélkezési gyakorlata kimondta a garanciák hiányát, többek között a Société de l’hôtel d’Albe-ra vonatkozó ítéletben (27) és a Campoloro-ügyben hozott két határozatban (28).
(37)
Harmadszor, a költségvetési törvényekről szóló, 2001. augusztus 1-jei organikus törvény (a továbbiakban: a költségvetésről szóló organikus törvény) előírja, hogy csak költségvetési törvény rendelkezése hozhat létre garanciát (29), amit a Conseil d’État 2006. évi éves jelentésében (30) kifejezetten megerősített. Következésképpen a francia hatóságok által az említett postaügyben megbízott szakértő szerint (31) a költségvetésről szóló organikus törvény 2005. január 1-jei maradéktalan hatálybalépése óta egyetlen implicit garanciát sem lehetett jogszerűen odaítélni. A 2005. január 1-je óta szerződésben vállalt tartozások tehát nem részesülnének implicit garanciában. Ami a 2005. január 1-je előtt szerződésben vállalt tartozásokat illeti, a szakértő úgy ítéli meg, hogy vitás ügyben hozott határozat hiányában nem állapítható meg, hogy - a hitelezők alkotmányban védett jogainak tiszteletben tartása alapján - kizárható-e vagy sem azoknak a 2005. január 1-je előtt biztosított implicit garanciáknak a hatályvesztése, amelyeknek az odaítélését a költségvetési törvény kifejezetten nem engedélyezte.
(38)
Negyedszer, Franciaország véleménye szerint, ha az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények állami garanciában részesülnének, jogállásuk megváltoztatása szükségessé tenné a hitelezők jogainak megőrzését célzó intézkedések bevezetését. Mivel ilyen mechanizmus eddig még nem lépett életbe (32), ebből arra következtetnek, hogy az állításokkal ellentétben az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények nem részesülnek állami garanciában.
(39)
Ötödször, a francia hatóságok Labetoulle úr, a Conseil d’État peres ügyekkel foglalkozó részlege volt elnökének egy cikkét (33) idézik, amely szerint „a jogban e garancia [az állami közintézményekre esetlegesen a törvény erejénél fogva alkalmazandó állami garancia] odaítélése, kedvezményezettként történő igénybevétele és hatálya egyáltalán nem automatikus.”
B. A Bizottság téves érvelése (34)
(40)
A francia hatóságok szerint a) az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények esetében az egyéni követelések visszatérítése nem garantált, b) illetve legfeljebb annyiban, amennyiben a közintézmény vagy kötelezettségeinek fenntartása is biztosított.
a) Az egyéni követelések visszatérítésére nyújtott garancia hiánya
(41)
Amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (46)-(49) preambulumbekezdése kifejti, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok véleménye szerint az 1980. július 16-i törvény nem képezheti garancia jogalapját: a törvényt előkészítő munka, a Campoloro-ügyben 1999. november 10-én (35), illetve 2005. november 28-án hozott korábbi ítéletek (36) értelmezése és jogelméleti cikkek (37) alapján Franciaország megjegyzi, hogy véleménye szerint az 1980. július 16-i törvény nem írja elő az állam számára, hogy saját forrásait kösse le: az 1. cikkben említett „gondoskodik erről” kifejezés mindössze olyan „helyettesítési” jogkört ruház a helyettesített személy nevében eljáró államra, amelynek gyakorlása során „a helyettesítő elvi szinten ugyanazokkal a hatáskörökkel rendelkezik, mint a helyettesített”. Ennélfogva e helyettesítés keretében az állam csak ennek a végrehajtó testületnek a hatásköreit gyakorolhatja, és ezek nem terjednek ki az állami költségvetésről való rendelkezés lehetőségére, így egy rendkívüli támogatás odaítélése „a helyettesítési jogkör gyakorlásán kívül” esik.
(42)
Ezenfelül, amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (50)-(53) preambulumbekezdésében olvasható, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok fenntartják, hogy az állam objektív felelősségvállalására pusztán a rendelkezésre álló eszközök elégtelensége címén nem lehet igényt tartani. A francia hatóságok szerint mindennemű garancia feltételezi, hogy a kezes vállalja az adós cselekményét. Amennyiben a felelősség vétkes magatartás vállalására kötelez, illetve ha az objektív felelősség esetén egy saját intézkedés következményeiről van szó, a garancia kérdése nem merülhet fel. Franciaország úgy véli, hogy az állam nem vállalhat felelősséget kizárólag azzal az indokkal, hogy a prefektus vagy a felügyeleti hatóság egyetlen olyan intézkedést sem tudott hozni, amely a közintézmény pénzügyi és vagyoni helyzete miatt lehetővé tenné a követelés visszafizetését. A vétkességet ki kell zárni, mivel az, hogy a prefektus vagy a felügyeleti hatóság nem intézkedett, önmagában nem jelenthet vétkességet. A francia hatóságok mindazonáltal elismerik, hogy a közszolgáltatás folyamatosságának követelménye kötelező az állam képviselője számára az 1980. július 16-i törvénnyel létrehozott eljárás végrehajtása során, ám úgy vélik, hogy még ha a bíró el is rendeli a hitelező kártérítését, az adott kártérítésnek az lenne a hatása, hogy a hitelezőt visszajuttatja abba a helyzetbe, amelyben az általános jog szerint lett volna, ez utóbbi esetben ugyanis sor került volna a szóban forgó javak átruházására, és a hitelezők tömege behajtotta volna a megfelelő összeget. A hitelező számára tehát ebből semmiféle előny nem keletkezne.
b) Az IFP közintézménynek vagy kötelezettségeinek a fenntartására vonatkozó garancia hiánya
(43)
Amint azt a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (54)-(56) preambulumbekezdése kimondja, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok úgy vélik, hogy az általános jog szerinti szanálási és felszámolási eljárás közjogi személyekre való alkalmazhatatlansága nem zárja ki valamely ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény csődjének vagy az ellene indított csődeljárásnak a lehetőségét. A francia hatóságok nem értenek egyet a Bizottságnak a kezességvállalás formájában nyújtott állami támogatásról szóló közleményre (38) (a továbbiakban: a kezességvállalásról szóló közlemény) alapozott elemzésével, és úgy ítélik meg, hogy a Bizottság nem bizonyította a csődeljárás lehetőségének kizárásából adódó „kedvezőbb finanszírozási feltételek” meglétét, illetve azt sem, hogy az IFP közintézmény nem mehet csődbe és, hogy nem indíthatnak vele szemben fizetésképtelenségi eljárást, mivel az 1985. évi törvény mindössze eljárási törvény, és mivel az a körülmény, hogy az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények nem tartoznak a hatálya alá, nem jelenti azt, hogy eseti alapon ne lehetne velük szemben szanálási, felszámolási vagy „csődeljárást” indítani.
(44)
Ezenfelül, amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (57)-(67) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok fenntartják, hogy egyáltalán nem részesíti előnyben a hitelezőt, ha az általános jog szerinti kollektív eljárás helyett inkább az 1980. július 16-i törvénnyel létrehozott „eljárást” alkalmazzák. Vitatják a nyilvánossági (39) és az egyenértékűségi (40) kritérium tiszteletben tartásának szükségességét, amelyeket a Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozat (81) preambulumbekezdésében ír elő annak értékelésére, hogy valamely adott eljárás fizetésképtelenség esetén történő alkalmazása előnyben részesíti-e az adott eljárás alá vont jogalanyt a kereskedelmi jog hatálya alá tartozó vállalkozásokkal szemben (41), ugyanakkor az 1980. július 16-i törvénnyel létrehozott eljárás vizsgálata során figyelembe veszik ezt a két kritériumot. Ami a nyilvánossági kritériumot illeti, a francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy a hitelminősítő intézetek helyesen állapították meg, hogy ez az eljárás egy ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény fizetésképtelensége esetén alkalmazandó, míg az egyenértékűségi kritérium tekintetében a francia hatóságok megkülönböztetik azt az esetet, amelyben a közszolgáltatás folyamatosságára vonatkozó kritérium alkalmazandó, illetve azt, amelyben ezt nem kell alkalmazni, megjegyezve, hogy az IFP közintézmény és leányvállalatainak pénzügyi helyzete alapján valószínűtlen, hogy az IFP-csoportban eszközhiányos helyzet alakuljon ki, a csoport rendelkezésre álló forrásai és befektetései (150,3 millió EUR) ugyanis 2007 végén a felvett hitelei és pénzügyi tartozásai összegének (25,2 millió EUR) közel ötszörösét tették ki:
a.
amennyiben nem alkalmazandó közszolgáltatási követelmény, és a közintézmény eszközhiánnyal küzd, az 1980. évi törvénnyel létrehozott eljárás alkalmazása nem juttatná előnyösebb helyzetbe a hitelezőket, mint az általános jog szerinti eljárás alkalmazása: ugyanakkora összeget szereznének vissza, mint a kereskedelmi jog hatálya alá tartozó valamely jogalany hitelezői, azaz az eszköz realizálásából származó összeget, és az eljárás lezárulásakor már nem rendelkeznének jogorvoslati lehetőséggel (42), Franciaország szerint ugyanis az állam nem vonható felelősségre kizárólag az eszközhiány alapján. A két eljárás csak két tekintetben különbözne:
-
a hitelezők tömeges kezelésének hiánya: a magánjogi eljárástól, amelyben a követeléseket tömegesen kezelik, és a hitelezőket csökkenő elsőbbségi sorrendben és a rendelkezésre álló összegek arányában elégítik ki, az 1980. július 16-i törvénnyel létrehozott eljárás abban tér el, hogy csak a hitelező keresete teszi lehetővé számára jogainak megőrzését. Az 1980. július 16-i törvény az „érkezési sorrend szerinti kielégítés” logikáját alkalmazza;
-
a közigazgatási bíró ellenőrzése (a súlyos vétkesség ellenőrzése, a fent hivatkozott Campoloro-ítéletben a Conseil d’État által megállapítottak szerint) alatt az állam képviselője a felszámolóéval és a vagyonfelügyelőével egyenértékű feladatkört lát el.
b.
abban az esetben, ha biztosítani kellene a közszolgáltatás folyamatosságát, a francia hatóságok elismerik, hogy az állam képviselője az 1980. július 16-i törvénnyel biztosított jogkörök gyakorlása során dönthet úgy, hogy valamely közfeladat teljesítéséhez szükséges eszközöket nem ruház át. Bizonyos javak átruházásának elmaradása, ha azért az állam nem biztosít kártérítést, jelentéktelen mértékű eszközrealizálásban, valamint a hitelezőknek visszafizetendő összegek csökkenésében nyilvánulna meg. A francia hatóságok szerint ez az eljárás nem biztosítana az IFP közintézmény hitelezői számára a kereskedelmi jog alkalmazásában őket megilletőnél szélesebb körű jogokat. A francia hatóságok mindazonáltal elismerik, hogy ebben az esetben tehát hivatkozni lehetne az állam objektív felelősségére, amely a hitelezők által elszenvedett kár erejéig, azaz legfeljebb azon eszközök forgalmi értékének erejéig nyújtott kártérítésben nyilvánulhatna meg, amelyeket az állam a közszolgáltatás folyamatossága érdekében megőriz. A hitelezők ezáltal ugyanabba a helyzetbe kerülhetnek, mint amely az általános jog alkalmazásából fakadna. A francia hatóságok mindezekből megállapítják, hogy az 1980. július 16-i törvénnyel létrehozott eljárás az általános jog szerinti eljárással szemben semmiféle előnyt nem kínál, ezért nem indokolt az IFP közintézményt közvetlenül ilyen eljárás hatálya alá vonni.
(45)
Amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (68) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok hangsúlyozzák, hogy a Bizottság által az eljárás megindításáról szóló határozatban és különösen annak (82) preambulumbekezdésében említett jogszabályszövegek, többek között az ipari és kereskedelmi jellegű nemzeti közintézmények pénzügyi és számviteli szabályozásáról szóló, 2002. július 18-i 02-060-M95. számú kodifikáló utasítás, illetve a nemzeti közintézmények és közérdekű csoportok létrehozásának, átalakításának és megszüntetésének pénzügyi szervezéséről szóló, 2006. november 14-i útmutató nem alkalmazandók és nem is ültethetők át az IFP közintézményre.
(46)
Ami az IFP közintézmény leányvállalatainak újratőkésítését illeti, a francia hatóságok először is úgy vélik, hogy az eljárás megindításáról szóló határozat (80) preambulumbekezdésében felvetett kérdést nem elsősorban egy esetleges állami garancia meglétének bizonyítása céljából, hanem az ilyen garancia lehetséges hatásainak felmérése érdekében kell megvizsgálni, az ugyanis adott esetben az IFP-t és leányvállalatait a könnyebb újratőkésítési feltételek nyomán kedvezőbb helyzetbe hozza. A francia hatóságok szerint továbbá a Bizottság érvelése két téves elképzelésen alapul:
-
a Bizottság egyrészről hibásan érvel az IFP közintézmény által csoporton belüli átruházás formájában a saját leányvállalatainak nyújtott lehetséges támogatást illetően, mivel azokat a feltételeket, amelyekkel a vállalatcsoport anyavállalata, még ha közjogi személy is, nehézségekkel küzdő leányvállalatait támogathatja (43), a társasági jog határozza meg szigorúan, és e feltételek semmilyen módon nem kapcsolódnak a vállalkozásnak a versenyjog értelmében vett fogalmához.
-
másrészről, a francia hatóságok vitatják, hogy az IFP közintézmény EPIC jogállása és az e jogállásból adott esetben fakadó állami garancia nyomán az intézmény könnyebben tőkésítheti újra leányvállalatait, mint a magánjog hatálya alá tartozó csoportok anyavállalatai. Véleményük szerint az, hogy egy társaság ideiglenes támogatást nyújt valamely leányvállalata veszteségeiért, a vállalatcsoportok rendes működésének részét képezi, amit egyébiránt korábban az Európai Unió Bírósága is elismert (44), és a magánbefektetőkre vonatkozó magatartási szabályoknak megfelelően eljáró állami befektető hozzájárulása részben sem tekinthető az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak (45). Ez a helyzet az IFP közintézmény esetében is, amelynek jogilag lehetősége van (de nem kötelessége) a pénzügyi nehézségekkel küzdő leányvállalatait újratőkésíteni, a valamennyi tájékozott befektetőre vonatkozó értékelési kritériumoknak megfelelően. Végül, a francia hatóságok vitatják, hogy az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények bármilyen „közvetlen hozzáféréssel” rendelkeznének az „államkincstári számlákhoz”. Kifejtik, hogy a költségvetésről szóló organikus törvény 24. cikkében foglalt, a „pénzügyi támogatási számla” költségvetési rendszere korlátozó (a költségvetési törvény által meghatározott felső összegű) hitelszámlák létrehozását írja elő, amelyek lehetővé teszik az állam számára, hogy amennyiben kívánja és megteheti (elsősorban az európai uniós joggal összefüggésben), különböző szervezetek számára előleget fizessen. A francia hatóságok szerint az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények nem „férnek hozzá közvetlenül” ezekhez a számlákhoz.
5.1.2 AZ IFP KÖZINTÉZMÉNYNEK ÉS LEÁNYVÁLLALATAINAK BIZTOSÍTOTT ELŐNYÖK HIÁNYA
(47)
A francia hatóságok először is úgy vélik, hogy a fent hivatkozott, kezességvállalásról szóló közlemény alapján a szóban forgó ügyben nem állapítható meg előny megléte, valamint az, hogy azon esetleges előnyök kiterjesztése az IFP közintézmény leányvállalataira - az általános jog hatálya alá tartozó részvénytársaságokra -, amelyekben előbbi EPIC jogállásából fakadóan részesülhet, ellentétes lenne a Bizottság döntéshozatali gyakorlatával, és hogy a kérdéses ügyben nem bizonyították az IFP közintézmény és leányvállalatai által élvezett tényleges gazdasági előnyt.
(48)
A francia hatóságok szerint a Bizottság tévesen értelmezte a kezességvállalásról szóló közlemény 1.2. pontját, amely kimondja, hogy „a Bizottság kezességvállalás formájában nyújtott támogatásnak tekinti az azon vállalkozások által szerzett kedvezőbb finanszírozási feltételeket is, amely vállalkozások jogi formája kizárja a csőd vagy egyéb fizetésképtelenségi eljárás lehetőségét, vagy biztosítja a kifejezetten állami kezességvállalást vagy a veszteségeknek az állam általi fedezését.”
-
elsőként, a francia hatóságok vitatják, hogy az IFP közintézmény mint ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény jogállása kizárja csődeljárás vagy felszámolási eljárás alkalmazását; a Bizottság ezt mindenesetre nem bizonyította, mindössze azt támasztotta alá, hogy ez a jogállás egy adott eljárás (ebben az esetben az 1985. január 25-i törvénnyel létrehozott eljárás) alkalmazását nem teszi lehetővé;
-
másodsorban, a francia hatóságok tagadják, hogy automatikus összefüggés állna fenn a csődeljárás vagy fizetésképtelenségi eljárás alá vonás jogi vagy törvényi alkalmazhatatlansága és a kedvezőbb piaci finanszírozási feltételek előnye között; a fent hivatkozott, kezességvállalásról szóló közlemény 1.2. pontjának alkalmazásában a Bizottság feladata, hogy előzetesen bizonyítsa kedvezőbb hitelfeltételek meglétét ahhoz, hogy azt a vállalkozást, amelynek jogállása kizárja csődeljárás vagy fizetésképtelenségi eljárás indítását, kezességvállalás formájában nyújtott támogatás kedvezményezettjének tekinthesse.
(49)
Ezenkívül az eljárás megindításáról szóló határozatban a Bizottság figyelmen kívül hagyta saját döntéshozatali gyakorlatát az ipari és kereskedelmi jellegű közintézményeket megillető korlátlan garanciából az IFP közintézmény leányvállalatai számára fakadó esetleges előnyök vizsgálatakor. A Bizottság ebben az esetben a La Banque Postale létrehozásakor vázolttal ellentétes érvelést alkalmazott (46): noha ez utóbbi az IFP leányvállalataihoz hasonlóan 100 %-ban ipari és kereskedelmi jellegű közintézményként működő jogalany tulajdonában lévő részvénytársaság volt, a Bizottság úgy ítélte meg (a Franciaország által ebben az ügyben tett kötelezettségvállalásoktól függetlenül), hogy az általános jog szerinti részvénytársaság ilyen jogállása önmagában is elegendő a leányvállalatot megillető korlátlan garancia meglétének kizárásához. A francia hatóságok szerint ugyanezen érvelés alapján meg kellene állapítani, hogy az IFP közintézmény leányvállalatai, amelyek hasonlóképpen az általános jog hatálya alá tartozó részvénytársaságok, szintén nem részesülnek az EPIC jogállásból esetlegesen fakadó korlátlan garanciában.
(50)
Végül, a Bizottság nem bizonyította az IFP közintézmény és leányvállalatai által élvezett tényleges gazdasági előny meglétét, és az eljárás megindításáról szóló határozatban mindössze kedvezőbbnek „ítélt” finanszírozási feltételekre hivatkozott, ezt alátámasztó valódi bizonyítékok nélkül. Az Európai Unió ítélkezési gyakorlata megkövetelné, hogy a Bizottság a szóban forgó ügyben bizonyítsa, hogy az IFP közintézmény EPIC jogállása ténylegesen lehetővé tette számára kedvezőbb finanszírozási feltételek igénybevételét (47). Márpedig a francia hatóságok az eljárás során több olyan tényezőre is felhívták a figyelmet, amelyek arra utalnak, hogy az IFP közintézmény EPIC jogállása nem biztosított pénzügyi előnyt vagy pénzügyi előny lehetőségét az IFP közintézmény és leányvállalatai számára, mivel az IFP közintézménnyé történő átalakítása többek között a folyamatosság általános elvének betartásával történt, elsősorban a tevékenysége, szervezeti felépítése, számviteli és pénzügyi rendszere (források, illetve számviteli és pénzügyi szabályok), valamint költségvetési rendszere szintjén.
(51)
A francia hatóságok véleménye szerint a fentiekből megállapítható, hogy:
-
az IFP közintézmény és leányvállalatai pénzügyi helyzete kedvező, ezért az esetleges csőd és következésképpen az állam végső fokon történő beavatkozásának kérdése tárgytalan;
-
az IFP közintézmény és leányvállalatai rövid távú finanszírozásának feltételei ezen egyes jogalanyok esetében eltérnek, és a saját bankjukkal folytatott, személyhez kötött egyedi tárgyalások eredményei.
-
az IFP közintézménynek és leányvállalatainak a beszállítókkal és ügyfeleikkel fenntartott kapcsolatai szintén nem biztosítanak olyan kiváltságos feltételeket, amelyek e beszállítók vagy ügyfelek állami garanciával kapcsolatos elvárásából erednének.
(52)
A francia hatóságok ebből azt a következtetést vonják le, hogy:
-
a Bizottság által az eljárás megindításáról szóló határozatában kifejtett elemzés vitatható: az IFP közintézmény és leányvállalatai nem részesülnek állami garanciában;
-
a Bizottság nem bizonyította be, hogy az IFP közintézmény és leányvállalatai számára létezne az IFP EPIC jogállásából fakadó előny;
-
a Bizottság következésképpen nem bizonyította be az IFP közintézmény és leányvállalatai javára nyújtott állami támogatás létezését.
5.2 A FRANCIA HATÓSÁGOK JAVASLATAI
(53)
Mindazonáltal a Bizottság valamennyi kétségének eloszlatása végett a francia hatóságok jelezték, hogy amennyiben a Bizottság elfogadja, hogy az említett eljárási rendelet 7. cikke (2) bekezdésének megfelelően támogatás hiányáról szóló határozattal lezárja az eljárást, hajlandóak a következő intézkedések végrehajtására:
-
az 1980. július 16-i törvény végrehajtási rendeletének egyértelművé tétele,
-
a garancia hiányát kimondó rendelkezés beillesztése az IFP közintézmény követelést tartalmazó szerződéseibe,
-
a garancia hiányát kimondó rendelkezés beillesztése az IFP közintézmény leányvállalatainak finanszírozási szerződéseibe.
5.2.1 AZ 1980. JÚLIUS 16-I TÖRVÉNY VÉGREHAJTÁSI RENDELETÉNEK EGYÉRTELMŰVÉ TÉTELE
(54)
Amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (94)-(96) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok az 1980. július 16-i törvény értelmezésének egyértelművé tételét javasolják, a törvény végrehajtási rendelete 3-1. cikke negyedik bekezdésének módosításával (48). A javasolt módosítás célja a francia hatóságok szerint az, hogy a prefektusra vagy a felügyeleti hatóságra ruházott felügyeleti jogkörök szervezésével összefüggésben eloszlassa a „gondoskodik erről” kifejezés hatályával kapcsolatos kétségeket, és kötelezze e két szervet, hogy forrásokat különítsenek el az önkormányzat vagy az intézmény költségvetésén belül (49). A francia hatóságok szerint ez a javaslat kizárja, hogy felügyeleti jogköre gyakorlása során az állam képviselője állami támogatással vagy állami források juttatásával megnövelhesse az érintett önkormányzat vagy intézmény forrásait.
5.2.2 A GARANCIA HIÁNYÁT KIMONDÓ RENDELKEZÉS BEILLESZTÉSE AZ IFP KÖZINTÉZMÉNY KÖVETELÉST TARTALMAZÓ SZERZŐDÉSEIBE
(55)
Amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (97)-(100) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok vitatják a Bizottság álláspontját (50), amely szerint az állam kizárólag az IFP közintézmény fizetésképtelensége alapján is felelősségre vonható. Ennek ellenére a francia hatóságok az elfogadott kockázatra vonatkozó kivételre alapozott javaslatot tesznek (vö. a Conseil d’ÉtatSille (51) és Meunier (52) ügyben hozott ítéletével) és a postaügyben javasoltakhoz hasonlóan azt javasolják, hogy az IFP közintézmény hitelezői kapjanak hivatalos megerősítést arról, hogy a követelésüket nem biztosítja állami garancia, és hogy fizetésképtelenség esetén az állam nem lesz köteles a vállalkozás helyett pénzügyi felelősséget vállalni a követelés kifizetésére. Ennek megfelelően az esetleges érdekeltek az ügy teljes ismeretében, a feltételeket tudatosan vállalva később nem élhetnek kártérítési igénnyel. A francia hatóságok tehát az IFP közintézménnyel együtt, valamennyi művelet tekintetében kötelezettséget vállalnak arra, hogy minden finanszírozási szerződésben (azaz valamennyi, szerződés hatálya alá eső eszköz esetén) feltüntetik a következő szöveget:
„Az állam a kibocsátott részvényekre/programra/kölcsönre semmiféle garanciát nem vállal, sem közvetlen, sem közvetett módon. Fizetésképtelenség esetén az állam semmilyen pénzügyi felelősséget nem vállal az IFP helyett a követelés kifizetéséért.”
(56)
Amint azt a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (101) preambulumbekezdése kifejti, amely preambulumbekezdésre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok szintén tudomásul vették a Bizottság által az eljárás megindításáról szóló határozat (71) preambulumbekezdésében felvetett kétségeket, ahol a Bizottság jelezte, hogy egyrészről az elfogadott kockázatra vonatkozó kivétel az ítélkezési gyakorlat által létrehozott szabály, amely változhat, és másrészről egy ilyen szabály ütközés esetén érvényteleníthető másodlagos jogi eszközökön alapul, végül pedig, hogy a francia hatóságok javaslata nem foglal magában valamennyi esetet, a követelések ugyanis nem csak pénzügyi, de kereskedelmi vagy egyéb jellegűek is lehetnek.
(57)
Amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (102)-(104) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, miután a francia hatóságok emlékeztettek a Bizottság azon álláspontjával szembeni elvi ellenvetésükre, amely szerint az állam kizárólag az IFP közintézmény fizetésképtelensége alapján is vállalhat felelősséget, a fenti kétségekre válaszul további információkat nyújtottak:
a.
a francia hatóságok szerint a Bizottság első kifogása ahhoz vezetne, hogy még akkor is, ha egy tagállam belső joga nem ír elő ilyen értelmű rendelkezést, pusztán az ítélkezési gyakorlat megváltozásának - azaz a belső jog változásának - kockázata elegendő egy állami támogatás meglétének megalapozásához. A Bizottság nem alapozhat egy lehetséges támogatási intézkedést a jog esetleges megváltozására, amely jelen esetben legalábbis valószínűtlen, tekintettel arra, hogy az elfogadott kockázatra vonatkozó kivétel az ítélkezési gyakorlat által számtalanszor megerősített, soha meg nem cáfolt és kommentárokkal bőven ellátott közjogi alapelv;
b.
ami a második kifogást illeti, a francia hatóságok elismerik, hogy a törvény és a rendelet előnyt élvez a szerződéssel szemben, és egy vitatott kikötés minden esetben érvényteleníthető. Mindazonáltal úgy vélik, hogy ez a kifogás nem hivatkozik magasabb rendű jogszabályszövegre, nem támasztották alá, és ezért súlytalan;
c.
végül, a harmadik kifogás a francia hatóságok szerint azon a puszta feltételezésen alapul, hogy a beszállítók esetlegesen úgy vélik, vagy azt várják, hogy követeléseikre állami garanciát nyújtanak; ez a feltételezés önmagában nem bizonyítja előny meglétét, aminek tényét olyan bizonyítékkal kell alátámasztani, amely igazolja, hogy az IFP közintézmény és leányvállalatai valóban ilyen gazdasági előnyhöz jutottak.
(58)
Ugyanakkor, amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (106) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok jelzik, hogy hajlandóak lennének arra, hogy a garancia hiányának feltüntetésére vonatkozó javaslatukat kiterjesszék valamennyi, követelést tartalmazó szerződésre, és ezáltal kizárják az egyedül az IFP közintézmény fizetésképtelenségére alapozott, objektív állami felelősségvállalás kockázatát.
5.2.3 A GARANCIA HIÁNYÁT KIMONDÓ RENDELKEZÉS BEILLESZTÉSE AZ IFP KÖZINTÉZMÉNY AXENS, BEICIP-FRANLAB ÉS PROSERNAT LEÁNYVÁLLALATAINAK FINANSZÍROZÁSI SZERZŐDÉSEIBE
(59)
Ezenfelül, a javasolt rendszer megvalósítása érdekében a francia hatóságok a La Banque Postale létrehozásakor javasolthoz hasonló további javaslattal élnek a Bizottság felé, amelynek értelmében az IFP közintézmény leányvállalataira (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) vonatkozó hitelfeltételekkel összefüggésben kötelezettséget vállalnak arra, hogy minden finanszírozási szerződésben (azaz valamennyi, szerződés hatálya alá eső eszköz esetén) és valamennyi művelet tekintetében feltüntetik a következő szöveget: „a francia joggal (elsősorban a valamennyi garanciára vonatkozó kifejezett jogszabályi engedélyezés szükségességével) összhangban az állam erre a finanszírozási műveletre semmiféle garanciát nem vállal, sem közvetlen, sem közvetett módon.”
(60)
Amint azt a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (107)-(110) preambulumbekezdése kimondja, amely preambulumbekezdésre a Bizottság kifejezetten utal, a francia hatóságok szerint a fent javasolt két egyértelműsítő intézkedés (amelyek részletesen az (55) és az (59) preambulumbekezdésben olvashatók) lehetővé teszi, hogy az IFP közintézmény és leányvállalatainak hitelezői felvilágosítást kapjanak a jogaikra vonatkozóan, és ezáltal ne lehessen úgy tekinteni - ahogyan azt az eljárás megindításáról szóló határozat (87) preambulumbekezdésében a Bizottság is megfogalmazza -, hogy Franciaország „felelős az IFP közintézmény hitelezői körében a garancia létezése tekintetében kialakult elvárásokért”, és hogy szándékosan tart fenn egy olyan „átláthatatlan jogi helyzetet”, amelynek hatására „az IFP közintézmény előnyhöz jut és igénybe vehet állami forrásokat”.
5.3 A FRANCIA HATÓSÁGOK TOVÁBBI ÉSZREVÉTELEI
(61)
2010. július 16-i és 2010. november 26-i levelükben a francia hatóságok olyan további információkkal szolgáltak, amelyek szerintük az IFP közintézmény javára biztosított állami támogatás hiányát bizonyítják.
(62)
Először is a France Télécom ügyre (53) hivatkozva 2010. július 16-i levelükben hangsúlyozzák, hogy az Európai Unió Bírósága emlékeztetett arra, hogy állami támogatás meglétének megállapításához a Bizottság köteles bizonyítani a tényleges előny tényét. Úgy vélik, hogy a szóban forgó ügyben a Bizottság szerint az IFP közintézmény jogállásából fakadó korlátlan garancia valójában semmiféle gazdasági előnyt nem biztosít az IFP számára. 2010. november 26-i levelükben a francia hatóságok leszögezik, hogy véleményük szerint a bizonyítás terhe a Bizottságra hárul. Ennélfogva emlékeztetnek az Európai Unió ítélkezési gyakorlata által a bizonyítás és az indokolás tekintetében előírt követelményekre, különösen a fent említett France Telecom ügyben hozott törvényszéki, illetve a Krantz-ügyben (54) és újabban a Deutsche Post AG ügyben (55) hozott bírósági ítéletekre. A francia hatóságok úgy gondolják, hogy a Bizottságnak az üggyel kapcsolatos értékelése „inkább feltételezéseken, semmint konkrét elemzésen alapult”.
(63)
A francia hatóságok emellett úgy vélik, hogy a Bizottság feltevése szerint az IFP közintézmény az alábbi három területen juthat előnyökhöz: i. a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolataiban, ii. a beszállítókkal fenntartott kapcsolataiban és iii. olyan ágazaton belüli harmadik személyekkel való kapcsolataiban, amelyek hozzáféréssel rendelkeznek kutatási szolgáltatásokhoz.
(64)
Ami az IFP közintézmény bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolatát illeti, a francia hatóságok szerint az IFP közintézmény ez idáig semmiféle gazdasági előnyre nem tett szert EPIC jogállásából fakadóan. Olyan információkkal szolgálnak a Bizottságnak, amelyek igazolják, hogy i. hosszú távon az IFP közintézménynek a 2005., 2006., és 2007. (56), valamint a 2008. és 2009. évben egyáltalán nem volt tartozása, hogy ii. középtávon az IFP közintézmény kétségtelenül évente tárgyalt a különböző bankokkal hiteltúllépési irányzatokról, de a piacihoz hasonló kamatszintekről egyezett meg, és mindenesetre egyszer sem vette igénybe ezeket a hitelkereteket, és végül iii. rövid távon az IFP közintézmény tartozása a vizsgált időszakban elenyésző összegű vagy nulla volt.
(65)
Ami a beszállítókkal fenntartott kapcsolatokat illeti, a francia hatóságok úgy vélik, hogy az IFP közintézményt mint ajánlatkérőt a 2005. június 6-i 2005-649. sz. rendeletben (57) előírt nyilvánossági és versenyeztetési kötelesség terheli, és ezért semmiféle előnyben nem részesülhet. 2010. november 26-i levelükben a francia hatóságok megismétlik ezt az értékelést, és leszögezik, hogy véleményük szerint az, hogy az IFP közintézmény megrendeléseit az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31-i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (58) megfelelően közbeszerzési eljárás hatálya alá vonják, önmagában elegendő garanciát biztosít a piaci verseny torzulásaival szemben. Franciaország szerint tekintettel arra, hogy az IFP közintézmény az európai uniós jogból fakadó kötelezettségeinek megfelelően megversenyezteti beszállítóit, nem érheti őt az a vád, hogy jogellenes előnyöket élvez, annál is inkább, mivel erre semmilyen konkrét bizonyíték nem utal. A francia hatóságok kiemelik, hogy éppen a közbeszerzés egyszerűsítését célzó törekvés jegyében könnyítették meg az elektronikus beszerzési rendszerekhez való hozzáférést, és a 2004/18/EK irányelv (13) preambulumbekezdése például úgy fogalmaz, hogy „ez a beszerzési módszer lehetővé teszi az ajánlatkérő szerv számára, hogy […] az ajánlatok különlegesen széles választékához jusson hozzá, és széles körű verseny révén biztosítsa az állami pénzeszközök optimális felhasználását.” Ennek alapján a francia hatóságok egy bizottsági jelentésre (59) hivatkoznak, amely megállapítja, hogy mindez a közbeszerzési piacok szabályozási költségeinek csökkentése tekintetében kedvező hatással jár, amely csökkenés az ajánlattevők közötti igazságosabb verseny által biztosított „társadalmi haszon”. Az tehát, hogy a Bizottság ezeket a megtakarításokat az IFP közintézmény EPIC jogállásának „tulajdonítja”, ellentétes az irányelv szellemiségével, amely szerint a közbeszerzési költségek csökkentéséhez vezető jobb verseny megteremtésének legfőbb eszköze a kiválasztási eljárás.
(66)
Végül, az IFP közintézmény ügyfeleivel létesített kapcsolatai tekintetében Franciaország megállapítja, hogy az érintett szerződéses kutatási tevékenységek az IFP közintézmény által egy ügyfél, harmadik személy vagy leányvállalat kérésére egy olyan tárgyban nyújtott szolgáltatásokat foglalják magukban, amely az IFP közintézmény feladatkörébe tartozik, az eredmények tulajdonjogát illetően az IFP közintézmény számára nem bír stratégiai jelentőséggel, bővítheti a közintézménynek az általa vezetett K+F programok lebonyolításával kapcsolatos ismereteit és kompetenciáit, és nem tartozik a leányvállalatok kizárólagos tevékenységi körébe. A francia hatóságok megjegyzik, hogy az ügyfelek részére nyújtott kutatási szolgáltatásokhoz speciális berendezésekre és szakértelemre van szükség.
(67)
E tekintetben Franciaország úgy érvel, hogy még ha EPIC jogállásából fakadóan az IFP közintézmény előnyhöz jutna is gazdasági tevékenységei gyakorlása során, ennek hatása a piacon nem lenne érezhető. Az említett előny többek között nem torzítaná a versenyt és nem érintené a tagállamok közötti kereskedelmet. Az IFP közintézmény jogállásának (2006. júliusi) megváltozása óta eltelt időszak tekintetében a francia hatóságok mindazonáltal elismerik, hogy az IFP közintézmény költségei a teljesítési biztosítékok fizetése alóli mentességnek köszönhetően esetlegesen csökkenhettek, a bankok és biztosítótársaságok által az ilyen szolgáltatásért felszámított díjak szokásos összegét tekintve ugyanakkor ez a könnyítés elhanyagolható. A francia hatóságok ebből megállapítják, hogy e hatás nem tekinthető előnynek, aminek következtében megkérdőjelezhető, hogy az IFP közintézmény részesül-e egyáltalán állami támogatásban.
6 HARMADIK FELEK ÉSZREVÉTELEI ÉS A FRANCIA HATÓSÁGOK MEGJEGYZÉSEI
6.1 A UOP LIMITED TÁRSASÁG ÉSZREVÉTELEI
(68)
2008. november 28-i levelében a UOP Limited társaság elsőként megindokolja, miért kíván közreműködni az eljárásban érdekelt harmadik személyként (60), majd általános észrevételeket fogalmaz meg, és megjegyzi, hogy véleménye szerint az általa „IFP/Axens” névvel illetett jogalany állami támogatásban részesül:
-
a közintézmény és Axens leányvállalata által alkotott „IFP/Axens” csoport a piac megítélése szerint kétségtelenül közintézménynek minősül (5.1.1. pont);
-
az „IFP/Axens” számára biztosított EPIC jogállás lehetővé tette és a jövőben is lehetővé fogja tenni az eljárások és technológiák piacán folyó verseny jelentős torzítását - amely piacon a UOP Limited társaság is tevékenykedik -, mivel a beszállítókkal, tőkebefektetőkkel és ügyfelekkel fenntartott kapcsolatok terén előnyhöz juttatja a vállalatot (5.1.2. pont).
6.1.1 AZ „IFP/AXENS” JOGALANY PIACI MEGÍTÉLÉSE
(69)
A UOP Limited társaság szerint nem támasztható alá a francia hatóságok azon érvelése, miszerint az Axens az IFP többi leányvállalatához hasonlóan önálló gazdasági egységnek minősül. A Bizottság helyesen mutat rá, hogy i. az Axens 100 %-ban az IFP közintézmény tulajdonában van; ii. az IFP közintézmény K+F tevékenységének Axens általi végrehajtása az állam által meghatározott stratégiai prioritásokat tükrözi; iii. az IFP közintézmény felelős munkatársai részt vesznek az Axens irányításában; iv. az Axens kizárólagos szerződést kötött az IFP közintézménnyel, amely döntő fontosságú a leányvállalat gazdasági tevékenységéhez; és v. megállapodás jött létre különösen az első felhasználásról és a személyzet rendelkezésre bocsátásáról.
(70)
Az előző preambulumbekezdésben ismertetetteken túl a UOP Limited társaság hozzáteszi, hogy az IFP és az Axens által a közöttük lévő kapcsolatról sugallt kép és annak piaci megítélése egyaránt meghatározó tényező:
-
Az IFP és az Axens a piac felé „IFP/Axens” néven egyetlen gazdasági egységként képviselteti magát. Az Axens internetes oldalán többek között az áll, hogy „a társaság közel ötven éve a K+F és az ipar területén elért sikerekre épít” (61). Ezenkívül az Axens saját technológiáit népszerűsítő hirdetések az IFP közintézményre hivatkoznak. Mindemellett az Axens és a IFP közintézmény alkalmazottai esetenként közös látogatást tesznek engedélyeseiknél.
-
Az ipari sajtó jó példa arra, hogy a piac egyetlen gazdasági egységként tekint az „IFP/Axens”-ra. A UOP Limited társaság többek között olyan újságcikkrészleteket válogatott össze, amelyek az „IFP/Axens” folyamattechnológiákra vonatkozó licenciák területén végzett tevékenységére utalnak, illetve megemlítik, hogy az IFP közintézmény Axens leányvállalata közreműködésével ilyen licenciákat ad ki. A UOP Limited társaság továbbá példaként olyan újságcikkeket vagy ismertetőket mellékelt, amelyekben az Axens munkatársainak nyilatkozatai arra engednek következtetni, hogy az IFP közintézmény szerint „az ipari részleg és a Procatalyse megfelelő tevékenységeit teljes körűen” az Axens látja el.
6.1.2 AZ EPIC JOGÁLLÁSBÓL FAKADÓ ELŐNYÖK
(71)
A UOP Limited társaság kifejti, az a tény, hogy a beszállítók és az ügyfelek egyaránt úgy tekintenek az Axensra, mint amely tevékenységei finanszírozására korlátlan állami forrásokat vehet igénybe, jelentős piaci előnyhöz juttatja a vállalatot. Noha elvben mindössze a piaci megítélésről van szó, ez a tényező a gazdasági világválsággal összefüggésben nagyobb jelentőséget nyer.
(72)
Ami az ügyfeleket illeti, az „IFP/Axens” vállalat által kínált garanciák különösen fontosak lehetnek egy olyan piacon, ahol az ügyfelek egy adott technológia kiválasztását megelőzően hosszú távú gazdasági megfontolásokat mérlegelnek. Az „aromás vegyületek” példájából kiindulva a UOP Limited társaság kifejti, hogy az ilyen technológiák bevezetését megelőzően az ügyfeleknek a termelési infrastruktúra több évi munkával járó tervezésére és megépítésére irányuló, rendkívül nagy összegű beruházásokat kell jóváhagyniuk. Ezenkívül az ilyen ipari vegyületek sikere az alkalmazott technológiák teljesítményével is összefügg, amelyre vonatkozóan az ügyfelek rendszerint garanciát (62) kérnek az eljárás értékesítőjétől. Abban az esetben, ha a kívánt teljesítményt nem érik el, az ügyfelek késlekedés nélkül felelősségvállalásra bírják a kedvezményezettet, és szigorú helyreállítási kötelezettségek teljesítését követelik. A kedvezményezett hosszú távú fizetőképessége tehát fontos tényező a vevők általi választáskor, nem csak a szerződéses feltételek betartása, hanem a K+F területén kínált lehetőségek, a bevezetett technológia teljesítményének jövőbeni javítására vonatkozó garanciák tekintetében is. A piac által az államtól függő intézménynek tekintett „IFP/Axens” tehát versenytársaival szemben előnyt élvez, mivel a vevőknek nincs különösebb okuk arra, hogy kétségbe vonják a vállalat hosszú távú fennállását.
(73)
Ami a beszállítókat illeti, a UOP Limited társaság úgy véli, hogy versenytársaival szemben az „IFP/Axens” kedvezőbb szerződéses feltételekben részesülhet; ezzel összefüggésben az eljárás megindításáról szóló határozatban is említett, az IFP és az Axens által közösen aláírt szerződésekre hivatkozik.
(74)
A pénzügyi piacok tekintetében a UOP Limited társaság szerint az „IFP/Axens” a tőkepiacokon kedvező feltételekhez és kamatokhoz jut, tekintettel arra, hogy a végső kezes szerepét az állam tölti be. A pénzügyi válsággal összefüggésben továbbá az állam közreműködése és az a biztonság, amelyet a befektetők számára képvisel, forráshiány idején magántőke-befektetéseket vonzhat. A versenytárs vállalkozások nem tudnak hasonló pénzeszközökhöz jutni, vagy erre csak gazdasági szempontból kedvezőtlenebb feltételek mellett van lehetőségük. A UOP Limited társaság szerint a gazdasági és pénzügyi válság hatásai még inkább felerősítették az intézkedés esetleges versenytorzító hatását.
(75)
2009. január 23-i levelében a UOP Limited társaság korábbi, valamint a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozathoz kapcsolódó eljárás keretében továbbított észrevételeire hivatkozik. Úgy véli, hogy ezek az információk megfelelő adatokkal támasztják alá az eljárási licenciák érintett piacán tevékenykedő szerződő partnerek fizetőképességének jelentőségét. A UOP Limited ismét úgy érvel, hogy az „IFP/Axens” ügyfelei azt feltételezik, hogy állami szervezettel állnak üzleti kapcsolatban, amelynek hosszú távú fennmaradását semmilyen kockázat nem fenyegeti. Végül, a UOP Limited társaság felkéri a Bizottságot, hogy vizsgálja meg az Axens és ügyfelei közötti megállapodásokat, mivel meggyőződése, hogy azok nem tartalmaznak az Axens felelősségének korlátozására vonatkozó kikötést.
6.2 A FRANCIA HATÓSÁGOKNAK A UOP LIMITED TÁRSASÁG ÉSZREVÉTELEIVEL KAPCSOLATOS MEGJEGYZÉSEI
(76)
2009. június 22-i levelükben a francia hatóságok úgy fogalmaznak, hogy a UOP Limited társaság észrevételei „téves vagy akár teljesen valótlan állításokon alapulnak, és semmiféleképpen nem hivatkoznak olyan tényre, amely bizonyítaná, hogy az IFP közintézmény vagy az Axens állami támogatásban részesül”.
(77)
A francia hatóságok maradéktalanul cáfolják azon állítás helytállóságát, amely szerint az „IFP/Axens”-t a piac olyan egyetlen állami vállalatnak tekinti, amely ügyfelei, beszállítói és a pénzügyi piacok részéről előnyöket élvez, és visszautasítják azt a kijelentést, hogy az „IFP/Axens” jogalany állami szerv, amelynek hosszú távú fennmaradását semmi sem veszélyezteti.
(78)
A francia hatóságok ezt két érvvel támasztják alá:
-
először is, az „IFP/Axens” jogalany nem korlátlan forrásokkal rendelkező állami szerv; mi több, semmi sem bizonyítja, hogy a piac a vállalatot ilyen szervnek tekinti (6.2.1. pont).
-
másodsorban, az IFP közintézmény EPIC jogállása semmilyen piaci előny nem biztosít az Axens számára (6.2.2. pont).
6.2.1 AZ „IFP/AXENS” NEM KORLÁTLAN FORRÁSOKKAL RENDELKEZŐ ÁLLAMI SZERV
(79)
A francia hatóságok szerint a UOP Limited társaság állításával ellentétben az „IFP/Axens” beszállítói és ügyfelei nem tekintik a vállalatot korlátlan forrásokat élvező „állami szervnek”.
(80)
A francia hatóságok elsőként a Bizottsághoz általuk eljuttatott jogi elemzésre, valamint korábbi észrevételeikre hivatkoznak, amelyek szerintük alátámasztják, hogy az IFP közintézmény EPIC jogállása semmiféle állami garanciát nem biztosít.
(81)
Másodsorban, a francia hatóságok megjegyzik, hogy a UOP Limited társaság „az IFP/Axens javára nyújtott korlátlan állami garanciára vonatkozó állítólagos hiedelemre” hivatkozik, amely a jog szerint nem létezik, és amely önmagában nem elegendő állami támogatás meglétének megalapozásához.
(82)
Harmadsorban, még ha feltételezzük is, hogy az IFP közintézmény állami garanciában részesül - amit a francia hatóságok vitatnak -, téves az az elképzelés, hogy ezt a garanciát automatikusan az IFP közintézmény leányvállalataira is kiterjesztik azon a címen, hogy az IFP és leányvállalatai a versenyjog értelmében egyetlen gazdasági csoportot alkotnak. Franciaország szerint a társasági jog hatálya alá tartozó magánjogi jogi személyként az IFP közintézmény leányvállalatai és különösen az Axens ugyanis nem élvez ilyen garanciát, mivel a leányvállalatok autonómiájának elve ellentétes többek között a UOP Limited által vázolt azon elmélettel, hogy a vállalatcsoporton belül a garanciákat „automatikusan kiterjesztik”. A vállalatcsoport fogalmát - amely a versenyjog szerint értelmezhető - a társasági jog nem ismeri el, ezért a csoporton belül garanciák csak szigorú alaki és anyagi feltételeknek megfelelően adhatók. Így történik ez az IFP közintézmény esetében is, amelynek létesítő okirata 7. cikke értelmében az Igazgatótanács adhat ki ilyen engedélyt. Ezenfelül, a francia hatóságok úgy vélik, hogy a Bizottság már tudomásul vette ezt a szempontot, hiszen elismerte, hogy „a La Banque Postale jogállása (magánjogi jogi személy) önmagában is elegendő a La Banque Postale-t megillető korlátlan garancia meglétének kizárásához (63)”.
6.2.2 AZ IFP KÖZINTÉZMÉNY EPIC JOGÁLLÁSA SEMMILYEN PIACI ELŐNYT NEM BIZTOSÍT AZ AXENS SZÁMÁRA
(83)
A francia hatóságok úgy vélik, hogy a UOP Limited társaság érvelését, amelynek értelmében az „IFP/Axens” a piac megítélése szerint korlátlan forrásokkal rendelkező és az ügyfelek, a beszállítók és a hitelezők vonatkozásában egyaránt előnyöket élvező állami szerv, nem támasztják alá „komoly bizonyítékok”, valamint azt „a tények minden kétséget kizáróan cáfolják”.
(84)
A francia hatóságok bemutatták az Axens jogi és szerződéses kérdésekkel foglalkozó igazgatóságának „Az Axens jogbiztonsági elvei” című szolgálati feljegyzését (64), amely pontosan ismerteti az IFP közintézmény és az Axens közötti kapcsolat jellegét. Erre a kapcsolatra kifejezetten alkalmazandó az az általános szabály, amely szerint az Axens semmilyen indokkal nem kér garanciát az anyavállalattól. A francia hatóságok kifejtették, hogy a garancia hiányának e szabályától nem lehet eltérni. A dokumentum egyébiránt részletesen hivatkozik erre az elvre, az alábbi szavakkal: „Az IFP nem vállal kezességet az Axens tevékenységeiért vagy mulasztásaiért”. A francia hatóságok közölték, hogy ez a szabály minden olyan szerződésre vagy projektre alkalmazandó, amelyet az Axens ügyfeleivel, a beszállítókkal és a pénzügyi piacokon köthet vagy megvalósíthat.
6.2.2.1 Az Axens és ügyfelei közötti kapcsolat
(85)
Franciaország szerint a UOP Limited társaság nem támasztja alá azon érvelését, hogy az állami garancia jelentősen befolyásolja az Axens hosszú távú pénzügyi helyzetét, különösen a licenciaszerződésekben jellemzően előírt szerződéses garanciák és karbantartási kötelezettségek tekintetében (65), és hasonlóképpen nem indokolja, miért „van meggyőződve arról, hogy a Bizottság nem találna az Axens felelősségének korlátozására vonatkozó rendelkezést”.
(86)
A fenti szempontokat illetően a francia hatóságok leszögezték, hogy a (84) preambulumbekezdésben ismertetett szabály (amelynek értelmében a leányvállalat semmilyen garanciaigénnyel nem él az anyavállalat felé) valamennyi olyan garanciára is vonatkozik, amelyről az Axens valamely ügyfelével tárgyal vagy egyezik meg. A francia hatóságok érvelésüket a UOP Limited társaság által észrevételeiben említett „aromás vegyületek” példájával illusztrálták. A francia hatóságok közölték, hogy az Axens saját felelősségét főszabályként a díj összegének egy bizonyos hányadára korlátozza […] (*). Következésképpen a korlátozott garanciavállalás e politikája, amely az Axens jogbiztonsági elveinek egyike, egyértelműen eltér az e területen tevékenykedő többi vállalkozás által alkalmazott eljárástól, amelyek a francia hatóságok szerint szokásosan korlátlan garanciát nyújtanak bizonyos esetekben.
(87)
Végül, a francia hatóságok emlékeztetnek arra, hogy a káresemény esetén alkalmazandó karbantartási/javítási kötelezettségek teljesítéséhez nem vehetők igénybe az IFP közintézmény pénzügyi forrásai:
a.
az Axens mulasztása esetén a felelősségbiztosító által a globális programjának különböző biztosításai ágaiban kínált kapacitás messze meghaladja az Axens által az engedélyeseivel kötött szerződésekben vállalt felelősség felső összeghatárát;
b.
hasonló jelentőséggel bír, hogy - elsősorban alacsony tartozásainak köszönhetően - az Axens forrásai azonnal vagy gyorsan mozgósíthatók;
c.
az IFP közintézmény és az Axens közötti szerződések az IFP közintézmény által az Axens valamely engedélyesének mulasztása esetén vállalt felelősséget kifejezetten és szükségszerűen korlátozzák, mivel ennek összeghatára az IFP közintézmény által felszámított díj összegétől függ;
d.
az Axens felelősségbiztosítója indokolástól függetlenül kifejezetten eláll az IFP közintézménnyel szembeni minden jogorvoslattól.
(88)
A francia hatóságok megállapítják, hogy a UOP Limited társaságnak azon állítólagos előnyökre vonatkozó állításai, amelyeket az Axens az eljárási licenciák piacán szerezhet, érvénytelenek, elsősorban azért, mert az Axens ügyfeleivel szemben a jövőben is folytatja a korlátozott garanciavállalás gyakorlatát.
(89)
2009. szeptember 8-i levelükben a francia hatóságok kifejtették, hogy az ügyfelekkel szembeni felelősségkorlátozásról az IFP közintézmény és az Axens között létrejött és 2001. január 1-jén hatályba lépett keretlicencia-szerződés (66) és terméklicencia-szerződés (67) egyaránt rendelkezik. Ez a két szerződés előírja, hogy amennyiben az Axens bizonyítani tudja, hogy a mulasztásának oka az IFP közintézmény által nyújtott szolgáltatásokra vezethető vissza, utóbbi pénzügyi felelőssége az IFP közintézmény által a panasztétellel végződő értékesítési műveletért (terméklicencia), valamint a panasztételre okot adó allicencia tárgyát képező egységért, illetve a panasztételre okot adó allicencia keretében lebonyolított értékesítési műveletért (keretlicencia) járó arányos díj címén ténylegesen beszedett összegek egy meghatározott százalékára (68) korlátozódik. Más szóval az IFP közintézmény felelőssége soha nem haladhatja meg a beszedett összegek 100 %-át. Ezenfelül a keretlicencia előírja, hogy az Axens maga felel az eljárások műszaki teljesítménye tekintetében az alengedélyeseknek nyújtott pénzügyi garanciákért. Az IFP közintézmény tehát nem tehető felelőssé az Axens által az ügyfeleinek nyújtott műszaki garanciákért.
(90)
Érdemes tisztázni továbbá, hogy az Axens és ügyfelei közötti licenciaszerződések hasonlóképpen előírják, hogy az Axens pénzügyi felelőssége általában a panasz tárgyát képező egységekért fizetett licencdíjak […] (*) %-ára korlátozódik. Az IFP közintézmény felelőssége az Axens felelősségétől teljesen független akkor, amikor kereskedelmi okokból az utóbbi által az ügyfele számára nyújtott garancia meghaladja az IFP közintézmény által az Axensnak biztosított garancia összegét. Ugyanez az elv alkalmazandó valamennyi olyan licenciára, amelyet az IFP közintézmény a leányvállalataitól eltérő harmadik személynek ad.
(91)
Végül, a francia hatóságok hozzátették, hogy az IFP közintézmény elvben korlátozza az ügyfeleivel szemben (leányvállalatai felé vagy csoporton kívül) vállalt felelősségét, ha szolgáltatásait ezek megbízásából nyújtja (tanulmányok, kérésre végzett kutatás, vizsgálatok stb.). Az IFP közintézmény által vállalt felelősség ekkor azt jelenti, hogy az IFP kötelezettséget vállal a megvalósított munkák kijavítására, míg pénzügyi szempontból az elv annyit tesz, hogy a felelősség a ténylegesen beszedett díjak […] (*) %-ára korlátozódik, amely felső határ eseti alapon legfeljebb […] (*) %-ra emelhető. Ily módon, ha az ügyfél úgy ítéli meg, hogy az IFP közintézmény által végzett munka hibás, utóbbi semmilyen esetben nem kötelezhető korlátlanul annak ismételt elvégzésére.
6.2.2.2 Az Axens és beszállítói közötti kapcsolatok, valamint a pénzügyi piacok által kínált finanszírozási feltételek
(92)
A francia hatóságok maradéktalanul cáfolják a UOP Limited társaság azon állításának helytállóságát, amely szerint az Axens rendelkezésére álló korlátlan forrásokra vonatkozó állítólagos hiedelemnek köszönhetően az Axens a beszállítók és a pénzügyi piacok részéről egyaránt kedvező feltételekben részesül. Franciaország szerint a UOP Limited társaság egyetlen bizonyítékkal sem támasztotta alá ezt a kijelentést.
(93)
A francia hatóságok úgy vélik, hogy a (84) preambulumbekezdésben ismertetett szabály, amelynek értelmében a leányvállalat semmilyen garanciaigénnyel nem él az anyavállalat felé, önmagában érvényteleníti a UOP Limited feltételezését.
(94)
Ezenfelül a pénzügyi piacokon az Axens, valamint a Beicip-Franlab és a Prosernat részére kínált hitelfeltételeket illetően a francia hatóságok emlékeztetnek arra, hogy kötelezettséget vállalnak a Bizottság előtt arra, hogy minden finanszírozási szerződésben, valamennyi művelet tekintetében feltüntetik a következő szöveget: „a francia joggal (elsősorban a valamennyi garanciára vonatkozó kifejezett jogszabályi engedélyezés szükségességével) összhangban az állam erre a finanszírozási műveletre semmiféle garanciát nem vállal, sem közvetlen, sem közvetett módon” (69).
7 ÉRTÉKELÉS
7.1 AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (1) BEKEZDÉSE ÉRTELMÉBEN VETT ÁLLAMI TÁMOGATÁS MEGLÉTE
(95)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.”
(96)
A szóban forgó ügyben az állami támogatás meglétének megállapításához elsőként meg kell vizsgálni, hogy az az intézkedés, amelynek révén Franciaország 2006. július 6-án EPIC jogállást biztosított az IFP közintézmény számára, állami forrásokra támaszkodik-e (7.1.1. pont) a gazdasági tevékenységekre vonatkozó korlátlan állami garancia biztosításához (7.1.2. pont). Mihelyt az állami garancia terjedelme és az azzal érintett tevékenységek jellege alapján meghatározható e határozat hatálya (7.1.3. pont), ezt követően meg kell vizsgálni, hogy a szóban forgó intézkedés olyan szelektív előnyt biztosít-e az IFP-csoport számára (7.1.4. pont), amely érintheti a tagállamok közötti kereskedelmet (7.1.5. pont).
7.1.1 ÁLLAMI FORRÁSOK IGÉNYBEVÉTELE KORLÁTLAN GARANCIA FORMÁJÁBAN
(97)
Tekintettel az IFP mint a versenyjog értelmében vett gazdasági csoport sajátos szerkezetére, figyelembe kell venni az IFP közintézmény EPIC jogállásából fakadó korlátlan állami garancia által az IFP-csoport egészére, azaz magára a közintézményre és a leányvállalataira gyakorolt hatásokat, mégpedig két szakaszban eljárva:
-
ami az IFP közintézményt illeti, a korlátlan garancia hatása közvetlenül az EPIC jogállásból fakad: az IFP közintézmény mint közjogi jogi személy nem tartozik a nehéz helyzetben lévő vállalkozások bírósági szanálási és felszámolási eljárására vonatkozó általános jog hatálya alá. E sajátosságra figyelemmel az IFP-csoport anyavállalata a hasonló védelmet nem élvező többi piaci szereplőnél kedvezőbb feltételekkel gyakorolhatja közvetlen gazdasági tevékenységeit (7.1.1.1. pont).
-
ami az IFP-csoport magánjogi leányvállalatai által közvetlenül gyakorolt tevékenységeket illeti, amely vállalatok teljes körűen a csőd esetén alkalmazandó általános jogi előírások hatálya alá tartoznak, a közintézmény és következésképpen az állam közvetlen felelősségre vonása a jelek szerint nem lehetséges. Ennélfogva abban az esetben, ha valamely leányvállalatnál eszközhiány lépne fel, meg kell vizsgálni, hogy az Axens, a Prosernat és a Beicip-Franlab hitelezői kedvezményezettjei lehetnek-e egy olyan közvetett mechanizmusnak, amely az anyavállalat által a leányvállalatai cselekményeiért vállalt felelősségen alapul, és amely egy garanciarendszerrel egyenértékű (7.1.1.2. pont).
7.1.1.1 Az IFP közintézmény részére nyújtott, az EPIC jogállásból fakadó korlátlan állami garancia
(98)
A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban a Bizottság megállapította (70), hogy a La Poste közintézményi jogállásából fakadó sajátosságok (71) és különösen az egyéni követelések visszatérítésére, valamint a La Poste és/vagy a kötelezettségeinek fenntartására vonatkozó garancia létezése azt jelenti, hogy az állam a közintézmény által folytatott gazdasági tevékenységek tekintetében a végső kezes szerepét tölti be.
(99)
A szóban forgó ügyben a Bizottság úgy véli, hogy a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban felsorolt érvek lényegében átültethetők az IFP közintézmény EPIC jogállására, és hogy hitelezői kifizetése és a fizetésképtelenség esetén való fennmaradása tekintetében ez utóbbi intézmény is különleges jogi helyzetet élvez. Ezenfelül a jelenlegi elemzés céljából a Bizottság a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat 4.1. pontjában („Támogatássá minősítés”) részletezett érvekre hivatkozik.
A. Az egyéni követelések visszatérítésére nyújtott garancia
(100)
Mindenekelőtt meg kell vizsgálni a francia hatóságok azon érvelését, amely szerint az EPIC javára nyújtott állami garancia meglétét a jogszabályok vagy az ítélkezési gyakorlat kizárja a), majd igazolni kell, hogy amennyiben az IFP közintézmény fizetésképtelenné válna, hitelezői kedvezőbb eljárásban részesülnének-e, mint az általános jog hatálya alá tartozó vállalkozások hitelezői.
a) A francia hatóságok érveinek elutasítása
(101)
A francia hatóságok által állítottakkal ellentétben a Bizottság azt a következtetést tudja levonni, hogy a francia jog elismeri az implicit garanciák létezését és különösen a közintézményi jogállásból fakadó állami garancia létezését. A Bizottság az alábbi okok miatt elutasítja a francia hatóságok érveit.
(102)
Először is, a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (120) és (121) preambulumbekezdésére, amikor a francia hatóságok azt állítják, hogy sem jogszabályszöveg, sem határozat nem állapítja meg azt az elvet, miszerint az állam kezességet vállalna az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények tartozásaiért. A Bizottság szerint éppen ellenkezőleg, még ha igaz is, hogy nem létezik olyan jogszabályszöveg vagy határozat, amely megerősítené vagy kizárná az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények javára nyújtott explicit állami garanciát, mindez nem zárja ki az implicit garancia meglétét.
(103)
Másodszor, a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (122)-(124) preambulumbekezdésére, amikor a francia hatóságok úgy vélekednek, hogy a garancia hiányát az ítélkezési gyakorlat, többek között a Société de l'hôtel d'Albe (72) és a Campoloro (73) ügyben hozott ítélet igazolja. Az első ügyet illetően, amint azt a postaügyben a Bizottság szakértője is hangsúlyozta, a Société de l'hôtel d'Albe ítélet nem a garancia felmerülésének konkrét esetére vonatkozik (74). Ami a második ügyet illeti (75), a Bizottság úgy véli, hogy az - épp ellenkezőleg - azt mutatja be, hogy a közintézmények tartozásainak visszafizettetésére irányuló eljárás végrehajtása során az állami felelősségvállalási rendszer tartalmazza egy garanciamechanizmus minden sajátosságát.
(104)
Harmadszor, a Bizottság úgy véli, hogy nem támasztható alá a francia hatóságok által a postaügyben ismertetett azon érv, amely szerint az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények által a költségvetésről szóló organikus törvény 2005. január 1-jei hatálybalépése óta szerződésben vállalt tartozások nem részesülhetnek implicit garanciában:
a.
A Bizottság hangsúlyozza, hogy az IFP közintézmény jogállásának megváltoztatására 2006. július 7-én, azaz a költségvetésről szóló organikus törvény hatálybalépését követően került sor. Ilyen körülmények között nem szükséges megvizsgálni a francia hatóságok szakértője által a postaügyben előterjesztett, a 2005. január 1-je előtt szerződésben vállalt esetleges tartozásokkal kapcsolatos érveket, annak ellenére sem, hogy a francia hatóságok észrevételeikben erre a megfelelő változtatásokkal utalnak. Az IFP közintézmény által 2005. január 1-je előtt szerződésben vállalt tartozásokat ugyanis a szakmai érdekek kezeléséről szóló, 1943. november 17-i 43-612. sz. törvény értelmében egy szakmai intézmény (tehát magánjogi jogi személy) vállalta, ezért azokra az aláírás időpontjában (76) nem vonatkozhatott az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények jogállásából fakadó korlátlan garancia.
b.
A Bizottság mindezzel együtt megjegyzi, amint arra szakértője a postaügyben korábban rámutatott, és amint azt a Bizottság a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (130) preambulumbekezdésében már ismertette, amely preambulumbekezdésre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, hogy az állami garanciák költségvetési törvénybe iktatására vonatkozó kötelezettség hiánya az említett garanciák „odaítélésére” korlátozódik; hogy ennélfogva a garancia odaítélésének ténye azokra az esetekre vonatkozik, amelyekben az állam - szándékának határozott kinyilatkoztatásával - úgy dönt, hogy a garanciát ad egy testület vagy művelet tekintetében; hogy a garanciák költségvetési törvénybe iktatására vonatkozó kötelezettség hatálya tehát nem terjed ki a jogállásból vagy ítélkezési gyakorlat szerinti kötelezettségből fakadó, jellemzően implicit és automatikus jellegű garanciákra; és hogy ez a második kategória nem állami határozattól, hanem attól függ, hogy az állam egy korábban létező jogi keretbe helyezkedik-e, amelynek a garancia csak joghatása (77).
c.
A Bizottság a fentiek alapján arra a következtetésre jut - mint tette azt a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (131) preambulumbekezdésében is, amelyre a megfelelő változtatásokkal utal-, hogy a francia hatóságoknak a költségvetésről szóló organikus törvényre alapozott érve nem meggyőző, mivel az IFP közintézmény számára annak jogállásából fakadóan nyújtott állami garancia költségvetési törvénybe iktatása hiányának ténye nem zárja ki implicit garancia létezését; hogy a Bizottságot mindenesetre nem köti sem az, hogy a francia jog az intézkedést garanciának minősíti, sem az, hogy a költségvetésről szóló organikus törvény hatálya alá tartozó garanciáról van-e szó; hogy csak ezen intézkedés európai uniós jog szerinti minősítése fontos; és hogy ez utóbbi jog az implicit garancia létezését akkor ismeri el, ha valamely tagállam jogilag köteles visszatéríteni egy másik személy követelését annak nemfizetése esetén (78).
(105)
Negyedszer, a Bizottság elutasítja a francia hatóságok azon érvelését, amely szerint ha az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények állami garanciában részesülnek, minden ilyen jellegű új közintézmény (akár a jogállás megváltoztatása révén történő) létrehozása szükségessé tenné az ezen átalakulást megelőzően keletkezett hitelezői jogok védelmét célzó garanciavállalási intézkedések bevezetését, illetve azt a cáfolatot (modus tollens), amelynek értelmében, mivel ilyen mechanizmus eddig még nem lépett életbe (79), az IFP közintézmény semmiféle garanciát nem élvez:
a.
Amint azt a Bizottság szakértője a postaügyben jelezte, illetve összhangban a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (133) preambulumbekezdésében említettekkel, amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, hogy egy ilyen állítás a tulajdonjog alkotmányos védelmének nagyon tág értelmezését jelentené.
b.
A Bizottság leszögezi, mint tette azt a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (134) preambulumbekezdésében is, amelyre a megfelelő változtatásokkal utal, hogy a tulajdonjog nem követeli meg, hogy egyedi intézkedéssel kelljen biztosítani a hitelezők jogait az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény bírósági szanálási és felszámolási eljárás hatálya alá tartozó társasággá történő átalakításakor, és hogy az ilyen intézkedések hiánya nem valamely implicit garancia nemlétezésére utal.
c.
A Bizottság a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (135) és (136) preambulumbekezdésében is kifejtettekkel összhangban hozzáteszi, amely preambulumbekezdésekre a megfelelő változtatásokkal utal, az a tény, hogy a francia hatóságok a La Poste ipari és kereskedelmi jellegű közintézménnyé történő 1990. évi átalakításakor explicit garancia nyújtásáról döntöttek a javára (80), nem bizonyítja, hogy korábban nem létezett a javára szóló implicit garancia.
(106)
Utoljára, ami a Labetoulle úr francia hatóságok által idézett cikkét (81), valamint a Campoloro-ügyről (82) készített elemzést illeti, a Bizottság az e határozat állami felelősségvállalásról szóló részére, valamint a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat 4.1.1. A. b) pontjának 3. alpontjára utal.
(107)
A francia hatóságok által előterjesztettekkel ellentétben - szerintük a jogszabályszövegek kizárják ilyen garancia létezését - a Bizottság megjegyzi, hogy a közintézményi jogálláshoz kapcsolódó implicit garancia létezését a Conseil d’État által a Crédit Lyonnais ügyben 1995-ben készített feljegyzés erősíti meg, amely az implicit állami garancia létezését kizárólag a szervezet közintézményi jellegére alapozza (83).
(108)
Amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (142)-(145) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság nem ért egyet a francia hatóságok azon értelmezésével, amely szerint a Conseil d’État e véleménye nem alkalmazható az IFP közintézményre. Különösen hangsúlyozza, hogy ez a vélemény nem említi a közintézmény feladatát, illetve azt sem, hogy a közintézmény rendelkezik-e állami könyvelővel. A francia hatóságok ezenfelül nem adnak magyarázatot arra, hogy ez a vélemény miért csak az állami könyvelővel rendelkező közintézményekre alkalmazandó. A Bizottság egyebekben elutasítja a francia hatóságok azon érveit, amelyek szerint a vélemény azért nem alkalmazandó, mert az a költségvetésről szóló organikus törvénynél korábbi és ellentétes a Conseil d’État későbbi ítélkezési gyakorlatával, mivel a Bizottság a fenti (104) preambulumbekezdésben, valamint a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban emlékeztetett arra, hogy a költségvetésről szóló organikus törvény nem akadályozza az IFP közintézmény javára nyújtott implicit állami garancia meglétét.
(109)
Végül, amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (146) és (147) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság felhívja a figyelmet a gazdasági, pénzügy- és ipari miniszter 2003. július 22-i, „Az állam által nyújtott implicit vagy explicit garanciára vonatkozó eszközök összesítése” tárgyú feljegyzésére, amely megerősíti „az állam számára pénzügyi következményeket keletkeztető és tartalmazó” közigazgatási vagy jogalkotási aktusból fakadó implicit garanciák létezését. Ez a feljegyzés bebizonyítja, hogy az állami garancia nagyon eltérő jellegű jogi aktusokból fakadhat (84), és emlékeztet arra, hogy egy közintézmény létrehozása az adott intézmény hitelezői javára nyújtott implicit állami garanciával járhat (85).
b) Az IFP közintézmény hitelezőjét biztosítják követelésének visszafizetéséről
(110)
A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat 4.1.1. A. b) pontjában taglaltakhoz hasonlóan, amely pontra a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság a következőkben be kívánja mutatni, hogy az IFP közintézmény fizetésképtelensége esetén az érintett hitelezők kedvezőbb helyzetbe kerülnének, mint a kereskedelmi jog hatálya alá tartozó vállalkozások hitelezői.
(111)
Először is, valamely magánjogi szervezet követelésének kiegyenlítését gátló hagyományos korlátozások közintézmények esetében nem állnak fenn. A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (150)-(154) preambulumbekezdésében részletesebben ismertetett tények alapján, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság e tekintetben az alábbi következtetéseket vonja le:
-
a kereskedelmi jog hatálya alá tartozó vállalkozások hitelezőivel ellentétben az IFP közintézmény hitelezőinek nem áll fenn olyan kockázata, hogy követelésük bírósági felszámolási eljárás lezárásakor teljes egészében vagy részben megszűnik (mivel az IFP közintézmény nem tartozik a nehéz helyzetben lévő vállalkozások bírósági szanálási és felszámolási eljárására vonatkozó általános jog hatálya alá);
-
az IFP közintézmény jogi személyisége nem jelent akadályt az állami garancia előtt;
-
az állam IFP közintézménnyel szembeni felelősségének kifejezett korlátozása hiányában utóbbi hitelezői jogosan hagyatkozhatnak arra az alapelvre, amely szerint az állam viseli az IFP közintézmény tartozásait, annak ellenére, hogy a közintézmény jogi személyiséggel rendelkezik.
(112)
Másodszor, a bírósági határozat útján elmarasztalt közintézmények tartozásainak visszafizettetése esetében az 1980. július 16-i törvénnyel (és különböző végrehajtási jogszabályszövegekkel (86) létrehozott eljárás a (113)-(117) preambulumbekezdésben kifejtett okok miatt az IFP közintézmény hitelezőit az általános jog szerinti bírósági eljárásoknál kedvezőbb bánásmódban részesíti, amennyiben egyetlen esetben sem vezet a hitelezők IFP közintézménnyel szembeni követeléseinek megszűnéséhez.
(113)
A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (157)-(161) preambulumbekezdésében ismertetett elemzéssel összhangban, amelyre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság elsőként megjegyzi, hogy az 1980. évi törvény (87) és végrehajtási szabályai (88) kimondják, hogy a közintézmények tartozásainak visszafizettetése tekintetében az állam az illetékes hatóság, és utóbbi számára jelentős előjogokat biztosítanak: a hivatalból történő utalványozást és az elegendő forrás előteremtését.
(114)
A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (162)-(168) preambulumbekezdésében kifejtett megfontolásokhoz hasonlóan, amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, hogy az 1980. július 16-i törvény és végrehajtási jogszabályai által meghatározott egyedi eljárás mindössze a követelések visszafizettetésére irányuló, nem pedig felszámolási eljárás, és alkalmazásának végén a követelés nem szűnik meg, míg az általános jog szerinti felszámolási eljárás lezárásakor az eszközhiány miatt korlátozó intézkedés nélkül kihirdetett, eljárást lezáró ítélet a hitelezők számára megtiltja az eljárás továbbvitelét. A Bizottság hasonlóképpen megjegyzi, hogy az 1980. évi törvény és végrehajtási jogszabályai - azáltal, hogy rendelkeznek az utalványozás időbeli halasztásáról, és egyszer sem irányozzák elő a fizetésképtelenségi helyzetet - hagyják, hogy a hitelezők azt feltételezzék, hogy léteznek vagy mindig is létezni fognak a közjogi jogi személlyel szemben fennálló követelésük rendezéséhez szükséges források. E két tényezőből az következik, hogy a likviditási hiány helyzetét adott esetben az állam fedezi, vagy az, hogy az csak ideiglenes. Ezzel szemben semmiféle felszámolási eljárás sem írja elő harmadik személy számára azt a lehetőséget, hogy felelőssé válhat a fizetésképtelen személy tartozásaiért, kivéve természetesen, ha kezesről van szó.
(115)
A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (170)-(180) preambulumbekezdésében ismertetett elemzéssel összhangban, amelyre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, hogy a francia jogszabályok engedélyezik az állam számára, sőt arra ösztönzik az államot, hogy a likviditási hiány eseteiben hagyja jóvá a közintézményeknek - lehetőleg klasszikus banki kölcsönök formájában - nyújtott költségvetési juttatásokat, amely juttatások az 1980. július 16-i törvény által említett „pótlólagos forrásokat” képezhetik. A Bizottság szerint továbbá ezeket a jogszabályokat ismerik a hitelezők, akik tehát megalapozottan vélik úgy, hogy a felügyeleti hatóság meg tudja találni a követelésük rendezéséhez szükséges forrásokat. Ennélfogva a Bizottság úgy ítéli meg, hogy annak a feltételezésnek a valószínűsége, amely szerint a hitelező nem tud érvényt szerezni követelése kiegyenlítésének az 1980. július 16-i törvény eljárásainak alkalmazásával, csekély.
(116)
Ugyanakkor a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatában a La Poste-ra vonatkozóan megfogalmazott következtetéseivel ellentétben a Bizottság rámutat, hogy a szóban forgó ügyben az IFP közintézmény igen jelentős összegű mobilizálható saját forrással rendelkezik, mivel - amint azt a francia hatóságok a (44) preambulumbekezdésben kifejtették - az intézmény rendelkezésre álló forrásai és befektetései (150,3 millió EUR) 2007 végén hitelei és pénzügyi tartozásai összegének (25,2 millió EUR) közel ötszörösét tették ki. A Bizottság tehát elismeri, hogy jelenlegi pénzügyi helyzetében, legalábbis a közeljövőben valószínűtlennek tűnik, hogy az IFP közintézmény sajátforráshiány miatt ne tudja kiegyenlíteni tartozásait, és állami beavatkozásra legyen szükség.
(117)
Noha az IFP közintézménynél pillanatnyilag kevéssé valószínű ilyen eszközhiányos állapot kialakulása, hosszabb távon ez elképzelhető. Ennek fényében a javak átruházásával történő forrásmobilizálás lehetetlensége növelné a többi garanciamechanizmus (előlegek, állami felelősség keresése stb.) igénybevételét. Ezenkívül, egy a javak védelmére vonatkozó rendszer jogalkotó általi törvénybe iktatására hivatkozni lehet az államnak az IFP közintézmény esetleges nemfizetése esetén felmerülő objektív felelősségét érintő peres ügyben (89). Ezzel összefüggésben a Bizottság tudomásul veszi a francia hatóságok érvelését (90), amely szerint, amennyiben az állam úgy ítéli meg, hogy egy közintézmény valamely eszköze „nélkülözhetetlen” egy közfeladat ellátásához és ezért ellenzi annak átruházását, az nem kötelezi az államot arra, hogy garanciamechanizmus keretében kártérítést nyújtson. A Bizottság mindazonáltal megjegyzi, hogy a francia hatóságok elismerték (még ha vitatják is, hogy ebből az IFP közintézmény előnyre tesz szert), hogy az 1980. július 16-i törvénnyel létrehozott eljárás végrehajtása során a közszolgáltatás folyamatosságának követelménye kötelező az állam képviselőjére nézve. (91). A Bizottság továbbá úgy véli, az állami hatóság azon döntése, hogy a közszolgáltatás folyamatosságának fenntartása címén bizonyos eszközöket nem ruház át, a közteher-viselési egyenlőség felbomlása miatt alapot teremthet az állam objektív felelősségvállalásához.
(118)
Harmadszor, a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (185)-(226) preambulumbekezdésében már ismertetett okok miatt, amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, hogy azon csekély valószínűségű feltevés mellett, hogy az 1980. július 16-i törvény által megállapított eljárás nem tenné lehetővé a hitelező kifizetését, az utóbbi számára fennmaradó, az állam felelősségre vonásával járó jogorvoslati lehetőségek egy garanciamechanizmus sajátosságait hordozzák.
(119)
Noha a francia hatóságok szerint az állam elvileg nem vállalhat felelősséget, akár vétkességen alapuló, akár objektív felelősségről van szó (92), mindazonáltal elismerik, hogy abban az esetben, ha az 1980. évi törvény által megállapított eljárás végrehajtása során az állam képviselőjére nézve kötelező a közszolgáltatás folyamatosságára vonatkozó követelmény, a bíró elrendelheti a hitelező kártalanítását. Ebben az esetben azonban a francia hatóságok úgy vélik, hogy a hitelező semmilyen előnyt nem élvez, mivel ugyanolyan kártérítésben részesül, mint amilyenre az általános jog alkalmazása szerint is jogosult lenne. Ezzel kapcsolatban a Bizottság rámutat az 1980. évi törvénnyel létrehozott különleges jog néhány sajátosságára: az általános jog szerinti bírósági felszámolás keretében a hitelezők (elsősorban a kötelezvénnyel nem rendelkezők) általában nem szerzik vissza összes tartozásukat, és a felszámolás alatt álló vállalkozás tartozásait legtöbbször nem fizeti ki harmadik személy.
(120)
A francia hatóságok vitatják azt is, hogy a felelősségvállalás révén a hitelezők számára biztosított kártérítési lehetőségek garanciához hasonlíthatók A Bizottság ezzel szemben úgy ítéli meg, hogy az állam (vétkességen alapuló vagy objektív) felelősségvállalása az 1980. július 16-i törvényben említett közjogi személyek tartozásainak visszafizettetésére irányuló eljárás végrehajtása során az európai uniós jog alkalmazásában garanciamechanizmussal egyenértékű, mivel olyan módon biztosítja a hitelezőket a követelésük kifizetéséről, hogy az IFP közintézmény nemteljesítése esetén az államot kötelezi annak megtérítésére. Ezenfelül az Emberi Jogok Európai Bíróságának (a továbbiakban: EJEB) ítélkezési gyakorlata a Société de gestion du port de Campoloro és Société fermière de Campoloro kontra Franciaország (93) ügyben (a továbbiakban: a Campoloro-ügy) jellemzően elismeri az automatikus garancia létezését.
(121)
Végül, a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (181)-(184) preambulumbekezdésében szereplő magyarázathoz hasonlóan, amelyre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, hogy a francia hatóságok azon javaslata, amelynek célja az 1980. évi törvény végrehajtási rendeletének pontosítása, nem elegendő annak kizárásához, hogy a források elkülönítésére állami források juttatásával kerüljön sor.
a.
A francia hatóságok a következőképpen tettek javaslatot az 1980. évi törvény végrehajtási rendeletének módosítására: „Amennyiben a felszólító levél e határidők lejártakor hatástalan maradt, az állam képviselője vagy a felügyelettel megbízott hatóság bejegyzi a kiadást a nem fizető önkormányzat vagy közintézmény költségvetésébe. Adott esetben elkülöníti az önkormányzat vagy az intézmény költségvetésén belüli szükséges forrásokat, vagy más kiadásokhoz rendelt és még szabadon felhasználható előirányzatok csökkentésével, vagy pedig a források növelésével” (a módosítások ki vannak emelve).
b.
Mindazonáltal a Bizottság - az eljárást megindító határozat (67) preambulumbekezdésében foglaltakhoz hasonlóan - rámutat arra, hogy a jogszabályszövegek jelenlegi, illetve a francia hatóságok javaslata szerinti módosított változatukban sem zárják ki, hogy a források elkülönítésére sor kerülhet a források állami támogatással vagy állami források juttatásával lehetővé tett megnövelésének köszönhetően.
(122)
A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (204)-(211) preambulumbekezdésében kifejtett okok miatt, amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az EJEB Campoloro-ügyben hozott, fent hivatkozott határozata azt bizonyítja, hogy a francia állam felelősségvállalása ebben az esetben az állami hatóságok kötelezettségeire nyújtott implicit garanciaként működik, és semmiféle kárral összefüggő feltételhez nem kapcsolódik.
a.
A Bizottság konkrétabban megjegyzi, hogy az EJEB elutasította a francia hatóságok azon érveit (94), amelyek egyrészt az államnak felróható kiváltó tény hiányára, másrészt pedig a jogi személyiséggel rendelkező állami hatóságokkal szembeni állami garancia hiányára próbáltak hivatkozni, és fenntartotta a felperesek ellentétes érvelését (95).
b.
A Bizottság megállapítja, hogy az EJEB végül az Emberi Jogok Európai Egyezménye (a továbbiakban: az egyezmény) 6. cikke (1) bekezdésének megsértését állapította meg, mégpedig a következő indokkal: „Ezeket az ítéleteket tehát indokolt végrehajtani, a Bíróság ugyanis emlékeztet arra, hogy egy állami hatóság nem hozhatja fel ürügyként a forráshiányt bírósági határozaton alapuló tartozás kiegyenlítésének elmulasztására […].” Ezenkívül az EJEB az említett egyezmény első jegyzőkönyve 1. cikkének megsértését állapította meg, mivel, tekintettel arra, hogy a felperesek az őket megillető összegek folyósítása elmulasztásának tényéből kifolyólag különleges és túlzott terhet viseltek, ez a tulajdonjogukba való beavatkozásnak minősül (96). A fentiek tükrében az EJEB az államra hárította az adós települési önkormányzatok összes tartozását (97).
c.
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy ebből az ítélkezési gyakorlatból három fontos tény következik:
-
arra is figyelemmel, hogy a felperesek javára követelésüket elismerő határozat születik, az állam felelősségvállalása implicit garanciaként (98) működik, amennyiben egyrészről a francia államot a közjogi személy összes tartozásának kifizetésére ítélik (99), és másrészről egyáltalán nem különítették el, hogy mi tartozhatott az adós önkormányzat fizetésképtelenségi helyzetéhez és mi az államnak felróható esetleges mulasztásokhoz (mivel az EJEB egyetlen ponton sem keresett az államnak felróható kiváltó okot, és következetesen kizárólag az adós fizetésképtelenségét vette alapul);
-
ez a felelősség azoknak az állami hatóságoknak a tartozásaira terjed ki, amelyek azonban jogi személyiséggel rendelkeznek. A jogi személyiség és a saját vagyon létezésére a francia kormány kifejezetten hivatkozott a francia állam felelősségvállalásának kifogásolásához, az EJEB azonban ezt az érvet kizárta;
-
az állami garancia hatálya az államtól függő hatóságokra terjed ki. A garancia tehát eredendően az adós közjogi jogállásához kapcsolódik.
d.
Mindemellett a Bizottság megállapítja, hogy az EJEB által a Campoloro-ügyben figyelembe vett megoldás nem egyedülálló, hanem épp ellenkezőleg az ítélkezési gyakorlat határozottan megszilárdult tendenciájához tartozik, amit többek között az Artico kontra Olaszország (100) és a Bourdov kontra Oroszország (101) ügyekben hozott ítéletek is példáznak.
(123)
A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (212)-(220) preambulumbekezdésében ismertetett okok miatt, amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, hogy a francia hatóságok által megfogalmazott észrevételek nem érvénytelenítik a fenti bizonyítást. A fentiek következtében, a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (222) preambulumbekezdésében a postaüggyel kapcsolatban levont, illetve az eljárás megindításáról szóló határozatban szereplő következtetéssel összhangban a Bizottság a fentiekből megállapítja, hogy a francia jog jelenlegi állása szerint az IFP közintézmény azon hitelezője, amely az 1980. július 16-i törvénnyel létrehozott eljárások alkalmazásával nem tudott érvényt szerezni követelése kiegyenlítésének, teljes egészében megkaphatja a ki nem fizetett követelésnek megfelelő összegeket, ha az állam végső felelősségére hivatkozik, ellentétben az általános jog hatálya alá tartozó felszámolási eljárás keretében bekövetkező esettel, amelyben a hitelező kifizetését a rendelkezésre álló eszközök értéke korlátozza. A fentiek alapján a Bizottság úgy véli, hogy az állam felelősségvállalása garanciának minősül, amelyet egyetlen francia jogszabály sem korlátoz, és amely eredendően az adós szervezet közjogi jogállásához kapcsolódik.
(124)
Másfelől, a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (223)-(226) preambulumbekezdésében már ismertetett okok miatt, amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság tudomásul veszi azt a francia javaslatot, hogy az IFP közintézmény valamennyi követelést tartalmazó szerződésébe iktassanak be egy záradékot, amely korlátozná az államnak kizárólag az IFP közintézmény fizetésképtelenségére alapozott, objektív felelősségvállalásából eredő kockázatot. A Bizottság mindazonáltal úgy véli, hogy egy ilyen jogi keret törékeny lenne, és kétségek öveznék annak tartósságát, mivel az elfogadott kockázatra vonatkozó kivétel a bármikor megváltoztatható ítélkezési gyakorlat által megállapított szabály. A Bizottság ugyanakkor úgy ítéli meg, hogy a javaslat önmagában nem elegendő, mivel nem fed le minden esetet: nem teszi lehetővé annak kizárását, hogy az állami felelősségvállalás valamennyi kötelezettségi formára vonatkozzon (különösen a szerződésen kívüli és büntetőjogi kötelezettségekre). Másfelől nem lehetséges szerződésben rendelkezni arról, hogy az állam ne feleljen az IFP közintézmény saját adósaival szembeni tartozásaiért, amennyiben utóbbi különböző jogi mechanizmusok útján, többek között olyan másik jogalany beolvadása esetén (102) tartozhat egy harmadik személynek, amely felé az IFP közintézményhez nem köthető harmadik személyek követeléssel élnek. Végül, ami a harmadik személyek egyéni követeléseit illeti, a Bizottság véleménye szerint csak egy olyan általános hatályú - minden helyzetre és minden harmadik személyre alkalmazandó - jogszabály „szüntethetné meg” a korlátlan garanciát, amely kimondja, hogy az állam nem az IFP közintézmény kezese. Ezenfelül, abban az esetben, ha a francia javaslatok lehetetlenné tennék az IFP közintézmény hitelezőinek, hogy követeléseik kifizetéséért az állam vállaljon felelősséget (amely eset a Bizottság szerint nem igazolt), ezek a javaslatok nem teszik lehetővé annak egyértelmű megállapítását, hogy mi történne az IFP közintézmény fizetésképtelensége esetén (103).
(125)
Negyedszer, még abban az esetben is, ha nem szerez érvényt követelése teljesítésének, a közintézmény hitelezője joghatásokat válthatna ki - a követelés létrejöttekor beálló - azon jogos tévedésére hivatkozva, miszerint a követelést mindig kiegyenlítik.
(126)
A C 56/2007. számú ügyben hozott fenti határozat (227), (228) (1-3 albekezdés) és (229) preambulumbekezdésében már ismertetett okok miatt, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, a látszat elmélete (104) értelmében megerősíthető, hogy az IFP közintézmény hitelezői - több egybevágó bizonyíték alapján - megalapozottan vélnék úgy, hogy létezik ilyen garancia (még akkor is, ha feltételezzük - mint ahogy nincs így -, hogy az IFP közintézmény EPIC jogállása a francia jogban nem biztosít számára korlátlan állami garanciát). A látszat elmélete szempontjából releváns főbb tényezők egyrészről abból erednek, hogy különböző jogszabályszövegek (az 1980. július 16-i törvény és annak végrehajtási rendelkezései), illetve hivatalos dokumentumok (költségvetési dokumentumok) lehetővé teszik a hitelező számára annak vélelmezését, hogy likviditási hiány esetén az állam átvállalná az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények tartozásait vagy vállalná azok felelősségét, és másrészről abból, hogy a francia hatóságok mulasztása miatt a Campoloro-ügy lezárásakor, valamint a Bizottság által az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények jogállására vonatkozóan indított első eljárások lezárásakor fennálló jogi helyzet tisztázatlansága ugyancsak fokozza a hitelezők azzal kapcsolatos bizonyosságát, hogy létezik ilyen garancia; végül, az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény fizetésképtelenségi helyzetének következményeire vonatkozó egyértelmű tájékoztatás hiánya szintén ebbe az irányba mutat.
(127)
A szóban forgó ügyben a Bizottság hozzá kívánja tenni, hogy 2006. július 7. előtt az IFP közintézmény esetleges hitelezői a szakmai érdekek kezeléséről szóló, 1943. november 17-i 43-612. sz. törvény értelmében vett szakmai intézménnyel, azaz egy magánjogi jogi személlyel álltak szerződéses viszonyban, amelyről nem volt okuk azt feltételezni, hogy bármiféle állami garanciában részesül. Ennélfogva a látszat elmélete adott esetben csak az IFP közintézmény jogállásának megváltozását követően keletkezett követelésekre vonatkoztatható.
(128)
Szakértőjének a postaügyben levont következtetései alapján a Bizottság a 2006. július 7. után keletkezett követeléseket illetően azt a következtetést vonja le, hogy még ha a francia hatóságok által védelmezett feltevés szerint valamely hitelező tévesen is vélte úgy, hogy az állam köteles garantálni a közintézmények és különösen az IFP közintézmény tartozásait, tévedése - a fent hivatkozott tényezőkre tekintettel - jogos lenne, a jog pedig joghatásokat köthetne ahhoz. Ha a hitelezőnek kivételesen nem sikerülne kiegyenlíttetnie követelését, mégis bizonyos lenne afelől, hogy az egyáltalán nem szűnhet meg.
B. Az IFP közintézmény és/vagy a kötelezettségei fenntartására nyújtott garancia
(129)
A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (230)-(250) preambulumbekezdésében már ismertetett okok miatt, amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, hogy még ha - ésszerű határidőn belül, és az előző pontban ismertetett eljárások alkalmazását követően - a hitelezőnek nem is sikerülne kiegyenlíttetnie követelését, továbbra is bizonyos maradhatna afelől, hogy az nem fog megszűnni, szemben a felszámolás alá vont magánjogi jogi személyek hitelezőivel, akik semmilyen biztosítékot nem kapnak követeléseik rendezésére.
(130)
A Bizottság hangsúlyozza, hogy az állam szándékosan nem szüntethet meg és nem számolhat fel közintézményt olyan módon, hogy megszűnjenek annak jogai és kötelezettségei: az állami hatóság határozatával megállapított megszűnés esetén - bár erről egyetlen jogszabályszöveg sem rendelkezik kifejezetten - a közigazgatási jog gyakorlata és bizonyos alapelvei azt bizonyítják, hogy a megszűnő közintézmények jogait és kötelezettségeit mindig átveszi egy másik jogalany vagy annak hiányában az állam. Más szóval a közintézmények tartozásait mindig másik jogi személyre ruházzák át, amely azokat nem utasíthatja el, ennélfogva minden egyes hitelező bizonyos afelől, hogy egy másik szervezettel szemben hivatkozhat a követeléséből fakadó jogára, és hogy a követelése következésképpen nem szűnik meg.
(131)
A Bizottság a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (233)-(250) preambulumbekezdésében szereplő elemzés részleteire hivatkozik, amelynek alapja a Bizottság szakértője által a közintézményeket érintő szervezeti változásokról a postaügy során készített tanulmány, és amely a közintézmények megszűnésének három okát különbözteti meg (105): 1) a közintézmények megbízatása lejáratának esetét 2), a közintézményeknek a feladatuk megszűnése miatti megszűnését 3), valamint a leggyakrabban előforduló esetet, a jogok és a kötelezettségek szükségszerű átruházásával járó feladatátruházást.
a.
E szakmai ismeretek alapján elsősorban megállapítható, hogy bár nem létezik a közintézmények megszűnését rendező általános jogi szabályozás, a gyakorlat azt bizonyítja, hogy a jogszabályszöveg mindig elrendezi a megszűnő intézmény jogainak és kötelezettségeinek átruházását, amelyek vagy az államra, vagy a feladatát átvevő jogalanyra szállnak (106).
b.
Másodszor, általában a „jogokat és kötelezettségeket” (kötelezettségek alatt egyértelműen a tartozásokat értve), ritkábban a „vagyont (107)” (a tartozásokat is magában foglaló megfogalmazás) ruházzák át. A közintézmény tiszta és egyszerű megszűnésére talált egyetlen példa mindenesetre maguknak a „tartozásoknak” egy másik közjogi személyre történő átruházását is magában foglalta (108).
c.
Harmadszor, a gyakorlatban az intézmény jogait és kötelezettségeit még a feladat megszűnése esetén is egy másik szerv veszi át.
d.
Negyedszer, a tanulmányban ismertetett gyakorlat összhangban van a fent idézett, 2002. július 18-i 02-060-M95. sz. kodifikáló utasítással és a nemzeti közintézmények létrehozásának, átalakulásának és megszüntetésének pénzügyi rendezéséről szóló útmutatóval (109), ami azt jelenti, hogy egy felszámolt ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény jogai és kötelezettségei vagy az államra, vagy az intézmény feladatát átvevő jogi személyre szállnak.
(132)
Végül, a postaügyben eljáró szakértője nyomán a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy a feladatot korábban ellátó közintézmény megszűnése esetén a közintézmények tartozásait a gyakorlatban mindig egy másik közjogi jogi személyre ruházzák át. E közintézmények - köztük az IFP közintézmény - hitelezői ebből kifolyólag bizonyosak abban, hogy a ki nem egyenlített követeléseik nem fognak megszűnni.
C. Az IFP közintézmény javára nyújtott állami garancia meglétére vonatkozó következtetés
(133)
Az egyéni követelések visszafizetésére és az IFP közintézmény kötelezettségei fenntartására nyújtott garancia meglétének bizonyítására felhozott információk alapján a Bizottság megállapítja, hogy az IFP közintézmény jogállásának 2006. július 7-én bekövetkezett megváltozása óta:
-
az IFP közintézmény hitelezői nem szembesülnek azokkal a szokásos magánjogi és közjogi akadályokkal, amelyek meggátolhatják egy követelés maradéktalan kiegyenlítését;
-
az IFP közintézmény hitelezői a követeléseik visszafizettetésére igénybe vehetnek olyan egyedi eljárásokat, amelyek felhatalmazzák az államot arra, hogy az adós szervezetet a követelés kiegyenlítésére kötelezze;
-
a francia jog egyetlen alkalommal sem hagyja, hogy az IFP közintézmény hitelezői úgy értelmezzék, hogy az IFP közintézmény végleges likviditási hiánnyal kerülhet szembe;
-
likviditási hiány esetére a költségvetési dokumentumok alapján feltételezhető, hogy az állam rendkívüli támogatást nyújthat a közszférabeli szervezeteknek, köztük az IFP közintézménynek;
-
ha az előzőekben ismertetett eljárások nem teszik lehetővé a hitelező számára, hogy érvényt szerezzen követelése teljesítésének, a hitelező megkövetelheti, hogy az állam vállaljon felelősséget követelése teljes összegének kiegyenlítéséért;
-
amennyiben az előzőekben előirányzott intézkedéseknek időben el is húzódnának, a hitelező bizonyos lehet afelől, hogy követelése még az IFP közintézmény szervezeti átalakulása esetén sem fog megszűnni.
(134)
Ezek a sajátosságok szervesen kapcsolódnak az IFP közintézmény közintézményi jogállásához, és arra utalnak, hogy az állam a végső kezes szerepét tölti be. Jogosan vonható le tehát az a következtetés, hogy az IFP közintézmény EPIC jogállásából fakadóan korlátlan állami garanciában részesül.
(135)
Az IFP közintézmény javára nyújtott korlátlan állami garancia a kezességvállalásról szóló, fent hivatkozott közlemény 2.1. pontja értelmében állami források átruházásával jár. Az IFP közintézmény semmiféle díjat nem fizet ezért a garanciáért. Ennélfogva a vállalkozás előnyhöz jut az állami források terhére, ugyanis az állam lemond a garanciákhoz rendes körülmények között kapcsolódó ellenértékről. Másfelől a garancia megteremti az állami források terhére felmerülő lehetséges és jövőbeli kötelezettségvállalás kockázatát, az állam pedig köteles lehet az IFP közintézmény tartozásainak kifizetésére (110).
(136)
Végezetül az IFP közintézmény javára nyújtott korlátlan állami garancia az államnak tulajdonítható, mert az az IFP közintézmény közjogi jogállásának, a nemzeti jog alapelveinek és két jogi aktusnak - mégpedig a kereskedelmi törvénykönyvvé vált 1985. január 25-i törvénynek és az 1980. július 16-i 80-539. sz. törvénynek, valamint végrehajtási rendelkezéseinek - a kombinációjából fakad.
7.1.1.2 A korlátlan állami garancia hatálya IFP-csoport leányvállalataira való kiterjedésének hiánya
(137)
Amint azt a Bizottság a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatában (111), a szóban forgó ügyben az eljárás megindításáról szóló határozatban és a 2. részben („Az IFP-csoport”) kimondta, az IFP közintézmény és leányvállalatai, az Axens, a Beicip-Franlab és a Prosernat a versenyjog értelmében egyetlen gazdasági csoportot alkotnak: az IFP közintézmény 100 %-ban közvetlenül rendelkezik az Axens és a Beicip-Franlab tőkéjével és közvetve 100 %-ban rendelkezik a Prosernat tőkéjével, leányvállalatai felett az utóbbiak döntéshozatali fórumaiban részt vevő vezetőségi tagok révén gyakorol ellenőrzést, ítéletet mond különösen a leányvállalatok jövőjét meghatározó stratégiai iránymutatásokról és alapvető döntésekről, és a leányvállalatokkal az azok gazdasági tevékenységeinek végzéséhez nélkülözhetetlen technológiák átadására vonatkozó kizárólagos (kölcsönös elővételi jogot (112) biztosító) megállapodásokat, valamint a helyiségek és a személyzet rendelkezésre bocsátásáról szóló szerződéseket köt, amelyek révén az IFP közintézmény, illetve Axens, Beicip-Franlab és Prosernat leányvállalatainak gazdasági integrációja kellően erős ahhoz, hogy ilyen következtetésre jussunk. Meg kell továbbá vizsgálni az állami garancia pontos hatályát annak ellenőrzése érdekében, hogy az IFP közintézmény valamely magánjogi leányvállalatának nemfizetése esetén igénybe vehetők-e állami források a hitelezők kártalanítására (azaz hogy az IFP közintézmény leányvállalatainak gazdasági tevékenysége a korlátlan állami garancia hatálya alá tartozik-e).
(138)
Észrevételeiben a UOP Limited társaság erről a kérdésről nem nyilatkozik. Érvelése az „IFP/Axens” jogalany piaci szereplők általi megítélésén alapul, amely - véleménye szerint - a beszállítók, az ügyfelek és a tőkebefektetők szempontjából egyaránt előnyhöz juttatja az IFP-csoportot. E szempont vizsgálatára e határozat 7.1.4. pontjában kerül sor, amelynek tárgya az IFP-csoport javára az intézkedés által biztosított előnyök vizsgálata.
(139)
Ezzel szemben, a (47) preambulumbekezdésben említettek szerint a francia hatóságok vitatják az IFP közintézmény leányvállalatai javára nyújtott állami garancia létezését, amit elsősorban azoknak az általános jog hatálya alá tartozó részvénytársasági jogállásával indokolnak.
(140)
A 7.1.1.1. pontban az IFP közintézmény javára nyújtott korlátlan állami garancia létezésének bizonyításához hasonlóan a Bizottság a következőkben megvizsgálja, hogy az IFP közintézmény magánjogi leányvállalatainak hitelezői részesülnek-e állami garanciában az egyéni követeléseik visszatérítése tekintetében (A), illetve e leányvállalatok kötelezettségeinek fenntartásához (B) eszközhiány esetén.
A. Az IFP közintézmény leányvállalatainak hitelezői egyéni követeléseik visszatérítése tekintetében nem részesülnek garanciában
(141)
Az IFP közintézmény leányvállalatainak jogállása részvénytársaság. Magánjogi jogi személyként (szemben az ellenőrzésüket ellátó részvényessel, amely közintézmény) teljes körűen a bírósági szanálásra és felszámolásra vonatkozó francia általános jogi eljárások (113) hatálya alá tartoznak.
(142)
Mielőtt megvizsgálnánk, hogy az ellenőrzést ellátó részvényes, azaz az IFP közintézmény felelősséget vállalhat-e leányvállalatai cselekményeiért (b), érdemes bemutatni azt az általános jog szerinti bírósági felszámolási eljárást, amelyet fizetésképtelenség esetén e magánjogi leányvállalatokra kell alkalmazni (a).
a) Az általános jog szerinti bírósági felszámolási eljárás
(143)
Amennyiben az IFP-csoport valamely leányvállalata, egy részvénytársaság fizetésképtelenné válik (azaz esedékes kötelezettségeit a rendelkezésére álló eszközökből már nem képes kiegyenlíteni), és szanálásra nyilvánvalóan nincs mód (114), az általános jogi eljárás (115) értelmében a leányvállalatot bírósági felszámolás alá kell vonni. Az eljárás megindítását (116) adott esetben az adós legkésőbb a fizetésképtelenségi helyzet kialakulását követő negyvenötödik napig kérheti (kivéve, ha korábban már kérte egyeztetési eljárás megindítását). E bírósági felszámolási eljárás célja, hogy megszüntesse a vállalkozás tevékenységét, illetve annak vagyonát átfogó vagy a jogaitól és javaitól független átruházás keretében realizálja (117). A bírósági felszámolást megindító ítéletben (118) a bíróság felszámoló bírót jelöl ki, és felszámolói minőségében végelszámolót, vagy az e szakterületen jártas személyt nevez ki. A felszámoló a kinevezése szerinti hónap végéig jelentést készít a vállalkozás helyzetéről, majd megkezdi a felszámolási műveleteket, valamint a követelések (119) ellenőrzését (120). A felszámolásból származó bevételt a hitelezők sorrendje szerint osztják el (elsőbbséget élvező hitelezők és jelzálog-hitelezők, különleges ingó biztosíték kedvezményezettjei, kötelezvénnyel nem rendelkező, azaz elsőbbséget nem élvező hitelezők, követeléseik arányában).
(144)
Ha az esedékes kötelezettségeket teljesítették, és a felszámolónak elegendő összeg áll rendelkezésére a hitelezők kifizetéséhez, vagy ha a bírósági felszámolási intézkedések eszközhiány miatt meghiúsulnak, a bíróság kimondja a bírósági felszámolási eljárás lezárását (121). Az eljárás lezárását követően az adóst az eljárás továbbvitelének tilalmára vonatkozó elv védi. Ez azt jelenti, hogy a bírósági felszámolási eljárást eszközhiány miatt lezáró ítélet nem teszi lehetővé a hitelezők számára, hogy egyéb eljárásokat kezdeményezzenek az adóssal szemben, kivéve (122), ha a követelés elmarasztaló büntetőjogi ítéletből vagy a hitelező személyéhez köthető jogokból ered.
b) Az IFP közintézmény magánjogi leányvállalatai javára biztosított garanciamechanizmus hiánya
(145)
Amint azt a Bizottság szakértője a postaügyben kifejtette, egyes kereskedelmi társaságok, elsősorban a részvénytársaságok és a korlátolt felelősségű társaságok esetében a tagok csak eredeti apportjuk erejéig kötelesek visszafizetni annak a struktúrának a tartozásait, amelyben részt vesznek. Részvénytársaságként az IFP közintézmény leányvállalatai éppen ebbe a kategóriába tartoznak. Így az IFP-csoporton belül, a többi vállalatcsoporthoz hasonlóan a korlátolt felelősségű társaságként (jelen esetben részvénytársaságként) működő leányvállalat fizetésképtelensége esetén az anyavállalat felelősségéről kifejezetten rendelkező biztosíték, garancia, kezesség, szándéknyilatkozat vagy patronálási nyilatkozat hiányában (123) az anyavállalat felelőssége a saját apportjának összegére korlátozott (a többi rendes részvényeshez hasonlóan).
(146)
Figyelembe véve, hogy az IFP közintézmény és leányvállalatai a versenyjog értelmében egyazon gazdasági csoport tagjai, meg kell vizsgálni, hogy a francia társasági jog értelmében a leányvállalatok és az anyavállalat között fennálló gazdasági függőségi viszonyból a magánjogi leányvállalatok fizetésképtelensége esetén automatikusan következik-e az IFP közintézmény felelősségvállalása, és következésképpen állami források igénybevétele, tekintettel arra, hogy az IFP közintézményt túlnyomórészt az állam finanszírozza és a javára korlátlan implicit garanciát nyújt.
(147)
A jelenlegi részletes vizsgálatot követően a Bizottság azt a következtetést tudja levonni, hogy a francia polgári és kereskedelmi jogban valamely leányvállalat fizetésképtelensége esetén az ellenőrző részvényes elvben nem kötelezhető felelősségvállalásra, kivéve, ha utóbbinak a leányvállalat vezetése során elkövetett hibája bizonyítható (i.). A polgári törvénykönyv reformjára vonatkozó, a közelmúltban előterjesztett, majd visszavont tervek, amelyek célja az volt, hogy a más személy cselekményeiért vállalt felelősséget az anyavállalat és leányvállalatai közötti kapcsolatra is kiterjesszék, megerősítik, hogy a leírtakkal ellentétben ilyen elv jelenleg nem létezik a francia jogban (ii.)
i. A részvényes által a leányvállalata cselekményeiért vállalt általános felelősség hiánya
(148)
A jogelmélet szerint (124) egy vállalatcsoport szervezete önmagában soha nem lehet halmozott felelősség forrása. A francia jog következetesen ragaszkodik a polgári törvénykönyv 1382. cikkében foglalt személyes felelősség elvéhez (125). Ennélfogva az anyavállalat vagyonához kizárólag az anyavállalatnak felróható, jogellenes cselekmény alapján biztosítható hozzáférés.
(149)
Elsőként, tekintettel arra, hogy a szóban forgó ügyben az IFP-csoport anyavállalata (az IFP közintézmény) közjogi jogi személy, ez a kérdés egy további nehézséget vet fel: mindenekelőtt meg kell vizsgálni, hogy a francia rendszerben adott esetben mely igazságszolgáltatási (közigazgatási vagy bírói) fórum rendelkezik hatáskörrel egy bírósági felszámolás alá helyezett magánjogi jogi személyt ellenőrző közjogi jogi személy esetleges felelősségének megállapítására.
(150)
A Bíróság megjegyzi, hogy az eszközhiánnyal kapcsolatos felelősségvállalást érintő keresetek (126) tekintetében Tribunal des conflits (a hatáskörök összeütközését vizsgáló bíróság) álláspontja régóta az, hogy amennyiben a közjogi jogi személy de iure vállalatvezető (127), akkor a bíróság, ha pedig de facto vállalatvezető (128), akkor a közigazgatási bíróság rendelkezik hatáskörrel. A szóban forgó ügyben azonban a közigazgatási bíróság és a bíróság közötti hatáskörmegosztás a jelek szerint a nyújtott szolgáltatások jellege alapján történik, tehát aszerint, hogy közigazgatási közszolgáltatás vagy ipari és kereskedelmi jellegű tevékenységről van-e szó.
a.
Közigazgatási közszolgáltatás esetén a Tribunal des conflits (129) Département de la Dordogne ügyben (130) hozott határozatát követően a jelek szerint szakított a de iure vagy de facto irányításon alapuló korábbi ítélkezési gyakorlattal: a legfelsőbb bíróság ennélfogva közigazgatási közszolgáltatások ügyében a közigazgatási bírónak ítélt hatáskört attól függetlenül, hogy a közjogi személy a közfeladatot ellátó magánjogi jogi személy de iure vagy de facto vezetője-e. Miután a Blanco-ítélettel (131) összhangban felhívta a figyelmet arra, hogy „a közigazgatási közszolgáltatásoknak betudható károkért az államot vagy más közjogi jogi személyt terhelő felelősség a közjog hatálya alá tartozik” (kiemelés tőlünk) - és csak akkor más a helyzet, ha a törvény kifejezetten úgy rendelkezett -, a Tribunal des conflits kimondta, hogy a vállalkozások bírósági szanálásáról és felszámolásáról szóló, 1985. január 25-i (a mai kereskedelmi törvénykönyv L. 624-3. és azt követő cikkeiben kodifikált) törvényből nem következik, „hogy a jogalkotó a közjogi jogi személyek felelősségvállalására irányadó elvektől eltérve a bírói testületek hatáskörébe kívánta utalni annak megállapítását, hogy a közigazgatási közfeladat ellátása címén az állam vagy más közjogi jogi személy polgári jogi felelősséggel tartozik”. (Kiemelés tőlünk.)
b.
Ezzel szemben ipari vagy kereskedelmi jellegű tevékenység esetén egy felszámolás alá vont magánjogi jogi személyt ellenőrző közjogi jogi személy polgári jogi felelősségének megállapítása egyértelműen a bíróság hatáskörébe tartozik. A Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes ügyben hozott határozatában (132) a Tribunal des conflits többek között úgy ítélte meg, hogy „jóllehet egy közigazgatási szolgáltatási feladat ellátása alapján az állam vagy más közjogi személyek felelősségének megállapítása a közigazgatási bíróság hatáskörébe tartozik, az ilyen ügyben a bíróság rendelkezik hatáskörrel, amennyiben az állam vagy a közjogi jogi személy felelősségének megállapítására ipari vagy kereskedelmi jellegű tevékenységgel összefüggésben kerülne sor, és ez független attól, hogy az érintett önkormányzat de iure vagy de facto vállalatvezetői minőségben járt el.” (Kiemelés tőlünk.) Az említett ügyben levont következtetéshez a Tribunal des conflits az igazgatósággal és felügyelőbizottsággal rendelkező részvénytársaságok (köztük a SEM Olympique d’Alès en Cévennes) által végzett tevékenységek köréből két megfontolás alapján kizárta a közigazgatási közszolgáltatásokat: ezek egyrészről a társaság célja (133), és másrészről finanszírozásának módja (134).
(151)
Ami konkrétan az IFP közintézmény ellenőrzése alatt álló leányvállalatokat, az Axenst, a Beicip-Franlabot és a Prosernat-t illeti, az aktában szereplő információkból, többek között a (159) preambulumbekezdésben említett tényekből következik, hogy azok gazdasági (135) és nem közigazgatási célú tevékenységet végeznek. Ezenfelül e vállalkozások forrásait túlnyomórészt a gazdasági tevékenységükből származó üzemi bevétel, nem pedig állami finanszírozás biztosítja. Végül, meg kell jegyezni, hogy az IFP közintézmény leányvállalatai kereskedelmi társaságként jöttek létre egy magánjogi jogi személy kezdeményezésére (136) (és nem közjogi személyére, mivel az IFP közintézmény EPIC jogállását csak 2006. július 7-én vette fel). Ezenkívül az Axens, a Beicip-Franlab és a Prosernat ipari és kereskedelmi jellegű tevékenysége nyilvánvalóan vitathatatlan, és bírósági felszámolás esetén minden kétséget kizáróan a bíróság rendelkezik hatáskörrel az IFP közintézménnyel szembeni esetleges felelősségvállalási kereset eldöntésére.
(152)
Ilyen körülmények között ellenőrizni kell, hogy a Cour de cassation ítélkezési gyakorlata értelmében melyek az ellenőrző részvényes felelősségvállalásának feltételei. Márpedig egy adott jogi személlyel (a leányvállalattal) szemben indított bírósági felszámolási eljárás egy másik jogi személyre (az anyavállalatra) csak rendkívül szigorú feltételekkel terjeszthető ki. A leányvállalat nemfizetése esetén cselekményeinek kárvallottjai kártérítés elnyeréséért kötelesek bizonyítani az anyavállalat vétkes magatartását, különösen azt, hogy az anyavállalat megtagadja leányvállalatától a jogi személyiséget (α), valamint hogy az ellenőrzött társaságot hibásan irányították (β).
a) A leányvállalat jogi személyiségének anyavállalat általi megtagadása
(153)
A Cour de cassation ítélkezési gyakorlatának értelmében két kivételes esetben van lehetőség arra, hogy az anyavállalat felelősségét kiterjesszék leányvállalatainak tevékenységére (137): egyrészről akkor, ha a leányvállalat vagyona összekeveredik az anyavállalatéval (az úgynevezett „vagyonkeveredés” esete), és másrészről, ha a leányvállalat fiktív jogi személy (az úgynevezett „fiktív jogi személyiség” esete).
(154)
Ami a „vagyonkeveredést” (138) illeti, ez a fogalom általában olyan helyzetet jelöl, amelyben a két önálló jogalany elszámolásai alapján nem lehet megállapítani, melyikük köthető egyik vagy másik eszközhöz vagy kötelezettséghez. Ilyen vagyonkeveredés bizonyításához azonban nem elegendő a csoport tagjai közötti - akár szoros - kapcsolatok létezésének bizonyítása. Hasonlóképpen, kizárólag a társasági vagy vezetőségi tagok azonossága, illetve akár a székhely azonossága (139) alapján nem állapítható meg vagyonkeveredés. A legtöbb esetben elegendő a vagyonkeveredés lehetőségének kizárásához, ha a csoporton belüli kapcsolatokat az anyavállalat és leányvállalatai által aláírt hivatalos szerződésbe foglalják (140).
(155)
A Cour de cassation két közelmúltbeli ügyben, a Metaleurop (141) és az AOL Liberté (142) ügyekben a jelek szerint még tovább szigorította azon feltételek feletti ellenőrzését, amelyek mellett az eljárás kiterjeszthető egy vállalatcsoport anyavállalatára. A vállalatcsoport tagjainak még igen erőteljes integrációja sem jelent szükségképpen vagyonkeveredést. A jogelmélet szerint (143)„[s]em a két jogalany között létrejött finanszírozási és csereszerződések, sem a személyzetcserék, sem az anyavállalat által nyújtott előlegek, sem pedig a leányvállalat feletti irányítás jogának anyavállalat általi megszerzése nem minősül az elszámolások általános rendezetlenségének, amely igazolná a vagyonok egyesítését.” Úgy tűnik tehát, hogy a Cour de cassation által támasztott rendkívül szigorú bizonyítási követelmények miatt vagyonkeveredés indoka alapján igen nehéz az anyavállalatot valamely leányvállalatának tevékenységeiért felelősségre vonni (144).
(156)
Ebben az ügyben egyértelmű, hogy a Bizottság a korábbiakban már rámutatott, hogy „[…] mivel az IFP közintézmény és az érintett leányvállalatok különálló jogalanyok, elszámolásaik is elkülönítettek” (145). Ezen túlmenően az IFP közintézmény és leányvállalatai között létrejött szerződések, elsősorban a technológiák átadásáról vagy a személyzet rendelkezésre bocsátásáról szóló kizárólagos megállapodások (146), nem minősülnek az elszámolások olyan általános rendezetlenségének, amely alátámasztaná a Cour de cassation ítélkezési gyakorlata értelmében vett vagyonegyesítést, mivel a nyújtott szolgáltatásokat az IFP-csoport egyes tagjainak mérlegében külön-külön számolják el, amint azt többek között a 7.1.4. és a 7.3. pont is megállapítja.
(157)
Ami a „fiktív jogi személyiséget” illeti, ez azt jelenti, hogy a leányvállalat társasági szerződése egyes elemei (affectio societatis) hiányával bizonyítják, hogy az nem működik tényleges társaságként. A Cour de cassation (147) akkor állapítja meg fiktív társaság létezését, ha az indított eljárás tárgyát képező jogi személy csak látszólag létezik, és nem végez az üzletvezetőétől - legyen az természetes vagy jogi személy - elkülönülő, önálló tevékenységet (148).
(158)
A nyilvánosan hozzáférhető információk alapján (149) a Bizottság továbbá megjegyzi, hogy az IFP közintézmény, valamint az Axens, a Beicip-Franlab és a Prosernat esetében sem az elérhetőségi adatok, sem a telephely nem azonos:
a.
Az IFP közintézmény a nanterre-i cégjegyzékben (Registre du Commerce et des Sociétés) a B 775 729 155 cégjegyzékszámmal szerepel, székhelye pedig Rueil-Malmaisonban található (150). Az IFP közintézmény két franciaországi telephellyel rendelkezik, Solaize (151), illetve Pau (152) városában.
b.
Az Axens a nanterre-i cégjegyzékben a B 599 815 073 cégjegyzékszámmal szerepel, ugyancsak rueil-malmaisoni székhellyel, de az anyavállalatétól eltérő címen (153). Működési központjai szintén az anyavállalatétól különböző telephelyeken, a legtöbb esetben Franciaországon kívül találhatók: az Egyesült Államokban Houston (Texas), Princeton (New Jersey), Savannah (Georgia) és Calvert City (Kentucky) városában, Kanadában Brockville-ben (Ontario), Kínában Peking, Japánban Tokió, Indiában Új-Delhi városában, Bahreinben, illetve Oroszországon belül Moszkvában;
c.
A Beicip-Franlab a nanterre-i cégjegyzékben a B 679 804 047 cégjegyzékszámmal szerepel, szintén rueil-malmaisoni székhellyel, de az anyavállalatétól és az Axensétól eltérő címen (154). A világ számos országában találhatók leányvállalatai és irodái, többek között Bahreinben, Abu Dhabiban, valamint Líbiában Tripoli, Malajziában Kuala Lumpur, az Egyesült Államokban a texasi Houston, Mexikóban Villahermosa, Brazíliában Rio de Janeiro és Oroszországban Moszkva városában;
d.
A Prosernat a nanterre-i cégjegyzékben a B 315 251 330 cégjegyzékszámmal szerepel, és székhelye Puteaux-ban található (155). A társaság közlése szerint (156) a világ mintegy húsz országában van jelen, többek között Dél-Amerikában (Argentína, Brazília, Venezuela), Európában (Nagy-Britannia, Olaszország, Norvégia), Észak-Afrikában (Algéria, Egyiptom), az Öböl-országokban (Szaúd-Arábia, Egyesült Arab Emírségek, Kuvait, Omán, Katar), Iránban, Oroszországban és a Független Államok Közösségében, valamint Délkelet-Ázsiában.
(159)
Ezenfelül, a szóban forgó ügyben az egyes leányvállalatok tényleges gazdasági tevékenységet végeznek, ezért ésszerűen nem tekinthetők fiktív társaságnak, különösen, mivel a Cour de cassation igen szigorú követelményekhez köti valamely jogi személy „fiktív” társasággá minősítését (157):
a.
A 2001-ben alapított Axens társaság tényleges gazdasági tevékenységet végez a katalizátorok és a finomítási és petrokémiai iparban forgalmazott technológiák piacán, amelynek keretében 600 személyt foglalkoztat, és ebből származó éves forgalma megközelítőleg 300 millió EUR.
b.
Az 1967-ben létrehozott Beicip-Franlab társaság tényleges tevékenységként a telepek feltárásának területéhez kapcsolódó szoftverkiadással és -forgalmazással, valamint tanulmányok készítésével és tanácsadással foglalkozik. E tevékenység során több mint száz munkavállalót alkalmaz, és körülbelül évi negyvenmillió eurós forgalmat realizál.
c.
A 2001-ben felvásárolt Prosernat társaság tanulmányokat készít, szolgáltatásokat nyújt, valamint szerelvényeket gyárt a gázfeldolgozás és a kénmentesítés területén. Tevékenységének gyakorlása során a vállalkozás hozzávetőleg 70 személyt foglalkoztat, forgalma pedig körülbelül ötvenmillió EUR.
(160)
A fentiekből következik, hogy a (161)-(164) preambulumbekezdésekben vizsgált hibás vezetés esetétől eltekintve az anyavállalatnak a leányvállalat cselekményeiért való felelősségvállalását indokló, az ítélkezési gyakorlat által szigorúan korlátozott esetek - a leányvállalat fiktív jogi személyisége vagy a leányvállalat és az anyavállalat vagyonának keveredése - a szóban forgó ügyben egyértelműen nem állnak fenn. A Bizottság következésképpen úgy véli, hogy nem teljesülnek azok az együttes feltételek, amelyek a leányvállalatok, azaz az Axens, a Beicip-Franlab és a Prosernat felszámolása esetén automatikusan maguk után vonnák az IFP közintézmény felelősségvállalását.
β) A leányvállalat anyavállalat általi hibás vezetéséért vállalt felelősség
(161)
A leányvállalat feletti ellenőrzés hibás gyakorlása hagyományosan maga után vonhatja az anyavállalat felelősségvállalását (158). Amennyiben utóbbi hibákat követett el a leányvállalatai feletti kötelező ellenőrzés során, „az ítélkezési gyakorlat, különösen vállalatcsoportok esetében, engedélyezi az anyavállalat felelősségének felvetését” (159). A jogelmélet értelmében a nehéz helyzetben lévő leányvállalat de iure vagy de facto vezetőjeként eljáró anyavállalat hibás vezetése felszámolás esetén megalapozhatja az anyavállalat felelősségvállalását (160). Az anyavállalat mint a leányvállalat tagja felelőssé tehető (161), amennyiben az ellenőrzött vállalat nehézségeit eredményező hibás cselekmények az anyavállalatnak róhatók fel (162).
(162)
Az általános jog tehát rendelkezik a vezetők társaságukkal, valamint annak tagjaival vagy hitelezőivel szembeni felelősségéről (163). Vállalatcsoport esetén valamely fizetésképtelenné vált leányvállalat hitelezőinek azt kell bizonyítania, hogy az anyavállalat a leányvállalat - de iure vagy de facto - vezetőjének szerepében járt el (164). Ennélfogva az anyavállalat leányvállalatával szembeni, vétkességen alapuló felelősségét elismeri többek között a kollektív eljárásjog (165), különösen az eszközhiányért vállalt felelősség megállapítása keretében (166), feltéve hogy az érintett társaság a leányvállalat vezetőjeként (167) járt el. Az anyavállalat vétkességén alapuló felelősségvállalás megállapításához ugyanakkor az ilyen hibát, illetve különösen a hiba és a leányvállalat magatartása okán elszenvedett károk közötti ok-okozati összefüggést bizonyítani kell (168).
(163)
Mindenesetre a fentiekből az következik, hogy az ilyen felelősségre vonások semmilyen körülmények között nem minősülnek a garancia megállapítása iránti eljárásnak, mivel ezek minden esetben az anyavállalat vétkességén alapulnak. Az ilyen keresetek alapján továbbá nem lehet megállapítani azt az általános elvet, hogy az anyavállalat felelős leányvállalatai cselekményeiért, mivel az sértené azt az elvet, amely szerint a részvényesek felelőssége a részvénytársaságnak fizetett eredeti apportjuk összegére korlátozódik, kivéve azokban az esetekben, amikor e részvénytársaság fiktív jogalany vagy az anyavállalattal vagyonkeveredés áll fenn, amely esetek a szóban forgó ügyben kizárhatók.
(164)
Végül, a Cour de cassation ítélkezési gyakorlatából egyértelműen következik, hogy a leányvállalat anyavállalat általi hibás vezetésén alapuló felelősségvállalás elvének alkalmazása semmiképpen nem tekinthető garanciarendszerrel egyenértékű mechanizmusnak.
ii. A más személy cselekményeiért vállalt felelősséggel kapcsolatos új reformprojektek
(165)
A jog jelenlegi állása szerint, egy közelmúltbeli parlamenti tájékoztató jelentés következtetései (169) alapján tehát úgy tűnik, hogy „az ítélkezési gyakorlat által kínált megoldások rávilágítanak arra, milyen akadályt jelent a jogi személyiség a felelősség telepítése szempontjából” (170). (Kiemelés tőlünk.)
(166)
Ez az akadály a jelek szerint olyannyira ellehetetlenítő, hogy Franciaországban a közelmúltban vita alakult ki a Code civil (polgári törvénykönyv) lehetséges reformjáról, amely a más személy cselekményeiért vállalt felelősséget kiterjesztené a gazdasági függéssel jellemzett helyzetekre (171) (elsősorban a vállalatcsoportok leányvállalatai és anyavállalatuk közötti viszonyra). Úgy tűnik, a fenti parlamenti jelentésben említett egyes fogyasztói szövetségek (172) különösen nehezményezik, hogy a tevékenységek leányvállalatokhoz történő kiszervezése későbbi peres eljárás esetén lehetővé teszi egyes jogalanyok számára, hogy valamely leányvállalat felelősségre vonásával összefüggésben kifogást emeljenek a csoport tagjainak jogi szétválasztása ellen, jóllehet üzleti ajánlataik egy egységes szolgáltatásokat nyújtó, tökéletesen integrált vállalatcsoport képét közvetítették.
(167)
A Catala-tervezet 1355. cikke (173) nemrégiben új jogalap bevezetését javasolta a más személy cselekményeiért vállalt felelősség megállapításához, amely megkérdőjelezné a leányvállalatok jogi autonómiájának elvét:
„1355. cikk:
Minden személy objektív felelősséget visel az azok által okozott károkért, akiknek életvezetését szabályozza, vagy akiknek tevékenységét saját érdekében szervezi, felügyeli vagy ellenőrzi. […]”
(168)
A tervezet szövegezői informatív észrevételeket tesznek a szövegben a más személy cselekményeiért vállalt, szerződésen kívüli felelősséggel kapcsolatban javasolt újításokra vonatkozóan. A tervezet elfogadásával további jogalapnak minősülne „a más személy tevékenységének az ellenőrzést gyakorló személyes érdekében történő felügyelete vagy szervezése” (174), ami gyökeresen átalakítaná a jog jelenlegi állását, különösen, mivel ez a felelősség objektíven értelmezendő: megállapításának feltétele nem „a felelős vétkességének, hanem olyan ténynek a bizonyítása lenne, amely feltételezhetően maga után vonta volna a közvetlenül eljáró személy felelősségét, ha az nem más ellenőrzése alatt cselekedett volna” (175).
(169)
A tervezet 1360. cikkének (2) albekezdése ezt az elvet a vállalatcsoport anyavállalatának a leányvállalataival szembeni felelősségére alkalmazza:
„1360. cikk:
[…] Ugyanígy felelősséget visel a függő helyzetben lévő szakmai intézmény gazdasági tevékenysége vagy vagyona felett - akár saját javára - ellenőrzést gyakorló, amennyiben a sértett megállapítja, hogy a kárt okozó esemény az ellenőrzés gyakorlásához köthető. Ennélfogva ez vonatkozik többek között az anyavállalatokra a leányvállalataik által okozott károk tekintetében vagy a jogokat átengedőkre az engedményeseik által okozott károk tekintetében.” (Kiemelés tőlünk.)
(170)
A fentiek értelmében tehát, épp ellenkezőleg, a francia jog jelenlegi állása szerint az anyavállalat leányvállalata cselekményeiért történő felelősségvállalására - a fentebb leírtakkal összhangban - csak akkor lehet hivatkozni, ha előbbinek az utóbbi helyzetét érintő vétkessége bizonyítható.
(171)
Ami a francia pozitív jog várható alakulását illeti, a Bizottság tudomásul veszi, hogy a vonatkozó reformot a jelek szerint nem valósítják meg. A fenti parlamenti jelentésben a törvények bizottságának munkacsoportja ugyanis úgy nyilatkozott, nem ért egyet a „gazdasági függőségen alapuló objektív felelősség létezésének elismerésével” (19. sz. ajánlás). Ezenfelül úgy tűnik, hogy az ebbe az irányba mutató reform már nincs napirenden: többek között nem szerepel a 2009-2010. évi rendes ülésszakban előterjesztett (és a Szenátus Elnöksége által 2010. július 9-én iktatott), a polgári jogi felelősségvállalás reformjáról szóló 657. sz. törvényre irányuló javaslatban (176) sem.
(172)
Következésképpen, szemben a közintézmények nemfizetése esetén érvényes állami felelősségvállalással, amely (többek között) automatikus jellegéből eredően egy garanciamechanizmus sajátosságait tartalmazza, a francia jog jelenlegi állása szerint az anyavállalatok nem tehetők implicit és automatikus módon felelőssé a bírósági felszámolás alá vont, magánjogi leányvállalataik cselekményeiért.
B. Az IFP közintézmény leányvállalatainak hitelezői a leányvállalatok és/vagy kötelezettségeik fenntartása tekintetében nem részesülnek garanciában
(173)
A fentiek alapján a Bizottság azt a következtetést tudja levonni, hogy ha felszámolási eljárás eredményeképpen az IFP közintézmény leányvállalatai mint részvénytársaságok megszűnnek, az egyben jogaik és kötelezettségeik megszűnését jelenti. Ilyen esetben az ellenőrző részvényesnek, azaz az IFP közintézménynek mindenféleképpen lehetősége lenne előzetes tőkeinjekcióra (177), hogy megakadályozza a leányvállalatok felszámolás miatti megszűnését. Az ilyen tőke-apport biztosítaná a harmadik személyek leányvállalatokkal szembeni követeléseinek fenntartását.
(174)
Mindez ugyanakkor a közintézmény stratégiai döntése lenne, és nem a közintézményt terhelő automatikus jogi kötelezettség. Mindemellett ezt a döntést az állami támogatásokra vonatkozó jog szigorúan szabályozza: abban az esetben, ha a tőketámogatás egy piacgazdasági magánbefektető magatartása alapján nem indokolható, azt az Európai Bizottságnak - a francia hatóságok általi bejelentést követően - előzetesen ellenőriznie kell (és jóvá kell hagynia).
(175)
A Bizottság továbbá azt is megállapíthatja, hogy felszámolási eljárás esetén az IFP közintézmény leányvállalatainak hitelezői nem lehetnek bizonyosak abban, hogy követeléseiket kiegyenlítik.
C. Az IFP közintézmény magánjogi leányvállalataira kiterjedő állami garancia hiányára vonatkozó következtetés
(176)
A fentiek alapján a Bizottság azt a következtetést tudja levonni, hogy az IFP közintézmény hitelezőivel szemben az IFP-csoport magánjogi leányvállalatainak hitelezői felszámolás esetén semmiféle garanciában nem részesülnek, sem egyéni követeléseik visszatérítése, sem az e részvénytársaságok fenntartása tekintetében. E magánjogi leányvállalatok tehát nem tartoznak az IFP közintézménynek jogállásából fakadóan biztosított korlátlan garancia hatálya alá. A Bizottság elemzését arra alapozza, hogy az IFP közintézmény magánjogi leányvállalatainak hitelezői:
-
továbbra is a vállalkozások szanálására és felszámolására vonatkozó általános jogi eljárások hatálya alá tartoznak;
-
a francia jog jelenlegi állása szerint nem követelhetik automatikusan a leányvállalatokat ellenőrző részvényes, azaz az IFP közintézmény (és következésképpen a francia állam) e leányvállalatok cselekményeiért való felelősségvállalását; ehhez előzetesen bizonyítaniuk kell a közintézmény vétkességét, ami kizárja, hogy a felelősség megállapítása automatikusan történjen, és ezáltal garanciamechanizmusnak minősüljön.
(177)
A Bizottság hangsúlyozza, hogy más, korábbi ügyekben hasonló következtetéseket fogadott el, amelyekben úgy ítélte meg, hogy valamely közintézmény vagy az állam 100 %-os tulajdonában lévő részvénytársaság nem részesül a részvényese számára biztosított korlátlan állami garanciában. Ami a közvetlenül az állam tulajdonában lévő részvénytársaságokat illeti, a Bizottság a 2003. évi EDF-ügyben (178) kimondta, hogy egy ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény általános jogi részvénytársasággá alakítása, és ezáltal annak az általános jog szerinti csődeljárás alá vonása a vállalkozás által korábban élvezett garancia megszűnését eredményezi. Ezt az érvelést a közelmúltban is megerősítették, amikor a La Poste 100 %-ban állami tulajdonú részvénytársasággá (179) alakult át. A közintézmények tulajdonában lévő részvénytársaságok tekintetében a Bizottság a La Banque Postale létrehozásáról szóló, fent hivatkozott határozatban elismerte, hogy egy teljes körűen közintézmény (ebben az esetben a La Poste, amely az adott időpontban egy ipari és kereskedelmi jellegű közintézményéhez hasonló közjogi jogállással rendelkezett) tulajdonában lévő részvénytársaságként működő leányvállalat jogállása önmagában is elegendő a leányvállalatot megillető korlátlan garancia meglétének kizárásához (180).
7.1.2 AZ IFP KÖZINTÉZMÉNY KORLÁTLAN GARANCIÁT ÉLVEZŐ TEVÉKENYSÉGEINEK GAZDASÁGI JELLEGE
(178)
Amint azt a Bizottság az IFP közintézménnyel kapcsolatos korábbi határozataiban kifejtette (181), jogállása szerint az IFP közintézmény három feladatot lát el:
-
kutatás és fejlesztés az olaj- és gázkutatás, a finomítási és petrokémiai technológiák területén,
-
mérnökök és technikusok képzése, valamint
-
ágazati tájékoztatás és dokumentáció.
(179)
Amint arra a (31) preambulumbekezdésben emlékeztettünk, a francia hatóságok szerint az IFP közintézmény háromféle általános érdekű feladatot (kutatás, képzés és dokumentáció) ellátó kutatási szervezet.
(180)
A Bizottság továbbá úgy véli, hogy a rá ruházott feladatok tekintetében az IFP közintézmény a kutatáshoz, fejlesztéshez és innovációhoz nyújtott állami támogatások közösségi keretrendszerének (182) (a továbbiakban: K+F+I keretrendszer) 2.2. pontja értelmében vett „kutatási szervezetnek” minősül: elsődleges célja alapkutatás (183), ipari kutatás (184) és kísérleti fejlesztés (185) és azok eredményeinek terjesztése tanítás, közzététel vagy technológiaátadás útján.
(181)
A Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően (186) a kutatási szervezetek által végzett tevékenységek állami finanszírozása (ideértve az azokra nyújtott korlátlan állami garanciát) állami támogatás nyújtásának minősülhet (187), amennyiben az érintett szervezet - jogállásától és finanszírozása módjától függetlenül - gazdasági tevékenységet, vagyis olyan tevékenységet végez, amely áruk vagy szolgáltatások adott piacon történő kínálatával jár (188).
(182)
Ami konkrétan a kutatási szervezetek tevékenységének gazdasági (vagy nem gazdasági) jellegét illeti, a Bizottság döntéshozatali gyakorlatában (189) kifejtette, véleménye szerint mi tartozik az egyik vagy a másik kategóriába.
(183)
A kutatási szervezetek elsődleges tevékenysége tekintetében a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az rendes körülmények között nem gazdasági természetű, úgy mint:
-
oktatás a több és képzettebb humánerőforrás érdekében;
-
független K+F tevékenység az ismeretek bővítése és a jobb megértés érdekében, ideértve az együttműködési K+F-et;
-
a kutatási eredmények terjesztése.
(184)
A Bizottság továbbá úgy ítéli meg, hogy a technológiaátadásra irányuló tevékenységek (licenciák, a kutatási szervezetek által létrehozott tudás kezelésének melléktermékei vagy egyéb formái) nem gazdasági jellegű tevékenységek, amennyiben e tevékenységek „belső természetűek” (190) és a belőlük származó bevételt a kutatási szervezet elsődleges tevékenységeibe fektetik be ismét.
(185)
Ezzel szemben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az ipari szereplőkkel kötött szerződés alapján végzett kutatás, a kutatási infrastruktúra bérbeadása és a konzultációs munka (191) gazdasági tevékenység.
(186)
A szóban forgó ügyben az IFP közintézmény EPIC jogállásából fakadó, a részére nyújtott korlátlan garancia egyaránt vonatkozik nem gazdasági jellegű tevékenységeire (amely az állami támogatásokra vonatkozó jog tekintetében önmagában nem vet fel problémát), illetve gazdasági tevékenységeire, amelyek kétfélék.
(187)
A gazdasági tevékenységek első típusát illetően, noha a francia hatóságok a (31) preambulumbekezdésben ismertetettekkel összhangban úgy gondolják, hogy az IFP közintézmény tevékenységeinek többsége nem gazdasági természetű, 2010. január 13-i és július 16-i levelükben elismerték, hogy leányvállalatai kizárólagos tevékenységi területén kívül az IFP közintézmény szolgáltatásokat nyújt, amelyek alapvetően felszerelés és helyiségek bérbeadását, személyzet rendelkezésre bocsátását és a leányvállalatok részére nyújtott jogi szolgáltatásokat, valamint harmadik személyek és saját leányvállalatai megbízásából végzett szerződéses kutatási szolgáltatásokat jelentenek. Amint az a (185) preambulumbekezdésben szerepel, az ilyen tevékenységek a Bizottság szokásos értelmezése szerint gazdasági természetűek.
(188)
Ami a gazdasági tevékenységek második típusát illeti, a technológiaátadásra irányuló tevékenységek, úgymint a licenciák, a kutatási szervezetek által létrehozott tudás kezelésének melléktermékei vagy egyéb formái rendes körülmények között, a (184) preambulumbekezdésben említettekkel összhangban elvben nem gazdasági jellegű tevékenységek, amennyiben e tevékenységek „belső természetűek” és a belőlük származó minden nyereséget a közcélú kutatásba fektetik be ismét. A szóban forgó ügyben ugyanakkor, amint azt a Bizottság a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban megállapította, az IFP közintézmény és egyes magánjogi leányvállalatai közötti sajátos kapcsolatokból következik, hogy „[…] az IFP közintézmény egyes tevékenységei nem tartoznak a nem gazdasági tevékenységek körébe, amennyiben azokat a leányvállalatok kereskedelmileg hasznosítják” (192). A Bizottság ugyanis arra a következtetésre jutott, hogy az érintett leányvállalatok nem tekinthetők az anyavállalatukhoz képest autonóm gazdasági szereplőnek, minthogy tevékenységeik az IFP közintézmény fejlesztési stratégiájába illeszkednek, az IFP közintézmény nem csak jogi, hanem tényleges ellenőrzést is gyakorol, a kizárólagos megállapodások erőteljes gazdasági integrációról tanúskodnak, és az IFP közintézményről és az érintett leányvállalatokról közös kép alakult ki az érintett ágazatok piaci szereplői körében. Az egyrészről az IFP közintézmény és másrészről a leányvállalatai, az Axens, a Beicip-Franlab és a Prosernat közötti, különösen az ipari kutatómunkából származó technológiaátadást (193) ennélfogva a versenyjog értelmében gazdasági tevékenységnek kell tekinteni.
7.1.3 E HATÁROZAT HATÁLYA
(189)
A 7.1.1. pontból következik, hogy az állami garancia csak az IFP közintézmény által közvetlenül végzett tevékenységekre vonatkozik, szemben a magánjogi leányvállalatai tevékenységeivel, amelyekre a garancia hatálya nem terjed ki.
(190)
Másfelől, az IFP közintézmény közvetlen tevékenységei közül csak a gazdasági jellegűekre nyújtott állami garancia tartalmazhat állami támogatást, feltéve, hogy az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdésében foglalt további feltételek is teljesülnek.
(191)
Végül, a 7.1.2. pont értelmében e gazdasági tevékenységek egyrészről az IFP közintézmény által végzett szerződéses kutatási tevékenységekre, és másrészről a leányvállalatai, az Axens, a Prosernat és a Beicip-Franlab kizárólagos tevékenységi területén végzett, technológiaátadásra irányuló tevékenységekre, valamint infrastruktúra bérbeadására, személyzet rendelkezésre bocsátására és jogi szolgáltatások nyújtására korlátozódnak.
7.1.4 AZ IFP-CSOPORT JAVÁRA BIZTOSÍTOTT SZELEKTÍV ELŐNY LÉTEZÉSE
(192)
Azokat a lehetséges előnyöket, amelyekben az IFP-csoport az anyavállalata, azaz az IFP közintézmény javára annak EPIC jogállásából fakadóan nyújtott korlátlan garanciából eredően részesülhet, a Bizottság két szakaszban vizsgálja: elsőként az anyavállalat által élvezett esetleges előnyöket (7.1.4.1. pont), majd azokat veszi számba, amelyek átruházhatók a leányvállalatokra (7.1.4.2. pont).
7.1.4.1 Az IFP közintézménynél felmerülő előnyök
(193)
A kezességvállalásról szóló, fent hivatkozott közlemény 2.1.3. pontjának megfelelően a Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatában kifejtette, hogy véleménye szerint az IFP közintézmény EPIC jogállásából eredően - elsősorban a kedvezőbb finanszírozási feltételek révén - előnyhöz juthat a tőkepiacokon (194), amely előny oka az általános jog szerinti bírósági szanálási és felszámolási eljárás közjogi jogi személyekre való alkalmazhatatlansága. Mindemellett a Bizottság megjegyezte, hogy a közintézmény nemfizetése esetén az állami garancia az IFP közintézménnyel szembeni valamennyi követelésre kiterjed, amelyek az eljárás megindításáról szóló határozat (71) preambulumbekezdése szerint „nem csak pénzügyi, de kereskedelmi vagy egyéb jellegűek is lehetnek”, különös tekintettel a beszállítók (akiknek számláit még nem fizették ki) vagy az ügyfelek követeléseire (akik számára nem nyújtották az adott szolgáltatást).
(194)
Ezenfelül a szóban forgó intézkedés részletes vizsgálata végén a Bizottság úgy ítéli meg, hogy meg kell vizsgálni, vajon az IFP közintézmény előnyhöz juthatott-e a bankokhoz és pénzintézetekhez (A), a beszállítóihoz (B) és az ügyfeleihez (C) fűződő kapcsolataiban.
A. A bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolatokban érvényesülő előnyök hiánya
(195)
Az eljárás megindításáról szóló, fent hivatkozott határozatban jóllehet a Bizottság elismeri, hogy az IFP közintézmény nem képezi külső hitelminősítő ügynökség pénzügyi minősítésének tárgyát (195), rámutat, hogy az IFP közintézmény javára megítélt forrásokat a hitelezők minden esetben értékelik a nemteljesítés kockázata szempontjából (196). Mivel az IFP közintézmény „tartozásait a hitelpiac segítségével finanszírozza”, a Bizottság megjegyzi, hogy az előzetes vizsgálat során nem tudta kizárni, hogy az IFP közintézmény számára gazdasági előnyt jelenthet, hogy a pénzügyi piacok az értékelés során figyelembe veszik, hogy az állam az IFP közintézmény tartozásai tekintetében a végső kezes szerepét tölti be.
(196)
A részletes vizsgálat lezárását követően a Bizottság tudomásul veszi a Franciaország által továbbított és a (64) preambulumbekezdésben említett információkat, amelyeket az e preambulumbekezdésben szereplő 1. táblázat foglal össze (a „KEUR” jelentése „ezer EUR”).
1.
táblázat
Az IFP közintézmény tartozásai a 2005-2010 közötti időszakban
Jogalany:
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
en KEUR
en KEUR
en KEUR
en KEUR
en KEUR
en KEUR
Hitelintézetektől felvett kölcsönök és a feléjük fennálló tartozások (197)
Egy évnél rövidebb lejárati idő (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Egy évnél hosszabb lejárati idő
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) ideértve a rövid lejáratú kölcsönöket/hiteleket és a banki követeléseket
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Hitelintézetektől felvett kölcsönök és szerződéses tartozások kamatai:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Kamat + haszonkulcs
Kamat + haszonkulcs
Kamat + haszonkulcs
Kamat + haszonkulcs
Kamat + haszonkulcs
Kamat + haszonkulcs
Középtávú és hosszú lejáratú kölcsönök
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Rövid lejáratú banki hitelek és hitelkeretek
[1. sz. bank] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[2. sz. bank] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[3. sz. bank] (198)
EONIA + […] (197)
[4. sz. bank] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Ezekből az adatokból megállapítható, hogy az IFP közintézmény a jogállásának megváltozása óta, vagyis a 2006 és 2009 közötti időszakban, amelyre vonatkozóan az adatok rendelkezésre állnak, egy évnél hosszabb lejárati időre nem vett fel kölcsönt hitelintézettől. Ugyanebben az időszakban a jogállása megváltozását követően az IFP közintézmény egy évnél rövidebb lejárati időre csak egy alkalommal, 2009-ben vett fel hitelt, amelynek összege elenyésző, […] (*) EUR volt. Másfelől meg kell állapítani, hogy a [3. sz. bank] (**) által alkalmazott kamat (EONIA + […] (*) %) (az egyéb jellemzők azonossága mellett) […] (*) bázisponttal magasabb volt, mint az, amelyről az IFP közintézmény és az [1. sz. bank] (**) 2005-ben - amikor előbbi még magánjogi jogi személyként működött és ennélfogva nem vonatkozott rá a közintézményi jogállása miatt ma őt megillető állami garancia - megállapodott (EONIA + […] (*) %).
(198)
Ami kimondottan a 2010. évet illeti, a francia hatóságok kifejtették, hogy az IFP közintézmény négy ajánlatot kapott […] (*) EUR összegű hitelkeretre, amelyekben az egy évre szóló kamat szintje két határ között változott: EONIA + […] (*) % a [4. sz. bank] (**) esetében (plusz […] (*) %, azaz […] (*) EUR kötelezettségvállalási díj), illetve az [5. sz. bank] (**) esetében (plusz […] (*) %, azaz […] (*) EUR kötelezettségvállalási díj), valamint EONIA + […] (*) % a [3. sz. bank] (**) esetében (plusz […] (*) %, azaz […] (*) EUR kötelezettségvállalási díj), illetve az [1. sz. bank] (**) esetében (plusz […] (*) %, azaz […] (*) EUR kötelezettségvállalási díj). Az IFP közintézmény egy további azonnali („spot”) ajánlatot is kapott a [3. sz. banktól] (**) (a választott lehívási idő függvényében), EURIBOR + […] (*) %-os kamattal. A Bizottság tudomásul veszi, hogy ezek a kamatok megegyeznek azokkal, amelyekről az IFP közintézmény a jogállása 2006. évi megváltozása előtt állapodott meg, amikor magánjogi jogi személyként még nem állt állami garancia hatálya alatt.
(199)
A fentiekre figyelemmel a Bizottság elismeri, hogy a jogállása megváltozásától 2010-ig eltelt időszakban az IFP közintézmény EPIC jogállása nem biztosított számára tényleges gazdasági előnyt a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolataiban. Más szóval, a jelek szerint az a lehetséges előny, amelyhez a vállalkozás a korlátlan garanciának köszönhetően a piaci feltételeknél kedvezőbb hitelkamatok formájában hozzájuthatott volna, a figyelembe vett időszakban a gyakorlatban nem érvényesült.
(200)
Ez a megállapítás természetesen csak a korábbiakra vonatkozik, mivel a Bizottság nem tudja előre jelezni sem a piaci szereplők jövőbeni magatartását, sem pedig azt, hogyan változik majd körükben annak megítélése, hogy milyen hatást gyakorol az állami garancia az IFP közintézmény nemfizetése jelentette kockázatra. Továbbá, a francia hatóságok által a jövőben a Bizottsághoz benyújtandó éves jelentésekkel összefüggésben a francia hatóságoknak információkkal kell szolgálniuk az IFP közintézmény tartozásainak összegéről és kondícióiról, és bizonyítékokkal kell alátámasztaniuk, hogy e kölcsönök megfelelnek a piaci feltételeknek, vagy - a (300) preambulumbekezdésben szereplő 6. táblázatban ismertetettnek megfelelő módszert alkalmazva - bele kell foglalniuk a megfelelő bruttó támogatástartalom összegét a garanciahatás legnagyobb becsült összegébe.
(201)
Végül, a Bizottság tudomásul veszi a francia hatóságok azon javaslatát, hogy a finanszírozási szerződésekben (valamennyi, szerződés hatálya alá tartozó eszköz esetén) valamennyi művelet tekintetében tüntessék fel a következő szöveget:
„Az állam a kibocsátott részvényekre/programra/kölcsönre semmiféle garanciát nem vállal, sem közvetlen, sem közvetett módon. Fizetésképtelenség esetén az állam semmilyen pénzügyi felelősséget nem vállal az IFP helyett a követelés kifizetéséért.”
(202)
Ebben az összefüggésben ez a kötelezettségvállalás a Franciaországot terhelő többi kötelezettséggel együtt, még ha önmagában nem teszi is lehetővé a garancia megléte kérdésének tisztázását, adott esetben lehetővé teszi az elfogadott kockázatra vonatkozó kivétel alkalmazását, és a garancia lehetséges kedvezőtlen következményeinek jelentős korlátozását.
B. A beszállítókkal fenntartott kapcsolatokban érvényesülő előny
(203)
Ami a beszállítókat illeti, a francia hatóságok állításával ellentétben (lásd a (65) preambulumbekezdést) az a tény, hogy az IFP közintézményt az európai uniós vagy a nemzeti jog értelmében versenyeztetési kötelezettség terheli, nem elegendő az EPIC jogállásából fakadó valamennyi előny kizárásához: a közbeszerzési eljárások keretében az egyes ajánlattevő beszállítók az ajánlattételi felhívásra jelentkezve azt feltételezhetik, hogy az IFP közintézmény nem mehet csődbe. Közbeszerzés esetén ezenfelül meg kell különböztetni az ajánlat kiírásakor az ajánlattevők megversenyeztetéséből eredő hatékonyságnövelésből származó árcsökkenést - amely, mint arra a Bizottság a francia hatóságok által idézett jelentésben rámutatott, valódi „társadalmi hasznot” képvisel -, valamint azt az árcsökkenést, amelynek oka az, hogy az érintett jogalany nemteljesítésének kockázatát a vele szerződő felek - annak ismeretében, hogy közintézményi jogállásának köszönhetően nem fenyegeti a bírósági felszámolás veszélye - kedvezőbben ítélik meg. Noha mindkét tényező a közbeszerzési költségek csökkenését eredményezi, eredendően különböznek egymástól, ezért a Bizottság a második hatásait semmilyen körülmények között nem tulajdonítja az elsőnek.
(204)
Az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény nemteljesítése kockázatának a beszállítók általi kedvezőbb megítéléséből fakadó árcsökkenés becsléséhez a Bizottság az egyenértékű kockázatra nyújtott fedezet költségét vizsgálja. Állami garancia hiányában, ha az IFP közintézmény azon beszállítója, aki hasonló garanciával kíván élni (azaz teljes körűen biztosítani kívánja magát a másik szerződő fél nemteljesítésének kockázata ellen), igénybe veheti erre szakosodott hitelintézet vagy biztosítótársaság szolgáltatásait. A nemteljesítés kockázata elleni ilyen fedezetet a leggyakrabban elsősorban a faktoringszolgáltatásokat kínáló társaságok nyújtanak (199).
(205)
A Bizottság megjegyzi, hogy a hasonló faktoringszolgáltatás díja két tételt foglal magában:
a.
a finanszírozási díjat (vagy fizetendő kamatot), amelyet a beszállítónak megítélt előleg várható finanszírozási költségeinek fedezésére számítanak ki időarányosan, és amely többek között a követelés átruházásakor érvényes kamatlábtól függ.
b.
magát a faktorálási díjat, amelynek összege az átruházott bevétel 0,7 és 2,5 %-a között változik (200), 1,5 %-os átlagos kamattal, amelynek kiszámításához a könyvvezetési és a beszedési szolgáltatások, valamint a teljesítési biztosíték kifizetése tekintetében átruházott követelések összegét veszik alapul.
(206)
A francia hatóságok 2010. november 26-i levelükben jelezték, hogy szerintük a Bizottságnak a faktoring szerepével kapcsolatos megfontolásait az indokolta, hogy utóbbi tévesen mérte fel azokat az okokat, amelyek miatt egy vállalkozás ilyen szolgáltatást vehet igénybe. A francia hatóságok kétségtelenül elismerik, hogy a faktoringtársaságok háromféle szolgáltatást nyújthatnak - előlegfizetés, beszedés és kezesség a követelésekért - de megjegyzik, hogy ezeket együttesen vagy külön-külön is biztosíthatják. A Banque de France által 2009-ben készített tanulmány alapján (201) hozzáteszik, hogy a faktorok által kínált szolgáltatások között egyre nagyobb teret nyer az átruházott ügyvitel (azaz finanszírozási művelet a követelések beszedése nélkül), így a faktoringszolgáltatás igénybevételét egyre gyakrabban a beszállítónak nyújtott egyszerű készpénz-műveletként lehet összefoglalni. A Bizottság tudomásul veszi ezt az észrevételt.
(207)
Ezenkívül a francia hatóságok közölték az IFP közintézmény által (a gazdasági, illetve a nem gazdasági jellegű tevékenységekhez szükséges szállítmányok ellentételezéseként) 2004 óta a faktorok felé teljesített kifizetések összegét (202):
2.
táblázat
Faktoring igénybevétele az IFP közintézmény beszállítói részéről a 2004-2010 közötti időszakban
Év
Érintett beszállítókszáma
Kifizetés faktoroknak
(EUR-ban)
Érintett számlákszáma
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
A teljes időszakban
(2004-2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
A francia hatóságok megállapítják, hogy jogállásának 2006. évi megváltozása óta növekedett az IFP közintézmény által a faktorok felé teljesített kifizetések összege. Ebből arra következtetnek, hogy ez a tendencia érvényteleníti az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények nemteljesítése kockázatának harmadik személyek általi megítélésére vonatkozó bizottsági érvelést. Úgy ítélik meg ugyanis, hogy ha az IFP közintézmény nemteljesítésének kockázatára 2006 óta állami garancia vonatkozna, ezen időpont óta a faktoringszolgáltatások igénybevételének csökkennie kellett volna, vagy az akár teljesen meg is szűnhetett volna.
(209)
Mivel, mint ahogyan azt a (206) preambulumbekezdésben maguk a francia hatóságok is kifejtették, a faktoring igénybevétele egyre inkább az előlegszükségletekhez (az átruházott ügyviteli szolgáltatások növekedése) és egyre kevésbé a nemfizetés kockázatának átvállalásához kapcsolódik (a beszedési, finanszírozási és garanciaszolgáltatások csökkenése), és mivel az IFP közintézmény elszámolásaiban a beszállítók által igénybe vett faktoringszolgáltatások nem különíthetők el a szolgáltatás típusa szerint, a Bizottság éppen ellenkezőleg úgy véli, hogy az IFP közintézménynél megfigyelt változás alapján nem érvénytelenítető az érvelése, és még kevésbé bizonyítható, hogy az IFP közintézmény beszállítói az IFP jogállásának megváltozását követően arra a következtetésre jutottak volna, hogy megnőtt az IFP közintézmény nemteljesítésének kockázata.
(210)
A Bizottság elismeri, hogy nem áll módjában pontos becslést adni azon díj összegéről, amelyet az IFP közintézmény nemteljesítésének kockázata elleni fedezethez a beszállítóknak fizetnie kellene, ha előbbi nem részesülne állami garanciában. A Bizottság mindazonáltal megjegyzi, hogy amennyiben a (205.b) pontjában említett faktorálási díj valójában három önálló szolgáltatást (beszedés, finanszírozás és a nemfizetési kockázatra nyújtott garancia) foglal magában, a biztosított összeg 2,5 %-os, legmagasabb említett aránya mindenesetre a kizárólag a nemfizetés kockázatához szükséges fedezeti díj felső határának tekinthető.
(211)
A francia hatóságoknak mindenesetre továbbra is lehetőségük van arra, hogy pontosabb módszertanról tájékoztassanak a közintézmény részére a beszállítóihoz fűződő kapcsolataiban a garancia által biztosított előny becsléséhez. A vizsgálat során ellentmondásosan megítélt gazdasági szakismereteken alapuló módszertan adott esetben kedvező bizottsági határozat tárgyát képezheti, és Franciaország ezt alkalmazhatja, hogy eleget tegyen az e határozat rendelkező részében foglalt tájékoztatási kötelezettségeinek.
(212)
Ami a kérdéses összegeket illeti, a francia hatóságok 2010. november 26-i levelükben kifejtették, hogy ezen áruk és szolgáltatások beszerzési költségét közvetlenül beépítették az említett áruk és szolgáltatások beszerzése által érintett tevékenységekhez rendelt személyzet számszerűsített értékébe (204). Ami a kirendelt személyzethez és a helyiségekhez kapcsolódó átszámlázási tevékenységeket illeti, ezekkel kapcsolatban nem merül fel jelentős összegű különleges kiadás, ugyanis a vonatkozó költségeket beépítették az intézmény szervezeti költségei közé.
(213)
Végül, a kifejezetten a kizárólag gazdasági tevékenységek végzéséhez vásárolt áruk és szolgáltatások tekintetében az ilyen beszerzések évi átlagösszege a francia hatóságok szerint az IFP közintézmény átlagos éves forgalmának csupán elenyésző hányadát teszi ki (205). A szerződéses kutatási tevékenységek esetében az IFP közintézmény által az analitikus könyveléséből gyűjtött adatok alapján az IFP közintézmény szolgáltatásai nyújtásához szükséges beszerzéseinek évi átlagösszege 2006 és 2009 között […] (*) EUR.
(214)
A Bizottság úgy véli, hogy gazdasági tevékenységeinek gyakorlása során az IFP közintézmény a beszállítók által alkalmazott árcsökkentés révén tényleges gazdasági előnyhöz jutott, amelynek oka az volt, hogy utóbbiak kedvezőbben ítélték meg a vállalkozás nemteljesítésének kockázatát. Noha a Bizottság nem tudja pontosan számszerűsíteni ezt az előnyt, úgy véli, hogy az a vizsgált időszakban (2006-2009) átlagosan mindenesetre nem haladhatja meg az évi […] (*) EUR-t (206).
(215)
Végül, a Bizottság megjegyzi, hogy ez az IFP közintézmény és beszállítói közötti kapcsolatban érvényesülő előny szelektív, előbbi versenytársai ugyanis, akik továbbra is az általános jog szerinti bírósági szanálási és felszámolási eljárások hatálya alá tartoznak, nem részesülnek az IFP közintézmény közintézményi jogállásából fakadó, hasonló állami garanciában.
C. Az ügyfelekkel fenntartott kapcsolatokban érvényesülő előny
(216)
Ami az IFP közintézmény által nyújtott kutatási szolgáltatásokat illeti, a Bizottság tudomásul veszi a UOP Limited társaság észrevételeit, amelyekben kifejti, hogy a technológiaátadás természetéből eredően kockázatos területén a vevők mind a szerződéses, mind a szerződésen kívüli felelősségbiztosítás tekintetében különösen érzékenyen értékelik a szolgáltatók által kínált garanciákat.
(217)
A szerződésen kívüli felelősség kérdését illetően ugyanakkor a francia hatóságok 2010. január 13-i levelükben felhívták a figyelmet arra, hogy Franciaországban a magánjogi társaságokra és a közintézményekre egyaránt az általános jog rendelkezései alkalmazandók (a Code civil 1382. cikke, különös tekintettel a szerződésen kívüli kártérítési felelősségre (207). Hozzátették, hogy az IFP közintézmény tevékenységei sajátos jellemzőkkel bírnak, amennyiben azokhoz laboratóriumi eszközök, illetve tűzveszélyes, robbanásveszélyes vagy mérgező anyagok felhasználására van szükség, amelyek - a kifejezésnek a biztosítótársaságok által vett szokásos értelmében - jelentős „ipari” kockázat forrásai (208). Ennélfogva az IFP közintézmény különféle biztosítási szerződéseket kötött, hogy a hagyományos kockázatokon túl (polgári jogi felelősség) egyedi kockázatokra, például az ionizáló forrásokhoz vagy a fúrótornyok közelében működő gépek meghibásodásához kötődő kockázatokra is fedezetet kínáljon. Ami a polgári jogi felelősségbiztosítást illeti, az IFP közintézmény biztosítási szerződése négyféle kockázatra nyújt fedezetet: az üzemeltetési felelősségre, a szolgáltatásnyújtás utáni polgári jogi felelősségre, a szakmai felelősségre és a környezeti károkra.
(218)
A fentiekből következik, hogy az IFP közintézmény semmilyen formában nem hárította az államra szerződésen kívüli felelősségét, kockáztatva, hogy káresemény bekövetkezésekor le kell hívnia az EPIC jogállásából fakadóan a javára nyújtott garanciát, hanem épp ellenkezőleg, megkötötte a piaccal az e kockázat fedezetéhez szükséges biztosítási szerződéseket.
(219)
A szerződéses felelősséget illetően a UOP Limited társaság észrevételeire adott válaszukban a francia hatóságok által átadott, és különösen a (91) preambulumbekezdésben közölt információkból az következik, hogy a szolgáltatásnyújtás terén az IFP közintézmény ügyfeleivel (akár leányvállalataival, akár harmadik személyekkel) szembeni felelőssége „a ténylegesen beszedett díjak […] (*) %-ára korlátozódik, amely felső határ eseti alapon legfeljebb […] (*) %-ra emelhető”, ennélfogva, ha az ügyfél úgy ítéli meg, hogy az IFP közintézmény által végzett munka hibás, utóbbi semmilyen esetben nem kötelezhető korlátlanul annak ismételt elvégzésére. Mindemellett a Bizottság tudomásul veszi a francia hatóságok azon megállapítását, miszerint a felelősséghalmozás tilalmának elvéből következően egy szerződő fél nem hivatkozhat szerződésen kívüli felelősségre azért, hogy egy szerződéses viszony keretében elszenvedett károkért kártérítést igényeljen (209).
(220)
Továbbra is igaz ugyanakkor, hogy figyelemmel az állam által az IFP közintézmény javára biztosított garanciára, utóbbi ügyfelei biztosak abban, hogy a közintézmény nem kerülhet bírósági felszámolás alá, és ezért mindenkor teljesíteni tudja majd szerződéses kötelezettségeit, illetve hogy amennyiben nem így tesz, a mulasztásért őket kártérítésben részesítik.
(221)
A (204) és azt követő preambulumbekezdésekben a beszállítókkal fenntartott kapcsolatok tekintetében ismertetett érveléssel összhangban a Bizottság úgy véli, hogy állami garancia hiányában annak az ügyfélnek, amely hasonló szintű garanciára tart igényt, egy pénzügyi közvetítővel (például bankkal vagy biztosítótársasággal) teljesítési biztosítékról (angolul: „performance bond”) kellene megállapodnia, hogy gondoskodjon az IFP közintézménnyel kötött szerződése teljesítéséről. E védelem célja annak szavatolása, hogy a szerződés végrehajtásának (teljes vagy részleges) elmulasztásából eredő kár esetén az ügyfél pénzügyi kártérítésben részesüljön.
(222)
Ezzel összefüggésben a Bizottság tudomásul veszi, hogy Franciaország - noha bizonyos fenntartásokkal - elismeri, amint az a (66) preambulumbekezdésben is szerepel, hogy „az IFP közintézmény szempontjából várható egyetlen azonosítható hatás a teljesítési biztosítékok lekötésének hiányából eredő költségcsökkenés lehet.” A francia hatóságok ezt követően további pontosítás nélkül megállapítják, hogy „a bankok és biztosítótársaságok által az ilyen szolgáltatásért felszámított díjak szokásos összegét tekintve ugyanakkor úgy tűnik, hogy az ilyen költségcsökkenésből származó különbség elenyésző.”
(223)
A Bizottság elsőként rámutat, hogy a teljesítési biztosíték költségének kiszámításakor számos tényezőt vesznek figyelembe, többek között a szerződés típusát és a fedezett összeget, a biztosítandó szolgáltatásokat nyújtó vállalkozás alkalmazottainak számát, pénzügyi helyzetét, nemteljesítésének kockázatát és kárhányadát, valamint más, kizárólag pénzügyi vonatkozásokat, például a közvetítők illetményeit és díjait. A nyilvánosan hozzáférhető adatok alapján (210) a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az alkalmazott díjtétel általában a biztosított bevétel 1-5 %-a.
(224)
A szakosodott közvetítők által kínált fedezet díjszabása - esetenként kockázati típusok szerint súlyozott - statisztikai módszereken alapul, így a teljesítési biztosítékra vonatkozóan nem állapítható meg előzetes átalánydíj. Végül, a garanciáért fizetendő végső ár az esetleges veszteségek becsült összegétől és bekövetkezésük valószínűségétől függ. Ennélfogva, míg bizonyos ágazatokban (például a közműépítési és építőipari ágazatban vagy a nemzetközi kereskedelemben) adható a „hibás teljesítésre” nyújtott garancia, a szerződéses kutatási szolgáltatások esetében a jelek szerint legfeljebb a „legnagyobb gondosság” biztosítására van lehetőség, mivel a K+F természetéből fakadóan kockázatos terület, ahol a kutatási tevékenységet vásároló nem lehet bizonyos abban, hogy a munka hasznosítható eredményekhez vezet. Ezzel kapcsolatban a Bizottság megjegyzi, hogy az IFP közintézmény ügyfeleinek, köztük leányvállalatainak nyújtott garancia összege a szolgáltatott kutatási munka árára korlátozódik.
(225)
A Bizottság elismeri, hogy nem áll módjában pontos becslést adni arról, mekkora díjat kellene fizetni az IFP közintézmény ügyfeleinek (köztük leányvállalatainak) nyújtott olyan garanciáért, amely szavatolná, hogy az IFP közintézmény a kutatási szolgáltatások végrehajtása során a „legnagyobb gondosságot” tanúsítja. A vonatkozó kérdésre válaszul a francia hatóságok 2010. november 26-i levelükben jelezték, hogy nekik sincs tudomásuk a piac által a K+F területéhez kapcsolódó különleges kockázatok biztosításáért felszámított díjtételek összegéről. A Bizottság ugyanakkor úgy véli, hogy az ilyen (a kutatás „legnagyobb gondossággal” történő végzésére korlátozódó, tehát a szerződés „hibás teljesítéséből” eredő kockázatnál kisebb) kockázat biztosításának piaci díja semmilyen ésszerű logika szerint sem haladhatja meg a (223) preambulumbekezdésben említett becsült felső összeghatárokat. Ezenfelül a Bizottság véleménye szerint a biztosított szolgáltatásokból származó bevétel összegének legfeljebb 5 %-a mindenesetre az ilyen kockázat biztosításához szükséges díj felső határának tekinthető.
(226)
Ami az esetlegesen ilyen garanciával biztosítható gazdasági tevékenységek összegét illeti, a Bizottság emlékeztet arra, hogy e tevékenységek két típusba sorolhatók: egyrészről létezik az infrastruktúra bérbeadása, kutatási személyzet rendelkezésre bocsátása és jogi szolgáltatások nyújtása, valamint az IFP közintézmény által (harmadik személyek vagy saját leányvállalatai megbízásából) végzett szerződéses kutatási tevékenységek, és másrészről az IFP közintézmény és leányvállalatai közötti technológiaátadásra irányuló tevékenységek az Axens és a Prosernat kizárólagos tevékenységi területén. Az IFP közintézmény által a Beicip-Franlab kizárólagos tevékenységi területén végzett tevékenységekre vonatkozóan (211) a Bizottság már megállapította, hogy azokat teljes mértékben a kőolajmezők kitermelésével kapcsolatos tanácsadás és a kőolaj-kitermelésben alkalmazott szoftverek szolgáltatásának piacán szerzett bevételből finanszírozzák. A C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban a Bizottság megállapította, hogy az IFP közintézmény és a Beicip-Franlab leányvállalat között nem beszélhetünk az állami pénzeszközök csoporton belüli átruházásáról, mivel a két jogalany közötti kereskedelmi kapcsolat a rendes piaci feltételeknek megfelelően működik. Mivel a Beicip-Franlab által az IFP-nek kifizetett díjazás „nagymértékben” (212) fedezi az utóbbi által a leányvállalata kizárólagos területén folytatott tevékenységek költségeit, a Bizottság megállapíthatja, hogy az alkalmazott díjszabás mértékéből adódóan a Beicip-Franlab - a helyzet későbbi alakulásától függetlenül - már jelenleg is fizet az állami garanciának az IFP közintézmény által viselt kutatási költségekre gyakorolt esetleges további hatásáért. Ilyen körülmények között a leányvállalat és az anyavállalat közötti üzleti kapcsolatok állami garancia alá vonása nem biztosít versenyelőnyt az IFP közintézmény által a Beicip-Franlab leányvállalat kizárólagos kutatási területein végzett tevékenységek számára. Ennélfogva az állami garancia hatályának ezekre történő esetleges kiterjesztése nem minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak.
(227)
Az első kategóriába tartozó, az IFP közintézmény által harmadik személyek vagy saját leányvállalatai megbízásából végzett tevékenységeket illetően a francia hatóságok 2010. november 26-i levelükben közölték az IFP közintézmény által 2006 és 2009 között megvalósított gazdasági tevékenységek értékét. Ezen információk alapján megállapítható, hogy az ebben az időszakban nyújtott kutatási szolgáltatások értékének átlagos éves összege […] (*) EUR, ezen belül […] (*) EUR harmadik személyek és […] (*) EUR a leányvállalatok megbízásából.
(228)
A francia hatóságok ezenkívül benyújtották az IFP közintézmény és leányvállalatai által az ugyanebben az időszakban nyújtott adminisztratív szolgáltatásokra vonatkozó adatokat. Ezekből megállapítható, hogy 2006 óta az IFP közintézmény által leányvállalataira átszámlázott éves átlagösszeg a kirendelt alkalmazottak esetében […] (*) EUR, a telepítési díjak tekintetében (213) […] (*) EUR.
(229)
A második tevékenységtípus, azaz az IFP közintézmény és leányvállalatai közötti, az Axens és a Prosernat kizárólagos tevékenységi területén végzett technológiaátadásra irányuló tevékenységek esetében elsőként meg kell jegyezni, hogy a C 51/2005. számú ügyben hozott határozatban már szerepeltek a 2006. évi tevékenységből származó összegek:
a.
az Axens kizárólagos tevékenységi területén az IFP közintézmény […] (*) EUR értékben készített az ipari kutatást megelőző műszaki megvalósíthatósági tanulmányokat és […] (*) EUR értékben végzett ipari kutatási munkát, gazdasági tevékenységének összértéke tehát […] (*) EUR.
b.
a Prosernat kizárólagos tevékenységi területén az IFP közintézmény […] (*) EUR értékben készített műszaki megvalósíthatósági tanulmányokat és […] (*) EUR értékben végzett ipari kutatási munkát, gazdasági tevékenységének összértéke tehát […] (*) EUR.
c.
Az IFP közintézmény tehát összesen 56,4 millió EUR értékben nyújtott kutatási szolgáltatásokat leányvállalatai kizárólagos tevékenységi területén (ezen belül 7,4 millió EUR értékben műszaki megvalósíthatósági tanulmányokat és 49,0 millió EUR értékben ipari kutatási munkát), noha saját forrásainak összege csupán […] (*) EUR volt, ami alapján a Bizottság úgy vélte, hogy e kutatási tevékenységek 11,3 millió EUR értékű állami támogatásban részesültek (ez 20 %-os támogatási intenzitást (214) jelent).
(230)
Ami a későbbi éveket illeti, a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat 5. cikkének (1) bekezdésével összhangban a kizárólagos megállapodások lejártáig Franciaország „részletes éves jelentést nyújt be a Bizottsághoz az IFP közintézmény által az Axens és a Prosernat kizárólagos tevékenységi területein vezetett projektekről”. Az éves jelentésekben szereplő adatok alapján pontosan kiszámítható az IFP közintézmény által a leányvállalatai megbízásából és azok kizárólagos tevékenységi területén végzett kutatási szolgáltatások éves összege.
(231)
Ez idáig Franciaország a 2007., 2008. és 2009. évre nyújtott be éves jelentést. Figyelembe véve a számviteli adatok feldolgozásához szükséges időt, a 2010. évi jelentést 2011 során küldik meg.
(232)
Az Axens kizárólagos tevékenységi területein folytatott e gazdasági tevékenységeket az e preambulumbekezdésben szereplő 3. táblázat foglalja össze a 2007-2009. évre vonatkozóan (ezer EUR-ban).
3.
táblázat
Az IFP közintézmény által az Axens kizárólagos tevékenységi területein végzett tevékenységek 2007 és 2009 között
(ezer EUR-ban)
Összesen
Díjak összesen
Saját források összesen
Állami források (+) vagy nyereség (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Az IFP közintézmény által az Axens kizárólagos tevékenységi területén nyújtott kutatási szolgáltatások tehát 2007-ben […] (*) EUR, 2008-ban […] (*) EUR és 2009-ben […] (*) EUR összegű gazdasági tevékenységet eredményeztek, amely megközelítőleg megfelel a Bizottság által a C 51/2005. számú ügyben hozott határozatban a 2006. évre megállapított összegnek ([…] (*) EUR).
(234)
A Prosernat kizárólagos tevékenységi területein folytatott e gazdasági tevékenységeket az e preambulumbekezdésben szereplő 4. táblázat foglalja össze a 2007-2009. évre vonatkozóan (ezer EUR-ban).
4.
táblázat
Az IFP közintézmény által a Prosernat kizárólagos tevékenységi területein végzett tevékenységek 2007 és 2009 között
(ezer EUR-ban)
Összesen
Díjak összesen
Saját források összesen
Állami források (+) vagy nyereség (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Az IFP közintézmény által a Prosernat kizárólagos tevékenységi területén nyújtott kutatási szolgáltatások tehát 2007-ben […] (*) EUR, 2008-ban […] (*) EUR és 2009-ben […] (*) EUR összegű gazdasági tevékenységet eredményeztek, amely megközelítőleg megfelel a Bizottság által a C 51/2005. számú ügyben hozott határozatban a 2006. évre megállapított összegnek ([…] (*) EUR).
(236)
A fentiek alapján a Bizottság úgy véli, hogy gazdasági tevékenységeinek gyakorlása során az IFP közintézmény tényleges gazdasági előnyhöz jutott, amennyiben mentesült az ügyfelei - köztük, azok kizárólagos tevékenységi területén, leányvállalatai, az Axens és Prosernat - számára az általa elvégzett kutatási tevékenységek tekintetében felkínált teljesítési - de legalább a legnagyobb gondosságért járó - biztosíték díjának megfizetése alól. Noha a Bizottság nem tudja pontosan számszerűsíteni ezt az előnyt, a biztosított kockázat sajátos jellegére is figyelemmel mindenesetre úgy véli, hogy ez az előny szolgáltatásonként és évente valószínűleg nem haladja meg az e preambulumbekezdésben szereplő 5. táblázat foglalt összegeket (ahol az „EUR” jelentése „EUR”, és a „MEUR” jelentése „millió EUR”):
5.
táblázat
Az IFP közintézmény által a korlátlan állami garanciából fakadóan az ügyfeleivel szemben szerzett gazdasági előny felső határai 2006 és 2009 között
2006
2007
2008
2009
Kutatási szolgáltatások (a leányvállalatok kizárólagos tevékenységi területén kívül)
Forg.
(MEUR)
Felső határ (215)
(fedezeti díj)
Forg.
(MEUR)
Felső határ
(fedezeti díj)
Forg.
(MEUR)
Felső határ
(fedezeti díj)
Forg.
(MEUR)
Felső határ
(fedezeti díj)
A leányvállalatok megbízásából
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Harmadik személyek megbízásából
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Igazgatási szolgáltatások nyújtása
Kirendelt alkalmazottak átszámlázása
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Telepítési díjak átszámlázása
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Az Axens kizárólagos tevékenységi területén nyújtott szolgáltatások
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
A Prosernat kizárólagos tevékenységi területén nyújtott szolgáltatások
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Leányvállalatok tekintetében összesen
[…] (*)
[…] (*) MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
Harmadik személyek tekintetében összesen
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
A francia hatóságok mindenesetre továbbra is lehetőségük van arra, hogy pontosabb módszertanról tájékoztassanak a közintézmény részére az ügyfeleihez fűződő kapcsolataiban a garancia által biztosított előny becsléséhez. A vizsgálat során ellentmondásosan megítélt gazdasági szakismereteken alapuló módszertan adott esetben kedvező bizottsági határozat tárgyát képezheti, és Franciaország ezt alkalmazhatja, hogy eleget tegyen az e határozat rendelkező részében foglalt tájékoztatási kötelezettségeinek.
(238)
Végül, a Bizottság megjegyzi, hogy ez az IFP közintézmény és ügyfelei közötti kapcsolatban érvényesülő előny szelektív, előbbi versenytársai ugyanis, akik továbbra is az általános jog szerinti bírósági szanálási és felszámolási eljárások hatálya alá tartoznak, nem részesülnek az IFP közintézmény közintézményi jogállásából fakadó, hasonló állami garanciában.
7.1.4.2 Az IFP-csoport magánjogi leányvállalataira átruházott előnyök
(239)
Ami az IFP közintézmény leányvállalatait illeti, a Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatban kifejtette, hogy az előzetes vizsgálat során nem tudta kizárni, hogy „az IFP közintézmény EPIC jogállásából eredő előnyök, például többek között a kedvezőbb hitelfeltételek, annak három leányvállalatát is érinthetik” (216).
(240)
A jelenlegi részletes vizsgálatot követően, a 7.1.1.2. pontban felsorolt okok miatt, és tekintettel arra, hogy a francia jogban nem létezik a vállalatcsoportokon belül a részvényesnek a leányvállalatai cselekményeiért történő általános felelősségvállalása, nem tekinthető úgy, hogy az IFP közintézmény és következésképpen a francia állam felelőssé tehető a harmadik személyek által az Axens és a Prosernat gazdasági tevékenységeire vonatkozóan támasztott követelések visszafizetéséért, többek között abban az esetben, ha utóbbiak ellen bírósági felszámolást indítanak.
(241)
Meg kell azonban jegyezni, hogy az N 531/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban a Bizottság, jóllehet a (177) preambulumbekezdésben is ismertetettek szerint úgy ítélte meg, hogy részvénytársaságként a La Banque Postale továbbra is a bírósági szanálásra és felszámolásra vonatkozó általános jog hatálya alá tartozik, és mint ilyen, saját jogon nem részesül korlátlan állami garanciában, mégis kitért arra a lehetőségre, hogy az egyedüli részvényese javára nyújtott állami garancia hatásai a leányvállalatra is kiterjedhetnek (217).
(242)
Pontosabban, a Bizottság úgy ítélte meg (218), hogy a vállalatcsoport működési struktúrájából következően a részvényes (La Poste) és a leányvállalat (La Banque Postale) között átjárhatóság van, amelyet azon tények együttes hatása indokol, hogy i. a leányvállalat az anyavállalat által a rendelkezésére bocsátott humán- és tárgyi erőforrásokat használja, és hogy ii. ezekért az anyavállalat által viselt költségek függvényében díjazást fizet, tehát a La Poste költségeinek csökkenését eredményező gazdasági előny esetén a La Banque Postale által az anyavállalatnak fizetett díjazás ennek megfelelően csökkenne, ami azt jelenti, hogy ez a gazdasági előny (legalább részben) a leányvállalatra is átruházódik.
(243)
Hasonlóképpen, a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban a Bizottság úgy ítélte meg, hogy bizonyos átjárhatóság figyelhető meg többek között az IFP közintézmény által az Axens és a Prosernat részére az azok kizárólagos tevékenységi területén nyújtott szolgáltatások díjazása tekintetében, aminek következtében tehát a csoporton belüli kereskedelmi viszonyok nem a piaci logikát követik, hanem épp ellenkezőleg, lehetővé teszik a leányvállalat gazdasági tevékenységeinek kereszttámogatását az anyavállalat rendelkezésére bocsátott állami forrásokból. Amint az a (226) preambulumbekezdésben szerepel, a Bizottság másfelől megállapította, hogy az IFP közintézmény és a Beicip-Prosernat (219) leányvállalata közötti kapcsolat a rendes piaci feltételeknek megfelelően működik.
(244)
Az említett La Banque Postale ügyben a Bizottság úgy vélte, hogy a francia hatóságoknak kötelezettséget kell vállalniuk egy olyan mechanizmus életbe léptetésére, amely a leányvállalat szintjén közömbösíti az anyavállalaton belül esetlegesen jelentkező előnyöket. Ami a finanszírozási feltételeket illeti, ez a követelmény úgy szólt, hogy „a finanszírozási szerződésben (valamennyi, szerződés hatálya alá eső eszköz esetén) valamennyi művelet tekintetében feltüntetik, hogy a francia joggal (elsősorban a valamennyi garanciára vonatkozó kifejezett jogszabályi engedélyezés szükségességével) összhangban az állam az adott finanszírozási műveletre semmiféle garanciát nem vállal, sem közvetlen, sem közvetett módon. Ezt a szerződéses rendelkezést az egyes műveletekről szóló ismertetőben nyilvánosságra kell hozni.” (220)
(245)
A szóban forgó esetben a francia hatóságok az IFP közintézmény leányvállalataira (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) vonatkozó hitelfeltételek tekintetében vállalták, hogy a finanszírozási szerződésben (valamennyi, szerződés hatálya alá eső eszköz esetén) valamennyi művelet tekintetében feltüntetik a következő szöveget: „a francia joggal (elsősorban a valamennyi garanciára vonatkozó kifejezett jogszabályi engedélyezés szükségességével) összhangban az állam erre a finanszírozási műveletre semmiféle garanciát nem vállal, sem közvetlen, sem közvetett módon.”
(246)
Ami az anyavállalatuk által rendelkezésükre bocsátott humán- és tárgyi erőforrások leányvállalatok általi használatát illeti, és amint azt a Bizottság a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban megjegyezte, „[a]mennyiben a gazdasági tevékenységek támogatottak, az az érintett leányvállalatok által az anyavállalat felé kifizetett díjazás szintjéből következik, és tükröződnie kell az IFP elszámolásaiban” (221). Márpedig, az IFP közintézmény elszámolásainak vizsgálata során a Bizottság a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban a 2006. évre, illetve a francia hatóságok az általuk benyújtott éves jelentésekben az ezt követő évekre vonatkozóan egyedül azokat a költségtételeket nem vették figyelembe, amelyek az IFP közintézmény által a leányvállalatai részére nyújtott szolgáltatásoknak a korlátlan garanciával történő biztosításához kapcsolódnak. Az államnak nem fizették meg a teljesítési biztosítéknak vagy legalább a legnagyobb gondosságért járó biztosítéknak megfelelő díjat, és azt a leányvállalatoknak nyújtott szolgáltatásokban sem számíthatták fel.
(247)
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a közintézményen belül a jogállásából fakadó garancia által biztosított gazdasági előny annak magánjogi leányvállalataira, az Axensra és Prosernat-ra is kiterjedt.
(248)
Ami az IFP közintézmény és leányvállalatai, az Axens, a Prosernat és a Beicip-Franlab által a közös beszállítókkal kötött, együttes szerződéseket illeti, amelyekről a Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatban említést tett, és amelyet - amint az a (73) preambulumbekezdésben olvasható - a UOP Limited társaság is említett észrevételeiben, ezek létezését a francia hatóságok kétségtelenül megerősítették, ugyanakkor tájékoztattak arról, hogy a szerződések alapvetően a (légi és vasúti) közlekedés területéhez kapcsolódnak, az egyes vállalatok alkalmazottainak hivatalos utazásai tekintetében. A Bizottság véleménye szerint, ha a leányvállalatok az IFP-csoport számára biztosított kedvezőbb vásárlási feltételekben részesülhettek, ami a szóban forgó beszerzésekre vonatkozóan nem szükségképpen igaz, az a garancia esetleges hatása helyett inkább az e beszállítók által csoportos vásárlás esetén alkalmazott mennyiségi kedvezménynek tudható be. Mindenesetre, még ha a 7.1.4.1. B. pontban a közintézményre vonatkozóan bemutatott elemzés alkalmazható is a leányvállalatokra a közintézménnyel közösen végrehajtott beszerzések tekintetében, és e mechanizmus révén utóbbiak - olcsóbb szolgáltatások formájában - részesülnek az IFP közintézmény által a garanciából fakadóan élvezett előnyből, az érintett összegek olyannyira jelentéktelenek, hogy a Bizottság szerint kétséges, hogy azok tényleges gazdasági előnynek tekinthetők.
(249)
Ebből következően, és a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat következtetéseivel összhangban azok a tevékenységek, amelyek az anyavállalat javára nyújtott állami garanciának a leányvállalatai kizárólagos tevékenységi területén végzett kutatási tevékenységekre történő kiterjedéséből fakadóan gazdasági előnyt biztosíthatnak, „[az IFP közintézménynek] az Axens és a Prosernat tevékenységi területein folytatott tevékenységekhez való hozzájárulására” (222) korlátozódnak. Ami konkrétan az Axensra és a Prosernat-ra átruházott előnyöket illeti, noha a Bizottság nem tudja pontosan számszerűsíteni ezt az előnyt, az érintett kockázat sajátos jellegére is figyelemmel mindenesetre úgy véli, hogy ez az előny szolgáltatásonként és évente valószínűleg nem haladja meg a (236) preambulumbekezdésben szereplő 5. táblázat foglalt összegeket.
(250)
A Bizottság úgy véli, hogy az IFP közintézmény által az Axens és Prosernat magánjogi leányvállalataira átruházott gazdasági előny szelektív, utóbbiak versenytársai ugyanis nem férhetnek hozzá hasonlóan kedvező feltételekkel az IFP közintézmény technológiáihoz, valamint humán- és tárgyi erőforrásaihoz.
7.1.5 A VERSENY TORZULÁSA ÉS A KERESKEDELEM ÉRINTETTSÉGE
(251)
A vizsgált intézkedés csökkentheti az IFP közintézménynek a harmadik személyek részére nyújtott szolgáltatásokhoz kapcsolódó működési költségeit (szerződéses kutatás), valamint az Axensnak és a Prosernat-nak az anyavállalatuktól vásárolt szolgáltatásokhoz kapcsolódó működési költségeit (a kizárólagos tevékenységi területükön végzett kutatás, szerződéses kutatás, személyzet és eszközök rendelkezésre bocsátása, igazgatási szolgáltatások nyújtása), ami előnyhöz juttatja az IFP-csoportot, és ebből fakadóan az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében torzítja a versenyt.
(252)
Mivel azok a piacok, ahol az IFP-csoport aktív, különösen közvetlenül az IFP közintézmény esetében a szerződéses kutatás piaca, az Axens leányvállalat esetében a finomítási és petrokémiai iparban forgalmazott katalizátorok és technológiák piaca, valamint a Prosernat leányvállalat esetében a gázfeldolgozás és a kénmentesítés területén szükséges tanulmányok, szolgáltatások és szerelvények piaca jelentős mértékben nyitva állnak az Európai Unión belüli kereskedelem előtt, egy ilyen intézkedés hátrányosan érintheti az érintett piacokon hasonló gazdasági tevékenységet folytató vagy folytatni kívánó versenytárs vállalkozásokat.
(253)
E feltételek mellett az IFP közintézmény javára nyújtott korlátlan állami garancia megléte - az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében - torzíthatja a versenyt és érintheti a kereskedelmet.
7.1.6 AZ INTÉZKEDÉS TÁMOGATÁSJELLEGÉRE VONATKOZÓ KÖVETKEZTETÉS
(254)
Az IFP közintézmény javára annak közintézményi jogállásából fakadóan nyújtott állami garancia tehát állami források államnak tulajdonítható átruházásával jár, továbbá - azáltal, hogy előnyben részesíti az IFP közintézményt - torzítja versenyt és a tagállamok közötti kereskedelmet, vagy azzal fenyeget.
(255)
A Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy ez a garancia az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül.
7.2 A TÁMOGATÁSI INTÉZKEDÉS JOGELLENESSÉGE
(256)
Jogállásának megváltozása előtt az IFP a szakmai érdekek kezeléséről szóló, 1943. november 17-i 43-612. sz. törvény értelmében szakmai intézményként működő magánjogi jogi személy volt. Mint ilyen, az IFP a bírósági szanálásra és felszámolásra vonatkozó általános jogi eljárások hatálya alá tartozott, és nem részesült az EPIC jogállásból fakadó állami garanciában.
(257)
A 2005. július 13-i 2005-781. sz. törvény értelmében hozott, 2006. július 6-i rendelettel az IFP 2006. július 7-i hatállyal ipari és kereskedelmi jellegű közintézménnyé alakult. A jogállás e megváltozása nyomán az IFP közintézmény korlátlan állami garanciában részesül. A szóban forgó intézkedést ezért az eljárási rendelet 1. cikkének c) pontja értelmében új támogatásnak kell tekinteni.
(258)
Az eljárási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének megfelelően a tagállamok „az új támogatás nyújtására vonatkozó tervezeteket” kötelesek kellő időben bejelenteni. Mivel Franciaország az IFP közintézmény jogállásának megváltozását hivatalosan nem jelentette be, mindössze véletlenszerűen említette egy másik eljárás keretében, és mivel az intézkedés tényleges végrehajtásához nem kérték a Bizottság előzetes jóváhagyását, a szóban forgó állami támogatást a francia kormány az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének sérelmére nyújtotta.
(259)
A Bizottság ennélfogva úgy ítéli meg, hogy ez az intézkedés az eljárási rendelet 1. cikkének f) pontja értelmében jogellenes támogatásnak minősül.
7.3 A TÁMOGATÁSI INTÉZKEDÉS ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGE
7.3.1 TÁMOGATÁS AZ IFP KÖZINTÉZMÉNY ÁLTAL VÉGZETT SZERZŐDÉSES KUTATÁS ÉS SZOLGÁLTATÁSNYÚJTÁS TERÜLETÉN
(260)
A szolgáltatásnyújtás kutatási infrastruktúra bérbeadását, személyzet rendelkezésre bocsátását vagy (a leányvállalatok megbízásából nyújtott) jogi szolgáltatásokat foglal magában.
(261)
A szerződéses kutatási szolgáltatás rendszerint abból áll, hogy az IFP közintézmény támogatást nyújt egy kutatási tevékenységet végezni kívánó ügyfélnek (harmadik személynek vagy leányvállalatnak (223) valamely tudományos vagy technológiai jelenség jobb megértéséhez vagy ismeretéhez (224). A kérés megfogalmazásának pontosságától függően az IFP közintézménynek kisebb vagy nagyobb mozgástere van; előfordulhat, hogy egyszerűen követnie kell az ügyfél által szigorúan meghatározott előírásokat, máskor pedig ajánlásokat is tartalmazó, teljes körű kutatási szolgáltatásra lehet szükség. […] (*) Az egyes kérések alapján az IFP közintézmény műszaki-kereskedelmi javaslatot dolgoz ki a teljesítésre vonatkozó szerződéses feltételekkel együtt, és ezt az ügyféllel megvitatja. A francia hatóságok az IFP közintézmény által végzett szerződéses kutatási szolgáltatásokat és az általa nyújtott szolgáltatásokat a közintézmény mindhárom tevékenységi területén (CREP, CRRP, CRME) példával illusztrálták.
(262)
A „feltárás-gyártás” eredményközpontban (CREP) a szolgáltatások célja többek között a kutatóközpont által kifejlesztett módszertanok, technológiák és szoftverek hitelesítése és/vagy továbbfejlesztése. Másfelől egyes ilyen szolgáltatások teljesítéséhez a CREP az IFP közintézmény tulajdonát képező berendezéseket és számítási algoritmusokat, illetve olyan ritka szakismereteket bocsát ipari partnerei rendelkezésére, amelyek egy magánjogi szereplő által nyújtott kereskedelmi szolgáltatás keretében nem hozzáférhetők. Ezek a szolgáltatások az alábbi kategóriákba sorolhatók:
a.
Olyan egyedi berendezésekhez kapcsolódó szolgáltatások, amely berendezésekhez hasonló a világon csak kis számban vagy egyáltalán nem létezik (225);
b.
Esetértelmezések az IFP közintézmény által kifejlesztett, kereskedelmi forgalomban még nem kapható vagy olyan szoftverek alkalmazásával, amelyeknek az ilyen jellegű használata az IFP közintézmény kompetenciáit alkalmazó, különleges szakértelmet igényel (226);
c.
Az IFP közintézmény sajátos szakértelmének felhasználása (227);
d.
Fejlesztés alatt álló szakértelem felhasználása a kidolgozott kompetencia, technológiák és módszertanok hitelesítéséhez (228).
(263)
A „finomítás-petrokémia” eredményközpontban (CRRP) a szerződéses kutatási szolgáltatás többek között abban állt, hogy támogatást nyújtottak egy külföldi egyetem számára (229) a katalizátorok területén az IFP egyedi hatáskörébe tartozó tevékenységek végrehajtásához, illetve a(z) […] (*) jelenségeinek jobb megértésére irányuló a(z) „[…] (*) (230)” érintő munkában, valamint egy […] (*) tárgyú tanulmányban (231).
(264)
A „motorok-energia” eredményközpontban (CRME) a szerződéses kutatási szolgáltatások többek között a következőket foglalták magukban: […] (*) autógyártók megbízásából az IFP közintézmény […] (*)-nak/nek, […] (*)-nak/nek és módszertanának (232) alapján, az IFP közintézmény kutatásaiból származó, […] (*) (233) tárgyú tanulmány […] (*), illetve […] (*) vizsgálatok az IFP közintézmény által kifejlesztett […] (*)-ra/re vonatkozóan (234).
(265)
Ebből a leírásból következik, hogy az IFP közintézmény által harmadik személyek megbízásából végzett szerződéses kutatási tevékenységek célja a kutatási tevékenységeket megelőző műszaki megvalósíthatósági tanulmány készítése, a közintézmény kompetenciáiba tartozó új ismeretek és készségek elsajátítása, illetve az IFP közintézmény által kifejlesztett ismeretek és technológiák felhasználása új termékek, eljárások vagy szolgáltatások létrehozásához.
(266)
A francia hatóságok benyújtották az IFP közintézmény által 2004 és 2009 között harmadik személyek megbízásából végzett szerződéses kutatási tevékenységekre és a nyújtott szolgáltatásokra vonatkozó számadatokat. A közölt információk alapján megállapítható, hogy a kutatási szolgáltatások az IFP közintézmény éves összköltségvetésének hozzávetőleg [0-5] (**) %-át teszik ki (ami körülbelül 300 millió EUR-s költségvetés esetében […] (*) EUR értékű szolgáltatás), ezért ez a gazdasági tevékenység a közintézmény tevékenységein belül elhanyagolhatónak tekinthető.
7.3.1.1 Az állami támogatás harmadik személyekre vagy leányvállalatokra történő átruházásának feltételezett esete
(267)
A K+F+I keretrendszer 3.1.2. pontjával összhangban, ha a nonprofit kutatási szervezetek gazdasági tevékenységet folytatnak, mint például infrastruktúra bérbeadása, szolgáltatások nyújtása üzleti vállalkozásoknak vagy szerződéses kutatás végzése, akkor e gazdasági tevékenységek állami finanszírozása általában állami támogatásnak minősül. Ha azonban bizonyítható, hogy az állami finanszírozás egészét továbbították a végső kedvezményezettnek, továbbá ebből a közvetítőnek nem származik előnye, a közvetítő szervezet nem tekinthető az állami támogatás kedvezményezettjének.
(268)
A szóban forgó ügyben, tekintve, hogy a kutatási szervezet, azaz az IFP közintézmény korlátlan állami garancia fedezete mellett végez szerződéses kutatási tevékenységeket, úgy kell tekinteni, hogy állami támogatásban részesül, kivéve, ha bizonyítani tudja, hogy a szolgáltatásokért kért ellentételezés lehetővé tette az állami támogatás egészének az ügyfeleire történő átruházását.
(269)
Az IFP közintézmény szerződéses kutatási tevékenységeinek díjszabását azok összes önköltsége alapján határozzák meg (235), amelyre az ügyféllel folytatott, a (261) preambulumbekezdésben említett egyeztetés eredményétől függően különböző mértékű haszonkulcsot alkalmaznak. Mindezek nyomán úgy tűnik, hogy az egyetlen olyan költségtétel, amelyet a közintézmény figyelmen kívül hagyott, pontosan az IFP közintézmény teljesítéséért (vagy legnagyobb gondosságáért) járó biztosíték fedezeti díjának felel meg.
(270)
Ami az IFP közintézmény által a leányvállalatai, az Axens és a Prosernat megbízásából nyújtott szerződéses kutatási szolgáltatásokat illeti, a Bizottság úgy véli, hogy a garanciából fakadó gazdasági előny vagy az IFP közintézményre korlátozódik, és adott esetben azt más célra használják fel, vagy - tekintettel az anyavállalatukhoz fűződő kapcsolatuk sajátos jellegére - a díjszabás révén átruházódik a leányvállalatokra:
a.
az első esetben a támogatás összeegyeztethetőségéről ez a pont számol be.
b.
a második esetben a Bizottság a 7.3.2. pontban az összeegyeztethetőségre vonatkozóan ismertetett elemzésre hivatkozik, amely a körültekintés jegyében tartalmazza a leányvállalatokra esetlegesen átruházott előnyök becsült értékét.
(271)
Hasonlóképpen, a harmadik ügyfeleket illetően, még ha meg is állapítható, hogy az alkalmazott díjszabás révén a harmadik személyekre rendszeresen e kiegészítő költségtételnek megfelelő összeget ruháztak át, az átruházott támogatások részletes vizsgálata minden bizonnyal megállapítaná, hogy de minimis támogatásról van szó (236). A francia hatóságok által közölt információkból az következik, hogy a kiszámlázott szolgáltatások többsége kevesebb mint […] (*) EUR forgalmat (vagy a nemteljesítés kockázatára nyújtott fedezet legmagasabb összegét, […] (*) EUR-t) eredményez, mivel a legnagyobb összegű szerződés mindössze […] (*) EUR-ra (vagy a nemteljesítés kockázatára nyújtott fedezet legmagasabb összegére, […] (*) EUR-ra) vonatkozik.
(272)
Mindazonáltal nem zárható ki, hogy az IFP közintézmény által elfogadott haszonkulcs nem minden esetben tette lehetővé az állami támogatás egészének a szerződéses kutatási szolgáltatást igénybe vevő ügyfélre történő átruházását. Ilyen esetben a harmadik személyeknek nyújtott szerződéses kutatási szolgáltatások állami garanciális fedezetéért járó díj fizetésének elmulasztása az állam által a közintézmény rendelkezésére bocsátott kiegészítő állami támogatásnak minősül.
(273)
A megfelelő állami forrásokat ennélfogva három célra lehet felhasználni:
a.
a közintézmény nem gazdasági jellegű tevékenységeinek finanszírozására, ami nem tartalmaz állami támogatást.
b.
harmadik személyek vagy a leányvállalatok megbízásából végzett egyéb szerződéses kutatási tevékenységek finanszírozására. Ezt az esetet a 7.3.1.2. pontban részletesen megvizsgáljuk.
c.
a közintézmény által a leányvállalatai kizárólagos tevékenységi területén végzett kutatás finanszírozására, amely ennélfogva kiegészítheti a leányvállalatokra már átruházott állami támogatás összegét. Ezt az esetet a 7.3.2. pontban részletesen megvizsgáljuk.
7.3.1.2 Egy kutatási szervezet javára a független közcélú kutatás területén végzett fő tevékenységét kiegészítő szerződéses kutatási szolgáltatások és egyéb szolgáltatások nyújtásához biztosított állami garancia összeegyeztethetősége
(274)
A szóban forgó ügy egyedi jellemzőinek vizsgálata előtt a Bizottság meg kívánja erősíteni a döntéshozatali gyakorlatában elfogadott elvi álláspontját, amelynek értelmében a gazdasági tevékenységekre kiterjedő korlátlan állami garancia elvben összeegyeztethetetlen állami támogatásnak minősül (237). A Bizottság általánosságban úgy véli, hogy a verseny előtt nyitva álló ágazatban nyújtott korlátlan kezességvállalások összeegyeztethetetlenek az Európai Unió működéséről szóló szerződéssel, többek között azért, mert az ilyen kezességvállalás egy gazdasági tevékenységhez kapcsolódó valamennyi kockázatot az államra terhel anélkül, hogy a kedvezményezett vállalkozás viselné e fedezet költségeit, és morális kockázattal jellemzett helyzet kialakulásához vezethet, amely a csőddel szemben maradéktalan védelmet élvező kedvezményezett vállalkozást arra készteti, hogy nagyobb kockázatot vállaljon annál, mint amit akkor vállalna, ha teljes körűen viselnie kellene tettei negatív következményeit. Az arányosság elve alapján ezek a korlátlan garanciák a gazdasági tevékenységek általános érdekére való hivatkozással nem igazolhatók, a korlátlan kezességvállalások esetében ugyanis lehetetlen annak ellenőrzése, hogy a támogatás összege meghaladja-e a közszolgáltatás nyújtásának nettó költségeit (238).
(275)
A szóban forgó ügyben meg kell jegyezni, hogy a francia jogalkotás a kutatás, képzés és dokumentáció hármas feladatkörével közszolgáltatási kötelezettségeket ruházott az IFP közintézményre, amelyek az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokkal ellentétben (239) nem tartoznak az uniós jog értelmében vett gazdasági tevékenységek körébe. E nem gazdasági természetű tevékenységek jogállásból fakadó állami garancia hatálya alá vonása ennélfogva nem jelenti állami támogatás nyújtását. Mindazonáltal az IFP közintézmény legtöbb tevékenysége nem gazdasági jellegű. Ennélfogva az általa a jogállásából fakadóan élvezett garancia elsősorban e nem gazdasági jellegű tevékenységeire korlátozódik, és a kiegészítő szerződéses kutatási és egyéb szolgáltatásokat csak mellékesen érinti.
(276)
Ezzel szemben, amennyiben ez a garancia a kutatási szervezetek gazdasági tevékenységére, például a szerződéses kutatásra vagy a szolgáltatásnyújtásra is kiterjed, és azért nem fizetnek a piaci áraknak megfelelő ellentételezést, az a kutatási szervezetnek nyújtott állami támogatásnak minősül, amely - a fentiekkel összhangban - általános érdekű, nem gazdasági jellegű tevékenységei (független közcélú kutatás) állami finanszírozását, egyéb szerződéses kutatási tevékenységei és szolgáltatásai finanszírozását, illetve az Axens és a Prosernat számára történő technológiaátadásra irányuló tevékenységei finanszírozását egészítheti ki (240).
(277)
A két előbbi eset tekintetében ugyanakkor meg kell állapítani, hogy a szóban forgó ügyben - az állami garancia elvben korlátlan jellege ellenére - kivételes esetben utólagosan a 2006-2009 közötti évekre vonatkozóan meg lehet becsülni a garancia (az államnak járó kockázati díj fizetésének elmulasztása) hatásából eredő bruttó támogatástartalom felső határát, amely kiegészítette (feltéve, hogy az az IFP közintézményen belül maradt) az állam által ez utóbbi részére a független közcélú kutatási tevékenysége és szerződéses kutatási vagy szolgáltatásnyújtási tevékenysége nettó költségének fedezetére már kifizetett állami forrásokat.
(278)
Ennek értelmében a Bizottság hangsúlyozni kívánja, hogy az állami garanciával biztosított szerződéses kutatás és szolgáltatások ugyanakkor a független közcélú kutatást mint fő tevékenységet „kiegészítő” tevékenységekre, azaz olyan gazdasági tevékenységekre korlátozódnak:
a.
amelyek nem érintik a kutatási szervezet rendes működését, függetlenségét vagy semlegességét;
b.
amelyeket rendes piaci feltételekkel, és különösen piaci áron, vagy piaci ár hiányában (a garancia hatásán kívül) annak teljes költségét tükröző, ésszerű haszonkulccsal megnövelt áron nyújtanak;
c.
amelyeket a független közcélú kutatási tevékenységektől elkülönítve számolnak el, különös tekintettel a vonatkozó költségekre és finanszírozásra;
d.
amelyek szervesen kapcsolódnak a független közcélú kutatáshoz mint fő tevékenységhez úgy, hogy azokat - többek között az ugyanazon infrastruktúrák, berendezések, anyagok vagy technológiák használata, illetve ugyanazon kutatók, tudósok, mérnökök, tervezők vagy technikusok alkalmazása miatt - technikailag lehetetlen különválasztani.
(279)
E kiegészítő tevékenységek lehetnek kutatási szerződések teljesítése, műszaki vagy tudományos szakértelem vagy konzultáció, adott esetben olyan, független közcélú kutatási tevékenység keretében finanszírozott vagy létrehozott, illetve ahhoz szükséges, emellett jelentős innovatív tartalommal rendelkező infrastruktúra, berendezések, anyagok vagy technológiák rendelkezésre bocsátásával, amelyekhez hasonló a világon csak kis számban vagy egyáltalán nem létezik (241) az egy vagy több hasonló kutatási szervezet által kínált szolgáltatásokon kívül, és amelyek használata szükségessé teszi a kutatási szervezet által elsősorban a független közcélú kutatási tevékenységében való részvétel céljából alkalmazott kutatók, tudósok, mérnökök, tervezők vagy technikusok szakértelmének és szakismereteinek alkalmazását.
(280)
Ezek a szolgáltatások ezenkívül lehetővé teszik a tudományos ismeretek átadását az állami kutatás és az ipari szektor között azáltal, hogy ügyfélvállalataik számára engedélyezik az IFP közintézmény kísérleti eszközeihez, technológiáihoz és alkalmazottainak know-how-jához való hozzáférést, illetve a közintézmény számára azt, hogy eredeti munkájának eredményeiről visszajelzéseket gyűjtsön, és azokat jövőbeni független közcélú kutatási tevékenységeinek javításához felhasználja. E tudományos ismeretekből fakadó kereszthatások valamennyi érintett szereplő, valamint az Európai Unió egésze számára egyaránt előnyösek.
(281)
Amint az a (266) preambulumbekezdésben szerepel, a szerződéses kutatási szolgáltatások és egyéb szolgáltatásnyújtás a 2004 és 2009 közötti időszakban az IFP közintézmény összköltségvetésének mindössze [0-5] (**) %-át tette ki, amely rendkívül alacsony arány.
(282)
Ezenfelül, a kiszámlázott szolgáltatások ügyfelekre lebontva közölt összege gyakran kevesebb mint […] (*) EUR forgalmat eredményez, így a támogatás becsült legmagasabb összege a legtöbb esetben elhanyagolható, szerződésenként […] (*) EUR. Ennélfogva a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az érintett támogatás arányos a tudományos ismeretek Európai Unión belüli terjesztésének általános érdekű célkitűzésével.
(283)
Feltéve, hogy e kiegészítő tevékenységek az IFP közintézmény által a független közcélú kutatásra mint fő tevékenységre elkülönített költségvetésnek továbbra is csupán töredékét teszik ki, és figyelembe véve e kiegészítő tevékenységeknek a közérdekű célkitűzések tekintetében vett kedvező hatását, a Bizottság úgy vélekedik, hogy az állami garancia e tevékenységekre történő kiterjesztése az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése c) pontjának értelmében semmiképpen sem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös uniós érdekkel ellentétes mértékben.
(284)
A szóban forgó intézkedéssel kapcsolatos éves jelentések keretében a francia hatóságoknak bizonyítaniuk kell, hogy ez a feltétel a jövőben is teljesül. Amennyiben a szerződéses kutatási tevékenységek vagy szolgáltatásnyújtások kiegészítő jellegével kapcsolatban kétségek merülnek fel, erről természetesen haladéktalanul tájékoztatni kell a Bizottságot, és adott esetben be kell jelenteni a lehetséges állami támogatásokat, az állami garancia hatására is figyelemmel.
(285)
Ezzel összefüggésben a Bizottság szintén tudomásul veszi a francia hatóságok azon javaslatát, amely szerint a kifejezetten az IFP közintézmény gazdasági tevékenységéhez, és ezáltal szerződéses kutatási tevékenységeihez vagy az általa nyújtott szolgáltatásokhoz kapcsolódó valamennyi szerződésbe be kell illeszteni egy, az állam felelősségét kizáró záradékot, adott esetben lehetővé téve az elfogadott kockázatra vonatkozó kivétel alkalmazását, és jelentősen korlátozva a garanciából eredő esetleges kedvezőtlen következményeket.
7.3.2 AZ IFP-CSOPORT JAVÁRA NYÚJTOTT TÁMOGATÁS AZ AXENS ÉS A PROSERNAT KIZÁRÓLAGOS TEVÉKENYSÉGI TERÜLETÉN
7.3.2.1 A támogatás összeegyeztethetőségével kapcsolatos vizsgálat alapja
(286)
Mivel az IFP közintézmény által végzett K+F tevékenységekhez nyújtott állami támogatási intézkedésről van szó, az összeegyeztethetőség vizsgálatára vonatkozó szabályok a kutatáshoz és fejlesztéshez nyújtott állami támogatással kapcsolatos szabályok.
(287)
Mivel az IFP közintézmény jogállásának megváltozására 2006. július 7-én került sor, a szóban forgó ügyben a korlátlan állami garancia odaítélése 2007. január 1-je, azaz az említett K+F+I keretrendszer hatálybalépése előtt történt. Továbbá, ami az ezen intézkedés összeegyeztethetőségének vizsgálatát illeti, a Bizottság a jogellenes állami támogatások megítélésére alkalmazandó szabályok meghatározásáról szóló közleménnyel (242) összhangban e be nem jelentett támogatásra a támogatás odaítélésekor hatályban lévő, a kutatáshoz és fejlesztéshez nyújtott állami támogatásokról szóló 1996. évi keretrendszert fogja alkalmazni.
(288)
Mindazonáltal, tekintettel arra, hogy az IFP közintézmény gazdasági tevékenységeinek az EPIC jogállásából fakadóan a javára nyújtott korlátlan garanciával történő biztosítása időben várhatóan korlátlanul növekedni fog, és figyelembe véve, hogy - amint az a (277) preambulumbekezdésben szerepel - a szóban forgó ügyben kivételes esetben számszerűsíteni lehet a garancia maximális hatásának becsült értékét, a Bizottság ugyancsak meg fogja vizsgálni, hogy a korlátlan garanciának a közintézmény által az Axens és a Prosernat kizárólagos tevékenységi területein végzett tevékenységeire történő kiterjesztése - a K+F+I keretrendszer rendelkezései alapján, és annak 2007. január 1-jei hatálybalépésétől számítva - összeegyeztethető-e a belső piaccal. Az összeegyeztethetőséggel kapcsolatos elemzés következtetésein mindenesetre nem változtat, hogy melyik az alkalmazott keretrendszer.
7.3.2.2 A kutatás szakaszai
(289)
A C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban (243) a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az IFP közintézmény által a leányvállalatai, az Axens és a Prosernat kizárólagos tevékenységi területén és velük együttműködésben folytatott tevékenységei valóban a K+F hatáskörébe tartoznak, amennyiben az egyes projektekre vonatkozóan az eljárások vagy céltermékek összetevői, összefüggései vagy jellemzői tekintetében határoztak meg töréspontokat, mivel a tevékenységeket a típusjóváhagyás szakaszát megelőzően, főként kutatókból és technikusokból álló személyzet végezte kísérleten, értelmezésen és modellezésen alapuló módszerek alkalmazásával, és azok eredményei széles kört érintettek és szabadalmaztatottak voltak. A Bizottság ugyancsak megállapította, hogy az ágazat más szereplői által folytatott ilyen típusú tevékenységeket általában a kutatási tevékenységek közé szokás sorolni (244). A végzett kutatási tevékenységek innovatív jellemzőinek elemzését a Frascati kézikönyvben (245) foglalt, nemzetközileg elismert szabványok szerint végezték.
(290)
A 2006. évet illetően a Bizottság a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban (246) megvizsgálta az egyrészről az IFP közintézmény és az Axens, és másrészről az IFP közintézmény és a Prosernat között létrejött kutatási megállapodások keretében végzett munkát. A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy ez a munka - az 1996. évi K+F keretrendszer értelmében - egyrészről ipari kutatási tevékenységeket, másrészről az ipari kutatási projekteket megelőző műszaki megvalósíthatósági tanulmányokat foglalt magában. A kutatási tevékenységek ilyen jellegű csoportosítására az IFP közintézmény és az Axens, illetve az IFP közintézmény és a Prosernat által végzett minden egyes kutatási tevékenység esetében a Frascati kézikönyvben szereplő konkrét példák és magyarázatok alapján került sor.
(291)
Ezenkívül, a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatnak megfelelően benyújtott jelentésekben a francia hatóságok a 2007-ben, 2008-ban és 2009-ben az Axens és a Prosernat kizárólagos tevékenységi területén végrehajtott projekteket az 1996. évi K+F keretrendszer szerinti két fenti kategóriába, illetve a 2006. évi K+F+I keretrendszer 2.2. pontjának f) alpontja szerinti ipari kutatási tevékenységek és 5.2. pontja szerinti, az ipari kutatási tevékenységeket előkészítő műszaki megvalósíthatósági tanulmányok kategóriájába sorolják. E tevékenységek abban állnak, hogy az ipari alkalmazás szintjét nem érintve új előállítási módokat tanulmányoznak vagy azokat továbbfejlesztik. Céljuk a koncepciók hitelesítése, és az 1996. évi K+F keretrendszer, illetve a K+F+I keretrendszer szerinti ipari kutatás fogalma alá tartoznak. A Bizottsághoz projektenként éves összefoglalókat nyújtottak be, a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat értelmében elküldött éves jelentésekkel együtt.
(292)
A következő évekre vonatkozóan a Bizottság emlékeztet arra, hogy a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozattal összhangban Franciaország köteles éves jelentést benyújtani a Bizottsághoz, amely kutatási kategóriánként csoportosítva tartalmazza az IFP közintézmény által vezetett projektek részletes adatait.
7.3.2.3 Elszámolható költségek
(293)
A C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban (247) (a 2006. évre vonatkozóan), valamint az éves jelentésekben (a 2007., 2008. és 2009. évre vonatkozóan) szereplő, az Axens és a Prosernat kizárólagos tevékenységi területén végrehajtott projektek költségei megfelelnek az 1996. évi K+F keretrendszer II. mellékletében meghatározott, valamint a K+F+I keretrendszer 5.1.4. pontja szerinti támogatható költségeknek.
(294)
Emlékeztetőül, az IFP közintézmény által végzett kutatási tevékenységek Axensra és Prosernat-ra számlázott költségei többek között a közvetlenül a projektnek tulajdonítható költségek, és az alvállalkozással, a költözéssel, a biztosításokkal és a dokumentációval, valamint a fogyóeszközökkel és kisebb felszerelésekkel kapcsolatosak. Ide tartoznak még a projekteknek tulajdonítható más költségek, úgymint a kutató személyzet költségei, a tárgyi eszközök és immateriális javak amortizációja, valamint egyéb általános költségek. Ezeket a költségeket közvetlenül a kutatási tevékenység következtében kell viselni, és azokat a különböző kutatási projektek között a kutató személyzetnek az egyes projektekre fordított ideje arányában osztják meg. Másfelől a horizontális K+F projekteknek a más K+F projektekben használt módszerekre és berendezésekre vonatkozó költségei az egyes K+F projektek költségeinek arányában oszlanak meg.
(295)
Ezek a költségek az alábbi kategóriáknak felelnek meg: tanácsadási szolgáltatások és az azokkal egyenértékű szolgáltatások, személyi jellegű költségek, az eszközök, anyagok, földterületek és helyiségek költségei, valamint további általános költségek és egyéb működési kiadások, az 1996. évi K+F keretrendszerben és a K+F+I keretrendszerben foglalt támogatható költségkategóriákkal összhangban.
(296)
A következő évekre vonatkozóan ezeket az adatokat is fel kell tüntetni a francia hatóságok által benyújtott éves jelentésekben.
7.3.2.4 A támogatási intenzitás
(297)
Az 1996. évi K+F keretrendszerből következik, hogy a legnagyobb megengedett támogatási intenzitás az ipari kutatási projekteket megelőző műszaki megvalósíthatósági tanulmányok esetében 75 % (5.4. pont), az ipari kutatási projektek esetében pedig 50 % (5.3. pont).
(298)
A K+F+I keretrendszer értelmében a kutatási projekt elszámolható költségei alapján kiszámított támogatási intenzitás az ipari kutatás esetében nem haladhatja meg az 50 %-ot (5.1.2. pont b) alpont), a nagyvállalatoknál végzett ipari kutatási tevékenységeket előkészítő tanulmányok esetében pedig a 65 %-ot (5.2. pont b) alpont). Emlékeztetőül, az állami garancia hatálya kizárólag az IFP közintézmény által végzett ipari kutatásra és műszaki megvalósíthatósági tanulmányokra terjed ki, mivel az 1996. évi K+F keretrendszer szerinti prekompetitív fejlesztési munkát (vagy a K+F+I keretrendszer szerinti kísérleti fejlesztést) teljes körűen az Axens és a Prosernat finanszírozza, saját forrásaiból, a piacon szerzett bevételükből.
(299)
A Bizottság a (300) preambulumbekezdésben szereplő 6. táblázat állította össze a projektenkénti és kutatási szakaszonkénti éves költségeket részletesen bemutató projektlista, valamint az IFP közintézmény saját forrásainak kimutatása alapján.
(300)
Ennek során a Bizottság konzervatív megközelítést alkalmazott, és figyelembe vett minden, közvetlenül vagy közvetve az Axens és a Prosernat kizárólagos tevékenységi területével összefüggő költséget, és kizárt minden más, nem az Axenstól és a Prosernat-tól származó bevételt (248). A Bizottság a körültekintés jegyében a korlátlan garancia valamennyi lehetséges hatását is feltüntette a táblázatban arra az - egyébiránt kevéssé valószínű - esetre vonatkozóan, ha az IFP közintézmény e garanciát teljes egészében az Axens és a Prosernat kizárólagos tevékenységi területén végzett kutatási tevékenységek finanszírozása tekintetében venné igénybe (a garanciának a beszállítókkal és az ügyfelekkel, köztük a leányvállalatokkal és harmadik személyekkel fenntartott kapcsolatokban jelentkező hatásai).
6.
táblázat
Az IFP közintézmény által a 2006 és 2009 között az Axens és a Prosernat kizárólagos tevékenységi területén végzett tevékenységekhez biztosított összes állami finanszírozás legmagasabb becsült összege
(millió EUR-ban)
2006
2007
2008
2009
A műszaki megvalósíthatósági tanulmányok éves költsége (millió EUR)
Az IFP/Axens tevékenységi területe
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Az IFP/Prosernat tevékenységi területe
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Összesen
7,4
3,5
0,9
0,9
Az ipari kutatómunkák éves költsége (millió EUR)
Az IFP/Axens tevékenységi területe
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Az IFP/Prosernat tevékenységi területe
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Összesen
49,0
45,5
52,8
55,2
Saját források (millió EUR)
Összeg
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Éves állami támogatás (millió EUR)
Állami finanszírozás összege (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
A garancia hatásának felső határa a közintézmény és beszállítói közötti kapcsolatokban
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
A garancia hatásának felső határa a közintézmény és ügyfelei közötti kapcsolatokban (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
a leányvállalatok kizárólagos tevékenységi területén
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
a leányvállalatok kizárólagos tevékenységi területén kívül
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Állami finanszírozás maximális összege
(beleértve a garancia legnagyobb hatását)
13,1
9,8
11,3
14,7
Támogatási intenzitás
(a garancia legnagyobb hatása nélkül)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
A támogatási intenzitás felső határa
(beleértve a garancia legnagyobb hatását)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Megengedett legnagyobb intenzitás (251)
-
az 1996. évi K+F keretrendszer rendelkezései
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
a K+F+I keretrendszer rendelkezései
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
A Bizottság a kutatási szakaszonként megengedett intenzitások betartásáról a 2006 és 2009 közötti projektek éves listája alapján győződött meg, és figyelembe vette az IFP közintézmény közintézményi jogállásából fakadó garancia legnagyobb lehetséges hatását, és kiegészítő támogatási elemként feltüntette a különböző kockázatok fedezeti díjának becsült felső határát. A támogatási intenzitás felső határa minden esetben jóval alatta marad a megengedett legnagyobb intenzitásnak, még akkor is, ha az ügyfelekkel és beszállítókkal fenntartott kapcsolatokban a garancia valamennyi lehetséges hatását figyelembe vesszük. Következésképpen a Bizottság úgy véli, hogy az 1996. évi K+F keretrendszer és a K+F+I keretrendszer által engedélyezett támogatási intenzitásokat tiszteletben tartják.
(302)
A következő évekre vonatkozóan a Bizottság emlékeztet arra, hogy a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozattal összhangban Franciaország köteles éves jelentést benyújtani a Bizottsághoz, hogy utóbbi meggyőződhessen arról, hogy a támogatási intenzitás projektenként és kutatási szakaszonként előírt szintjeit is betartják. 2010-től ennek a jelentésnek kutatási kategóriánként csoportosítva tartalmaznia kell az Axens és a Prosernat tevékenységi területén vezetett valamennyi projektet, azok kutatási szakaszonkénti költségein, valamint az állami finanszírozás és az IFP közintézmény és leányvállalatai által biztosított saját források összegén túl feltüntetve a garanciadíj összegének az e határozatban leírt módszer alapján becsült felső határát is, a (200) preambulumbekezdésben szereplő érveléssel összhangban beleértve az IFP közintézmény tartozásainak kondícióira gyakorolt esetleges hatásokat.
7.3.2.5 Halmozódás
(303)
A halmozódással kapcsolatos, mind az 1996. évi K+F keretrendszer 5.12. pontjában, mind pedig a K+F+I keretrendszer 8. pontjában meghatározott rendelkezéseket betartják. A Bizottság ugyanis kiszámította az állami finanszírozás teljes összegét, annak eredetétől függetlenül, valamint a korlátlan garancia 2006-2009. évekre vonatkozó legnagyobb hatását is.
(304)
2010-től a francia hatóságok ugyanezt a módszert alkalmazzák a Bizottsághoz benyújtandó éves jelentéseikben.
7.3.2.6 Ösztönző hatás
(305)
Az 1996. évi K+F keretrendszer és a K+F+I keretrendszer alapján az állami támogatásnak ösztönző hatást kell kifejtenie, azaz a kedvezményezett magatartásának megváltozását kell eredményeznie oly módon, hogy az fokozza a K+F tevékenységek (és az innováció) szintjét. A részletes vizsgálati követelmény hatályán kívül eső támogatásokban részesülő projektek esetén az alábbi kritériumok általában elegendőek az ösztönző hatás meglétének bizonyításához: a projekt méretének növekedése, az alkalmazási kör bővülése, a projekt ütemének növelése és a K+F+I-re fordított teljes összeg növelése. Amennyiben e tényezők legalább egyikére gyakorolt jelentős hatás mutatható ki, az érintett ágazat egy vállalkozásának szokásos magatartását figyelembe véve, a Bizottság rendesen arra a következtetésre jut, hogy a támogatási javaslat ösztönző hatással bír (252).
(306)
A Bizottság utal a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (196)-(198) preambulumbekezdésében szereplő elemzésre, amelynek tárgya az IFP közintézmény és leányvállalatai által a hosszú távú energiaellátás biztonságának megteremtése területén végzett kutatásokhoz fűződő, a műszaki bizottságok által ellenőrzött és hitelesített stratégiai érdek, különös figyelemmel a kőolaj- és gáztermelés megújítására és növelésére (a sikeres telepfeltárások arányának és a telepek hasznosítási arányának növelése, a nem hagyományos erőforrások kitermelése stb.), a finomítási eljárások kialakítására, a konverziós technológiákra, az innovatív tüzelőanyagok és hatékony motortechnológiák kifejlesztésére, valamint az energiaforrások változatossá tételére az üzemanyaggyártás tekintetében, amelyek közül számos az Európai Unió kutatási, energiapolitikai és környezetvédelmi politikai prioritásai között szerepel.
(307)
Ami a 2006. évet illeti, a Bizottság megismétli a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (199) preambulumbekezdésében ismertetett elemzését, amely szerint az állami támogatásnak - és az annak szerves részét képező korlátlan állami garanciának - köszönhetően az IFP és leányvállalatai olyan kiegészítő kutatási tevékenységeket is sikerrel folytattak, amelyeket nem végezhettek volna el a technológiai kockázatok vagy a befektetések megtérülésének nagyon bizonytalan volta miatt.
(308)
A Bizottság a francia hatóságok által benyújtott éves jelentések alapján megállapítja, hogy ugyanezt a logikát követték a 2007., 2008. és 2009. év tekintetében is. A francia hatóságok jelentéseikben projektenként közölték a támogatásnak köszönhetően elért ösztönző hatást, amely elsősorban a projekt alkalmazási körét, ütemét és a K+F-re fordított teljes összeg növelését érintően jelentkezett.
(309)
2007-ben például az Axens kizárólagos tevékenységi területén az IFP-csoport többek között olyan kiemelt projekteket vezetett, mint a(z) […] (*) (253).[…] (*). Állami támogatás nélkül a termékek forgalomba hozatala több évvel is elhúzódott volna: a K+F projekteket később indították volna, fejlesztésük lassabban haladt volna és […] (*).
(310)
Másfelől, a Prosernat kizárólagos tevékenységi területén az állami támogatás lehetővé tette a(z) […] (*) területéhez kapcsolódó […] (*) projekt elindítását, a(z) […] (*) eredeti eljárások kifejlesztését és szabadalmaztatását (254) […] (*). [Egy ilyen projekt] (**) érzékeny és bonyolult műveleteket kívánt, amelyekhez olyan jelentős személyi, műszaki és pénzügyi beruházásokra volt szükség, amelyeket egy Prosernat-hoz hasonló társaság egyedül nem tudott volna megvalósítani. Ennélfogva az IFP közintézmény által biztosított állami támogatás nélkülözhetetlennek bizonyult. Különös tekintettel arra, hogy kizárólag az IFP közintézmény rendelkezett olyan szakmai egységekkel, amelyek képesek voltak az egészségre veszélyt jelentő összetevők kezeléséhez igazított laboratóriumi eljárások és berendezések kifejlesztéséhez szükséges modellek létrehozására.
(311)
2008-ban az Axens kizárólagos tevékenységi területén az állami támogatásnak köszönhetően sikerült feloldani a(z) […] (*) kapcsán létrejött tudományos és műszaki patthelyzetet. Ezenkívül a(z) […] (*) projektben (255) szintén rendkívüli előrelépés történt. Az állami támogatás segítségével az IFP közintézmény ipari partnereivel közösen […] (*) eljárást dolgozott ki, amely licencia útján a piacon is hozzáférhető lesz. Egy ilyen típusú eljárást célzó fejlesztési munkához […] (*), valamint […] (*) van szükség.
(312)
Másfelől, a Prosernat kizárólagos tevékenységi területén a füst szén-dioxid-tartalmának leválasztásával kapcsolatos […] (*) projektet hajtott végre. A szén-dioxid-leválasztás és -tárolás (256) (CCS) az éghajlatváltozás mérséklésének egyik elismert eszköze. Tekintettel a füst összetételére és alacsony nyomására, az IFP közintézmény új technológiai kihívásokat küzdött le. A Prosernat, figyelembe véve a szén-dioxid-leválasztás jövőbeli piacának struktúráját, nagyságát, beindítását és szabályozási keretét övező bizonytalanságot, saját forrásaiból nem lett volna képes az említett eljárás kifejlesztésére.
(313)
2009-ben az Axens kizárólagos tevékenységi területén a(z) […] (*) eljárásokra vonatkozó […] (*) projekt említhető példaként. Ennek célja […] (*) kifejlesztése, valamint bizonyos […] (*) eljárások továbbfejlesztése volt. Az állami forrásoknak köszönhetően tanulmányozni lehetett a(z) […] (*), ami lehetővé tette a(z) […] (*) jelentős javítását. A(z) […] (*) projekt során az állami finanszírozás segítségével a meglévő technológiákkal szakító, új megoldásokat kísérletezhettek ki, […] (*). Hasonlóképpen, lezajlott a katalizátorokkal foglalkozó […] (*) projekt, így azok ipari alkalmazását követően változatosabbá vált a kínálat a(z) […] (*) gyorsan növekvő piacán. Állami támogatás nélkül a katalizátorok fejlesztése jóval több szakaszban valósult volna meg, és a teljesítménynövekedés is lassabb lett volna. A(z) […] (*) területén a(z) […] (*) innovatív katalizátorokkal kapcsolatban végzett […] (*) projekt keretében - az állami támogatásnak köszönhetően - új irányvonalakat fedeztek fel, míg a(z) […] (*) projekt, amely a(z) […] (*) érdekében a technológia (különösen a terhelésváltozás) határait kívánta feltárni, az eddigi teljesítményt túllépve bővítette annak spektrumát.
(314)
Másfelől, a Prosernat kizárólagos tevékenységi területén az állami támogatás lehetővé tette többek között a(z) […] (*) területén korábban elkezdett, de fokozatosan mellőzött K+F tevékenységek újraindítását és folytatását. Az állami támogatásnak köszönhetően így megakadályozták a korábbi technológiai vívmányok elvesztését, és fenntartották egy sor […] (*) eljárás piaci alkalmazását. Hasonlóképpen állami támogatással bonyolították a(z) […] (*) szén-dioxid-leválasztáshoz kapcsolódó […] (*) projektet is.
(315)
A Bizottság továbbá megjegyzi, hogy az IFP közintézmény és leányvállalatai, az Axens és a Prosernat által folytatott K+F teljesítménymutatóinak a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (200) preambulumbekezdésében megállapított pozitív változása 2007 és 2009 között is tapasztalható volt.
7.
táblázat
Az IFP és leányvállalatai, az Axens és a Prosernat teljesítményét mérő mutatók alakulása 2007-ben, 2008-ban és 2009-ben
Mutatók alakulása
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
A kizárólagos területen a K+F-re fordított költségek
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
A kizárólagos területen a K+F-hez rendelt személyzet
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Ezenkívül a Bizottság megismétli a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozata (201)-(203) preambulumbekezdésében összefoglalt következtetéseit: a K+F kiadások különösen nagy részt tesznek ki az IFP-csoport forgalmából, jóllehet utóbbinak működése során számtalan folyamatosan változó nemzeti szabálynak kell megfelelnie, különös tekintettel a környezetvédelmi, illetve a szellemi tulajdonhoz fűződő jogok védelmével kapcsolatos előírásokra.
(317)
Ahogyan azt a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (204) preambulumbekezdésében tette, a Bizottság tudomásul veszi a finomítási/petrokémiai eljárások piacán a kínálat sokféleségét és összetételét, valamint a verseny működését (257). Ezzel összefüggésben megjegyzi, hogy egyes versenytársai az IFP-csoportnál jóval erősebb versenyhelyzetben vannak, így például a UOP Limited a világpiac értékének 57 %-át képviseli, szemben az IFP-csoport 7 %-os részesedésével. Továbbá, a Bizottság úgy véli, hogy az IFP-csoport által vezetett K+F projektekhez nyújtott állami támogatás jellegénél vagy mértékénél fogva nem tudja korlátozni a finomítási technológiai piacok dinamikus ösztönzőit. Másfelől meg kell állapítani, hogy az Európai Unió kereskedelmi partnerei, különösen az Egyesült Államok, jelentős költségvetést rendelnek az energia területén folytatott kutatás finanszírozásához, ami lehetővé tette az IFP-csoport versenytársai által folytatott K+F projektek támogatását. Ennélfogva az IFP-csoport több versenytársa, különösen a UOP Limited társaság nagy összegű állami támogatásban (258) vagy közvetett támogatásban részesül a kutatóintézetekkel és egyetemekkel fenntartott számos partnerségnek köszönhetően.
(318)
Zárásképpen a Bizottság megállapítja, hogy az IFP-csoportnak a leányvállalatai, az Axens és a Prosernat kizárólagos tevékenységi területén nyújtott állami támogatás a 2006., 2007., 2008. és 2009. évben ösztönző hatással bírt.
(319)
2010-től kezdve a Franciaország által a Bizottsághoz az IFP közintézmény és leányvállalatai, az Axens és a Prosernat közötti kizárólagos megállapodások lejártáig benyújtandó éves jelentésben igazolni kell, hogy a támogatás ösztönző hatásáról mindig meggyőződnek.
(320)
Tekintettel a fenti tényezőkre, a Bizottság megállapítja, hogy az IFP-csoportnak a leányvállalatai, az Axens és a Prosernat kizárólagos tevékenységi területén folytatott tevékenységekhez nyújtott támogatás, és azon belül az IFP közintézményt megillető korlátlan garanciából fakadó állami támogatási elem megfelel az 1996. évi K+F keretrendszer, illetve a K+F+I keretrendszer rendelkezéseinek, az azokban foglalt feltételekre is figyelemmel.
7.3.3 A SZÓBAN FORGÓ INTÉZKEDÉS ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGÉRE VONATKOZÓ KÖVETKEZTETÉS
(321)
Következtetésében a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a szóban forgó intézkedés összeegyeztethető a belső piaccal a 7.3.1. és a 7.3.2. pontban foglalt feltételek teljesülése mellett.
8 A TULAJDONI REND TEKINTETÉBEN FENNÁLLÓ SEMLEGESSÉG
(322)
A Bizottság hangsúlyozni kívánja, hogy ezzel a következtetéssel semmilyen módon nem vonja kétségbe, hogy az IFP közintézmény állami tulajdonban van, és nem vitatja magát a közjogi jogi személyi jogállást sem.
(323)
Az EUMSZ 345. cikke értelmében a Közösség a tagállamokon belüli tulajdoni rend tekintetében semleges, és a Szerződés egyetlen rendelkezése sem akadályozza meg, hogy az állam (teljes egészében vagy részlegesen) vállalkozások tulajdonosa legyen. Erre való tekintettel a versenyszabályokat ugyanúgy kell alkalmazni a magánvállalkozásokra, mint az állami vállalkozásokra. E két vállalkozástípus egyike sem kerülhet előnybe vagy hátrányba e szabályok alkalmazása révén.
(324)
Ebben az esetben az IFP közintézmény által élvezett garancia nem a tulajdonlásból, hanem a vállalkozás jogállásából fakad. A tagállamok szabadon választhatják meg a vállalkozások jogi formáját, választásuk során azonban tiszteletben kell tartaniuk a Szerződés versenyszabályait. Különösen az a puszta tény, hogy a garancia automatikusan kapcsolódik valamely adott jogálláshoz, nem akadályozza meg, hogy az említett garancia az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősüljön, az abban foglalt feltételek együttes teljesülése esetén (259),
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
1. A Franciaország által az IFP javára megítélt ipari és kereskedelmi jellegű közintézményi jogállás nyomán utóbbi 2006. július 7-től valamennyi tevékenysége vonatkozásában korlátlan állami garanciát élvez (a továbbiakban: állami garancia).
2. Az IFP közintézmény nem gazdasági természetű tevékenységeinek, különösen a jobb és képzettebb humánerőforrás érdekében végzett oktatási tevékenységeknek, az ismeretek kibővítése és a jobb megértés érdekében folytatott K+F tevékenységeknek, valamint a kutatási eredmények terjesztését célzó tevékenységeknek állami garanciával való biztosítása nem minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak.
3. Az IFP közintézmény által a leányvállalatával, a Beicip-Franlabbal kötött kizárólagos fejlesztési, forgalmazási és használati szerződésben meghatározott területeken végzett, technológiaátadásra irányuló tevékenységek állami garanciával történő biztosítása nem minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak.
4. Az IFP közintézmény által a leányvállalataival, az Axensszal és a Prosernat-val kötött, és a Franciaország által az IFP-csoport javára hozott támogatási intézkedésről szóló, 2008. július 16-i bizottsági határozat (a továbbiakban: a C 51/2005. számú ügyben hozott határozat) 3. cikkének (1) bekezdésében említett kizárólagos szerződésekben meghatározott területeken végzett, technológiaátadásra irányuló tevékenységek állami garanciával biztosítása az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül.
5. Az IFP közintézmény által a harmadik személyek vagy leányvállalatai megbízásából nyújtott szerződéses kutatási szolgáltatások és egyéb szolgáltatások állami garanciával történő biztosítása az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül.
2. cikk
Az IFP és leányvállalata, a Beicip-Franlab között létrejött, az e határozat 1. cikkének (3) bekezdésében említett szerződés módosítása esetén Franciaország bejelenti a Bizottságnak az említett szerződést, az esetleges állami finanszírozás teljes összegének felmérése érdekében figyelembe véve az állami garancia lehetséges hatását is, kivéve, ha az új szerződéses feltételek értelmében kizárható az állami garancia megléte.
3. cikk
A 2006. július 7. és 2009. december 31. közötti időszak tekintetében az e határozat 1. cikkének (4) és (5) bekezdésében említett gazdasági tevékenységek állami garanciával történő biztosítása a belső piaccal összeegyeztethető támogatásnak minősül.
4. cikk
2010. január 1-jétől és az IFP közintézmény és leányvállalatai, az Axens és a Prosernat között létrejött, a C 51/2005. számú ügyben hozott határozat 3. cikkének (1) bekezdésében említett kizárólagos megállapodások megszűnéséig az e határozat 1. cikke (4) bekezdésében említett gazdasági tevékenységek állami garanciával történő biztosítása a belső piaccal összeegyeztethető támogatásnak minősül, az e határozat 5. és 6. cikkében foglalt feltételekre is figyelemmel.
5. cikk
1. A C 51/2005. számú ügyben hozott határozat 4. cikkének (2) bekezdésében említett éves pénzügyi jelentések az említett határozat 5. cikkének (1) bekezdésében már feltüntetett információkon túl tartalmazzák az e cikk (2), (3) és (4) bekezdésében felsorolt adatokat is.
2. Az éves pénzügyi jelentés tartalmazza az IFP által a figyelembe vett éves időszakban felvett kölcsönök összegét, kamatait és az azokra vonatkozó szerződéses feltételeket, valamint az állami garanciához kötődő esetleges kamattámogatás bruttó támogatástartalmára vonatkozó becslést, kivéve, ha a hitelfeltételeket az IFP közintézmény által a jogállása megváltozása előtt élvezett feltételekkel összehasonlítva, vagy a Bizottság által előzetesen jóváhagyott, pontosabb módszertan alapján bizonyítani lehet, hogy e kölcsönszerződések megfelelnek a rendes piaci feltételeknek.
3. Az éves pénzügyi jelentés tartalmazza az IFP közintézmény által az e határozat 1. cikkének (4) és (5) bekezdésében említett gazdasági jellegű szolgáltatások végzéséhez a figyelembe vett éves időszak során a beszállítóitól beszerzett áruk és szolgáltatások értékét, valamint a vállalkozás nemfizetése kockázatának a beszállítók általi kedvezőbb megítéléséből fakadó bruttó támogatástartalom legmagasabb becsült összegét. Ezt a becslést egy 2,5 %-os díjtételnek a megvalósított beszerzések összegére történő alkalmazásával vagy a Bizottság által előzetesen jóváhagyott, pontosabb módszertan alapján kell elvégezni.
4. Az éves pénzügyi jelentés tartalmazza az IFP közintézmény által a figyelembe vett éves időszakban végzett, az e határozat 1. cikkének (4) és (5) bekezdésében említett gazdasági tevékenységek értékét, valamint az abból fakadó bruttó támogatástartalom legmagasabb becsült összegét, hogy az IFP mentesült az említett gazdasági szolgáltatások kedvezményezettjeinek felkínált teljesítési, vagy legalább a legnagyobb gondosságért járó biztosítéknak megfelelő díj fizetése alól. Ezt a becslést egy 5 %-os díjtételnek a megvalósított szolgáltatások összegére történő alkalmazásával vagy a Bizottság által előzetesen jóváhagyott, pontosabb módszertan alapján kell elvégezni.
6. cikk
1. Az IFP közintézmény által az Axens és a Prosernat kizárólagos tevékenységi területén végzett tevékenységekhez nyújtott állami források teljes összege, beleértve az állami garanciának az e határozat 5. cikke (2), (3) és (4) bekezdése szerint megbecsült legnagyobb hatását is, nem haladhatja meg a kutatáshoz, fejlesztéshez és innovációhoz nyújtott állami támogatások közösségi keretrendszere által megengedett legnagyobb támogatási intenzitást.
2. Az e cikk (1) bekezdésében szereplő küszöbérték túllépése esetén a többlettámogatást adott esetben az érintett leányvállalat, az Axens vagy a Prosernat visszafizeti az IFP közintézménynek.
7. cikk
2010. január 1-jétől az 1. cikk (5) bekezdésében említett gazdasági tevékenységek állami garanciával történő biztosítása a belső piaccal összeegyeztethető állami támogatásnak minősül, az e határozat 8. cikkében foglalt feltételekre is figyelemmel.
8. cikk
1. Az IFP közintézmény által végzett, az e határozat 1. cikkének (5) bekezdésében említett szerződéses kutatási tevékenységeknek és szolgáltatásnyújtásnak meg kell őrizniük a fő tevékenységként végzett független közcélú kutatáshoz viszonyított kiegészítő jellegüket.
2. A kiegészítő jelleg feltétele, hogy az IFP közintézmény által végzett szerződéses kutatás és szolgáltatásnyújtás:
-
ne érintse az IFP közintézmény rendes működését, függetlenségét vagy semlegességét;
-
díjszabását piaci áron, vagy piaci ár hiányában olyan áron határozzák meg, amely az állami garancia lehetséges hatásán kívül a teljes költséget tükrözi, ésszerű haszonkulccsal megnövelve;
-
elszámolását a független közcélú kutatási tevékenységektől elkülönítve végezzék (a költségek, illetve a finanszírozási összegek elkülönített elszámolása), és a belőlük származó minden nyereséget a független közcélú kutatásba mint fő tevékenységbe fektessék be ismét;
-
szervesen kapcsolódjon az IFP közintézmény fő tevékenységeként meghatározott független közcélú kutatáshoz, többek között az azonos infrastruktúrák, berendezések, anyagok vagy technológiák használata, illetve ugyanazon kutatók, tudósok, mérnökök, tervezők vagy technikusok alkalmazása révén;
-
ne tartozzon az IFP közintézmény és leányvállalatai, az Axens és a Prosernat között létrejött, a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat 3. cikkének (1) bekezdésében említett, és adott esetben a C 51/2005. számú ügyben hozott határozat 3. cikkének (2) bekezdésével, illetve az e határozat 12. cikkének (2) bekezdésével összhangban meghosszabbított vagy módosított kizárólagos megállapodások hatálya alá;
-
elhanyagolható részét képezze IFP közintézmény által a független közcélú kutatásaira elkülönített költségvetésnek.
3. Franciaország évente jelentést nyújt be a Bizottsághoz az IFP közintézmény által nyújtott szerződéses kutatási szolgáltatásokról és egyéb szolgáltatásokról, amelyben közli azok összegének az IFP közintézmény által a független közcélú kutatási tevékenységeire elkülönített költségvetésen belüli arányát.
9. cikk
1. A francia hatóságok és az IFP közintézmény valamennyi művelet tekintetében, minden finanszírozási szerződésben (valamennyi, szerződés hatálya alá eső eszköz esetén) feltünteti a következő szöveget:
„Az állam a kibocsátott részvényekre/programra/kölcsönre semmiféle garanciát nem vállal, sem közvetlen, sem közvetett módon. Fizetésképtelenség esetén az állam semmilyen pénzügyi felelősséget nem vállal az IFP közintézmény helyett a követelés kifizetéséért.”
2. A francia hatóságok hasonló, az állam felelősségét kizáró záradékot illesztenek be valamennyi, az e határozat 1. cikkének (5) bekezdésében említett szerződéses kutatási vagy egyéb szolgáltatásokról szóló szerződésbe.
3. A francia hatóságok hasonló, az IFP közintézmény és az állam felelősségét kizáró záradékot illesztenek be az Axens, a Beicip-Franlab és a Prosernat részvénytársaság által kötött valamennyi, követelést tartalmazó szerződésbe.
4. Az IFP közintézmény semmilyen formában nem nyújt olyan biztosítékot, garanciát, kezességet, és nem állít ki olyan szándéknyilatkozatot vagy patronálási nyilatkozatot az Axens, a Beicip-Franlab és a Prosernat részvénytársaság javára, amely nem felel meg a rendes piaci feltételeknek.
10. cikk
Franciaország egyenként bejelenti a Bizottságnak a kutatáshoz, fejlesztéshez és innovációhoz nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi keretrendszerben előírt felső határokat meghaladó összegű támogatásokat, és figyelembe veszi az állami garancia lehetséges hatását is.
11. cikk
Franciaország az e határozatról szóló értesítés kézhezvételétől számított két hónapon belül tájékoztatja a Bizottságot a határozatnak való megfelelés érdekében hozott intézkedéseiről.
12. cikk
1. E határozat 4., 5. és 6. cikke az IFP közintézmény és leányvállalatai, az Axens és a Prosernat között létrejött, a C 51/2005. számú ügyben hozott határozat 3. cikkének (1) bekezdésében említett kizárólagos megállapodások megszűnéséig alkalmazandó.
2. Amikor a C 51/2005. számú ügyben hozott határozat 3. cikkének (2) bekezdésével összhangban a francia hatóságok bejelentik a Bizottságnak e kizárólagos megállapodások meghosszabbítását vagy módosítását, az állami finanszírozás teljes összegének felmérése érdekében figyelembe veszik az állami garancia hatását.
13. cikk
Ennek a határozatnak a Francia Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2011. június 29-én.