ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 25. ledna 2012
o opatření SA.14588 (C 20/09), které provedla Belgie ve prospěch společnosti De Post - La Poste (nyní „bpost“)
(oznámeno pod číslem C(2012) 178)
(Pouze francouzské a nizozemské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/321/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s těmito články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
1.1 ROZHODNUTÍ KOMISE Z ROKU 2003 ZRUŠENÉ SOUDEM PRVNÍHO STUPNĚ
(1)
Dne 3. prosince 2002 oznámily (3) belgické orgány Komisi navýšení kapitálu ve prospěch belgického poskytovatele poštovních služeb De Post - La Poste (dále jen „DPLP“, nyní „bpost (4)“). Po předběžném přezkumném řízení Komise dne 23. července 2003 (5) rozhodla, že proti oznámenému opatření nevznese námitky. Komise ve svém rozhodnutí prokázala, že tento vklad kapitálu, stejně jako ostatní opatření ve prospěch DPLP zjištěná během předběžného přezkumného řízení, nevedl k nadměrnému vyrovnání čistých nákladů, které měl podnik při plnění úkolů veřejné služby v období 1992-2002.
(2)
Dne 27. listopadu 2003 bylo rozhodnutí Komise zpochybněno u Soudu prvního stupně společností Deutsche Post AG a její belgickou dceřinou společností DHL International (6). Dne 10. února 2009 Soud prvního stupně rozhodnutí Komise zrušil se závěrem, že Komise dospěla k rozhodnutí o nevznesení námitek přesto, že existovaly závažné problémy, které měly Komisi vést k zahájení formálního vyšetřovacího řízení.
(3)
V dubnu roku 2009 podala Belgie u Evropského soudního dvora odvolání (7) (C-148/2009) proti rozsudku Soudu prvního stupně, kterým se zrušuje rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2003 o nevznesení námitek.
(4)
Dne 22. září 2011 Soudní dvůr odvolání Belgie zamítl a uvedl, že Soud prvního stupně rozhodnutí Komise z roku 2003 zrušil oprávněně.
1.2 STÍŽNOST TÝKAJÍCÍ SE PODPORY NA DISTRIBUCI TISKU
(5)
V roce 2005 několik soukromých belgických distributorů tisku podalo jak podle antimonopolních předpisů, tak pravidel o státních podporách stížnost (8) proti dohodě o distribuci tisku, kterou uzavřely belgické orgány a společnost DPLP. Tato dohoda pověřuje DPLP úkolem veřejné služby v oblasti distribuce tisku po celé Belgii a stanoví jak sazebník za tuto službu, tak vyrovnání, na které má DPLP nárok z důvodů dodatečných nákladů vyvolaných plněním tohoto úkolu. Stížnost se týká hlavně sazeb za služby navrhovaných DPLP, o nichž stěžovatelé tvrdí, že jsou tak nízké, že ve skutečnosti vylučují jakoukoliv snahu o hospodářskou soutěž.
(6)
Pokud se jedná o pravidla státní podpory, útvary Komise stížnost zamítly, protože předběžné přezkumné řízení umožnilo zjistit, že neexistuje žádné nadměrné vyrovnání za dodatečné čisté náklady vyvolané plněním této veřejné služby. V květnu 2009 stěžovatelé ovšem vyjádřili s tímto předběžným stanoviskem nesouhlas, předložili dodatečné informace a požádali Komisi, aby provedla hlubší šetření.
1.3 ČTVRTÁ „SMLOUVA O SPRÁVĚ“ („CONTRAT DE GESTION“) NA OBDOBÍ 2005-2010
(7)
Přezkum stížnosti ohledně vyrovnání poskytnutého za distribuci tisku umožnil Komisi zjistit, že Belgie v roce 2005 uzavřela s DPLP neoznámenou „smlouvu o správě“, která stanovila vyplacení vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu (SOHZ). Komise tudíž z moci úřední případ otevřela (9) a v dubnu 2007 zaslala Belgii žádost o poskytnutí informací.
(8)
V prosinci roku 2007 belgické orgány odpověděly, že se domnívají, že vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu nepředstavuje státní podporu, protože je splněna každá ze čtyř podmínek uvedených v rozsudku ve věci Altmark (10). Později poskytly informace o čtvrtě smlouvě o správě, a to zejména o systému analytického účetnictví používaném k výpočtu vyrovnání vypláceného státem.
(9)
Následně byla opatření, jichž se týkalo řízení z moci úřední, stejně jako stížnosti zahrnuta do formálního vyšetřovacího řízení C20/09 zahájeného dne 23. července 2009.
1.4 ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(10)
Vzhledem ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2003 Soudem prvního stupně a po přezkumu informací poskytnutých belgickými orgány o předmětných opatřeních se Komise dne 13. července 2009 rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (11).
(11)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie. Komise vyzvala zúčastněné strany, aby jí oznámily své připomínky.
1.5 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(12)
Belgické orgány oznámily své připomínky dne 13. srpna 2009 a doplnily je dalšími dne 10. září 2009, 12. října 2009, 23. dubna 2010, 26. dubna 2010, 19. října 2010, 19. listopadu 2010, 21. prosince 2010, 18. ledna 2011, 17. února 2011, 2. března 2011, 29. března 2011, 11. dubna 2011, 10. května 2011, 27. května 2011, 14. června 2011, 10. srpna 2011, 26. srpna 2011, 7. října 2011, 14. prosince 2011, 19. prosince 2011, 20. prosince 2011 a 26. prosince 2011. Uvedly, že dne 22. dubna 2009 podaly odvolání proti rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 10. února 2009, a podaly upřesnění ohledně vyrovnání za veřejné služby a dalších opatření ad hoc ve prospěch DPLP.
1.6 PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ A PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM TŘETÍCH STRAN
(13)
Společnosti Deutsche Post AG a DHL International N.V./S.A. předložily připomínky dne 28. srpna 2009.
(14)
Vlaamse Federatie van Persverspreiders (dále jen „VFP“ - „Vlámská federace distributorů tisku“) a Prodipresse („Union des professionnels de la diffusion de la presse“ - „Profesní unie distribuce tisku“) předložily své připomínky dne 28. srpna 2009.
(15)
Belgische Distributiedienst B.V.B.A (dále jen „BD“ - konkurent DPLP na trhu distribuce tisku) předložila své připomínky dne 28. srpna 2009.
(16)
Belgické sdružení vydavatelů deníků A.S.B.L. předložilo své připomínky dne 28. srpna 2009.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
2.1 PRÁVNÍ STATUS A ČINNOSTI DPLP
(17)
Belgická pošta byla státní agenturou („agenturou pošt“) až do roku 1992, kdy byla legálně ustavena jako samostatná právnická osoba („entreprise publique autonome“ - „autonomní veřejnoprávní podnik“). V roce 2000 se její právní status změnil na „veřejnoprávní akciovou společnost“ („société anonyme de droit public“).
(18)
V roce 2010 dosáhla společnost DPLP provozního příjmu ve výši 2 318 milionů EUR a provozního zisku ve výši 319 milionů EUR. Na konci roku 2010 zaměstnávala 33 616 osob. V roce 2002 zaměstnávala pro srovnání 42 000 osob. Mzdové náklady představují 65 % celkových provozních nákladů.
(19)
Menšinovou účast ve výši 50 % bez jedné akcie drží soukromý investor CVC Capital Partners. Většinovým akcionářem je belgický stát.
2.2 SHRNUTÍ PŘEDMĚTNÝCH VEŘEJNÝCH OPATŘENÍ
2.2.1 Úkoly veřejné služby během období 1992-2010
(20)
Během celého období, jež je předmětem šetření, tj. od roku 1992 do roku 2010, byla společnost DPLP pověřena plněním úkolů veřejné služby na základě poštovního zákona (12) a čtyř po sobě následujících smluv o správě.
2.2.1.1 Povinnosti veřejné služby stanovené ve smlouvách o správě
(21)
Smlouvy o správě stanoví pravidla a způsoby plnění úkolů vykonávaných DPLP v rámci provádění jejích činností veřejného zájmu a určují finanční zásah belgického státu.
(22)
Od svého ustavení v roce 1992 podepsala DPLP s belgickým státem čtyři smlouvy o správě, které zahrnují tato období (13):
1.
první smlouva: od 14. září 1992 do 31. prosince 1996;
2.
druhá smlouva: od 1. ledna 1997 do 23. září 2002;
3.
třetí smlouva: od 24. září 2002 do 23. září 2005;
4.
čtvrtá smlouva: od 24. září 2005 do 23. září 2010; u této smlouvy došlo k jejímu prodloužení do doby, než bude uzavřena nová smlouva.
(23)
Smlouvy o správě obsahují seznam úkolů veřejné služby. Úkoly veřejné služby stanovené belgickým státem v současné smlouvě o správě jsou tyto (14):
Poštovní služby
i)
Všeobecná poštovní služba
ii)
Distribuce novin
iii)
Distribuce časopisů
iv)
Distribuce volebních tiskovin
v)
Zvláštní sazby pro nevýdělečná sdružení
vi)
Zásilky dopisů podléhajících režimu osvobození od poštovních poplatků (královská korespondence a další zvláštní korespondence)
vii)
Mezinárodní poštovní služby
viii)
Mezinárodní balíková přeprava
Finanční služby
ix)
Příjem hotovostních vkladů na běžný poštovní účet
x)
Vystavování poštovních poukázek
xi)
Vyplácení v bydlišti starobních, pozůstalostních a invalidních důchodů
xii)
Vyplácení odměny za volební účast
xiii)
Vedení účetnictví u blokových pokut v oblasti silniční dopravy a jejich hrazení
xiv)
Služby v oblasti rybářských povolení
Prodej poštovních známek
xv)
Prodej poštovních známek
Další veřejné služby
xvi)
Sociální úloha poštovního doručovatele
xvii)
Přiměřené informování veřejnosti
xviii)
Tisk a dodávání elektronické pošty
xix)
Certifikační služby u zpráv
xx)
Služby vykonávané pro účetní státní pokladny
xxi)
Prodej kolků a pokutových kolků
xxii)
Spolupráce při distribuci sad volebních lístků
2.2.2 Veřejná opatření, jež jsou předmětem šetření
(24)
Od roku 1992 do roku 2010 využívala DPLP veřejné pomoci v podobě různých opatření:
1.
hrazení důchodů: následkem reformy důchodového systému, k níž došlo v roce 1997, stát zbavil DPLP závazků nahromaděných v oblasti důchodů ve výši 3,8 miliardy EUR;
2.
každoroční vyrovnání nákladů spojených s prováděním povinností veřejné služby (15) v celkové částce 5,2 miliardy EUR za období 1992-2010;
3.
vklady kapitálu: dva v roce 1997 (62 milionů EUR), jeden v roce 2003 (297,5 milionu EUR) a jeden v roce 2006 (40 milionů EUR);
4.
daňová osvobození: osvobození od daně z příjmů právnických osob, pozemkové daně a dalších nepřímých a místních daní;
5.
převod budov: v roce 1992 bylo na DPLP převedeno 63 budov v celkové hodnotě 112,2 milionu EUR;
6.
záruka poskytnutá státem v roce 2004 u půjčky ve výši 100 milionů EUR oproti uhrazení záruční prémie ve výši 0,25 %.
2.2.2.1 Hrazení důchodů
(25)
V roce 1992 byla agentura pošt změněna zákonem na autonomní veřejnoprávní podnik (EPA - „entreprise publique autonome“) s názvem „De Post - La Poste“. Jako právní nástupce agentury pošt převzala DPLP její aktiva a zaměstnance. Pokud jde o podnikový model, představovala tato změna důležitý zlom:
1.
na rozdíl od agentury pošt, jež byla spravována v rámci pravomocí a pod vedením příslušného ministra, byla DPLP řízena svou správní radou a správním výborem, přičemž vláda si ponechala pouze pravomoc dohledu za účelem dodržování právních předpisů a smlouvy o správě (16);
2.
DPLP byla v zásadě odpovědná za vlastní finanční rovnováhu, zatímco každoroční rozpočet agentury pošt byl dosud vypracováván příslušným ministrem, který ho předkládal ke schválení parlamentu v příloze rozpočtu vlastního ministerstva.
(26)
V roce 1992 tak DPLP převzala 43 747 státních zaměstnanců spolu s jejich právní ochranou v oblasti zajištění zaměstnání, důchodu a odměny (článek 33 zákona ze dne 21. března 1991).
(27)
V roce 2008 zaměstnávala DPLP stále přibližně 23 500 statutárních zaměstnanců (jejichž status byl podobný jako status státních zaměstnanců), kteří představovali téměř dvě třetiny celkového počtu jejích zaměstnanců, jak je uvedeno níže.
Tabulka 1
Režimy zaměstnání u DPLP
(28)
Mezi rokem 1972 a 1996 byly důchody vypláceny na základě průběžně financovaného důchodového systému. Podle tohoto systému DPLP vracela státu celkovou částku důchodů, které stát vyplatil bývalým státním zaměstnancům v důchodu (17) na základě důchodových nároků, které nashromáždili od roku 1972, během nějž se belgická pošta stala v rámci státu oddělenou účetní jednotkou (agenturou pošt).
(29)
Až do reformy důchodového systému v roce 1997 nebyla v systému financování důchodů provedena žádná změna. Tato reforma spočívala ve sladění důchodového systému prvního pilíře, který platil pro statutární zaměstnance DPLP, se systémem soukromého sektoru: od roku 1997 byla DPLP povinna hradit ONSS (Office national de sécurité sociale - Národní úřad sociálního zabezpečení) dávku na důchodové zabezpečení ve výši 8,86 % mzdy.
(30)
Stát souběžně souhlasil s převzetím závazků nahromaděných DPLP v oblasti důchodů, které dosáhly částky 3,8 miliardy EUR.
2.2.2.2 Roční vyrovnání nákladů spojených s prováděním závazků veřejné služby
(31)
Každá smlouva stanovila, že stát zaplatí roční vyrovnání za provádění úkolů veřejné služby vymezených v dané smlouvě.
(32)
V prvních třech smlouvách bylo vyrovnání stanoveno na základě skutečného rozdílu mezi výdaji a příjmy u úkolů veřejné služby. Čtvrtá smlouva o správě stanoví vyplacení paušálního vyrovnání, jež se vypočítává na základě očekávaného rozdílu mezi náklady DPLP a příjmy vytvářenými uživateli veřejných služeb, přičemž vyrovnání podléhá stropu stanovenému ve smlouvách o správě (18).
(33)
Veřejné služby, za které je DPLP podle současné smlouvy (19) oprávněna dostávat od státu vyrovnání, jsou tyto:
Poštovní služby
ii)
Distribuce novin
iii)
Distribuce časopisů
iv)
Distribuce volebních tiskovin
v)
Zvláštní sazby pro nevýdělečná sdružení
vi)
Zásilky dopisů podléhajících režimu osvobození od poštovních poplatků (královská korespondence a další zvláštní korespondence)
Finanční služby
ix)
Příjem hotovostních vkladů na běžný poštovní účet
x)
Vystavování poštovních poukázek
xi)
Vyplácení v bydlišti starobních, pozůstalostních a invalidních důchodů
xiii)
Vedení účetnictví u blokových pokut v oblasti silniční dopravy a jejich hrazení
xiv)
Služby v oblasti rybářských povolení
Prodej poštovních známek
xv)
Prodej poštovních známek
Další veřejné služby
xvi)
Sociální úloha poštovního doručovatele
xx)
Služby vykonávané pro účetní státní pokladny
xxi)
Prodej kolků a pokutových kolků
(34)
Je nutno poznamenat, že podle posledních tří smluv o správě se za všeobecnou poštovní službu nemůže vyplácet žádné vyrovnání (20). Ačkoli distribuce tisku může v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (21) obvykle spadat do rámce všeobecné služby, belgické orgány vymezily zvláštní úkoly (distribuce novin a časopisů), za něž se vyplácí podle smluv o správě vyrovnání, podle kritérií, která je odlišují od všeobecné poštovní služby. Těmito kritérii jsou 1) cíle úkolu, které přesahují cíle všeobecné služby, 2) zvláštní podmínky stanovené v uvedených smlouvách a 3) zvláštní ustanovení v oblasti stanovení sazeb, jež se liší od stanovení sazeb u všeobecné služby.
(35)
Cíle úkolu: belgické orgány považují za mimořádně důležité, aby se zajistilo široké šíření tištěných médií po celém belgickém území za účelem zvýšení informovanosti a názorové rozmanitosti a povzbuzení účasti veřejnosti na politické diskuzi.
(36)
Smlouva stanoví zvláštní provozní podmínky: zvláštní služba distribuce tisku, kterou musí DPLP vykonávat a za níž dostává vyrovnání, přesahuje obvyklou distribuci tisku zahrnutou do všeobecné služby. Podléhá řadě přísných podmínek v oblasti kvality a výsledků, které se týkají doby distribuce (např. dodání před půl osmou), četnosti, distribučních variant pro vydavatele, flexibility poskytnuté vydavatelům, pokud jde o objem, a také nepřerušenosti poskytování služby (včetně přesné definice případů vyšší moci).
(37)
Zvláštní sazby: sazby úkolu distribuce tisku, které mají za následek vyrovnání, jsou určovány v rámci tripartitních jednání (belgický stát/DPLP/odvětví tisku) a na rozdíl od sazeb všeobecné veřejné služby nemusí být schváleny regulačním orgánem. Zatímco sazby všeobecné veřejné služby vycházejí z nákladů, sazby zvláštního úkolu distribuce tisku, které mají za následek vyrovnání, jsou značně nižší, aby bylo možno dosáhnout sledovaných cílů.
(38)
Veřejné služby uvedené 33. bodě odůvodnění mohou být předmětem vyrovnání za veřejnou službu. Částky skutečně vyplacené jako vyrovnání za veřejnou službu za každý hospodářský rok jsou tyto:
První smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996
314 205 000
Druhá smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Třetí smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Čtvrtá smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3 Vklady kapitálu
(39)
Kapitálové vklady v roce 1997: DPLP byla příjemcem dvou neoznámených kapitálových vkladů v celkové částce 62 milionů EUR. Belgické orgány ale následně uvedly, že tyto finanční prostředky ve skutečnosti představují odložená vyrovnání za veřejnou službu, která nebyla DPLP vyplacena včas.
(40)
Kapitálové vklady v roce 2003: belgické orgány přistoupily ke kapitálovému vkladu ve prospěch DPLP v celkové výši 297,5 milionu EUR. Podle nich tento vklad proběhl za podmínek přijatelných pro soukromého investora vykonávajícího svou činnost za běžných podmínek tržního hospodářství, a tak v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství nepředstavuje údajně státní podporu.
(41)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány přistoupily k novému kapitálovému vkladu v celkové výši 40 milionů EUR. Podle nich byl tento vklad v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, protože proběhl za stejných podmínek, jaké platí pro soukromé investory (pari passu).
2.2.2.4 Daňová osvobození
(42)
Až do 31. prosince 2005 byla DPLP osvobozena od daně z příjmů právnických osob.
(43)
Během šetřeného období byla osvobozena od pozemkové daně u budov, jež využívala v rámci provádění veřejných služeb, což představovalo zvýhodnění ve výši od […] (23) do […] EUR za rok. Pokud by tuto daň platila, byly by náklady u produktů (veřejná služba a komerční produkty), u nichž se tyto budovy používaly, příslušně vyšší.
(44)
DPLP je rovněž osvobozena od dalších nepřímých a místních daní. Belgické orgány nejsou schopny odhadnout přesnou výši tohoto zvýhodnění, ale uvádějí, že toto opatření spadá do oblasti působnosti pravidel de minimis.
(45)
Daňová osvobození pocházejí z doby před vstupem v platnost Smlouvy o ES v roce 1958 a byla zachována bez podstatnějších změn. Zatímco osvobození od daně z příjmů právnických osob bylo zrušeno ke dni 31. prosince 2005, poslední dvě opatření jsou stále v platnosti.
2.2.2.5 Převod budov
(46)
V roce 1992 převedl belgický stát na DPLP bez protiplnění 63 budov (24). Tato společnost jich již využívala, i když právně patřily státu. Celková hodnota tohoto majetku byla odhadnuta na 112,2 milionu EUR (25). Tyto budovy byly odlišné od původních aktiv, ke kterým byly přidány a která byla oddělena od státního majetku, když se belgická pošta stala v roce 1971 oddělenou státní agenturou („agenturou pošt“). Agentura pošt již právně vlastnila aktiva, která byla zanesena do její rozvahy. Tyto dodatečné budovy převedené v roce 1992 měly naopak vyrovnat náklady představované důchody, které nadále příslušely DPLP v okamžiku, kdy společnost přešla ze statusu agentury na status autonomního veřejnoprávního podniku.
(47)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod těchto budov spadá výlučně do rámce vnitřní reorganizace státního majetku a že nepředstavuje zvýhodnění. Podle nich belgická pošta využívala těchto budov již předtím, než byla v roce 1992 přeměněna na DPLP (a využívala jich tak již agentura pošt).
2.2.2.6 Státní záruka
(48)
DPLP bylo umožněno požádat o veřejnou záruku u svých půjček oproti uhrazení záruční prémie ve výši 0,25 %.
(49)
Během šetřeného období bylo této záruky využito pouze jednou, a to u půjčky ve výši 100 milionů EUR získané od Evropské investiční banky (EIB). Dohoda podepsaná mezi DPLP a EIB dne 22. prosince 2004 umožňovala DPLP využívat úvěrovou facilitu EIB až do 10. června 2008. DPLP využila této možnosti a dne 8. listopadu 2007 požádala o částku 100 milionů EUR, kterou dne 5. prosince 2007 skutečně obdržela. DPLP se zavázala splatit půjčku v 11 stejných ročních splátkách ve výši přibližně 9,09 milionu EUR. První splátka má být uhrazena dne 5. prosince 2012 a poslední dne 5. prosince 2022. Úroky se platí čtvrtletně (5. prosince, 5. března, 5. června a 5. září). Úroková míra je stanovena na základě tříměsíční sazby EURIBOR snížené o 37 bazických bodů.
3. POPIS DŮVODŮ, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ V ROCE 2009
(50)
Na základě rozsudku ve věci Altmark (26) se Komise domnívala, že vyrovnání za veřejnou službu vyplacená od roku 1992 stejně jako výše uvedená daňová osvobození, vklady kapitálu, státní záruka a převod budov mohou představovat podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(51)
Státní podpory spočívající ve vyrovnání nákladů spojených se závazky všeobecné služby lze prohlásit za slučitelné podle čl. 106 odst. 2 SFEU, pokud jsou nezbytné pro provedení těchto služeb a neovlivňují obchod v míře, která by byla v rozporu se zájmem Evropské unie.
(52)
V rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2009 si Komise položila otázku ohledně nezbytnosti a proporcionality opatření podpory poskytnutých DPLP za účelem plnění jejích úkolů veřejné služby.
(53)
Pokud jde o výpočet nadměrného vyrovnání podle čl. 106 odst. 2 SFEU, Komise na základě ověření nepřítomnosti nadměrného vyrovnání za úkoly veřejné služby usoudila, že byly zohledněny všechny příjmy a náklady spojené se závazky veřejné služby. Pro účely tohoto výpočtu je nutno ověřit spolehlivost účetní metody použité pro určení nákladů, které lze přičíst službám obecného hospodářského zájmu, a zohlednit také všechny čisté náklady veřejné služby a dodatečné podpory poskytnuté v jakékoliv formě.
(54)
Pokud jde o financování důchodů státních zaměstnanců státem, Komise si položila otázku, do jaké míry skutečnost, že DPLP byla zbavena svých závazků v oblasti důchodů, postavilo tuto společnost do situace srovnatelné se situací jejích konkurentů, co se týče odvodů na sociální zabezpečení.
(55)
V souladu s přístupem použitým Komisí v jejím rozhodnutí o veřejném financování nákladů na důchody státních úředníků pracujících u francouzské společnosti La Poste (27) bylo nutno přezkoumat, zda se z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU jednalo o slučitelné opatření, a za tímto účelem zjistit, do jaké míry byly náklady na sociální zabezpečení hrazené DPLP poté, co byla zbavena těchto závazků, srovnatelné s náklady, které měli její konkurenti.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTÍ VFP A PRODIPRESSE
(56)
Dne 28. srpna 2009 sdělily společnosti VFP a Prodipresse své připomínky k systému distribuce tisku prováděnému společností DPLP.
(57)
V souladu se stížností, kterou podaly dříve, VFP a Prodipresse zdůraznily narušení hospodářské soutěže, které vyplývá z nízkých sazeb uplatňovaných DPLP u distribuce tisku, což znemožňuje jakoukoliv hospodářskou soutěž ze strany ostatních subjektů na trhu.
(58)
Uvedly, že ceny používané DPLP se určují během tripartitního jednání mezi DPLP, vydavateli a státem. Ztráty, které DPLP vznikají v důsledku těchto cen, jež jsou pod úrovní cen tržních, jsou podle nich vyrovnávány státem v rámci vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu. DPLP je sice přímým příjemcem této podpory, ale nepřímý prospěch z ní mají také vydavatelé novin.
(59)
VFP a Prodipresse se domnívají, že DPLP by mohla dostávat za systém distribuce tisku nadměrné vyrovnání, které údajně využívá na financování svých jiných činností.
4.2 PŘIPOMÍNKY BELGICKÉHO SDRUŽENÍ VYDAVATELŮ NOVIN (ASSOCIATION BELGE DES ÉDITEURS DES JOURNAUX)
(60)
Dne 28. srpna 2009 sdělilo své připomínky Belgické sdružení vydavatelů novin. Při této příležitosti zdůraznilo význam z hlediska demokracie a rovnosti účinného systému distribuce novin na celém belgickém území za přiměřené a jednotné ceny, jenž umožňuje předplatitelům dostávat noviny časně ráno.
4.3 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTÍ DEUTSCHE POST AG A DHL INTERNATIONAL
(61)
Dne 28. srpna 2009 sdělily své připomínky společnosti Deutsche Post AG a DHL International. Trvaly na nutnosti přezkoumat převzetí závazků příslušejících DPLP v oblasti důchodů a ověřit zejména slučitelnost tohoto opatření s předchozí praxí, na nutnosti zkontrolovat slučitelnost vkladů kapitálu s trhem, ověřit slučitelnost rozdělení nákladů s rozsudkem ve věci Chronopost a přezkoumat převod budov.
4.4 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTI BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA
(62)
Dne 28. srpna 2009 sdělila své připomínky společnost Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (dále jen „BD“), která je součástí skupiny TNT. Na trhu distribuce novin a časopisů je BD konkurentem společnosti DPLP, a to zejména její dceřiné společnosti Deltamedia, která je pověřena distribucí tisku. V souladu se stížností podanou dříve BD zdůraznila, že DPLP uplatňuje u distribuce novin ceny nižší, než jsou její náklady. Ztráty, které DPLP vznikají, jsou podle ní financovány veřejnými dotacemi. Nevysoké ceny údajně ztěžují jakoukoliv hospodářskou soutěž vůči DPLP.
(63)
Podle BD společnost DPLP údajně porušila směrnici Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (28) a také článek 7 směrnice 97/67/ES. BD si rovněž kladla otázky ohledně existence podpory podle čl. 107 odst. 1 SFEU a ohledně slučitelnosti vyrovnání nákladů spojených se službami obecného hospodářského zájmu podle čl. 106 odst. 2 SFEU.
(64)
Kladla si otázku, zda lze distribuci novin označit za službu obecného hospodářského zájmu vzhledem ke skutečnosti, že ve většině členských států je tato činnost otevřena hospodářské soutěži, aniž by do ní byl zapojen poskytovatel poštovních služeb.
(65)
BD si rovněž kladla otázku, zda dotace vyhrazená výlučně poskytovateli poštovních služeb je tím nejvhodnějším prostředkem, jak podporovat distribuci novin, ve srovnání s podporou poskytnutou vydavatelům, kteří by si tak mohli zajistit distribuční služby na volném trhu, čímž by různí poskytovatelé mohli mezi sebou soutěžit.
(66)
BD položila otázku nezbytných nákladů, a to i v případě, pokud by měl být schválen úkol distribuce novin, jímž byla DPLP pověřena. Podle této společnosti má DPLP značně vyšší náklady než ostatní hospodářské subjekty, čímž se zvyšuje nutná míra dotací. V tomto smyslu nejsou dotace ani přiměřené, ani oprávněné.
(67)
BD se konečně domnívá, že by náklady DPLP převzaté státem mohly zahrnovat investiční náklady, které by nebyly nezbytně nutné pro plnění služby obecného hospodářského zájmu vzhledem k tomu, že DPLP údajně mohla využívat infrastruktur zavedených pro jiné služby. Z veřejné dotace mohly být údajně financovány také reklamní kampaně ve prospěch komerčních produktů.
5. PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ
5.1 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘEVZETÍ DŮCHODŮ
(68)
Belgické orgány zdůrazňují, že v souladu s přístupem použitým v rozsudku ve věci Combus (29) nepředstavuje převzetí závazků v oblasti důchodů státní podporu, protože zbavuje belgickou poštu neobvyklých výdajů a ne výdajů, které běžně zatěžují rozpočet podniku.
(69)
Neobvyklé výdaje údajně vyplývají z vyšších mzdových nákladů kvůli statutárním zaměstnancům a nedostatečné provozní flexibility, které brání DPLP snížit mezi jejími zaměstnanci počet státních zaměstnanců podle jejího přání.
(70)
Belgické orgány vymezují tři příčiny nedostatečné flexibility:
1.
definitiva státních zaměstnanců;
2.
neexistující vnitřní mobilita;
3.
nemožnost využívat dočasné nezaměstnanosti.
(71)
Definitiva státních zaměstnanců: DPLP zdůrazňuje, že její statutární zaměstnanci jsou de facto najímáni na dobu neurčitou. DPLP nemůže vypovědět pracovní smlouvy svých statutárních zaměstnanců kromě vážného důvodu nebo opakujících se špatných výsledků. Dokonce i v tomto případě podléhá propouštěcí řízení mimořádně obtížným požadavkům.
(72)
Státní rada (belgické správní soudnictví pravomocné pro statutární zaměstnance, zatímco smluvní zaměstnanci spadají pod pravomoc pracovních soudů) k tomu projevila sklon upřednostňovat statutární zaměstnance tím, že stanovila přísnou normu pro prokázání „platného důvodu“. Z uvedeného vyplývá, že DPLP nemůže propouštět své statutární zaměstnance ať už jednotlivě či hromadně a ať už z hospodářských či technických důvodů.
(73)
Vypovězení pracovní smlouvy tak nepředstavuje nástroj řízení, který by umožnil měnit složení zaměstnanců podle skutečných provozních potřeb. Nemožnost přistoupit k propuštění z hospodářských důvodů rovněž značně omezuje prostředky, které má DPLP na řešení obtíží, jako je nedostatečná mobilita nebo mzdy a výhody statutárních zaměstnanců, které převyšují mzdy a výhody uplatňované na trhu. Statutární zaměstnanci k tomu nejsou oprávněni požadovat automatické převedení do veřejné správy a ani DPLP takové převedení nemůže prosazovat.
(74)
Uvedené znamená, že se snižování počtu statutárních zaměstnanců omezuje v zásadě na nepočetné dobrovolné odchody a na odchody přirozené.
(75)
Neexistence vnitřní mobility: vedle neschopnosti DPLP snížit počet statutárních zaměstnanců v oblastech, ve kterých došlo ke snížení poptávky po službách, podléhají možnosti, které má při přesunu svých statutárních zaměstnanců v rámci organizace podle svých potřeb, přísným omezením.
(76)
Ohledy jako jazyková příslušnost, kvalifikace, odpracované roky a funkční zařazení jsou příčinou stavu, kdy je DPLP v široké míře neschopna přesouvat své zaměstnance z oblastí, v nichž požadavky na počet zaměstnanců klesají, a to např. kvůli ústupu tradiční korespondence, do odvětví, v nichž existují nedostatečné stavy pracovníků kvůli odchodům do důchodu nebo zvýšené poptávce.
(77)
Řečeno jinými slovy, kvůli nepružnému „statusu“ je DPLP v široké míře neschopna přesouvat statutární zaměstnance podle svých potřeb nebo vyrovnávat nevyváženost mezi oblastmi činností s nadměrným počtem pracovníků a oblastmi, kde je jich nedostatek. Kvůli uspokojení potřeb v odvětvích s nedostatečným počtem pracovníků tak DPLP musí paradoxně najímat brigádníky nebo smluvní zaměstnance a přitom si ponechat nadbytečné statutární zaměstnance v odvětvích s nadbytkem pracovníků.
(78)
Nevyužívání dočasné nezaměstnanosti: DPLP k tomu nemůže své statutární zaměstnance dočasně propustit („nezaměstnanost z hospodářských důvodů“), jak to mohou učinit v případě, kdy není dostatek práce, hospodářské subjekty soukromého sektoru.
(79)
Vyšší mzdové náklady: když se agentura pošt stala v roce 1992 autonomním veřejnoprávním podnikem a byla přejmenována na DPLP, dostávali statutární zaměstnanci značně vyšší mzdy a měli značně vyšší výhody než smluvní zaměstnanci v soukromém sektoru. Od roku 1992 automatické zvyšování mezd podle odpracovaných roků a značný vliv odborových organizací při vyjednávání přispěly k tomu, že mzdy a výhody zůstaly na srovnatelně vyšší úrovni.
(80)
Vedle mezd a výhod, které jsou vyšší než mzdy a výhody smluvních zaměstnanců, mají statutární zaměstnanci nárok na 4 až 11 dnů dodatečné placené dovolené (30), což zvyšuje náklady DPLP. Tyto skutečnosti, které jsou příznačné pro statutární zaměstnance, ztížily DPLP správu jednotkového nákladu u statutárních zaměstnanců, který značně převyšuje jednotkový náklad u smluvních zaměstnanců v soukromém sektoru.
(81)
Od převzetí statutárních zaměstnanců agentury pošt v roce 1992 vedoucí pracovníci DPLP uznali, že tito zaměstnanci s vyššími mzdovými náklady a provozní nepružností představují strukturální nevýhodu, která je s postupující liberalizací poštovního trhu stále více obtížněji udržitelná. DPLP proto počínaje rokem 1998 přestala statutární zaměstnance najímat. Přirozené odchody, u nichž se jedná hlavně o odchody do důchodu, vedly ke snížení počtu zaměstnanců v absolutních hodnotách a stav zaměstnanců dosáhl v roce 2008 počtu 23 538 osob.
(82)
Jelikož snižování počtu statutárních zaměstnanců závisí hlavně na míře přirozených odchodů v souvislostech současné věkové pyramidy, probíhalo pomalu a jak ukazuje níže uvedená tabulka, mělo by s největší pravděpodobností zůstat pomalé až do roku 2030, to znamená dlouho po úplné liberalizaci poštovního trhu.
Tabulka 2
Vývoj počtu statutárních zaměstnanců DPLP
(83)
Belgické orgány se proto domnívají, že statutární zaměstnanci DPLP představují vážnou nevýhodu z provozního hlediska a z hlediska nákladů v porovnání se soukromými hospodářskými subjekty a že stát zbavil DPLP neobvyklých výdajů, které její konkurenty nezatěžují.
(84)
Opatření podle nich nepředstavuje státní podporu, a proto přístup, který Komise zaujala v rozhodnutí o zahájení řízení, není údajně vzhledem k předchozím případům, které se týkaly důchodových systémů (EDF (31), La Poste (Francie) (32), Royal Mail (33)), v záležitosti DPLP nutný.
(85)
Belgické orgány přesto zdůrazňují, že případné uplatnění takovéto metody na DPLP by údajně vedlo k závěru, že podíl nákladů na sociální zabezpečení vyjádřený procentním podílem na mzdových nákladech, který zatěžuje DPLP, je stejný jako u jejích konkurentů.
5.2 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K ROČNÍMU VYROVNÁNÍ NÁKLADŮ VEŘEJNÉ SLUŽBY
(86)
Belgické orgány sdělily účetní údaje (34) společnosti DPLP a vysvětlily zásady analytického účetnictví, které DPLP uplatňuje.
(87)
Předně tvrdí, že ročně vyplácené vyrovnání za veřejnou službu nepředstavuje podporu, protože je v souladu s judikaturou Altmark.
(88)
Dále zdůrazňují, že v případě, pokud vyrovnání za veřejnou službu podporu představuje, jedná se o podporu slučitelnou, protože nepředstavuje nadměrné vyrovnání čistých nákladů, které zatěžují DPLP v rámci plnění jejich úkolů veřejné služby. Výpočty předložené belgickými orgány podle nich dokládají, že vyrovnání nákladů DPLP je dokonce nedostatečné.
(89)
Belgické orgány nakonec uvádějí, že některá opatření představují existující podporu. V tomto ohledu se odkazuje na část věnovanou existujícím podporám (bod odůvodnění 6.3.2 a následující).
5.3 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ KE VKLADŮM KAPITÁLU
5.3.1 Kapitálové vklady v roce 1997
(90)
V dopise zaslaném Komisi dne 12. srpna 2009 belgické orgány uvádějí, že je nutno posuzovat kapitálové vklady z roku 1997 v celkové výši 62 milionů EUR jako odložené vyrovnání za závazky veřejné služby.
5.3.2 Kapitálové vklady v roce 2003 a 2006
(91)
Podle belgických orgánů spočívala obě navýšení kapitálu provedená v roce 2003 a v roce 2006 na strategickém plánu (35), jehož konečným cílem bylo zlepšit konkurenceschopnost a ziskovost podniku v souvislostech postupné liberalizace poštovního trhu.
(92)
Tento strategický plán sledoval dva hlavní cíle:
1.
zlepšit produktivitu za účelem zajištění konkurenceschopnosti a ziskovosti ve více liberalizovaném tržním prostředí;
2.
otevřením kapitálu soukromým investorům postupně rozvíjet DPLP směrem k tržnímu uvažování, tj. dosáhnout a zachovat míry návratnosti kapitálu nutné pro přilákání soukromých investorů a uvolnit potenciál podniku z hlediska ziskovosti.
(93)
Kapitálové vklady v roce 2003: podle belgických orgánů bylo cílem navýšení kapitálu v roce 2003 posílit vlastní kapitál DPLP vzhledem ke značných finančním závazkům, které na sebe společnost vzala zejména za účelem výstavby čtyř nových poštovních uzlů, modernizace jednoho stávajícího poštovního uzlu, optimalizace roznášky dopisních zásilek a automatizace.
(94)
Belgické orgány k tomu zdůraznily, že vložené finanční prostředky rovněž kryly výdaje spojené se zaměstnanci v důsledku snížení počtu pracovníků ve spojení se systémem předčasného odchodu do důchodu, zkrácení pracovní doby a zvýšení mezd nových zaměstnanců.
(95)
Tato opatření údajně poskytla přiměřené záruky ohledně zvýšení ziskovosti během období 2003-2007, což uspokojilo očekávání soukromých investorů. Když se belgický stát rozhodl ke kapitálové investici, byl jako jediný akcionář společnosti DPLP v roce 2003 údajně veden výhledy na ziskovost a uvažoval při plném dodržení zásady soukromého investora v tržním hospodářství.
(96)
Dne 5. srpna 2009 belgické orgány mimoto sdělily, že výhledy ziskovosti dokládají, že kapitálový vklad byl proveden za podmínek, které byly v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, protože očekávaná návratnost kapitálu přesahuje návratnost, již by požadoval soukromý investor. Tyto výhledy byly realistické, protože skutečná ziskovost zaznamenaná mezi rokem 2003 a rokem 2008 značně přesáhla ziskovost očekávanou.
(97)
Belgické orgány upřesnily, že mezi kapitálovým vkladem z roku 2003 a zrušením pohledávek státu v účtech společnosti DPLP v roce 2005 neexistovalo žádné spojení. K tomuto zrušení došlo v jiném časovém okamžiku a jednalo se o běžný účetní úkon, protože stát jasně prohlásil, že tyto pohledávky nebudou společnosti DPLP uhrazeny. Konečné částky, které byly zrušeny v rámci konsolidace rozvahy za rok 2005, se lišily od částek kapitálového vkladu z roku 2003 a ztrát nahromaděných na konci roku 2002.
(98)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány zdůraznily, že tento vklad byl v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, protože byl proveden za stejných podmínek (pari passu) jako u soukromého investora, tj. společnosti Post Invest Europe SA, která investovala částku 300 milionů EUR. Upsání nových akcií státem a soukromým investorem umožnilo, že nový investor získal podíl ve výši 50 % bez jedné akcie a stát si zachoval podíl ve výši 50 % s jednou akcií navíc (36).
(99)
Při určování ceny nových vydaných akcií ocenila investiční banka, na kterou se belgické orgány obrátily, celkovou hodnotu společnosti DPLP mezi […] a […] EUR. Stát se nakonec rozhodl pro částku […] EUR za celý podnik, a to před kapitálovými vklady. Belgické orgány uznávají, že pozdější výsledky DPLP přesáhly předpoklady, se kterými se pracovalo v okamžiku ocenění.
(100)
Podle belgických orgánů provedení strategického plánu zřejmě umožnilo učinit z DPLP jednoho z nejúčinnějších evropských provozovatelů. DPLP údajně dosáhla zásadního pokroku v oblasti ziskovosti, účinnosti (37) a kvality, a to při zachování přiměřených cen účtovaných zákazníkům.
5.4 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K DAŇOVÝM OSVOBOZENÍM
(101)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány připouštějí, že DPLP nepodléhala dani z příjmů právnických osob, ale až do 27. prosince 2005 podléhala dani ze zisku (tj. zdanění právnických osob). Zdůrazňují nicméně, že během období 2003-2005 tohoto systému zdanění nevyužívala: kdyby totiž podléhala dani z příjmů právnických osob, měla by nárok na převedení ztrát zaznamenaných v minulosti a během tohoto období by nemusela daň z příjmů právnických osob platit.
(102)
Kromě toho tvrdí, že DPLP během období 2003-2005 musela zaplatit daň ze svých zisků ve výši 2 milionů EUR.
(103)
Počínaje hospodářským rokem 2006 musela DPLP platit daň z příjmů právnických osob, aniž by mohla převést své předchozí ztráty. Belgické orgány odhadují ušlý daňový odpočet k tomuto dni na částku 51,87 milionu EUR.
(104)
Na základě uvedeného dospívají k názoru, že DPLP neměla z osvobození od daně z příjmů právnických osob před rokem 2006 žádný čistý zisk.
(105)
Belgické orgány upřesňují, že DPLP je osvobozena od pozemkové daně u příjmů z nemovitého majetku, který je využíván za účelem plnění služby veřejného zájmu.
(106)
Provedly odhad čisté výhody, kterou DPLP takto získává a která podle nich představuje jen omezenou část dodatečných nákladů, jež jí vznikají s ohledem na její povinnost udržovat poštovní síť, pro niž je příznačná přesně stanovená územní hustota, což je povinnost, za kterou nedostává žádné vyrovnání.
(107)
Belgické orgány vysvětlují, že DPLP je osvobozena od některých přímých a místních daní. Zdůrazňují, že tato osvobození mají čistý dopad de minimis.
5.5 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘEVODU BUDOV
(108)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány potvrdily, že v době přeměny DPLP na autonomní veřejnoprávní podnik byl na tuto společnost převeden určitý počet budov. DPLP tyto budovy využívala již od roku 1971 a byly nutné pro plnění jejího úkolu poštovní služby.
(109)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod budov neposkytl DPLP žádnou výhodu, protože je již využívala v rámci svého úkolu veřejné služby. Jinými slovy, jednalo se pouze o reorganizaci veřejného majetku.
5.6 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ KE STÁTNÍ ZÁRUCE NA PŮJČKY
(110)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány zdůrazňují, že DPLP není na její půjčky poskytována státní záruka automaticky. Pokud by DPLP o takovou záruku požádala, musela by získat souhlas belgických orgánů a hradit státní pokladně roční prémii ve výši 0,25 %.
(111)
Během zvažovaného období se DPLP uchýlila k veřejné záruce pouze jednou.
(112)
Belgické orgány se domnívají, že záruční prémie ve výši 0,25 % je odpovídající vzhledem k finanční situaci DPLP a nízké pravděpodobnosti, že by DPLP půjčku nevrátila. Ostatně odhadují, že by úrokové sazby poskytnuté trhem v případě podobné půjčky bez státní záruky byly až o 40 bazických bodů vyšší.
5.7 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(113)
Ve svém prohlášení ze dne 12. října 2009 belgické orgány zdůrazňují, že pouze prohlášení společností BD a FVP/Prodipresse obsahují rozhodující skutečnosti. Tyto skutečnosti se týkají zejména distribuce novin a časopisů s velmi časným dodáním.
(114)
Belgické orgány tvrdí, že na rozdíl od názoru BD nespadá přidělování nevyhrazených poštovních služeb (jako je distribuce tisku) do oblasti působnosti právních předpisů Unie o zadávání veřejných zakázek (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES (38)).
(115)
K tomu zdůrazňují, že distribuce novin a časopisů, jež představuje službu obecného hospodářského zájmu, neporušuje ustanovení Unie o liberalizaci poštovního trhu.
(116)
Belgické orgány rovněž uvádějí, že toto přidělení nevyplývá ze svévolného rozhodnutí. Podle nich je DPLP jediným podnikem, který je schopen splnit podmínky a povinnosti uložené poskytovateli tohoto typu služeb.
(117)
Belgické orgány zdůrazňují, že na rozdíl od tvrzení společnosti BD se DPLP během období 2002-2008 nedostalo nadměrného vyrovnání nákladů spojených s plněním její služby distribuce novin a časopisů.
(118)
Nesdílejí názor FVP/Prodipresse, podle nějž DPLP úmyslně navýšila své investice a nadnáklady spojené s rozšířením celostátního pokrytí distribuce s velmi časným dodáním, které údajně zvýšila z 82 na 100 %. Jelikož se uvedených 18 % týká hlavně vzdálených oblastí, náklady DPLP na zaměstnance neúměrně vzrostly a DPLP si musela pořídit dopravní vozidla na dlouhé vzdálenosti, pro které jsou příznačné vysoké odpisové náklady.
(119)
Belgické orgány nakonec zdůrazňují, že při výpočtu vyrovnání, které společnost dostala od státu za distribuci tisku s velmi časným dodáním, nebyly zohledněny náklady na její reklamní kampaň.
(120)
Společnost BD uvádí, že z hlediska nákladů není DPLP zjevně účinná. Belgické orgány toto tvrzení odmítají a zdůrazňují, že plně nezohledňuje vysoké nadnáklady spojené s distribucí tisku s velmi časným dodáním a že pomíjí značné úsilí vyvinuté DPLP za účelem zvládnutí svých nákladů a zvýšení své produktivity.
(121)
Podle BD jsou náklady Deltamedia nižší než náklady DPLP. Tento stav lze podle belgických orgánů přičíst těmto skutečnostem:
a)
Deltamedia nenabízí celostátní pokrytí;
b)
Deltamedia pracuje s nezávislými distributory;
c)
služba poskytovaná společností Deltamedia je zjednodušena, protože pracuje pouze s omezeným počtem vydavatelů sdružených v jediné tiskové skupině;
d)
vydavatelé dodávají noviny okamžitě do distribučních center.
5.8 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K EXISTUJÍCÍ PODPOŘE
(122)
Ve svém prohlášení ze dne 21. prosince 2010 belgické orgány uvádějí, že některá z opatření, jež jsou předmětem šetření, představují existující podpory.
(123)
Zaprvé, belgické orgány zdůrazňují, že daňová osvobození, jichž využívala DPLP, pocházejí z doby před přistoupením Belgie k Evropské unii, a proto představují existující podpory.
(124)
Zadruhé, belgické orgány tvrdí, že roční dotace vyplácená DPLP pochází z doby před rokem 1999, to znamená před liberalizací poštovního trhu, a představuje tak existující podporu. Stejně tak by vklady kapitálu provedené před rokem 1999 měly být považovány, pokud by představovaly státní podporu, za podporu existující.
(125)
Zatřetí, belgické orgány tvrdí, že z důvodu desetileté promlčecí lhůty představují údajně všechna opatření přijatá před 13. červencem 1999 (tj. deset roků před zahájením formálního vyšetřovacího řízení v tomto konkrétním případě) existující podpory, protože v případě, že by ke zrušení Soudem prvního stupně došlo dříve, mělo by to za následek zrušení všech předchozích vyšetřovacích úkonů Komise. Tvrdí naopak, že vzhledem ke skutečnosti, že Komise provedla první vyšetřovací akt v prosinci 2002, je nutno nezahrnovat do vyšetřování opatření provedená před prosincem 1992. Mělo by se to týkat převodu budov a první roční dotace vyplacené v roce 1992.
6. POSOUZENÍ
6.1 PŘEDBĚŽNÉ POZNÁMKY TÝKAJÍCÍ SE SYSTÉMU ANALYTICKÉHO ÚČETNICTVÍ DPLP
(126)
Článek 14 směrnice 97/67/ES ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES ze dne 20. února 2008, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na úplné dotvoření trhu poštovních služeb Společenství (39) (třetí poštovní směrnice) vyžaduje od poskytovatelů poštovních služeb vedení analytického účetnictví, ve kterém jsou jasně odlišeny na jedné straně služby a produkty, které jsou součástí všeobecných služeb, a na druhé straně služby a produkty, které jejich součástí nejsou. Jejich účetnictví musí přiřazovat přímo náklady, které lze přímo přiřadit produktům, a přiřazovat přímo nebo nepřímo společné náklady, a to zejména přiřazovat vhodným způsobem společné náklady nutné pro zajištění jak všeobecných služeb, tak služeb nevšeobecných. Analytické účetnictví DPLP spočívá v metodě stanovování nákladů podle činností (activity based costing - ABAC), při níž se přiřazují všechny provozní náklady až po úroveň provozního zisku před úroky a zdaněním (EBIT) jednotlivým produktům, a to v souladu s metodou úplného přidělování nákladů (FDC). Analytické účetnictví pokrývá všechny provozní náklady a všechny organizační jednotky DPLP. V roce 2009 představovaly komerční produkty […] % obratu DPLP v porovnání s […] % u produktů spojených s veřejnou službou.
(127)
Metoda analytického účetnictví obsahuje tři úrovně: prostředky, činnosti a produkty. Jejím cílem je určit podíl nákladů přiřaditelných každému produktu.
(128)
Náklady se dělí na 398 typů různých nákladů a 3 954 středisek odpovědnosti. Pro účely účetnictví jsou tyto náklady seskupeny do 34 stanic zdrojů („pools“) a 108 skupin kódů. Existuje 986 různých činností.
(129)
Náklady zdrojů jsou přiřazovány činnostem podle jejich povahy: „přímé prostředky“ jsou přímo přiřazovány konkrétní činnosti, zatímco „nepřímé prostředky“ přispívají k provádění několika činností a musí být přiřazovány pomocí přerozdělovacího klíče, který vyjadřuje stupeň využívání dotyčného prostředku každou z činností. Všeobecný příspěvek k provozování činnosti potom zahrnuje všeobecné náklady, které nelze přiřadit konkrétním činnostem; tyto náklady jsou přiřazovány rovnoměrně všem produktům na základě navýšených pořizovacích nákladů.
(130)
986 různých činností tvoří základní prvky hodnotového řetězce každého produktu. Část nákladů spojená s danou činností je přiřazována produktům v závislosti na využívání dotyčné činnosti u každého produktu. Náklady neprovozních činností jsou napřed přiřazeny provozním činnostem, které přispívají přímo produktům.
(131)
V poslední etapě postupu jsou náklady činností nakonec přiřazeny ke každému produktu podle přerozdělovacího klíče, který je obvykle založen na objemu. Jinými slovy, všechny produkty, které využívají určité činnosti, jsou zaúčtovány s částí nákladů této činnosti a tato část je úměrná objemu, s jakým tuto činnost využívají.
(132)
Komise soudí, že metoda analytického účetnictví, kterou v současné době DPLP používá, je uspokojivá, protože všechny náklady přiřazuje správně a s dostatečnou odpovídající mírou. Komise ale konstatuje, že DPLP vypracovala tuto metodu postupně, a lze se proto domnívat, že účetní údaje z počátku období, jež je předmětem šetření, jsou sice celkově důvěryhodné, ale ne tak podrobné jako údaje současného systému účetnictví.
(133)
V březnu roku 2011 belgické orgány seznámily Komisi se změnou metody analytického účetnictví DPLP, která měla být provedena se zpětnou platností s cílem odlišného rozdělení některých nákladů mezi komerční činnosti a činnosti veřejné služby. Změna plánovaná belgickými orgány se týká poslední etapy přiřazování nákladů, kdy jsou produkty zúčtovávány s náklady, které jsou úměrné objemu využití každé činnosti.
(134)
Změnou se mění metoda přiřazování provozních nákladů produktům, kterou DPLP dosud používala. Po podobné změně by některé náklady spojené s komerčními produkty přešly do oblasti veřejných služeb, čímž by se rozšířil základ nákladů veřejných služeb. Veřejné služby by tím nesly za rok v průměru […] EUR nákladů, které jsou v současné době přiřazovány komerčním produktům. Ostatní součásti metody analytického účetnictví by zůstaly beze změn.
(135)
Belgické orgány uvádějí, že náklady některých činností jsou již ze své podstaty určovány na určité úrovni, kterou stanoví potřeby veřejné služby. Jinými slovy, náklady těchto činností využívaných pro účely veřejných služeb by zůstaly stejné, i kdyby jich nevyužíval žádný komerční produkt. Jelikož daný komerční produkt nevyvolal dotyčnou činnost, neměl by nést provozní náklady spojené s touto činností ani v případě, kdy ji využívá.
(136)
Ačkoliv belgické orgány zdůrazňují, že je revidovaná metoda slučitelná se směrnicí 97/67/ES, rozsudkem ve věci Chronopost (40) a rámcem Unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (41) (dále jen „rámec pro SOHZ“), protože přiděluje produktům přímo přiřaditelné náklady a část společných nákladů, a že tato metoda lépe odráží skutečné náklady spojené se závazky veřejné služby, Komise soudí, že toto nové tvrzení nelze přijmout z formálních, ekonomických a právních důvodů.
(137)
Pokud jde o formální hledisko, není navrhovaná metoda ve skutečnosti v interním účetnictví DPLP používána, ale spočívá spíše ve změně ex post předchozích údajů. Revidovaná metoda nezískala souhlas regulačního orgánu jako základu pro stanovení sazeb a nepoužívá ji ani stát za účelem výpočtu vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu. Revidovaná metoda se tak jeví jako teoretická konstrukce vypracovaná pro účely tohoto řízení v oblasti státní podpory. Pokud jde o stanovení ceny převodu prováděného uvnitř podniku, nelze z ekonomického hlediska předpokládat, že by komerčním produktům neměla být přiřazována část nákladů prostředků, které využívají (podle této metody by např. komerční produkty nepřispívaly na náklady spojené s roznáškou poštovních doručovatelů, i když doručovatelé roznášejí také tyto produkty). Z právního hlediska se taková změna nejeví jako slučitelná s čl. 14 odst. 3 písm. b) iv) směrnice 97/67/ES, rozsudkem ve věci Chronopost (42) a rámcem pro SOHZ (43) z roku 2005, které všechny vyžadují, aby společné náklady byly vhodným způsobem přiřazovány komerčním činnostem.
(138)
Komise nepostaví své posouzení na změněných účtech ale na údajích analytického účetnictví potvrzených v souladu se směrnicí 97/67/ES Belgickým institutem poštovních služeb a telekomunikací (IBPT - Institut belge des services postaux et des télécommunications, tj. regulačním orgánem belgického poštovního odvětví (44)), které byly sděleny původně a které jsou založeny na metodě analytického účetnictví, kterou DPLP úředně používá.
6.2 POSOUZENÍ PŘEVZETÍ DŮCHODOVÝCH NÁKLADŮ
6.2.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(139)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(140)
Aby určité opatření představovalo státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí být splněny tyto kumulativní podmínky: opatření musí
i)
poskytnout příjemci výhodu,
ii)
narušovat nebo moci narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňuje určité podniky,
iii)
představovat zásah státu nebo být poskytnuto ze státních prostředků,
iv)
ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
6.2.1.1 Výhoda a selektivita
(141)
Na základě přístupu použitého v rozsudku ve věci Combus (45) belgické orgány zdůrazňují, že závazky v oblasti důchodů představovaly neobvyklé výdaje, které konkurenti nemuseli financovat, a tím pádem jejich převzetí státem nepředstavuje podporu.
(142)
Zdůrazňují zejména, že kvůli nedostatečné pružnosti, která je příznačná pro status statutárních zaměstnanců, nemohla DPLP snížit podíl představovaný touto kategorií zaměstnanců, ačkoliv je tato kategorie značně nákladnější než případní zaměstnanci s méně výhodnými pracovními smlouvami.
(143)
Nejprve je nutno obecně připomenout, že rozsudek ve věci Combus nebyl Soudním dvorem potvrzen. Judikatura Soudního dvora naopak vyvrací předpoklad, podle kterého by vyrovnání za strukturální nevýhodu vylučovalo jakékoli označení za podporu. Z ustálené judikatury Soudního dvora tak vyplývá, že existenci podpory je nutno posuzovat z hlediska důsledků a ne z hlediska příčin nebo cílů státního zásahu (46). Soudní dvůr rovněž rozhodl, že pojem podpory zahrnuje výhody poskytnuté veřejnými orgány, které v různých formách snižují výdaje běžně zatěžující rozpočet podniku (47).
(144)
Soudní dvůr kromě toho uvedl, že náklady spojené s odměnami zaměstnanců zatěžují již ze své podstaty rozpočet podniků, a to bez ohledu na to, zda tyto náklady vyplývají či nevyplývají ze zákonných povinností nebo kolektivních smluv (48). V tomto ohledu Soudní dvůr stanovil, že skutečnost, že státní opatření mají za cíl vyrovnat nadnáklady, nebrání možnosti, aby byly označeny za podporu (49).
(145)
K tomu je možno poznamenat, že souvislosti hospodářské soutěže, do nichž spadal případ Combus, byly odlišné od souvislostí, které se týkají DPLP. Společnost Combus musela vyvíjet svou dopravní činnost na obchodním základě a působit na trhu za podmínek hospodářské soutěže, jež byly srovnatelné s podmínkami soukromých společností autobusové dopravy. Společnosti veřejné dopravy postupují po nabídkovém řízení svou činnost v oblasti autobusové přepravy soukromým a veřejnoprávním podnikům. V souladu s pravidly zadávání zakázek jsou zakázky přidělovány „hospodářsky nejvýhodnější nabídce“, a to bez ohledu na to, zda je uchazeč soukromý nebo veřejný subjekt. Během celého posuzovaného období měla společnost DPLP značný monopol a hospodářské tlaky se projevovaly zcela odlišným způsobem. Na rozdíl od věci Combus k tomu Belgie v tomto případě nepřijala žádné právní opatření s cílem zrušit nebo přizpůsobit zvláštní systém zaměstnaneckého poměru platný pro státní zaměstnance pracující pro DPLP, nebo způsob, jakým jim vzniká nárok na důchod.
(146)
Komise proto soudí, že skutkové rozdíly mezi případem Combus a předmětným případem odůvodňují odlišný závěr v této věci.
(147)
Za účelem posouzení, zda předmětná opatření obsahují prvky státní podpory, je nutno zjistit, zda tato opatření poskytují DPLP hospodářské zvýhodnění v tom, že jí umožňují nenést náklady, které by měly běžně zatěžovat její vlastní finanční prostředky, a tím zabránily, aby síly přítomné na trhu působily obvyklým způsobem. Podpora spočívá ve snížení nákladů, které zpravidla zatěžují rozpočet podniků vzhledem k povaze nebo struktuře předmětného režimu nákladů. Obráceně by bylo možno definovat pojem „zvláštní zatížení“ jako dodatečné náklady vůči nákladům obvyklým. Odstranění podobného zvláštního zatížení právním opatřením by příjemci neposkytlo zvýhodnění, a nepředstavovalo by proto státní podporu.
(148)
Podle judikatury Soudního dvora v oblasti analýzy selektivity, jež obsahuje pro určení slučitelnosti či neslučitelnosti odlišného zacházení s některými podniky nebo výrobami v tržní situaci, která je ze strukturálního hlediska obvyklá, srovnání s referenčním rámcem, označení zatížení za „běžné“ nebo za „zvláštní“ znamená, že je nutno vymezit referenční či srovnávací rámec s cílem zjistit podniky, které by se z hlediska cíle sledovaného dotyčnými opatřeními nacházely ve srovnatelné právní a skutkové situaci.
(149)
Nezdá se ovšem, že lze vypracovat nezávislý srovnávací rámec, který by umožnil stanovit „běžný“ příspěvek, který zatěžuje podniky, které se z hlediska cíle sledovaného dotyčným opatřením nacházejí v právní a skutkové situaci srovnatelné se situací DPLP. U konkurentů DPLP se zejména jedná o soukromoprávní podniky, které provozují své činnosti na konkurenčních trzích, zatímco DPLP měla během posuzovaného období zákonný monopol, a to až do úplné liberalizace, k níž došlo v roce 2011.
(150)
Za účelem zjištění výhody ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy musí Komise proto posoudit situaci DPLP a porovnat odvody na sociální zabezpečení před a po převzetí důchodových nákladů.
(151)
Od zákona ze dne 6. července 1971 až do reformy důchodového systému v roce 1997 nesla DPLP všechny důchodové náklady a náklady na sociální zabezpečení u svých státních zaměstnanců. Za těchto okolností se Komise domnívá, že tyto náklady jsou součástí běžných výdajů, které DPLP musela financovat ze svých vlastních prostředků s ohledem na její právní a skutkové postavení na belgickém poštovním trhu.
(152)
Jelikož převzetí důchodových nákladů, k němuž došlo v roce 1997 a jež je předmětem šetření, umožnilo DPLP, aby nemusela nést náklady, které by za běžných podmínek musela financovat ze svých vlastních prostředků, předmětná opatření poskytují tomuto subjektu výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(153)
Dotyčná výhoda je selektivní, protože se týká pouze DPLP.
6.2.1.2 Státní prostředky
(154)
Hrazení důchodů bylo financováno státem, který v oblasti důchodů převzal pravomoci DPLP.
(155)
Vzhledem k tomu, že stát hradí důchodcům DPLP důchody přímo ze svého vlastního rozpočtu, jsou zcela zjevně používány státní prostředky.
6.2.1.3 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(156)
Výše popsaná opatření mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy, protože DPLP působí na trzích otevřených hospodářské soutěži, jako jsou služby dodávání balíků, pro něž je příznačná výrazná přeshraniční výměna. Na trhu zasílání balíků čelí konkurenci podniků, které vyvíjejí činnost v jiných členských státech, jako jsou společnosti UPS, FedEx nebo TNT Express. DPLP vyvíjí rovněž činnost na trhu distribuce tisku, kde působí či mohou působit podniky z jiných členských států. Distribuce balíků nebyla nikdy DPLP vyhrazena zcela a již na počátku devadesátých let minulého století nabízely další podniky některé služby v oblasti distribuce balíků (50) nebo jiné zvláštní poštovní služby (51). DPLP kromě toho působí na trhu finančních odvětví (běžné poštovní účty, spořicí účty a platební služby), kde čelí konkurenci subjektů, které nabízejí finanční produkty, jako jsou banky a finanční subjekty. Poštovní běžné a spořicí účty, které se používají jak k platbám, tak ke spoření, konkurují bankovním běžným a spořicím účtům. Bankovní odvětví bylo otevřeno hospodářské soutěži již před rokem 1992 a vyznačovalo se rozsáhlými obchody mezi členskými státy. Banky různých členských států se v Belgii usadily již před rokem 1992: v té době působilo na území Belgie více než 70 zahraničních finančních společností (52).
(157)
Vzhledem k výše uvedeným odůvodněním je zjevné, že každé státní opatření, které DPLP poskytuje hospodářské zvýhodnění, může ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(158)
Z důvodů uvedených v 141. až 157. bodě odůvodnění Komise soudí, že převzetí hrazení důchodů představuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.2.2 Posouzení slučitelnosti převzetí hrazení důchodů s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c)
(159)
V rámci reformy důchodového systému v roce 1997 bylo hrazení ročních čistých nákladů na důchody společností DPLP státu nahrazeno přímým příspěvkem, čímž došlo ke srovnání důchodových nákladů hrazených DPLP s náklady jejích konkurentů. Bez této reformy by úroveň důchodových nákladů v následujících letech výrazně vzrostla, a to zejména kvůli zhoršení poměru mezi pracovně činnými státními zaměstnanci (přispěvatelé) a pracovně nečinnými (příjemci) v důsledku rozhodnutí DPLP státní zaměstnance nadále do zaměstnání nepřijímat.
(160)
Vzhledem k tomu, že odchylky stanovené v čl. 107 odst. 2 a v čl. 107 odst. 3 písm. a) a b) SFEU nejsou zjevně použitelné a že Belgie na podporu slučitelnosti převzetí hrazení důchodů ve prospěch DPLP nezmínila čl. 106 odst. 2 SFEU, Komise přezkoumá, zda lze toto převzetí prohlásit za slučitelné podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, který stanoví, že podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(161)
Komise nejprve přezkoumá, do jaké míry převzetí všech nákladů spojených s důchody splňuje cíl společného zájmu a je pro něj nutné, a potom přiměřenost této míry a zváží pozitivní a negativní důsledky podpory.
6.2.2.1 Liberalizace poštovního odvětví představuje společný zájem
(162)
Právo Unie podporovalo od roku 1992 stále větší liberalizaci poštovního odvětví tím, že přijalo zelenou knihu, která následně vedla k přijetí tří směrnic, a to i) směrnice 97/67/ES, ii) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na další otevření hospodářské soutěže poštovních služeb Společenství (53), a iii) směrnice 2008/6/ES. Uznává se rovněž, že liberalizace poštovních trhů na úrovni EU má důležitou úlohu v Lisabonské strategii pro dosažení růstu a vytvoření pracovních příležitostí.
(163)
Je proto důležité nejenom zajistit poskytování základních poštovních služeb, jak se projevuje v pojmu závazku všeobecné služby, ale také zavést rovné podmínky hospodářské soutěže pro tradičního provozovatele, již existující konkurenty a nové subjekty.
(164)
Již v rozhodnutí, které se týkalo francouzské společnosti La Poste, Komise uznala, že zavedení stejných podmínek v oblasti odvodů na sociální zabezpečení pro tradičního provozovatele a jeho konkurenty představuje klíčovou podmínku pro spravedlivou hospodářskou soutěž v odvětví poštovních služeb. Usoudila, že převzetí závazků financování důchodů státních zaměstnanců pracujících ve francouzské společnosti La Poste je slučitelné s vnitřním trhem, přičemž veřejné dotace zaručují stejnou výši odvodů na sociální zabezpečení pro francouzskou La Poste a její konkurenty. Komise má v úmyslu použít v tomto konkrétním případě stejné uvažování jako v kapitole 6.3 tohoto rozhodnutí, které je nutno považovat za použitelné v tomto konkrétním případě v míře, v jaké je relevantní.
6.2.2.2 Nezbytnost převzetí hrazení důchodů
(165)
Komise soudí, že přeměna DPLP v roce 1992 byla nutná pro podpoření hospodářské soutěže na poštovním trhu: toto opatření totiž postavilo DPLP a její konkurenty na stejnou úroveň, pokud jde o právní formu (a tím zrušilo neomezenou záruku, již dosud DPLP měla jakožto veřejnoprávní jednotka).
(166)
Ani belgický stát a ani agentura pošt ovšem nenashromáždily rezervy odpovídající nahromaděným závazkům v oblasti důchodů. Při svém vzniku v roce 1992 DPLP nadále plnila závazky v oblasti důchodů, aniž by byla na jejich krytí zanesena do jejího účetnictví odpovídající aktiva.
(167)
Vyplácení důchodů by proto pro DPLP postupně začalo představovat příliš velkou zátěž, protože četní státní zaměstnanci se blížili věku odchodu do důchodu. Ačkoliv byla za účelem zlepšení tohoto stavu přijata opatření (zlepšení produktivity, postupné snižování počtu zaměstnanců díky přirozeným odchodům, indexace mezd), k zajištění trvalé finanční rovnováhy DPLP by to nestačilo (viz níže tabulka č. 1).
(168)
Může za to zejména skutečnost, že přeměna na soukromoprávní podnik znamenala pro DPLP také nepřijímat nadále do zaměstnání státní zaměstnance a najímat pouze smluvní zaměstnance (na něž se vztahuje obecná pracovní smlouva a ustanovení pracovního práva). DPLP by proto po roce 1997 musela financovat ze svých vlastních příjmů jak výdaje na důchody státních zaměstnanců v důchodu, tak sociální odvody na důchodové zabezpečení svých pracovně činných smluvních zaměstnanců.
(169)
Negativní vývoj peněžních toků DPLP se postupem let zhoršoval a nadále zhoršuje, protože vyšší platby na důchody přesáhly a stále přesahují příjmy vytvářené jejími činnostmi (viz tabulka č. 3).
Tabulka 3
Simulace penežních toku DPLP provedená belgickými orgány v roce 1996
(170)
DPLP by nepochybně čelila mnohem vyšším nákladům, pokud by po roce 1997 musela financovat důchody všech svých státních zaměstnanců z vlastních prostředků. Je zřejmé, že bez podpory by byl ohrožen přechod z právního statusu veřejné správy na právní status soukromého podniku.
(171)
Kromě toho by úplné refinancování důchodových nákladů zvýšením příjmů z regulovaných dopisních zásilek vedlo k velmi vysokým sazbám za odeslání dopisů a k takovému potenciálně výraznému snížení počtu odesílaných dopisů, že by to ohrozilo nabídku všeobecných služeb dopisních zásilek.
(172)
Komise vedle toho zastává názor, že předmětná opatření jsou přizpůsobena cíli zájmu Společenství, který sledují. Žádný jiný nástroj by nemohl řešit tuto záležitost účinnějším způsobem. V odvětvích, v nichž existuje služba obecného hospodářského zájmu, by samozřejmě mohla být poskytnuta vyrovnání za veřejnou službu, ovšem podobný přístup by nebyl dlouhodobě udržitelný z důvodu zvláštní strukturální povahy této záležitosti.
(173)
S ohledem na cíle liberalizace poštovních trhů, které spočívají zejména v zaručené nabídce všeobecných poštovních služeb dobré kvality za dostupné ceny, a vzhledem k cíli prosazování poctivé hospodářské soutěže představovalo převzetí hrazení důchodů nezbytné opatření.
6.2.2.3 Proporcionalita převzetí hrazení důchodů
(174)
Rozhodnutí ve věci francouzské společnosti La Poste uvádí posouzení Komise, pokud jde o proporcionalitu opatření podpory ve spojení s převzetím nákladů na důchody, které mají tradiční provozovatelé poštovního odvětví, kteří nadále zaměstnávají státní zaměstnance za podmínek domluvených v době, kdy měli monopolní postavení. Proporcionalitu je nutno posuzovat s ohledem na zavedení spravedlivých podmínek na trzích otevřených hospodářské soutěži (např. dopisy, balíky a finanční služby). Tradiční provozovatel musí platit stejné sazby odvodů na sociální zabezpečení jako jeho konkurenti.
(175)
Jelikož se smluvní zaměstnanci DPLP na rozdíl od statutárních, kteří mají podobný status jako státní zaměstnanci, nacházejí z právního hlediska ve stejné situaci jako zaměstnanci jakéhokoli soukromého podniku, umožňuje porovnání odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP pro každou kategorii zaměstnanců ověřit, zda společnost od doby, kdy byla zbavena hrazení důchodů, plní podmínku týkající se placení stejné sazby odvodů na sociální zabezpečení jako její konkurenti.
(176)
Níže uvedená souhrnná tabulka uvádí zevrubný přehled nákladů na sociální zabezpečení placených DPLP pro své statutární a smluvní zaměstnance:
Náklady na sociální zabezpečení nesené a hrazené DPLP
Statutární zaměstnanci
Smluvní zaměstnanci
Odvody DPLP do systému sociálního zabezpečení, z nichž 8,86 % připadá na důchody
[…] %
[…] %
Náklady přímo nesené DPLP
[…] %
[…] %
Nemocenské a invalidní pojištění
[…] %
[…] %
Rodinné přídavky
[…] %
-
Příspěvek k vyplácení vyrovnání (54)
[…] %
Strukturální snížení (55)
[…] %
PŘÍSPĚVEK HRAZENÝ ZAMĚSTNAVATELEM Celkem
[…] %
[…] %
PŘÍSPĚVEK HRAZENÝ ZAMĚSTNANCI
[…] %
[…] %
Příspěvek zaměstnance do všeobecného systému sociálního zabezpečení
[…] %
[…] %
(177)
Jak dokládá výše uvedená tabulka, je míra příspěvku DPLP do belgického systému sociálního zabezpečení (nominální procentní podíl mzdových nákladů) zřetelně nižší než příspěvek soukromých subjektů ([…] % oproti […] %).
(178)
Pokud se ovšem pro účely srovnání skutečných sazeb odvodů na sociální zabezpečení zohlední náklady přímo nesené zaměstnavatelem, oba podíly jsou téměř stejné a v případě statutárních zaměstnanců DPLP dokonce mírně vyšší ([…] % oproti […] %).
(179)
Lze také pozorovat, že odvody placené zaměstnanci jsou v obou případech výrazně stejné ([…] % oproti […] %).
(180)
Důvodem nižší nominální sazby odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP pro své statutární zaměstnance je osvobození od některých poplatků na sociální zabezpečení, které se nevztahují na pracovníky se statusem státních zaměstnanců (např. nemoc z povolání, nezaměstnanost, pracovní úraz). Sama DPLP ovšem přímo nese náklady na sociální zabezpečení, na které se vztahuje osvobození z důvodu zvláštního statusu jejích statutárních zaměstnanců. Tento přístup má pro DPLP za následek vysoké přímé náklady.
(181)
Pokud jde o příspěvek samotných zaměstnanců, který je nutno také zohlednit, protože zaměstnanci musí platit tento příspěvek ze své mzdy, již jim platí zaměstnavatel (pro něhož tudíž tento příspěvek představuje také náklad), je u statutárních zaměstnanců oproti smluvním mírně vyšší.
(182)
Belgické orgány a DPLP sdělily informace, z nichž vyplývá, že přímé odvody zůstaly během času celkově stabilní.
(183)
Ačkoliv se u přímých nákladů přímo nesených DPLP ([…] %) nejedná v přesném slova smyslu o odvody na sociální zabezpečení, je nutno zohlednit skutečnost, že se nejedná o dobrovolné náklady, ale že vyplývají přímo ze zvláštního statusu statutárních zaměstnanců a že byly tudíž DPLP uloženy. Zdá se proto logické považovat je z hlediska původu a určení za další povinné náklady na sociální zabezpečení.
(184)
Pro výpočet skutečných odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP je proto nutno tyto přímé náklady zohlednit. Celková míra odvodů na sociální zabezpečení, která z toho vyplývá, je zřejmě mírně vyšší v případě statutárních zaměstnanců DPLP ([…] %) než v případě zaměstnanců podniků soukromého sektoru ([…] %).
6.2.2.4 Kritérium pro zjištění vyváženosti převzetí hrazení důchodů
(185)
Reforma důchodového systému použitelná na DPLP představovala zásadní etapu přizpůsobení podniku postupné liberalizaci a s výhledem na úplnou liberalizaci belgického poštovního trhu, která hraje důležitou úlohu v rámci Lisabonské strategie pro dosažení růstu a vytvoření pracovních příležitostí.
(186)
V rozhodnutí o společnosti La Poste Komise uvedla, že liberalizace poštovního odvětví by mohla být ztížena, pokud nebudou schváleny projekty reformy důchodového systému (srovnatelné s reformou provedenou v Belgii).
(187)
Komise se rovněž domnívá, že i když se předmětná opatření netýkají, pokud jde o dávky vyplácené důchodcům, zvláštního režimu, mohou učinit mechanizmus financování, který se v důsledku historického vývoje stal zastaralým, trvale udržitelným. Soudí, že tato opatření proto zapadají do obecnějšího rámce reformy důchodových systémů členských států, již si přeje jak Rada, tak Komise.
(188)
Negativní důsledky opatření se jeví jako omezené, protože vzhledem k minulosti DPLP a jejích činností je zřejmé, že většina jejích závazků v oblasti důchodů se týká činností ve vyhrazeném odvětví, kde je narušení hospodářské soutěže již svou podstatou omezené.
(189)
Předmětné opatření by teoreticky mohlo umožnit DPLP zachovat si dominantní postavení. Komise ovšem považuje toto riziko za nízké, protože se opatření omezují na sladění sociálních odvodů placených DPLP s odvody jejích konkurentů.
(190)
Z předchozího vyplývá, že v porovnání s pozitivními důsledky opatření jsou negativní důsledky podpory poskytnuté DPLP omezené.
(191)
Vzhledem k tomu, že se opatření omezují na míru nutnou k vytvoření rovných podmínek v oblasti odvodů na sociální zabezpečení a že odstraňují narušení hospodářské soutěže, jež znevýhodňovalo DPLP, neovlivňují podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(192)
Komise proto zastává názor, že lze opatření převzetí hrazení důchodů přijaté v roce 1997 považovat za podporu slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, protože nestaví DPLP oproti ostatním subjektům do výhodnějšího postavení, pokud jde o náklady na sociální zabezpečení jejích statutárních zaměstnanců.
6.3 POSOUZENÍ VYROVNÁNÍ ZA VEŘEJNOU SLUŽBU A DALŠÍ OPATŘENÍ
6.3.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
6.3.1.1 Výhoda a selektivita
(193)
Pokud jde o vyrovnání nákladů veřejné služby, rozsudek ve věci Altmark (56) stanoví kritéria, jež veřejný zásah musí splnit, aby mohl být považován za vyrovnání závazků veřejné služby a nebyl označen za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(194)
V tomto konkrétním případě nejsou tato kritéria splněna, a to zejména kritérium čtvrté: DPLP nebyla vybrána v rámci řízení o zadání veřejné zakázky. Belgické orgány navíc neprokázaly, že míra vyrovnání byla stanovena na základě analýzy nákladů, které by měl průměrně velký a dobře spravovaný podnik vybavený odpovídajícími prostředky, aby mohl uspokojit požadované potřeby veřejné služby, a Komise nemá k dispozici žádné náznaky či informace, aby se mohla domnívat, že je čtvrté kritérium splněno.
(195)
Protože příjemcem každoročních vyrovnání byl pouze jeden podnik a protože tato vyrovnání dala tomuto podniku k dispozici dodatečné prostředky, opatření poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění.
(196)
Kapitálové vklady v roce 1997: belgické orgány přiznaly, že se u kapitálových vkladů provedených v roce 1997 v celkové výši 62 milionů EUR ve skutečnosti jednalo o odložené vyplacení dlužného vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu z roku 1996. Tyto vklady je proto nutno posuzovat na stejném základě jako každoroční vyrovnání. Jelikož nejsou splněny různé podmínky stanovené v rozsudku ve věci Altmark, opatření poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění.
(197)
Kapitálové vklady v roce 2003: belgické orgány prohlásily, že při vkladu kapitálu provedeném v roce 2003 (297,5 milionu EUR) byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství, a že tento vklad proto nepředstavuje státní podporu. Podle nich měl tento vklad za cíl posílit vlastní kapitál DPLP za účelem výstavby a modernizace poštovních uzlů, optimalizace roznášky dopisních zásilek a automatizace. Vložené finanční prostředky měly rovněž pokrýt výdaje spojené se zaměstnanci v důsledku snížení počtu pracovníků ve spojení se systémem předčasného odchodu do důchodu, zkrácení pracovní doby a zvýšení mezd nabízených novým zaměstnancům.
(198)
Na prokázání, že tento vklad kapitálu byl v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, belgické orgány vypracovaly v rámci svého strategického plánu výhledy ziskovosti, které vedly k úrovni ziskovosti přesahující kapitálové náklady, kterou by požadoval soukromý investor.
(199)
Výhledy a výpočet zisku provedené belgickými orgány mají povahu prognózy, jsou velmi podrobné a v souladu s metodou, již by použil soukromý investor:
1.
ziskovost je vypočítána pomocí metody budoucích realizovaných peněžních toků, jež zohledňuje budoucí růst podniku a schopnosti investic přinášet zisk a peněžní toky pro jeho akcionáře;
2.
počítalo se s třemi různými scénáři: scénářem optimistickým, pesimistickým a nejpravděpodobnějším, který byl nakonec zvolen pro posouzení citlivosti výhledů;
3.
výhledy uváděly zvýšení ziskového rozpětí na […] % v roce 2007 (viz tabulka č. 4) a očekávanou míru návratnosti kapitálu během období 2003-2012 na úrovni […] %, což je míra přesahující […] % uváděných nezávislým znalcem (Banque Degroof) jako ziskové rozpětí, jež by soukromí investoři v poštovním odvětví považovali za přiměřené.
Tabulka č. 4
Výhledy ex ante zisku během období 2003-2007 vypracované belgickými orgány
(…)
Zdroj: belgické orgány.
Tabulka č. 5
Výpočet míry návratnosti kapitálu ex ante provedený belgickými orgány pro nejpravděpodobnější scénář
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(200)
Lze rovněž poznamenat, že spolehlivost výhledů byla obecně potvrzena finančními výsledky dosahovanými během následujících roků (viz tabulka č. 6). V důsledku tohoto zvýšení ziskovosti začala DPLP od roku 2007 vyplácet dividendy.
Tabulka č. 6
Zisk ex post během období 2003-2007
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(201)
Hospodářské výsledky zaznamenané během období deseti let jsou rovněž v souladu s výhledy z roku 2003, protože míra návratnosti kapitálu ex post by se měla pohybovat na úrovni […] %, tudíž přesáhnout úroveň […] %, s níž se počítalo v roce 2003.
(202)
Ačkoliv se návratnost investice provedené belgickým státem jeví jako dostatečná pro potvrzení, že u této investice byla dodržena zásada soukromého investora v tržním hospodářství, je nutno poznamenat, že očekávané příjmy, které sloužily jako základ pro posouzení této návratnosti, zahrnovaly státní podpory, a to zejména každoroční vyrovnání vyplácená společnosti DPLP.
(203)
Tato opatření státní podpory ovšem zjevně sledují odlišné cíle a nemají žádnou chronologickou vazbu na kapitálový vklad provedený v roce 2003.
(204)
Nejistota, kterou by soukromému investorovi mohla způsobit neoznámená podpora ve prospěch DPLP, byla zmírněna formálním povolením kapitálového vkladu poskytnutým Komisí v jejím rozhodnutí z roku 2003. V okamžiku provedení investice by každý soukromý investor s příznivými výhledy návratnosti následkem přijetí kladného rozhodnutí Komise pravděpodobně podstoupil riziko a tuto investici provedl, i když toto rozhodnutí nebylo ještě konečné. Soukromý investor by se svým rozhodnutím nečekal několik let až do vynesení rozsudků Soudu prvního stupně a Soudního dvora. Pozdější zrušení tohoto rozhodnutí proto představuje událost, se kterou se v okamžiku provedení investice nedalo počítat a která se musela jevit jako málo pravděpodobná, protože rozhodnutí Komise se považují za právoplatná, dokud nebyla zrušena.
(205)
Komise proto zastává názor, že kapitálový vklad provedený v roce 2003 lze považovat za vklad v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství a že nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(206)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány prohlásily, že při vkladu kapitálu provedeném v roce 2006 (40 milionů EUR) byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství, a že tento vklad proto nepředstavuje státní podporu.
(207)
Tento vklad byl proveden za stejných podmínek, jaké platí pro soukromého investora: navýšení kapitálu DPLP bylo upsáno státem (ve výši 40 milionů EUR) a společností Post Invest Europe (ve výši 300 milionů EUR), a to za stejnou cenu za akcii (pari passu). Společnost Post Invest Europe byla v té době vnějším investorem bez jakékoliv vazby na DPLP nebo belgický stát.
(208)
Emisní cena akcií byla kromě toho stanovena správně. Za účelem určení ceny nových vydaných akcií odhadla investiční banka, na kterou se belgické orgány obrátily, že se celková hodnota společnosti DPLP pohybuje mezi […] a […] EUR. Stát se nakonec rozhodl pro částku […] EUR za celý podnik, a to před kapitálovými vklady. Předpoklady ohledně míry návratnosti kapitálu a rizika na základě společného obchodního plánu spočívaly jako takové na ohledech spojených s optimalizací zisků v dlouhodobém výhledu. Také hospodářské výsledky zaznamenané později společností DPLP následkem navýšení kapitálu v roce 2006 (viz níže) potvrzují spolehlivost předpokladů a parametrů zohledněných v době přijímání rozhodnutí o investici.
Tabulka č. 7
Hospodářské výsledky DPLP mezi rokem 2006 a rokem 2010
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(209)
Komise soudí, že kapitálový vklad ve výši 40 milionů EUR provedený v roce 2006 je zjevně v souladu s chováním investora v tržním hospodářství, a proto nepředstavuje státní podporu.
(210)
Osvobození od daně z příjmů právnických osob, které by mohlo poskytnout DPLP výhodu tím, že by snížilo výši daně, již by jinak tato společnost musela uhradit, nevedlo k žádnému konkrétnímu zvýhodnění: od roku 1992 do roku 2005, v němž bylo toto osvobození zrušeno, byl totiž kumulovaný hospodářský výsledek DPLP po zdanění záporný. Ačkoliv byl čistý hospodářský výsledek v některých letech kladný, převedení daňového odpočtu z jednoho roku na druhý by DPLP umožnilo daň neplatit, a to i kdyby režimu daně z příjmů právnických osob podléhala. Toto osvobození není proto v tomto rozhodnutí podrobněji přezkoumáváno.
(211)
Osvobození od pozemkové daně a od místní daně staví naopak DPLP do výhodnějšího postavení než ostatní podniky, protože zmírňují závazky, které by měla za běžných okolností plnit. Poskytují jí proto selektivní zvýhodnění.
(212)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod budov spadal do vnitřní reorganizace státního majetku, protože DPLP patřila v té době zcela státu. Převodem budov ale DPLP dostala k dispozici nová aktiva, jež předtím patřila státu. DPLP sice tyto budovy využívala již v době, kdy patřily státu, nebyla ale jejich právoplatným vlastníkem. Převodem právního aktu vlastnictví získala DPLP, tedy podnik oddělený od státu, vlastnická práva k budovám. DPLP tedy obdržela v poměru ke stavu před převodem dodatečné prostředky. Toto opatření jí proto poskytlo selektivní zvýhodnění.
(213)
Bez státní záruky by DPLP nemohla získat půjčku za stejných podmínek. Belgické orgány soudily, že tržní sazby by byly vyšší až o 40 bazických bodů, zatímco záruční prémie hrazená státu představovala 25 bazických bodů.
(214)
Podle sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (57) (bod 3.2 písm. d)) „by se za riziko obvykle měla zaplatit příslušná prémie z částky záruky nebo protizáruky. Pokud je cena zaplacená za záruku nejméně stejně vysoká jako odpovídající záruční prémie, kterou lze nalézt na finančních trzích, neobsahuje záruka podporu. Nelze-li na finančních trzích nalézt odpovídající záruční prémii, kterou by bylo možno použít pro srovnání, je třeba porovnat celkové finanční náklady zaručené půjčky, včetně úrokové sazby půjčky a záruční prémie, s tržní cenou podobné nezaručené půjčky“. Jelikož záruční prémie není zřejmě v souladu s trhem, umožnila státní záruka DPLP získat financování za nižší cenu, než by měla v zásadě platit.
(215)
Opatření proto poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění, jež se rovná rozdílu mezi úrokovou sazbou, již by DPLP musela platit, pokud by státní záruka neexistovala, a skutečnou úrokovou sazbou navýšenou o záruční prémii. Získaná výhoda představovala každý rok 15 bazických bodů z kapitálového závazku. Zvýhodnění lze tedy odhadnout na 1,5 milionu EUR za celou dobu trvání půjčky.
6.3.1.2 Existence státních prostředků
(216)
Každoroční vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu bylo financováno z rozpočtu belgického státu v souladu s na sebe navazujícími smlouvami o správě uzavřenými mezi DPLP a belgickým státem. Podle informací sdělených belgickým státem představovaly kapitálové vklady provedené v roce 1997 ve skutečnosti vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu, a jsou proto zahrnuty do této části rozhodnutí.
(217)
Daňová osvobození vedla k omezení příjmů státu z daní kvůli snížení příjmů, které by stát měl, pokud by tato osvobození neexistovala. Znamenají proto převod státních prostředků, který spočívá ve ztrátě fiskálních příjmů pro belgický stát.
(218)
Budovy převedené na DPLP patřily předtím státu. Stát postoupil jejich vlastnictví DPLP, čímž snížil svá vlastní aktiva a zvýšil aktiva DPLP. Opatření proto představuje převod státních prostředků.
(219)
Záruka týkající se půjčky byla poskytnuta státem, který za ni nesl rizika z vlastního rozpočtu bez protiplnění; představuje proto státní prostředek ve formě zřeknutí se příjmů.
(220)
Příjmy vytvářené službami distribuce dopisních zásilek nepředstavují v souladu s rozsudkem ve věci Preussen Elektra (58) státní příjmy, protože ceny placené uživateli jsou financovány z jejich vlastních finančních prostředků, které se vymykají kontrole státu.
(221)
Pro účely posouzení slučitelnosti jsou tyto příjmy přesto uvedeny přímo do souvislosti s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu v poštovním odvětví, a musí být proto v souladu s bodem č. 17 rámce pro SOHZ a článku 7 směrnice 97/67/ES zohledněny za účelem určení nezbytnosti a proporcionality vyrovnání.
6.3.1.3 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(222)
Opatření mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy ze stejných důvodů, jako jsou důvody uvedené ve 156. bodě odůvodnění.
6.3.1.4 Shrnutí opatření podpory
(223)
Z důvodů uvedených ve 193. až 222. bodě odůvodnění představují následující opatření státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU:
a)
každoroční vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu (1992-2010);
b)
kapitálové vklady provedené v roce 1997;
c)
osvobození od pozemkové daně (1992-2005);
d)
převod budov v roce 1992;
e)
záruka poskytnutá státem v roce 2004.
6.3.2 Existující podpora ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU
(224)
Některá opatření zkoumaná v tomto konkrétním případě by mohla být považována za existující podpory ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU.
6.3.2.1 Osvobození od daně z příjmů právnických osob a pozemkové daně
(225)
DPLP byla osvobozena od daně z příjmu právnických osob a pozemkové daně, když byla stále veřejnou správou, tj. před rokem 1971, a tato osvobození pocházejí z doby před přistoupením Belgie k EHS. Od té doby u nich nedošlo k žádné změně. Tato opatření proto představují existující podpory.
(226)
Osvobození od daně z příjmů právnických osob bylo zrušeno v roce 2005, zatímco osvobození od pozemkové daně zůstává stále v platnosti.
6.3.2.2 Liberalizace poštovního trhu
(227)
Podle belgických orgánů by za existující podporu měla být považována všechna opatření přijatá před liberalizací poštovních trhů v roce 1999. Z dotyčných opatření měly ovšem prospěch všechny činnosti DPLP, která působila na konkurenčních trzích (jako jsou trhy distribuce balíků a finančních služeb) již před vstupem v platnost směrnice 97/67/ES v roce 1999. V souladu s rozsudkem ve věci Alzetta (59) nelze proto takovou podporu považovat za podporu, která se stala existující z důvodu vývoje vnitřního trhu: lze ji považovat za existující podporu pro daného příjemce jen tehdy, pokud tento příjemce vyvíjel v době zavedení podpory činnosti pouze na trzích, které nebyly otevřeny hospodářské soutěži.
(228)
Komise proto tento argument nemůže přijmout.
6.3.2.3 Desetiletá promlčecí lhůta
(229)
Nelze rovněž přijmout tvrzení, podle nějž by se desetiletá promlčecí lhůta měla počítat od zahájení tohoto formálního vyšetřovacího řízení v roce 2009. Rozsudek vynesený Soudem prvního stupně v roce 2009 nezrušil všechny vyšetřovací akty. Pouze naznačil, že tyto akty měly podnítit Komisi k zahájení formálního vyšetřovacího řízení (60).
(230)
Protože Komise naopak učinila svůj první vyšetřovací akt dne 23. prosince 2002, když belgickým orgánům zaslala svou první žádost o informace, je nutno považovat za existující podpory opatření, která se začala provádět před 23. prosincem 1992.
6.3.3 Slučitelnost vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU
(231)
Slučitelnost vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu je posuzována z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU a rámce pro SOHZ. Rámec pro SOHZ je použitelný od svého vstupu v platnost dne 29. listopadu 2005. Vzhledem k tomu, že v zásadě spočívá v kodifikaci pravidel, která existovala již před jeho vstupem v platnost, bude na něj odkazováno i při posuzování opatření, která předcházela jeho vstupu v platnost.
6.3.3.1 Rozsah posouzení stanovený na základě pověření svěřených smlouvami o správě
(232)
Ve svých připomínkách se belgické orgány a DPLP rozhodně postavily proti tomu, aby Komise v souladu s přístupem použitým předtím pro posouzení jiných případů týkajících se podpor protiprávně vyplacených v minulosti provedla celkovou analýzu veškeré podpory poskytnuté DPLP za celé období, což předpokládá, že tato podpora financovala bez rozdílu všechny úkoly veřejné služby, které byly podniku svěřeny. Belgické orgány a DPLP zdůraznily, že v tomto konkrétním případě a na rozdíl od toho, co lze pozorovat v jiných případech, smlouvy o správě, které uzavřely, vymezují přísně oblast činností DPLP, které by měly být příjemci podpory, a stejně tak částky podpory, na které mohou mít tyto činnosti nárok (61).
(233)
Komise soudí, že předmětné smlouvy o správě definují přesným způsobem práva a povinnosti státu a příjemce podpory tím, že stanoví ukazatele výpočtu vyrovnání, o které se příjemce může ucházet u konkrétních činností, jež jsou zde vyjmenovány, a za období, jež jsou zde uvedena. Komise proto založí své posouzení na ustanoveních jednotlivých smluv o správě.
(234)
Služby obecného hospodářského zájmu, u nichž je nutno ověřit slučitelnost podpory, jsou definovány v pověřeních vystavených členským státem. Úkoly veřejně služby, které DPLP musí plnit, jí jsou svěřovány postupnými správními akty, kterými se schvalují smlouvy o správě, jež podepisuje se státem přibližně každých pět let. Tyto smlouvy rozvíjejí a doplňují ustanovení vnitrostátního poštovního zákona.
(235)
Každá z po sobě následujících smluv o správě představuje odlišné pověření, popisuje úkoly veřejné služby, které musí DPLP plnit, stanoví dobu trvání pověření a rovněž ukazatele, na jejichž základě se vypočítává vyrovnání, které má stát zaplatit. Smlouvy o správě upřesňují činnosti, jež jsou zohledněny ve výpočtu výše finančního vyrovnání poskytovaného státem.
(236)
Slučitelnost opatření podpory je nutno posuzovat z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU, protože vyrovnání bylo poskytnuto na financování nákladů vyvolaných plněním úkolů veřejné služby. Vyrovnání by bylo slučitelné, a to včetně přiměřeného zisku, pokud nevyrovnává nadměrně dodatečné náklady, které DPLP vznikají při plnění úkolů veřejné služby, které jsou jí svěřeny smlouvami o správě. Jakékoliv nadměrné vyrovnání bude muset být vráceno.
(237)
Rozsah posouzení nadměrného vyrovnání zahrnuje služby obecného hospodářského zájmu, u nichž ustanovení smluv o správě počítají s vyrovnáním.
(238)
Je nutno poznamenat, že ustanovení jednotlivých smluv o správě vykazují několik odlišností. Nadměrné vyrovnání je proto nutno vypočítávat na základě konkrétních ukazatelů stanovených v každé ze smluv.
(239)
V první smlouvě o správě (1992-1996) pokrývá vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu všechny veřejné služby. Ustanovení této první smlouvy o správě nerozdělují vyrovnání mezi různé veřejné služby podle toho, zda mají či nemají na vyrovnání podle této smlouvy nárok.
(240)
Je proto oprávněné soudit, že vyrovnání stanovené v této smlouvě pokrývá bez rozlišení dodatečné náklady vzniklé při plnění všech úkolů veřejné služby. U tohoto období se proto ověření případného nadměrného vyrovnání bude týkat všech opatření veřejné služby: všeobecné poštovní služby (závazek všeobecné služby - ZVS) stejně jako distribuce tisku a dalších úkolů svěřených DPLP.
(241)
Na rozdíl od první smlouvy o správě vyhrazuje druhá, třetí a čtvrtá smlouva o správě podpory určitým službám obecného hospodářského zájmu, které jsou zde definovány. Služby obecného hospodářského zájmu, které mohou uplatnit nárok na vyrovnání, jsou: distribuce novin a časopisů a rovněž další veřejné služby vyjmenované ve 33. bodě odůvodnění. Doložky, které určují služby, jež jsou příjemci určité podpory, jsou uvedeny ve smlouvách o správě: v článku 7 druhé smlouvy o správě, v článku 15 třetí smlouvy o správě a v článcích 12 a 13 čtvrté smlouvy o správě.
(242)
S výjimkou první smlouvy není naopak všeobecná poštovní služba na základě smluv o správě příjemcem žádného vyrovnání.
(243)
Náklady a příjmy všeobecné poštovní služby nejsou proto ve výpočtu nadměrného vyrovnání zohledněny, kromě případných přebytků pocházejících z vyhrazeného odvětví (62).
6.3.3.2 Výpočet nadměrného vyrovnání
(244)
Z důvodu odlišností mezi pověřeními veřejnou službou, které jsou uvedeny v 239. až 243. bodě odůvodnění, je případné nadměrné vyrovnání vypočítáváno odděleně pro první smlouvu o správě a pro tři další, které jí následovaly.
(245)
Kromě pokrytí nákladů vyvolaných plněním závazků veřejné služby, rámec pro SOHZ stanoví rovněž vyrovnání přiměřené míry odměny (63).
(246)
Bod č. 18 rámce pro SOHZ stanoví, že přiměřeným ziskem „je nutno rozumět míru návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo nepřítomnost rizika vyplývající pro dotčený podnik ze zásahu členského státu, zejména pokud mu stát udělil výhradní nebo zvláštní práva. Tato míra nesmí běžně přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. V odvětvích, kde neexistuje podnik srovnatelný s podnikem, jemuž bylo svěřeno poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být toto srovnání učiněno s podniky umístěnými v jiných členských státech nebo, pokud je to nezbytné, v rámci jiných odvětví za předpokladu, že budou zohledněny zvláštnosti každého podniku. Při určování výše přiměřeného zisku může členský stát zavést pobídková kritéria, která se budou mimo jiné týkat kvality poskytované služby a přírůstků produktivity“.
(247)
Příslušnou míru přiměřeného zisku je proto nutno zvolit při zohlednění různých ukazatelů, a to zejména průměrnou míru v dotčeném odvětví, riziko spojené s činnostmi podniku a případně pobídková kritéria spojená s dotyčnou společností.
(248)
Pro stanovení míry přiměřeného zisku Komise vycházela z řady znaleckých studií, které jsou podrobněji rozvedeny níže. Na základě studií a úrovně rizika každé smlouvy o správě Komise stanovila pro DPLP širokou škálu míry přiměřeného zisku, která se pro každou ze čtyř smluv o správě týká na jedné straně distribuce dopisních zásilek a na druhé straně distribuce tisku. Tyto studie mají společné, že se snaží vymezit skupiny podniků dostatečně srovnatelných s dotyčným tradičním poštovním provozovatelem, pokud jde o činnosti a profil rizika, a stanovit pro něj referenční míru zisku založenou na ziscích zaznamenaných u těchto srovnatelných podniků.
(249)
Pokud jde zejména o riziko, Komise by ráda zdůraznila, že DPLP čelila po celé zkoumané období slabé či neexistující konkurenci u drtivé většiny svých činností, protože buď požívala právně chráněného monopolního postavení (to platí pro většinu služeb distribuce dopisních zásilek), nebo byla v dominantní pozici, která se projevovala velmi vysokými podíly na trhu a zábranami při vstupu na něj, jež tvořilo dotování cen, které byly nižší než náklady (např. distribuce tisku). Podle názoru Komise je nutno tento aspekt zohlednit ve všech srovnávacích studiích prováděných se společnostmi, které sice zajišťovaly podobné služby jako DPLP, ale vyvíjely své činnosti v konkurenčním prostředí.
(250)
Kromě toho stupeň vystavení riziku tradičního poštovního provozovatele závisí hlavně na vlastnostech regulačního mechanizmu zavedeného orgány veřejné moci.
(251)
Pokud jde o distribuci dopisních zásilek, tedy odvětví, v němž byl závazek všeobecné služby DPLP financován hlavně díky cenám poštovních známek (64), Komise se domnívá, že riziko se značně lišilo podle toho, zda ceny poštovních známek byly regulačním orgánem přizpůsobovány více či méně často (např. na začátku každého roku nebo prostě jen tehdy, kdy to bylo nutné), aby kryly čisté náklady závazku všeobecné služby stálým způsobem, či zda ceny poštovních známek (65) byly určovány předem na dlouhé období (např. na čtyři nebo pět let) v rámci dlouhodobé smlouvy (66). První způsob regulace cen vede k celkem nízkému riziku pro dotyčný podnik, protože ceny poštovních známek jsou přizpůsobovány v určitých intervalech tak, aby byla zachována stálá finanční vyváženost mezi příjmy a náklady. Tento typ regulace chrání zisková rozpětí společnosti před nejistotami. Druhý způsob vyvolává riziko větší, protože vystavuje provozovatele důsledkům dlouhodobého kolísání nákladů a příjmů.
(252)
Pokud jde o distribuci tisku (závazek všeobecné služby financovaný finančními vyrovnáními), je rozdíl stejně tak výrazný podle toho, zda je vyrovnání založeno na skutečných čistých nákladech (čisté náklady skutečně vzniklé) nebo na čistých nákladech plánovaných za dlouhé období. Vyrovnání vyplácené formou paušální částky a pokrývající očekávané čisté náklady za dlouhé období vystavuje provozovatele veškerému kolísání příjmů a nákladů. Provozovatel tak čelí většímu riziku než v případě úplného vyrovnání na základě následného určení nákladů a příjmů.
(253)
Pokud je smlouva, kterou je vázán provozovatel a veřejné orgány, taková, že veřejnou službu provází určitý stupeň rizika, a to např. protože vystavuje tradičního provozovatele výraznému kolísání příjmů a nákladů, musí být přiměřený zisk, na nějž má tradiční provozovatel nárok, úměrný odpovídající míře rizika, jemuž je vystaven. Pokud je smlouva mezi tradičním provozovatelem a veřejnými orgány naopak taková, že veřejnou službu neprovází žádné zásadní riziko, musí být přiměřený zisk rovněž skromný.
(254)
Komise kromě toho bere na vědomí, že mezi úrovní rizika, kterému je vystavena společnost, a úrovní vyrovnání, na něž má nárok za přírůstky účinnosti, existuje úzká vazba. Veřejné orgány tak mohou předem stanovit úroveň pevného vyrovnání, které předpokládá a zahrnuje přírůstky účinnosti, kterých by podnik měl za běžných okolností dosáhnout během trvání pověření. Vystavením společnosti veškerému kolísání nákladů a příjmů ji smlouva podněcuje k větší výkonnosti a ke zlepšení poměru mezi náklady a účinností. Zároveň ji vystavuje většímu riziku. Do určité míry jdou riziko a podnícení k účinnosti ruku v ruce. Stejně tak stropní cena stanovená předem na dlouhé období podněcuje běžně více k větší účinnosti, ale zároveň pro dotčenou společnost představuje také větší riziko.
(255)
Při přezkumu otázky míry přiměřeného zisku DPLP vychází Komise z několika znaleckých studií:
(256)
Studie WIK: v rámci případu C 36/07, tedy řízení o státní podpoře týkající se německého poštovního provozovatele Deutsche Post AG (dále jen „DP“), Komise požádala WIK Consult o vypracování studie o odpovídající úrovni přiměřeného zisku pro tradiční poštovní provozovatele (67) (dále jen „studie WIK“). Relevantní aspekty studie WIK byly sděleny Belgii dne 25. března 2010 a 7. února 2011. Komise obdržela připomínky Belgie ke studii WIK dne 23. dubna 2010 a 1. března 2011.
(257)
Studie Deloitte: dne 23. dubna 2010 Komise obdržela studii agentury Deloitte (68) (dále jen „studie Deloitte“), ve které tato agentura uvedla svůj názor na úroveň přiměřeného zisku, která by měla být přijata pro všeobecné služby poskytované DP. Tato studie byla předána Belgii dne 9. prosince 2011. Komise obdržela připomínky Belgie ke studii Deloitte dne 26. prosince 2011.
(258)
Studie CRA: Dne 1. března 2011 Belgie předložila studii vypracovanou kanceláří Charles Rivers Associates (69) (dále jen „CRA“), která popírá studii WIK.
(259)
V této studii WIK stanoví referenční přiměřený zisk pro DP. Konkrétně WIK nejprve analyzuje úkoly a riziko, které jsou vlastní DP, a dospívá k závěru, že tato společnost plní hlavně běžné úkoly a čelí jen omezenému podnikatelskému riziku (70). Na základě této analýzy přistupuje WIK k výběru podniků, které budou sloužit pro srovnání, tedy vymezuje složení referenčních skupin, jež umožní odvodit referenční přiměřený zisk. WIK obecně zdůrazňuje, že zvolený postup hodnocení přebírá zásady typizované metodiky používané pro referenční hodnoty ziskovosti v cenách převodů (71). Taková metodika se používá nejenom ve vnitrostátních předpisech v oblasti cen převodů, ale také v zásadách OECD v této oblasti (dále jen „zásady OECD“) (72).
(260)
WIK volí několik nástrojů pro měření ziskovosti a rozlišuje mezi interní mírou návratnosti (IMN), jež je založena na peněžních tocích a je považována za teoreticky správný nástroj měření ziskovosti dané činnosti, a ostatními ukazateli získanými z účetních údajů (míra odměny), jako je návratnost použitého kapitálu (NPK), návratnost vlastního kapitálu (NVK), výnosnost aktiv (VA) a provozní ziskové rozpětí (PZR) (73). Jak je vysvětleno v kapitole č. 5 studie, WIK navrhuje v tomto konkrétním případě používat jako ukazatel ziskovosti PZR. Jednou z předností tohoto nástroje je, že závisí pouze na účetních údajích o ziscích (EBIT (74)) a prodejích, tedy na dvou položkách, které lze v účetnictví společnosti jednoduše zjistit. Použitím PZR se lze k tomu vyhnout ocenění a přidělování aktiv mezi různé služby, což by bylo nezbytné u referenčního ukazatele založeného na kapitálu, jako je NVK a NPK, a což je obvykle nesnadný úkol. WIK rovněž uvádí, že se referenční ukazatel založený na PZR doporučuje v případě, kdy podniky sloužící pro srovnání a společnost, jež je předmětem srovnávací studie, patří ke stejnému druhu podniků nebo ke stejnému průmyslovému odvětví, což zajišťuje stejnorodost struktury EBIT a prodejů.
(261)
Pokud jde o složení referenční skupiny, WIK dospívá k závěru o nutnosti nalézt kompromis mezi srovnatelností podniků, které jsou součástí vzorku, a velikostí tohoto vzorku. WIK odmítá zahrnutí evropských tradičních poštovních provozovatelů do vzorku, protože jejich ceny byly po celou dobu zkoumaného období ve většině zemí regulovány, a to na trhu uzavřeném hospodářské soutěži. Ze stejného důvodu je celkem omezen počet společností, které tradičním poštovním provozovatelům přímo konkurují. Jedná se hlavně o malé společnosti. Za účelem získání vyvážené skupiny srovnatelných podniků, WIK zahrnuje jak přímé konkurenty na vnitrostátních trzích, tak velké nadnárodní subjekty, jako jsou mezinárodní společnosti balíkové kurýrní služby (UPS, FedEx, DHL), které vyvíjejí rizikovější činnosti a mají vyšší kapitálovou náročnost než tradiční poštovní provozovatel působící na chráněném vnitrostátním trhu.
(262)
Pokud jde o otázku kompromisu mezi srovnatelností a velikostí vzorku, WIK počítá se třemi referenčními skupinami: i) referenční skupinou I, neboli omezeným odvětvím balíkových služeb, jež zahrnuje společnosti vyvíjející činnost hlavně jako poskytovatelé služeb balíkových zásilek (10 společností považovaných za vysoce srovnatelné s poskytovateli všeobecných poštovních služeb); ii) referenční skupinou II, neboli rozšířeným odvětvím balíkových služeb, jež zahrnuje společnosti, jejichž hlavní činnost by se mohla týkat jiných služeb, jako jsou dopisní zásilky (26 společností vykazujících lehce nižší míru srovnatelnosti), a iii) referenční skupinou III, která zahrnuje rovněž společnosti odvětví pozemní přepravy (1 163 společností vykazujících menší srovnatelnost) (75). Podle WIK tento přístup posiluje statistickou platnost konečné srovnávací studie.
(263)
Jedno z výběrových kritériích použitých na všechny referenční skupiny se týká velikosti společnosti: jsou zohledněny pouze společnosti, jejichž příjmy přesahují 3 miliony EUR (76). Pokud jde o období pokryté údaji, byly spolehlivé údaje dostupné pouze pro období 1998-2007 a pro období 1990-1997 byly použity zpětné interpolace (77).
(264)
Za účelem vyrovnání krajních hodnot a stanovení úrovně přiměřeného zisku, WIK kromě toho přebírá analýzu používanou v cenách převodu a vychází z konceptu mezikvartilového rozpětí (78).
(265)
Pro období 1998-2007 dochází WIK k těmto výsledkům:
a)
referenční skupina I: 25. percentil se rovná - 0,42 %, 75. percentil se rovná 6,72 % a medián (50. percentil) se rovná 3,86 %;
b)
referenční skupina II: 25. percentil se rovná 0,45 %, 75. percentil se rovná 6,77 % a medián (50. percentil) se rovná 3,48 %;
c)
referenční skupina III: 25. percentil se rovná 0,64 %, 75. percentil se rovná 5,57 % a medián (50. percentil) se rovná 2,59 %.
(266)
WIK dochází k závěru, že rozšířené odvětví balíkových služeb, neboli referenční skupina II, je referenční skupinou nejvhodnější, protože obdržené výsledky jsou poměrně stálé v čase ve srovnání s další referenční skupinou (omezeným odvětvím balíkových služeb) a protože je toto odvětví z hlediska fungování bližší činnostem poštovních a balíkových zásilek než další referenční skupina (odvětví pozemní přepravy).
(267)
Za účelem zjištění horní hranice přiměřeného zisku DP, založené na analýze podnikatelského rizika, jemuž je podnik vystaven ve srovnání s referenční skupinou, byla provedena další úprava. Na tomto základě WIK navrhuje jako horní hranici přiměřeného zisku DP hodnotu 3,48 %, která odpovídá mediánu PZR referenční skupiny II. Výběrem mediánu místo 75. percentilu jako horní hodnoty přiměřeného zisku chce WIK vyjádřit skutečnost, že společnosti ze vzorku podstupují větší riziko než tradiční poštovní provozovatelé, protože nepožívají žádná zvláštní práva.
(268)
Belgické orgány soudily, že metodika použitá ve zprávě WIK není správná, a dne 23. dubna 2010, 1. března 2011, 14. června 2011, 5. srpna 2011, 10. srpna 2011, 14. prosince 2011 a 19. prosince 2011 předložily řadu dokumentů (dopisy, stanoviska a zprávy), které odmítají postup použitý ve zprávě WIK a ve kterých předkládají svou vlastní metodu odhadu referenčního přiměřeného zisku.
(269)
Ve stanovisku zaslaném dne 5. srpna 2011 belgické orgány v podstatě zdůraznily, že vzorek použitý ve studii WIK není reprezentativní pro činnost, velikost, profil rizika a referenční období. Belgie proto tvrdí, že odůvodnit použití vzorku na základě kritérií stanovených v bodě č. 18 rámce pro SOHZ lze jen velmi obtížně.
(270)
Ve stejném stanovisku Belgie rovněž zdůraznila, že by bylo logické rozlišovat mezi ziskovými rozpětími u činností, jež vykazují značně rozdílné úrovně rizika: jsou-li distribuce tisku a distribuce dopisních zásilek činnostmi s odlišným profilem rizika, belgické orgány zdůrazňují, že by bylo záhodno používat také různé míry přiměřeného zisku.
(271)
Belgické orgány kromě toho tvrdí, že činnosti DPLP vykazují růst produktivity a že by Komise měla tuto skutečnost zohlednit při stanovení míry přiměřené odměny, jak to stanoví bod č. 18 rámce pro SOHZ. Belgické orgány zdůrazňují, že po četných reformách a dlouhém období ztrátovosti se DPLP stala ziskovou. Náklady DPLP byly sníženy, a to zejména uzavřením poštovních úřadů. Podíl ve výši 50 % v držení soukromých investorů od roku 2006 dal vzniknout nové kultuře zaměřené na účinnost. Podle belgických orgánů by měl být takový růst účinnosti zohledněn při stanovení míry přiměřené odměny, kterou lze DPLP poskytnout.
(272)
Dne 1. března 2011 zaslaly belgické orgány Komisi zprávu vypracovanou kanceláří Charles River Associates (CRA), která se staví kriticky ke studii WIK a navrhuje jinou metodu posouzení přiměřeného zisku DPLP.
(273)
Pokud jde o složení vzorku, CRA zdůrazňuje, že tři vzorky WIK zahrnují početné malé společnosti, jejichž profily rizika nejsou srovnatelné s profilem velkého poštovního provozovatele. CRA proto popírá závěry WIK, ve kterých se tvrdí, že poskytování služeb v oblasti dopisních zásilek dotyčným tradičním poštovním provozovatelem obsahuje nízké riziko a že společnosti zahrnuté do referenčních skupin umožňují provést řádná srovnání.
(274)
CRA zejména upozorňuje na vazbu mezi strukturou nákladů určitého podniku (z hlediska poměru mezi fixními a proměnlivými náklady) a obchodním rizikem, kterému je vystaven. CRA zdůrazňuje, že poštovní provozovatel plnící závazek všeobecné služby čelí výraznějším fixním nákladům, a je proto více vystaven snížení poptávky než společnost, která má fixní náklady nižší. CRA kromě toho zdůrazňuje rozdíl v PZR mezi malými a velkými společnostmi ve skupinách WIK (79), který podle ní naznačuje existenci systematických rozdílů mezi malými společnostmi zajišťujícími balíkové zásilky a většími společnostmi, jako jsou UPS a FedEx, který by šel vysvětlit rozdílnou strukturou nákladů.
(275)
CRA rovněž analyzuje podrobněji příznačné vlastnosti některých malých společností zajišťujících balíkové zásilky, jež jsou zahrnuty do vzorku referenční skupiny I studie WIK, a dochází k závěru, že jejich profil rizika nelze srovnávat s profilem velkého poštovního provozovatele. CRA se rovněž domnívá, že neexistuje důvod pro zvětšení tohoto vzorku, který je již obtížně srovnatelný, tím, že by se do něj zahrnuly podniky ještě méně srovnatelné.
(276)
CRA odmítá tvrzení WIK, podle nějž by do vzorku neměli být zahrnuti tradiční evropští poštovní provozovatelé, protože jejich zisk nebyl určen hospodářskou soutěží ale regulací cen, a tedy existuje riziko, že tito tradiční poštovní provozovatelé mohli díky této regulaci cen dosahovat nadměrných zisků. CRA zdůrazňuje, že odmítnutím ostatních tradičních poštovních provozovatelů pro účely srovnání vychází WIK z teoretického předpokladu, podle nějž tito tradiční provozovatelé údajně mohli uplatňovat nadměrné ceny, aniž ovšem na doložení svého tvrzení předkládá empirické důkazy. V tomto ohledu CRA zdůrazňuje, že vzhledem k mechanizmům regulace cen používaných v řadě členských států, jako je cenový strop (80), zaznamenané výrazné zisky jsou spíše důsledkem růstu produktivity než vysokých cen.
(277)
CRA zdůrazňuje, že přirozená metoda výpočtu přiměřeného ziskového rozpětí pro DPLP u jejích závazků veřejné služby údajně spočívá v tom, že se bude vycházet z dostupných údajů ohledně ziskových rozpětí dosahovaných jinými poštovními provozovateli západní Evropy u činností v oblasti dopisních zásilek. Tato metoda je o to přirozenější, že se u dotyčných veřejných služeb jedná hlavně o služby v oblasti dopisních zásilek a že údaje o ziskových rozpětích dosahovaných jinými poštovními provozovateli západní Evropy u činností spojených s dopisními zásilkami jsou přímo přístupné a nevykazují žádnou příliš vstřícnou regulaci cen.
(278)
CRA zejména zdůrazňuje, že analýza by měla spočívat na rozpětích EBIT (PZR) dosahovaných poštovními provozovateli západní Evropy u činností v oblasti dopisních zásilek, kteří sdělují odvětvové informace o rozpětích EBIT u svých činností v oblasti dopisních zásilek, nebo (pokud odvětvové informace o rozpětích EBIT nejsou sdělovány) na celkových rozpětích EBIT dosahovaných poštovními provozovateli západní Evropy, kteří mají více než 75 % příjmů ze služeb v oblasti dopisních zásilek. CRA vylučuje ze vzorku provozovatele východní Evropy kvůli jejich poměrné neúčinnosti ve srovnání s poštovními provozovateli Evropy západní.
(279)
Analýza CRA proto spočívá na vzorku 11 poštovních provozovatelů západní Evropy za období 2002-2009 (celkem 73 pozorování). Průměrné PZR tohoto vzorku dosahuje výše […] %, medián výše […] % a 75. percentil se rovná […] % (81). CRA vypočítává také upravený průměr („trimmed mean“) ([…] %) a průměr podle Winsorovy metody, které nejsou, stejně jako medián, ovlivněny krajními hodnotami (82).
(280)
Pokud jde o stanovení referenční hodnoty pro přiměřené ziskové rozpětí, CRA zdůrazňuje, že použití průměrných hodnot vyvolává metodické potíže. CRA vysvětluje, že z důvodu kolísání ziskových rozpětí zaznamenaných u vzorku by měla kritická prahová hodnota, jež definuje nadměrnou ziskovost, přesahovat průměr nebo jakékoliv jiné měřítko zaměřené na středovou hodnotu a mohla by se např. rovnat 75. percentilu. Podle CRA by takový přístup odpovídal metodě používané při výzkumech o cenách převodu, která spočívá v tom, že se vychází z určitého rozpětí (např. z mezikvartilového rozpětí nebo z jiných percentilů).
(281)
Dne 14. prosince 2011 předložily belgické orgány Komisi dokument, který přebírá stanovisko DPLP ohledně rizik, jimž jsou vystaveni poštovní provozovatelé, a navrhuje metodiku pro vypracování nástroje na měření rizikové prémie, jež by po přidání k bezrizikovému provoznímu rozpětí představovala přiměřenou míru PZR.
(282)
Dokument nevysvětluje, jak by šlo v tomto konkrétním případě určit bezrizikové provozní rozpětí (vyjádřené jako PZR), a nevyjadřuje se jasně k tomu, co by na základě navrhované metodiky mělo přiměřené PZR přesně představovat. Analýza trvá spíše na posouzení různých rizik a výpočtu rizikové prémie, jež odráží všechny typy rizik.
(283)
Belgické orgány upřednostňují zejména tři hlavní kategorie rizik (odvětvové riziko, riziko spojené se službou a smluvní riziko) a pro každou kategorii obvyklé typy rizik, jimž jsou poštovní provozovatelé vystaveni. Metodika posouzení rizikové prémie stanoví: i) definici „prémie za maximální riziko“ (83); ii) rozdělení zohledňovaného období na smluvní období za účelem zjištění rizik spojených s každou smlouvou; iii) použití jednoduché škály pro posouzení každého rizika pro každé smluvní období (nízké, střední nebo vysoké); iv) převedení známek přidělených každému riziku na celkovou známku pro každou ze tří hlavních kategorií rizik a v) přeměnu celkových známek na rizikové prémie, jejichž součet stanoví výši celkové rizikové prémie.
(284)
Na prokázání, že je DPLP vystavena nadprůměrným rizikům, jsou k tomu předloženy příklady. Belgické orgány tak trvají na tom, že je DPLP vystavena riziku ve spojení s vyššími objemy, protože výraznější podíl na jejích příjmech představují činnosti v oblasti „dopisních zásilek“ a protože vykazuje výraznější nepružnost v nákladech kvůli podílu fixních nákladů, který přesahuje průměr. Další typ rizika považovaného u DPLP za vyšší je riziko spojené s bezpečností. Podle analýzy je důvodem skutečnost, že DPLP je jedním z mála evropských poštovních provozovatelů, který doručuje přímo do bydliště důchodové dávky v hotovosti.
(285)
Na základě posouzení různých rizik dospívají belgické orgány k závěru, že čtvrtá smlouva o správě představuje vysokou míru tří typů rizik, zatímco pro první, druhou a třetí smlouvu o správě je příznačná průměrná míra rizika (s jedinou výjimkou odvětvového rizika, které je u první smlouvy považováno za nízké). Belgické orgány uvádějí další příklady způsobu přeměny výše uvedeného roztřídění různých rizik na rizikovou prémii a vycházejí při tom z různých hodnot pro „prémii za maximální riziko“.
(286)
Studie Deloitte zmíněná ve výše uvedeném 257. bodě odůvodnění se shoduje se studií WIK v několika bodech:
1.
obě studie používají stejnou metodiku vyhledání ve finančních databázích společností srovnatelných z hlediska funkcí a rizika;
2.
obě navrhují použití PZR jako nejvhodnějšího referenčního měřítka pro určení referenčního zisku (z důvodu nedostatku údajů a existenci rozdílů v účetním zpracování u různých společností);
3.
poskytovatelé všeobecné poštovní služby jsou vyloučeni ze skupiny srovnatelných podniků, protože působí hlavně na regulovaných trzích a mají výhradní práva.
(287)
Pokud jde o skupinu srovnatelných podniků, hlavní rozdíl mezi studií WIK a studií Deloitte spočívá ve velikosti společností, na které se bere ohled. Studie Deloitte zahrnuje do svého vzorku pouze společnosti, jejichž roční příjmy přesahují částku 100 milionů EUR (84). Toto omezení vysvětluje analýza studie Deloitte zvláštností činností spojených s poskytováním všeobecné služby a souvisejícími obchodními a tržními riziky (85).
(288)
Studie Deloitte se zejména domnívá, že společnosti odvětví poštovních služeb a balíkových zásilek, které provozují široké a komplexní sítě sběru a distribuce, lze s DP rozumně srovnávat. Vzhledem k úsporám z rozsahu, dosahu a hustoty, které u poštovních sítí převládají, vysokému podílu provozních nákladů v porovnání s kapitálovými náklady a také souvisejícím rizikům (jako je riziko spojené s objemy nebo riziko nahrazení elektronickou poštou) jsou pro srovnání vhodnější velké podniky odvětví poštovních služeb a balíkových zásilek zaměřené na více produktů než malé podniky zaměřené na dopisní zásilky. Společnosti, které se věnují přepravě zboží a logistice, by rovněž mohly v menším měřítku přispět ke srovnání, protože používají stejná aktiva.
(289)
Na dokreslení významu, který má velikost společností, studie Deloitte srovnává svůj vzorek se vzorkem referenční skupiny II studie WIK. Studie Deloitte poznamenává, že průměrné PZR ve vzorku studie WIK se výrazně liší podle skupin různé velikosti (která je odvozena od počtu zaměstnanců) (86). Studie Deloitte zdůrazňuje, že v jejím vzorku (založeném na větších společnostech) naopak žádná úzká vazba mezi velikostí a PZR neexistuje.
(290)
Po výběru vzorku zakládá studie Deloitte svou analýzu na 7 společnostech dopisních a balíkových zásilek, 18 logistických společnostech a 19 společnostech přepravy zboží. Pokud jde o odvětví dopisních a balíkových zásilek, malá skupina sedmi srovnatelných společností zahrnuje velké nadnárodní provozovatele balíkových kurýrních služeb, jako jsou UPS, FedEx a TNT Express, a také několik dalších provozovatelů poštovních služeb hlavně ze Spojených států a Spojeného království (87). Všechny údaje v zásadě pokrývají období 1990-2007, ale údaje za první roky jsou velmi omezené, a studie Deloitte proto považuje výsledky za tyto roky za méně důvěryhodné (88).
(291)
Studie Deloitte kromě toho zkoumá výhody a nevýhody několika dalších nástrojů pro měření ziskovosti. Odmítá v tomto konkrétním případě použití IMN kvůli praktickým potížím se získáváním odpovídajících údajů o peněžních tocích. Odmítá také použití NPK nebo NVK kvůli např. rozdílům mezi společnostmi v oblasti účetního zpracování nákladů a struktury kapitálu (tato struktura je pro NVK velmi důležitá). VA je rovněž považována za neodpovídající, protože se zaměřuje na celkovou výši aktiv. Studie Deloitte proto doporučuje zvolit PZR, ale zdůrazňuje, že vzhledem ke skutečnosti, že PZR neměří návratnost kapitálu přímo, lze jej použít pro účely srovnávací studie za podmínky, že srovnávané podniky vykazují podobnou kapitálovou náročnost.
(292)
Studie Deloitte přesto NPK (a také RCP v tržní hodnotě a VA) pro malý podvzorek šesti společností vypočítává, nicméně dospívá k závěru, že by rozpětí a kolísání NPK mohlo odrážet různé faktory, což vyžaduje opatrný výklad a je na úkor jeho užitečnosti jako referenčního ukazatele. Mezi těmito faktory studie Deloitte vyzdvihuje význam kapitálové náročnosti. Studie Deloitte zdůrazňuje, že z hlediska kapitálové náročnosti se všeobecná služba DP blíží více službě např. UPS a FedEx než službě zajišťované provozovateli přepravy zboží, jako jsou společnosti Kuehne&Nagel nebo Wincanton.
(293)
Studie Deloitte zdůrazňuje rovněž výrazné rozdíly v ziskovosti společností v průběhu doby a také v rámci různých odvětví a mezi nimi. Tyto rozdíly podle studie Deloitte údajně odůvodňují použití rozsahu přiměřeného zisku spíše než jediné průměrné hodnoty. Takový přístup by byl rovněž vhodný vzhledem k nutnosti neznevýhodňovat výsledky přesahující průměr a dosažené díky růstu účinnosti.
(294)
Výsledky, které studie Deloitte shromáždila podle odvětví a u všech odvětví, jsou shrnuty v tabulce č. 22 studie. Podle nich:
a)
dosahuje v odvětví poštovních a balíkových služeb za období 1998-2007 roční průměrné PZR výše 8,1 %, průměr ročních mediánů PZR výše 7,4 %, průměr 25. ročních percentilů výše 4,8 % a průměr 75. ročních percentilů výše 12 %;
b)
dosahuje pro všechna odvětví za období 1990-2007 roční průměrné PZR výše 6 %, průměr ročních mediánů PZR výše 5,4 %, průměr 25. ročních percentilů výše 3,6 % a průměr 75. ročních percentilů výše 8,1 % (89).
(295)
Studie Deloitte navrhuje jako referenční ukazatel hodnotu založenou na průměru ročních průměrných PZR rovnající se 7,9 % (90) a za účelem zohlednění rozdílu zaznamenaného u PZR studie odvozuje rovněž rozsah pro přiměřené PZR založené na ročních mezikvartilových rozpětích (91).
(296)
Vybrání správného vzorku srovnatelných podniků v případě tradičních poštovných provozovatelů je složitý úkol. Je samozřejmé, že mimořádná péče musí být věnována výběru skupiny podniků, které mohou sloužit jako reference pro obchodní činnosti a riziko.
(297)
Studie WIK a Deloitte mají společné, že se zaměřují na obchodní společnosti vyvíjející činnosti srovnatelné s činnostmi DPLP a vylučují ze srovnávacího vzorku tradiční poštovní provozovatele. Naopak CRA používá srovnávací vzorek složený výlučně z jiných tradičních evropských poštovních provozovatelů.
(298)
Komise sdílí názor studií WIK a Deloitte, podle nějž zisky tradičních poštovních provozovatelů (které CRA používá ve své srovnávací studii) nejsou dány běžnými tržními podmínkami ale jsou z velké části výsledkem rozhodnutí ostatních členských států v oblasti regulace. Mohly by proto neodrážet odpovídajícím způsobem referenční odměnu. Zároveň ale vzhledem k tomu, že se vzorek CRA týká tradičních poštovních provozovatelů ostatních evropských zemí, představuje zřejmě vzorek podniků, které se blíží nejvíce DPLP. Komise se proto domnívá, že je nutno vzorek CRA plně zohlednit, a to zejména pro křížové ověření referenčních úrovní přiměřeného zisku (PZR) stanovených na základě studií WIK a Deloitte.
(299)
Jak studie WIK, tak studie Deloitte uznávají, že je nutno mít k dispozici vzorek dostatečně velký, aby bylo možno pro účely srovnávací studie dospět k výstižným závěrům. Za tímto účelem vycházejí z (poměrně) omezeného vzorku podniků odvětví dopisních a balíkových zásilek a ze širších vzorků zahrnujících společnosti odvětví logistiky a přepravy zboží. Komise uznává, že pro účely statistiky je důležité mít vzorek dostatečně velký. Pokud jde o stanovisko CRA v tomto ohledu, které popírá užitečnost zvětšení vzorku přidáním méně srovnatelných společností, Komise se domnívá, že širší vzorky vymezené studií WIK, a zejména studií Deloitte, na základě přijatých metodik výběru vzorků, jsou dostatečně srovnatelné, aby mohly sloužit jako výstižné referenční skupiny pro účely posouzení zisku DPLP.
(300)
Studie WIK se pokouší stanovit referenční PZR na základě tři skupin vytvořených pro účely srovnání. Komise se ale domnívá, že studii WIK lze kritizovat ve dvou odlišných a přesto vzájemně souvisejících bodech (92): i) použití vzorků ve studii WIK, které zahrnují rovněž velký počet menších společností (93), jež nejsou zjevně srovnatelné s tradičními poštovními provozovateli, jako je DPLP; a ii) předpoklady studie WIK ohledně úrovně rizika, jemuž čelí provozovatel, jenž je předmětem šetření.
(301)
Komise soudí, že pro posouzení úrovní zisku ve srovnávací studii jsou zásadními prvky rozsah činností a také struktura nákladů tradičních poštovních provozovatelů, jako je DPLP (ve spojením se zavedeným regulačním mechanizmem).
(302)
Zaprvé, jsou-li fixní náklady vysoké (a týkají-li se např. kapitálových nákladů nebo jiných fixních nákladů ve spojení se sítí), největší podniky mají větší úspory z rozsahu a hustoty než malé podniky. Studie Deloitte-II srovnáním průměrného PZR velkých a malých podniků zahrnutých do vzorku studie WIK prokazuje, že průměrné PZR stoupá s velikostí podniků (měřeno podle počtu zaměstnanců) (94). Průměrná hodnota prvního kvartilu (K1) je skutečně ve třech vzorcích studie WIK velmi nízká (např. pouze 0,75 % u vzorku WIK II za období 1998-2007) (95), což by mohlo být projevem nadměrného zastoupení (nejmenších) podniků, které vykazují ztráty a bojují o přetrvání na trhu. Zahrnutím tak vysokého počtu malých podniků do svých vzorků (včetně hlavního vzorku referenční skupiny II) studie WIK možná podcenila referenční PZR, které by bylo vhodnější pro použití na větší a lépe zavedené podniky jako DP nebo DPLP.
(303)
Zadruhé, ačkoliv studie WIK oprávněně zmiňuje slabý profil rizika provozovatele z důvodů monopolní povahy jeho činností, nezohlednila zřejmě dostatečně výrazné fixní náklady (ve srovnání s proměnlivými náklady) vyvolané závazkem všeobecné služby a ani vývoj profilu rizika, které mohly být důsledkem změn předpisů, jimž byl provozovatel v průběhu doby vystaven, a to zejména mezi různými obdobími regulace (např. různými smlouvami o správě v případě DPLP).
(304)
Podíl fixních nákladů může být vysoký nejenom z důvodu vysoké kapitálové náročnosti určitého podniku (což je jedno z běžných vysvětlení vysokých fixních nákladů), ale také proto, že tento podnik nemůže přizpůsobovat své celkové náklady z důvodu povinnosti (spojené se závazkem všeobecné služby) zachovat rozsáhlou distribuční síť a že není schopen snížit pracovní náklady kvůli stávajícím pracovním smlouvám. Vysoký podíl fixních nákladů (96) ještě o něco více zpochybňuje zahrnutí malých společností, jejichž struktura nákladů (poměr mezi fixními a proměnlivými náklady) se zřejmě značně odlišuje (97).
(305)
Jak je uvedeno v úvodu, Komise se rovněž domnívá, že stupeň vystavení riziku tradičního poštovního provozovatele závisí z velké části na parametrech regulačního mechanizmu zavedeného veřejnými orgány za účelem financování závazku všeobecné služby. Přechod na systém dlouhodobějšího cenového stropu u cen poštovních známek (jaké zažila DPLP v roce 2006) vede zejména k podstatnému zvýšení významu rizika spojeného s objemy. Existence takového rizika oslabuje váhu předpokladu studie WIK ohledně v zásadě nízkého rizika činností DPLP, a to alespoň pro období, jež se vyznačuje systémem cenového stropu.
(306)
Vzhledem k tvrzením uvedeným v 286. až 295. bodě odůvodnění se Komise domnívá, že pro ocenění zisku DPLP představují vzorky studie Deloitte oproti vzorkům studie WIK zlepšení, protože se omezují na podniky s vyšší minimální velikostí (roční obrat přesahující 100 milionů EUR).
(307)
Zároveň je ale nutno poznamenat, že v různých aspektech vykazuje přístup studie Deloitte rovněž určité možné slabé stránky a že její závěry je nutno vykládat opatrně.
(308)
Vzorky studie Deloitte zejména zahrnují zřejmě početné společnosti, jejichž kapitálová náročnost přesahuje míru, která platí pro provozovatele dopisních zásilek (98). Z metodického hlediska vyžaduje použití PZR jako nástroje posouzení zisku srovnávací vzorek společností, jež vykazují podobné úrovně kapitálové náročnosti (definované jako poměr mezi kapitálem a prodeji). Pracovním předpokladem je, že společnosti se stejným PZR budou mít návratnost použitého kapitálu (NPK (99)) obráceně úměrnou jejich poměru mezi kapitálem a prodeji. Použití PZR jako referenčního ukazatele ziskovosti proto vyžaduje, aby společnosti, jež jsou součástí referenční skupiny, vykazovaly stejnou kapitálovou náročnost. Ačkoliv se spolehlivé odhady kapitálové náročnosti (100) získávají obtížně, vykazují zřejmě činnosti distribuce dopisních zásilek a tisku menší kapitálovou náročnost činnosti balíkové kurýrní služby velkých nadnárodních společností, jako jsou UPS, TNT, FedEx a DHL (101). Je proto možné, že ukazatel přiměřeného zisku stanovený na základě vzorků studie Deloitte přeceňuje referenční zisk, který by se měl použít na společnosti se stejnou strukturou kapitálu jako DPLP (102).
(309)
Vzhledem k četným nejistotám, jež provázejí toto hodnocení, se Komise domnívá, že je oprávněné stanovit přiměřený rozsah PZR na základě odhadů studie Deloitte mediánu PZR u širšího vzorku všech odvětví (5,4 %) a také mediánu PZR u vzorku společností činných v odvětví dopisních a balíkových zásilek (7,4 %) (103). Takto získaný rozsah [5,4 %-7,4 %] by tak podle Komise představoval „standardní rozsah“ pro přiměřený zisk, a to alespoň v obdobích, během nichž DPLP čelila, při zohlednění platné smlouvy o vyrovnání, podstatnému stupni rizika a musela reagovat na výrazná podněcující opatření, aby se stala účinnější (104).
(310)
Komise soudí, že rozsah [5,4 %-7,4 %] je jako standardní hodnota vhodný, a to jak pro činnosti distribuce dopisních zásilek DPLP, tak pro její činnosti distribuce tisku, protože se jedná o úzce propojené činnosti s velmi podobnými obchodními rysy.
(311)
Je pravda, že v dotčených oblastech činnosti (distribuce dopisů a tisku) čelila DPLP slabé nebo neexistující hospodářské soutěži. Tato skutečnost vyvolává otázku, zda je vhodné posuzovat zisk této společnosti na základě mediánu zisku vzorků společností, jež jsou skutečně vystaveny hospodářské soutěži, nebo zda by pro společnost v postavení DPLP nebylo dostatečné použít omezenější referenční hodnotu (tj. nižší), jako je první kvartil (25. percentil). Komise se přesto domnívá, že podobný přístup by dostatečně nebral na vědomí existenci výrazného kolísání úrovní zisku jak mezi jednotlivými společnostmi, tak v čase. Při uložení tak přísného stropu na PZR dosažené společností následně by kromě toho bylo nutno zabránit neodůvodněnému zrušení případného růstu účinnosti.
(312)
V předmětném případě se Komise rovněž domnívá, že není vhodné vycházet z měřítek přesahujících medián, jako je třetí kvartil (105). Vzhledem k tomu, že zvolený přístup již stanoví rozsah mezi různými vzorky, jeví se přidaná hodnota zohlednění rozsahů na jedné a druhé straně mediánu ve vzorcích kvůli statistickým potřebám (mezikvartilní rozpětí běžně používané v cenách převodu) celkem nízká (106). Komise proto bere ohled spíše na kolísání mediánu v různých referenčních skupinách než na kolísání okolo mediánu v určitém vzorku (107).
(313)
Zejména ale vzhledem k tomu, že odvětví „dopisní zásilky“ DPLP vykazuje menší kapitálovou náročnost, než je kapitálová náročnost u provozovatelů balíkových kurýrních služeb (108), zdá se, že použití mediánu tohoto posledně jmenovaného vzorku by nabízelo již samo o sobě určitý prostor umožňující podchytit kolísání úrovní zisku okolo mediánu společností, které vykazují menší kapitálovou náročnost, jako je tomu v případě DPLP, a případně dostatečně odměnit růst účinnosti.
(314)
Porovnáním standardního rozsahu uvedeného v 307. bodě odůvodnění s jinými dostupnými odhady přiměřeného zisku lze provést řadu křížových ověření ucelenosti. Jak je uvedeno na začátku tohoto pododdílu, je užitečné provést křížové ověření s mediánem PZR studie CRA, který je […] % (109). Medián PZR vypočítaný na základě vzorku referenční skupiny II studie WIK, který je omezen na společnosti s obratem přesahujícím 100 milionů EUR, představuje PZR ve výši 7,1 %. Komise dochází k závěru, že tyto číselné údaje spadají do rozsahu [5,4 %-7,4 %], což podporuje tvrzení, podle nějž lze tento rozsah považovat za přiměřený.
(315)
Komise tak obecně dospívá k závěru, že standardní míra spadající do rozsahu [5,4 %-7,4 %] představuje zřejmě odpovídající referenční míru pro zisk, a to alespoň pro období, během nichž DPLP čelila podstatnému stupni rizika a musela reagovat na výrazné podněty k účinnosti.
(316)
Komise obecně soudí, že pokud je smlouva mezi tradičním provozovatelem a orgány veřejné moci taková, že vystavuje veřejnou službu podstatnému stupni rizika, musí být přiměřený zisk poskytnutý tradičnímu provozovateli úměrný odpovídající úrovni rizika, jemuž je vystaven. A naopak, pokud smlouva vyvolává málo rizik, musí být úroveň přiměřeného zisku nízká.
(317)
V předchozí části Komise vysvětlila svůj postup při stanovení standardního rozsahu přiměřeného zisku [5,4 %-7,4 %], který je považován za vhodný u smluv představujících podstatnou úroveň rizika. V případě nízkého rizika je obtížné kvantifikovat patřičnou referenční hodnotu v podobě rozsahu přiměřeného PZR, je ale zřejmé, že by se tento rozsah PZR měl nacházet v levé části rozdělení ve vzorku zjištěných úrovní zisku. Komise se domnívá, že je oprávněné přijmout v tomto ohledu místo mediánu rozsah pro přiměřený zisk založený na prvním kvartilu (25. percentil).
(318)
Použití 25. percentilu jako referenční hodnoty u smluv s nízkým rizikem vede na základě různých vzorků studie Deloitte k rozsahu přiměřeného PZR ve výši [3,6 %-4,8 %].
(319)
Také v tomto případě může srovnání s výsledky studie CRA věnované tradičním poštovním provozovatelům představovat další užitečné křížové ověření. Průměrná hodnota ročního 25. percentilu vypočítaná Komisí se rovná […] %. Komise dochází k závěru, že tyto číselné údaje spadají do rozsahu [3,6 %-4,8 %], což přidává na váze tvrzení, podle nějž lze tento rozsah považovat za přiměřený.
(320)
Komise tak obecně dospívá k závěru, že standardní míra spadající do rozsahu [3,6 %-4,8 %] představuje zřejmě odpovídající referenční míru pro zisk, a to pro období, během nichž DPLP čelila nízkému stupni rizika.
(321)
Jak je vysvětleno v úvodu této části, riziko, jemuž byla vystavena DPLP, závisí na mechanizmu vyrovnání uplatňovaném Belgií. S tímto mechanizmem se počítá v různých smlouvách o správě uzavřených mezi DPLP a belgickým státem a v průběhu doby se mění. Pro „přiměřené PZR“ je proto rozumné zohlednit různé rozsahy v závislosti na platném mechanizmu vyrovnání, který určuje úroveň rizika, jemuž je DPLP vystavena, ale také míru, v jaké je DPLP podněcována ke zlepšení své produktivity.
(322)
V těchto souvislostech by Komise chtěla zdůraznit, že charakterizace rizika ve smlouvách nezávisí na pouhé přítomnosti rizika ve smlouvách o správě uzavřené DPLP, či na absolutním stupni rizika, a spíše na míře, v jaké je riziko vyšší nebo nižší než riziko, kterému čelí společnosti zahrnuté do stejných skupin vzorků. Stejně je tomu u míry opatření podněcujících DPLP k dosažení růstu účinnosti. Vzhledem k tomu, že se tyto skupiny vzorků skládají ze společností, jež působí v prostředí hospodářské soutěže, čelí tyto společnosti běžně výraznému riziku a jsou silně podněcovány k tomu, aby se staly účinnější.
(323)
Komise soudí, že čtvrtá smlouva o správě (2006-2010) jasně stanoví mechanizmy zahrnující dlouhodobé závazky ohledně cen a financování založeného na ukazatelích ex ante. Vztahuje se to na činnosti DPLP, které se týkají jak distribuce dopisních zásilek, tak distribuce tisku.
(324)
Pokud jde konkrétněji o distribuci tisku, článek 9 čtvrté smlouvy o správě stanoví, že se po dobu trvání smlouvy (standardní období 5 roků) nebude vážený průměr sazeb za poskytování služeb patřících do „košíku drobných uživatelů“ zvyšovat rychleji, než to umožňuje mechanizmus cenových stropů založený na indexu zdraví (zvláštní index spotřebních cen) a bonus za kvalitu, který vyjadřuje procentní podíl jednotlivých dopisů dodaných včas. Stanovení sazeb tímto způsobem pro celou dobu smlouvy vykazuje podle Komise všechny znaky podněcující smlouvy, což vystavuje společnost podstatné úrovni rizika.
(325)
Pokud jde o distribuci tisku, článek 2 čtvrté smlouvy o správě upřesňuje, že během trvání smlouvy se sazby za distribuci tisku nemohou zvyšovat rychleji než index zdraví. Na pokrytí čistých nákladů distribuce tisku a vzhledem k plánované účinnosti čl. 13 odst. 2 stanoví roční vyrovnání, na které má DPLP nárok, na částku 290 613 000 EUR (částka upravená zohledněním inflace) (110). V čl. 13 odst. 5 se uvádí, že v případě, že se změní obsah nebo podmínky služby obecného hospodářského zájmu nebo že dojde k podstatnému vývoji v nákladech, který DPLP nebude moci zvládnout, smluvní strany posoudí, zda je nutno upravit výši vyrovnání, aby odpovídala tomuto vývoji nákladů. K podobné úpravě je nutné rozhodnutí rady ministrů. Komise uznává, že by tuto posledně zmíněnou doložku bylo možno chápat jako únikovou doložku, kterou se do smlouvy zavádějí ex post některé prvky (které chrání DPLP před rizikem). Komise se přesto domnívá, že obraty použité orgány veřejné moci nejsou dostatečně jednoznačné, a že DPLP proto nemůže počítat s jejím uplatněním. Komise se obecně domnívá, že opatření přijatá pro činnosti DPLP spojené s distribucí tisku předpokládají dlouhodobý závazek ohledně míry vyrovnání.
(326)
Čtvrtou smlouvu o správě (2006-2010) proto nelze podle Komise považovat za smlouvu obsahující nízké riziko ale spíše za smlouvu vedoucí k podstatnému stupni rizika. Standardní rozsah [5,4 %-7,4 %] se obecně jeví jako vyhovující pro oba typy činností stanovených ve čtvrté smlouvě o správě.
(327)
Předchozí smlouvy o správě (až do roku 2005) byly zřejmě z velké části postaveny na mechanizmu cen a vyrovnání, který naopak obsahoval pro DPLP nízký stupeň rizika.
(328)
Pokud jde o stanovení cen poštovních známek, Komise zjišťuje, že první tři smlouvy o správě nepoužívají mechanizmus cenových stropů typu, který byl použit ve čtvrté smlouvě o správě (která stanovila dlouhodobý závazek ohledně cen). Tyto smlouvy spíše obecněji odkazují na sazby založené na skutečných nákladech stanovených na základě příslušných účetních zásad (111).
(329)
Pokud jde o distribuci tisku, Komise stejným způsobem zjišťuje, že první tři smlouvy o správě nepočítají se žádným paušálním rozpočtem, který by pokrýval dobu trvání smlouvy podobným způsobem jako v případě čtvrté smlouvy o správě (112). Tyto smlouvy spíše odkazují na vyrovnání založená na skutečných nákladech (113). Komise konstatuje, že druhá smlouva stanovila pro vyrovnání celkový strop, ovšem skutečné částky vyrovnání vykázané během období zřejmě zpochybňují skutečně omezující povahu tohoto stropu (114). První smlouva o správě rovněž stanovila roční dotaci (vyrovnání), ovšem Komise zjišťuje, že smlouva zároveň neurčila dlouhodobý strop pro sazby za distribuci tisku.
(330)
Komise proto zastává názor, že rozsah [3,6 %-4,8 %], který byl považován za přiměřený při neexistenci podstatného rizika ve spojení se smlouvu, musí být použit u období odpovídajícímu třem prvním smlouvám o správě jak na distribuci tisku, tak na distribuci dopisních zásilek.
(331)
Komise konstatuje, že belgické orgány navrhují použít přístup založený na smlouvách také v dokumentu, který předložily dne 14. prosince 2011. Ačkoliv navrhovaná metodika vyvolává řadu otázek ohledně rizikových faktorů a způsobu, jimž jsou váženy (115), je analýza podle smluvních období třídící v zásadě riziko, jemuž je DPLP vystavena, podle třístupňové škály (nízké, střední, vysoké) celkově v souladu s postupem přijatým Komisí. Příslušné třídění smluv podle daného rizika provedené DPLP se vcelku jeví v souladu s analýzou Komise, protože belgické orgány se rovněž domnívají, že čtvrtá smlouva představuje celkově větší riziko než první tři.
(332)
Komise dospěla k závěru, že standardní rozsah provozního ziskového rozpětí (PZR) v rozmezí [5,4 %-7,4 %] představuje odpovídající referenční rozsah pro stanovení přiměřeného zisku pro období, během nichž DPLP musela čelit podstatnému riziku a brát ohled na silné podněty k účinnosti.
(333)
Komise dospívá také k závěru, že rozsah PZR v rozmezí [3,6 %-4,8 %] představuje odpovídající referenční rozsah pro stanovení přiměřeného zisku pro období, během nichž nebyla DPLP podstatnému riziku vystavena.
(334)
Za účelem zohlednění úsilí, na které podle belgických orgánů DPLP přistoupila, aby dosáhla růstu účinnosti, se Komise rozhodla používat pro stanovení přiměřeného zisku, který je nutno zahrnout do nákladů veřejných služeb, horních hranic těchto obou rozsahů s opatrností. Tento postup je rovněž zdůrazněn ve studii Deloitte (viz 291. bod odůvodnění)), podle níž by použití rozsahů bylo vhodné vzhledem k nutnosti neznevýhodňovat výsledky přesahující průměr a dosažené díky růstům účinnosti.
(335)
Komise soudí, že první tři smlouvy o správě (1992-1996, 1997-2002 a 2003-2005) představují nízké riziko a že lze míru přiměřeného zisku odpovídající PZR ve výši 4,8 % uplatnit jak na distribuci dopisních zásilek, tak na distribuci tisku. Naopak soudí, že čtvrtá smlouva o správě (2006-2010) je spojena s podstatně vyšším rizikem, a že lze proto uplatnit jak na distribuci dopisních zásilek, tak na distribuci tisku míru přiměřeného zisku odpovídající PZR ve výši 7,4 %.
(336)
První smlouva o správě upřesňuje, že roční vyrovnání vyplácené státem je určeno všem úkolům veřejné služby.
(337)
Případné nadměrné vyrovnání je proto nutno vypočítat sečtením všech nákladů a příjmů všech úkolů veřejné služby.
(338)
Do příjmů se musí zahrnout roční vyrovnání vyplácené státem za úkoly veřejné služby. Roční vyrovnání obdržená DPLP v rámci první smlouvy o správě představují celkovou částku ve výši 1,5 miliardy EUR.
(339)
K tomu je nutno zohlednit níže uvedená opatření podpory:
Převod budov
(340)
První smlouva o správě stanovila rovněž převod budov státu na DPLP. Za účelem výpočtu nadměrného vyrovnání za období kryté první smlouvou o správě je nutno do příjmů DPLP zahrnout tento převod vlastnictví budov v hodnotě 112,2 milionu EUR, u nějž nedošlo k žádnému protiplnění. DPLP za používání budov v době před převodem neplatila státu žádné vyrovnání.
(341)
V roce 1997 vyplatil stát DPLP částku ve výši 62 milionů EUR a DPLP ji zaúčtovala jako kapitálový vklad. Belgické orgány poté uznaly, že tento převod ve skutečnosti odpovídá odloženému uhrazení zůstatku ročního vyrovnání, s nímž první smlouva o správě počítala v roce 1996.
(342)
Původně nebyla dotyčná částka uhrazena v roce 1996 DPLP včas, takže vyrovnání státu bylo nižší než roční částka stanovená pro dotyčný rok smlouvou o správě.
(343)
Za účelem kontroly nadměrného vyrovnání je vyplacení částky 62 milionů EUR zahrnuto do vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu za období kryté první smlouvou o správě.
(344)
Výpočet nadměrného vyrovnání u první smlouvy o správě lze shrnout takto:
-
Čisté náklady (náklady - příjmy) všech úkolů veřejné služby včetně závazku všeobecné služby (ZVS)
-
Přiměřený zisk povolený pro služby obecného hospodářského zájmu
+
Roční vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu
+
Převod budov
+
Kapitálový vklad v roce 1997
=
Nadměrné vyrovnání
(345)
U třech následujících smluv o správě výpočet nadměrného vyrovnání bude brát zřetel pouze na náklady a příjmy služeb obecného hospodářského zájmu, které mohly být podle ustanovení těchto smluv předmětem vyrovnání za veřejnou službu. Náklady a příjmy odpovídající ostatním službám obecného hospodářského zájmu, které podle ustanovení smluv o správě nemohly uplatňovat nárok na podporu, nejsou zohledněny. Protože všeobecná poštovní služba není součástí činností, které jsou příjemci podpory, její možné čisté náklady nebudou zohledněny a tato služba musí být plně financována DPLP z jejích vlastních prostředků v souladu s pověřením veřejnou službou stanoveným ve smlouvách o správě. Činnosti, které jsou podle smluv o správě příjemci vyrovnání ve výši v nich uvedených, zahrnují zejména distribuci tisku (novin a časopisů) a ostatní veřejné služby uvedené 33. bodě odůvodnění.
(346)
Z důvodu nízkých sazeb uplatňovaných pro distribuci tisku jsou služby obecného hospodářského zájmu, jež jsou příjemci podpory, celkově ve ztrátě.
(347)
Protože případné nadměrné vyrovnání za určitou danou službu může být použito na financování čistých nákladů vyvolaných jinými úkoly veřejné služby s nedostatečným vyrovnáním, budou všechny náklady a příjmy týkající se služeb obecného hospodářského zájmu v rámci smluv o správě pro účely výpočtu sečteny.
(348)
Roční vyrovnání obdržená DPLP v rámci těchto tří smluv o správě představují celkovou částku ve výši 3,5 miliardy EUR.
(349)
Kromě vyrovnání stanovených ve smlouvách o správě využívala DPLP po celou dobu období, jež je předmětem šetření, výlučných práv svěřených státem na poskytování vyhrazených poštovních služeb. Ačkoliv případné přebytky pocházející z tohoto vyhrazeného odvětví nepředstavují pro účely kontroly státní podpory státní prostředky, a nemohou proto být v případě nadměrného vyrovnání předmětem nařízení o vrácení, mohou a musí být v rámci provádění pravidel o státní podpoře zohledněny při posouzení nezbytnosti a proporcionality každé veřejné podpory poskytnuté tomuto provozovateli na základě vyrovnání za veřejné služby. Při posouzení slučitelnosti vyrovnání poskytnutého DPLP na základě různých smluv o správě podle čl. 106 odst. 2 SFEU budou proto přebytky vytvořené belgickým poštovním provozovatelem v tomto vyhrazeném odvětví odečteny od nákladů služeb obecného hospodářského zájmu, jež mohou uplatňovat nárok na vyrovnání za veřejnou službu podle ustanovení těchto smluv.
(350)
V tomto ohledu je nutno poznamenat, že tato zásada je zanesena v rámci pro SOHZ, který stanoví, že „jestliže byla dotčenému podniku udělena zvláštní nebo výhradní práva spojená se službou obecného hospodářského zájmu, která vytváří zisk nad rámec přiměřeného zisku, nebo požívá-li tento podnik jiných výhod udělených státem, musí být bez ohledu na své zařazení pro účely článku 87 Smlouvy o ES tato práva a tyto výhody rovněž zohledněny a připočítávají se k výnosům podniku“ (116). Tato zásada vyjadřuje podmínku nezbytnosti a proporcionality, jež je součástí čl. 106 odst. 2 SFEU. Podpora vyplacená pro určitou službu obecného hospodářského zájmu nad přebytky, jež jsou výsledkem výhradního nebo zvláštního práva poskytnutého provozovateli a které stačí samy o sobě na pokrytí nákladů jiné služby obecného hospodářského zájmu, není pro poskytování této služby obecného hospodářského zájmu nezbytná. Provozovatel, který vytváří tyto přebytky, již požívá veřejného opatření, jež mu umožňuje plnit službu obecného hospodářského zájmu v podmínkách hospodářské rovnováhy do té míry, že žádné dodatečné vyrovnání není nezbytné.
(351)
Každý přebytek ve vyhrazeném odvětví, který je výsledkem poskytnutého výlučného práva, musí být proto zohledněn při posuzování nezbytnosti předmětných vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu poskytnutá DPLP.
(352)
V analýze nadměrného vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu je proto zohledněn každý přebytek vytvořený ve vyhrazeném odvětví (ZVS VO), který přesahuje míru přiměřeného zisku.
(353)
Protože je ale vyhrazené odvětví určeno především na financování všeobecné služby, snižuje každá ztráta vykázaná v jiných oblastech všeobecné služby příspěvek vyhrazeného odvětví k nákladům souvisejících dalších služeb obecného hospodářského zájmu.
(354)
Pro určení přebytků skutečně vytvořených vyhrazeným odvětvím je kromě toho nutno zohlednit náklady, které jsou sice vyvolané závazkem všeobecné služby, které ale nesou činnosti, jež jsou vykonávány mimo oblast všeobecné služby. V souladu s judikaturou ve věci Chronopost jsou náklady maloobchodní sítě rozděleny v analytickém účetnictví DPLP mezi činnosti, které vyžadují využívání sítě, což zahrnuje produkty spadající do veřejné služby, ale nejen je. Řečeno konkrétněji, závazek uložený DPLP udržovat maloobchodní síť určitého rozsahu a hustoty za účelem poskytování všeobecné poštovní služby dostatečné kvality stanovené belgickými orgány vyvolává ztráty u obchodních činností, které nespadají do všeobecné služby, protože část nákladů maloobchodní sítě je v souladu s judikaturou ve věci Chronopost přiřazena obchodním produktům, které maloobchodní síť využívají.
(355)
Omezení týkající se sítě a uložené smlouvami o správě: omezení uložená státem se týkají hustoty a typu poboček poštovních služeb (poštovních úřadů a/nebo poštovních přepážek), které tvoří maloobchodní síť. Jsou stanovena v po sobě následujících smlouvách o správě. Čtvrtá smlouva o správě (2005-2010) tak stanoví:
a)
obecnou povinnost udržovat síť, jež umožní plnění všeobecné služby a dalších veřejných služeb svěřených DPLP (117);
b)
povinnost zachovat alespoň 1 300 poboček poštovních služeb (poštovních úřadů a/nebo poštovních přepážek (118));
c)
povinnost zachovat alespoň 589 poštovních úřadů;
d)
navíc maximální vzdálenost po silnici mezi každou pobočkou poštovních služeb nabízející základní sortiment služeb a poštovním úřadem nabízejícím úplný sortiment služeb nesmí přesáhnout 10 km.
(356)
Belgické orgány se domnívají, že zvláštní požadavky na počet a typ poboček poštovních služeb, které tvoří maloobchodní síť DPLP, představují zvláštní povinnost v oblasti územního pokrytí uloženou státem, jež přesahuje požadavky spojené se závazkem všeobecné služby (ZVS). Na tomto základě Belgie soudí, že by stát měl vyrovnávat všechny čisté náklady odpovídající této zvláštní povinnosti územního pokrytí.
(357)
Kvantifikace omezení týkajícího se sítě: za účelem stanovení čistých nákladů, které DPLP vznikají z povinnosti udržovat maloobchodní síť skládající se z alespoň 1 300 poboček poštovních služeb, z nichž je minimálně 589 poštovních úřadů, belgické orgány porovnaly skutečnou maloobchodní síť, jejíž hustota a typ poboček poštovních služeb je uložena státem, s teoretickou maloobchodní sítí, již by DPLP provozovala, pokud by nemusela brát ohled na tato konkrétní omezení. Jinými slovy, teoretická maloobchodní síť je síť, kterou by se DPLP rozhodla provozovat za obchodních podmínek, jestliže by jí stát neuložil závazky veřejné služby.
(358)
Belgické orgány se domnívají, že tuto teoretickou síť by tvořily pouze poštovní přepážky. Poštovní úřady by zmizely. Aby ovšem DPLP mohla nadále obsloužit stejný celkový objem zákazníků, musela by výrazně zvýšit počet poštovních přepážek.
Srovnání mezi skutečnou maloobchodní sítí DPLP a teoretickou sítí v případě neexistence povinností uložených státem
Počet poboček poštovních služeb celkem
Poštovní úřady (a) + poštovní přepážky (b)
(a)
Počet poštovních úřadů
(vyhrazené pobočky poštovních služeb spravované přímo DPLP)
(b)
Počet poštovních přepážek
(pobočky poštovních služeb umístěné v prostorách třetích subjektů)
Skutečná maloobchodní síť DPLP (stav na konci roku 2009)
1 401 =
713 +
688
Teoretická maloobchodní síť v případě neexistence omezení uložených státem (podle belgických orgánů)
[…] =
[…] +
[…]
Povinnost týkající maloobchodní sítě uložená státem
Min. 1 300
Min. 589
Žádná povinnost
(359)
Jak vyplývá z výše uvedené tabulky, skutečná maloobchodní síť DPLP odpovídá požadavkům státu: jak celkový počet poboček poštovních služeb, tak počet poštovních úřadů přesahuje požadovanou míru. Teoretická síť, již by DPLP provozovala, pokud by měla povolení zvolit si svou maloobchodní síť na základě čistě obchodních hledisek, by vypadala naopak zcela odlišně: celkový počet poboček poštovních služeb by se zvýšil, ovšem poštovní úřady spravované DPLP by zmizely.
(360)
Skutečný stav u omezení týkajícího se sítě: je nutno upřesnit, že omezení, které stát uložil DPLP, není jasně prokázáno.
(361)
Zaprvé, síť skutečně udržovaná DPLP je větší, než požaduje stát. Jak celkový počet poboček poštovních služeb, tak počet poštovních úřadů je vyšší než minimální počet požadovaný státem, což by nasvědčovalo tomu, že povinnosti, jež má plnit, DPLP nezatěžují, protože z vlastní vůle udržuje síť v současné velikosti.
(362)
Belgické orgány vysvětlují tento nadbytek poštovních úřadů podmínkou vzdálenosti 10 km, nutností určité bezpečnostní zálohy pro případ neočekávaných uzavření poštovních přepážek a jejich záměrem zvýšit v příští smlouvě o správě požadovaný minimální počet poštovních úřadů na 650, čímž by bylo kontraproduktivní uzavírat kvůli sladění se současně stanoveným počtem poštovní úřady s tím, že se budou za určitou dobu znovu otevírat. Belgické orgány zdůrazňují, že z těchto důvodů nebyla DPLP schopna snížit počet poštovních úřadů ve větší míře, a přiblížit ho tak požadovanému minimálnímu počtu 589. Podle nich je současné uspořádání sítě, jež čítá 713 poštovních úřadů, přes nominální nadbytek poboček poštovních služeb ve skutečnosti určeno požadavky státu.
(363)
Zadruhé, metoda zvolená belgickými orgány spočívá na retropolaci nákladů maloobchodní sítě od roku 2009 do roku 1992. Podobná retropolace vede nutně k metodickým nejistotám. Obchodní model poštovních přepážek neexistuje nutně od roku 1992. Zaměstnanci DPLP se navíc v minulosti skládali hlavně ze statutárních úředníků, u nichž byly mzdové náklady velmi nepružné. Jelikož poštovní přepážky nejsou spravovány zaměstnanci DPLP, platila by DPLP i nadále statutární úředníky, kteří by již nebyli přiděleni na poštovní úřady. Je proto málo pravděpodobné, že by případné uzavření poštovních úřadů na počátku období, jež je předmětem šetření, mohlo vést k přímému snížení mzdových nákladů. Tohoto typu úspor by naopak mohlo být do určité míry dosaženo v roce 2009, kdy počet smluvních pracovníků mezi zaměstnanci stoupl. Vzhledem k postupnému přechodu na zaměstnance s pružnějším statusem a vzhledem k po sobě následujícím zlepšením systému analytického účetnictví lze předpokládat, že účetní údaje z posledních hospodářských roků jsou prosty tohoto typu zkreslení. Ovšem vzhledem ke skutečnosti, že pro společnost bpost nadále pracuje 20 000 státních zaměstnanců a že je nelze ani zaměstnat na poštovních pobočkách a ani propustit, zůstává i dnes nahrazení všech poštovních úřadů poštovními pobočkami nadále teoretickou a nerealistickou možností.
(364)
Belgické orgány nicméně zdůrazňují, že v minulosti byly případné náklady spojené s propuštěním údajně vyrovnávány úsporami na provozních nákladech a prodejem budov, kterých již nebylo potřeba. Pokud jde o spolehlivost údajů za období 1992-2002, belgické orgány tvrdí, že náklady maloobchodní sítě byly ve skutečnosti zřejmě podceněny, protože některé prvky, které by bylo možno považovat za náklady sítě, byly seskupeny pod jinými nákladovými středisky. Slabé stránky metody retropolace proto údajně zmírňují jiné, opatrné předpoklady, které belgické orgány zvolily pro výpočet nákladů za předchozí hospodářské roky.
(365)
Existence zvláštní povinnosti územního pokrytí: i v případě, že by se uznala existence omezení týkajícího se sítě, nejeví se tvrzení belgických orgánů, podle nějž toto omezení provází oddělený úkol územního pokrytí, jako oprávněné. Ukazuje se totiž, že smlouvy o správě neobsahují žádná zvláštní ustanovení, která by stanovila skutečnou povinnost územního pokrytí, jež by byla oddělená a přesahovala by požadavky spojené se závazky všeobecné služby a dalšími závazky veřejné služby. Smlouvy o správě uzavřené mezi DPLP a belgickým státem naopak upřesňují, že omezení týkající se sítě má za jediný cíl zajištění všeobecné služby a dalších služeb obecného hospodářského zájmu (distribuce novin a časopisů, poštovní účty, poštovní poukázky atd.) a náklady sítě nutné pro tento účel jsou již předem zaneseny na účty těchto různých služeb (119). Smlouvy o správě kromě toho nepočítají se žádným mechanizmem na vyrovnání nákladů závazku územního pokrytí. Komise poznamenává, že povinnost stanovit ukazatele výpočtu vyrovnání předem byla vložena do rámce pro SOHZ z roku 2005 a že nadměrné vyrovnání nákladů za služby obecného hospodářského zájmu, jež měla DPLP, bylo zjištěno pro období po roce 2005 (viz 386. bod odůvodnění).
(366)
Je nutno poznamenat, že podle článku 3 směrnice 97/67/ES jsou členské státy povinny uložit svým tradičním poštovním provozovatelům povinnost poskytovat všeobecnou službu v odpovídající kvalitě, a to zejména pokud jde o zeměpisné pokrytí. Toto územní pokrytí, jež v tomto konkrétním případě týkajícím se Belgie existuje, ovšem představuje jen jeden z celé řady aspektů závazku všeobecné služby. Ve smlouvách o správě, kterými je DPLP svěřen úkol všeobecné služby, Komise nezjišťuje žádnou zmínku o dodatečném úkolu, který by nutil tradičního poštovního provozovatele k udržování větší sítě s více úřady, než je nutné pro územní pokrytí vyžadované závazkem veřejné služby a dalšími souvisejícími veřejnými službami, a který by odpovídal logice územní soudržnosti a územního rozvoje. Každý poštovní úřad provozovaný DPLP kvůli zajištění všeobecné služby k územní soudržnosti (120) nepochybně přispívá, ovšem z právního hlediska je povinnost zachovat tento poštovní úřad spojena s nutností zajistit všeobecnou poštovní služby a další související služby v dostatečné kvalitě. Aby bylo možno zmiňovat doplňkový územní úkol, bylo by podle použitelné judikatury nutno, aby DPLP byla pověřena odděleným a jasně definovaným úkolem zachovat přebytečné úřady poštovní sítě, jejíž velikost byla stanovena pro všeobecnou službu. Toto pověření by muselo upřesňovat závazky, náklady z nich vyplývající a také systém financování čistých nákladů dodatečného územního úkolu.
(367)
Komise žádný z těchto prvků ve smlouvách o správě uzavřených mezi státem a DPLP nenalézá. Belgické orgány a DPLP se snaží opravňovat existenci odděleného územního úkolu následně a uměle, když tvrdí, že územní pokrytí stanovené ve smlouvách o správě má dvojí důvod: vyplývá jak z úkolu všeobecné služby, tak z údajného územního úkolu, který závazek všeobecné služby přesahuje. Odpovídající smlouvy ovšem neobsahují žádné ustanovení, které by se zmiňovalo o údajném odděleném územním úkolu, který by DPLP nutil k udržování větší sítě, než jaká je stanovena pro účely poskytování všeobecné služby.
(368)
Je nutno poznamenat, že umělá povaha tvrzení belgických orgánů a DPLP vystupuje rovněž z jejich vlastního uvažování. Aby snížily míru případného nadměrného vyrovnání, by si belgické orgány přály, aby Komise považovala za náklady vyvolané dodatečným územním úkolem, který přesahuje závazek všeobecné služby, rozdíl mezi skutečnými náklady plnohodnotného poštovního úřadu a náklady teoretické poštovní přepážky, jež by jej nahradila. Toto uvažování se neopírá o větší teoretickou síť, kterou by DPLP udržovala kvůli dosažení územních cílů. Omezuje se na zdůraznění nadnákladů vyvolaných pokrytím všeobecné služby, která podle smluv o správě nemá nárok na žádnou podporu. Tuto neexistenci územního cíle potvrzuje skutečnost, že by belgické orgány musely pro poskytování všeobecné služby výrazně zvýšit počet poštovních přepážek, protože tuto službu není možno zajistit s jejich stejným počtem.
(369)
Přesto je možno konstatovat, že, ačkoliv není zřejmě možné přijmout tvrzení belgických orgánů, které zmiňují skutečnou a oddělenou povinnost územního pokrytí, se omezení ohledně sítě uložené belgickým státem, který požaduje udržování sítě umožňující zajistit všeobecnou službu a další veřejné služby, netýká pouze těchto služeb; znamená totiž také dodatečné náklady pro obchodní služby.
(370)
Jak je vysvětleno v 354. bodě odůvodnění, přispívají podle účetnictví podle činností a v souladu s judikaturou ve věci Chronopost ke společným nákladům všechny činnosti, jež maloobchodní síť používají. K nákladům sítě proto přispívají všechny produkty včetně produktů obchodních. Náklady vyplývající z povinnosti uložené státem udržovat poštovní úřady zatěžují obchodní produkty, které zřejmě vykazují neustále ztrátu, a to i když jsou prodávány za tržní cenu. DPLP nabízí své obchodní služby přes síť, protože financují část jejích fixních nákladů, a přispívají tak nepřímo na všeobecnou službu.
(371)
Z hospodářského hlediska by bylo při posuzování nadměrného vyrovnání DPLP smysluplné zohlednit ztráty vykazované obchodními produkty a vyvolané závazky všeobecné služby a dalších veřejných služeb. Má-li DPLP hospodářský zájem využívat maloobchodní síť pro prodej obchodních produktů, vede to z hlediska analytického účetnictví k tomu, že je část nákladů sítě, které by byly jinak přiřazeny veřejné službě, přiřazována obchodním produktům, které jsou kvůli tomu zřejmě ztrátové.
(372)
Výpočet nadměrného vyrovnání v tomto konkrétním případě lze proto shrnout takto:
-
Čisté náklady (náklady - příjmy) služeb obecného hospodářského zájmu
-
Přiměřený zisk povolený pro služby obecného hospodářského zájmu
+
Roční vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu
+
Přebytky navíc pocházející z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (po financování všeobecné služby včetně nadnákladů sítě, které tato služba vyvolá u obchodních služeb)
=
Nadměrné vyrovnání
(373)
Slučitelnost kapitálového vkladu z roku 1997 je nutno posoudit níže v rámci posouzení slučitelnosti ročních vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu, protože se nejedná o zvláštní navýšení kapitálu, ale o platbu související s vyrovnáním přiznaným za úkoly veřejné služby za období 1992-1996.
(374)
Jelikož kapitálový vklad z roku 2003 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je otázka slučitelnosti podpory bezpředmětná.
(375)
Jelikož kapitálový vklad z roku 2006 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je otázka slučitelnosti podpory bezpředmětná.
(376)
Je nutno poznamenat, že se státní záruka neobjevuje ve smlouvě o správě jako vyrovnání za závazky veřejné služby, takže její slučitelnost nelze posuzovat podle čl. 106 odst. 2 SFEU. Protože belgické orgány neuvedly žádný jiný právní základ, ze kterého by se mohlo vycházet pro prokázání slučitelnosti, a protože Komise žádný nenašla, představuje opatření provozní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, která proto musí být vrácena.
(377)
Jak již bylo uvedeno, osvobození od daně z příjmů právnických osob neposkytlo DPLP žádnou výhodu, a nepředstavuje proto státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(378)
Osvobození od pozemkové daně a od místních daní představují státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je ale nutno je považovat za existující podpory, protože byly zavedeny před vstupem v platnost Smlouvy. Je ostatně nutno poznamenat, že tato daňová opatření nejsou ve smlouvách o správě uvedena jako vyrovnání za závazky veřejné služby.
(379)
Daňová osvobození proto nemají vliv na výpočet nadměrného vyrovnání, který je založen na nákladech skutečně nesených DPLP (které již zahrnují důsledky těchto daňových osvobození).
(380)
Daňová osvobození budou proto řešena v rámci odděleného řízení věnovaného existujícím podporám v souladu s články 17, 18 a 19 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (121).
6.3.3.3 Výpočet výše nadměrného vyrovnání
(381)
Výši nadměrného vyrovnání lze vypočítat na základě posouzení uvedeného v pododdílu 6.3.3.2. V souladu s mechanizmem financování veřejné služby zavedeným belgickými orgány ve smlouvách o správě bude nadměrné vyrovnání vypočítáno odděleně pro každé období pověření.
První smlouva o správě: 1992-1996
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Vyvolané náklady sítě
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
[…]
+
Kapitálový vklad (1997)
:
+
62 000
(odložené vyrovnání za SOHZ)
+
Převod budov
:
+
112 209
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Druhá smlouva o správě: 1997-2002
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
[…]
(ZVS NO ve ztrátě)
Přiměřený zisk ZVS NO
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
=
Náklady všeobecné služby, které mají být financovány vyhrazeným odvětvím
=
[…]
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
1 286 461
+
Přebytky ZVS VO
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Třetí smlouva o správě: 2003-2005
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
-
[…]
(ziskový ZVS NO)
Přiměřený zisk ZVS
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
=
Náklady vyvolané ZVS, které je nutno financovat vyhrazeným odvětvím
=
[…]
(žádné ztráty k financování)
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
677 985
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Čtvrtá smlouva o správě: 2006-2010
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
[…]
(ziskový ZVS NO)
Přiměřený zisk ZVS
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
=
Náklady vyvolané ZVS, které mají být financovány vyhrazeným odvětvím
=
[…]
(žádné ztráty k financování)
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
1 568 787
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Ostatní opatření
Státní záruka
(v tisících EUR)
Záruka poskytnutá státem v roce 2004:
1 500
=
1 500
(382)
Podle dohody s belgickými orgány (122) je „nejvyváženější a nejobjektivnější“ metodou pro stanovení časového úseku, který je nutno zohlednit pro výpočet celkového nadměrného vyrovnání v tomto konkrétním případě, přístup „smlouva po smlouvě“. Komise nemá námitek proti přijetí žádosti belgických orgánů. Tato metoda nabízí stranám skutečně větší předvídatelnost a právní jistotu, a omezuje tak riziko nadměrného vyrovnání. Každé období bude proto zkoumáno odděleně a z jednoho období na druhé nebude převáděno žádné nedostatečné nebo nadměrné vyrovnání.
(383)
Belgické orgány ovšem zdůrazňují, že před vstupem v platnost rámce pro SOHZ z roku 2005 uplatňovala Komise ustáleným způsobem celkovou metodu výpočtu nedostatečného nebo nadměrného vyrovnání. Na tomto základě belgické orgány konkrétně požádaly, aby se za účelem celkového výpočtu nedostatečného nebo nadměrného vyrovnání seskupily roky předcházející roku 2005 (123).
(384)
Komise upozorňuje, že seskupení všech roků by nemělo pro výši nadměrného vyrovnání, které je nutno vrátit, žádné důsledky, protože u tří smluv o správě použitelných před rokem 2005 bylo prokázáno nedostatečné vyrovnání.
(385)
Komise kromě toho poznamenává, že od přijetí rámce pro SOHZ z roku 2005 musí být „ukazatele pro výpočet, kontrolu a přezkoumání vyrovnávací platby“ předem stanoveny v úředním aktu nebo aktech udělujících pověření (124). Jelikož čtvrtá smlouva o správě nestanovila žádné vyrovnání za jakékoliv náklady vzniklé mimo období své platnosti (2006-2010), nelze nedostatečné vyrovnání zjištěné u období nekrytých touto smlouvou vyrovnat případným nadměrným vyrovnáním vyplaceným DPLP.
(386)
Komise dospívá k závěru, že DPLP získala nadměrné vyrovnání ve výši 415 milionů EUR za plnění svého úkolu veřejné služby, a to zejména během období platnosti čtvrté smlouvy o správě. Protože nadměrné vyrovnání představuje neslučitelnou podporu, musí být vráceno.
7. ZÁVĚR
(387)
Převzetí hrazení důchodů, roční převody veřejných prostředků, převod budov, kapitálový vklad v roce 1997, daňová osvobození a státní záruka představují opatření podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože zbavila DPLP nákladů, které běžně zatěžují soukromé podniky.
(388)
Kapitálové vklady v roce 2003 a 2006 nepředstavují podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože stát jednal v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
(389)
Komise konstatuje, že Belgie provedla opatření protiprávně a porušila tím čl. 108 odst. 2 SFEU, s výjimkou kapitálového vkladu z roku 2003, který byl Komisi před provedením řádně oznámen, a daňových osvobození, která představují existující podpory.
(390)
Převzetí hrazení důchodů nepostavilo DPLP do výhodnějšího postavení než její konkurenty, pokud jde o odvody na sociální zabezpečení. Opatření lze proto prohlásit za slučitelné z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(391)
Roční vyrovnání poskytnutá v rámci čtvrté smlouvy o správě představují neslučitelné podpory z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU, protože se DPLP dostalo nadměrného vyrovnání.
(392)
Záruka poskytnutá státem je neslučitelnou podporou.
(393)
Osvobození od pozemkové daně a osvobození od místních daní představují existující podpory a budou řešeny odděleně v rámci řízení věnovaného existujícím podporám v souladu s články 17, 18 a 19 nařízení (ES) č. 659/1999.
(394)
V souladu s bodem č. 5 rámce pro SOHZ nejsou tímto rozhodnutím dotčena platná ustanovení Unie v oblasti zadávání veřejných zakázek a hospodářské soutěže,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora ve formě převzetí hrazení důchodů poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená Belgií je slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Státní podpora ve formě vyrovnání nákladů veřejné služby poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená protiprávně Belgií porušením čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
Kapitálové vklady do společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) provedené Belgií v roce 2003 a v roce 2006 nepředstavují podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 4
Státní podpora ve formě státní záruky poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená protiprávně Belgií porušením čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 5
1. Belgie získá zpět neslučitelné podpory poskytnuté v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4.
2. Z částek, které je nutno vrátit, běží úroky počínaje dnem, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do jejich skutečného vrácení.
3. Úroky se počítají ze základu složeného v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (125) a nařízením (ES) č. 271/2008, kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Belgie zruší všechny neprovedené platby podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4 počínaje dnem přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 6
1. Navrácení podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4 se provede s okamžitým účinkem.
2. Belgie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 7
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Belgie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou má příjemce vrátit;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci již bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Belgie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4. Na pouhou žádost Komise předloží neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již příjemce navrátil.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno Belgickému království.
V Bruselu dne 25. ledna 2012.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2012. január 25.)
a De Post - La Poste (a jelenlegi „bpost”) javára Belgium által végrehajtott, SA.14588. (C 20/09.) számú intézkedésről
(az értesítés a C(2012) 178. számú dokumentummal történt)
(Csak a francia és a holland nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2012/321/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az említett cikkeknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (2), és tekintettel ezen észrevételekre,
mivel:
1. ELJÁRÁS
1.1. AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÁLTAL MEGSEMMISÍTETT 2003-AS BIZOTTSÁGI HATÁROZAT
(1)
2002. december 3-án a belga hatóságok bejelentették (3) a Bizottságnak a De Post - La Poste (a továbbiakban: DPLP, jelenleg: bpost (4)) postai szolgáltató javára végrehajtott tőkeemelést. Az előzetes vizsgálatot követően a Bizottság 2003. július 23-án úgy határozott (5), hogy nem emel kifogást a bejelentett intézkedéssel kapcsolatban. A Bizottság a határozatában megállapította, hogy sem ez a tőkeinjekció, sem az előzetes vizsgálat során feltárt, a DPLP javára biztosított többi intézkedés sem járt a vállalkozás 1992-2002 közötti közfeladatainak végrehajtása során felmerült nettó költségek túlkompenzációjával.
(2)
A Deutsche Post AG és annak belga leányvállalata, a DHL International 2003. november 27-én megtámadta a Bizottság határozatát az Elsőfokú Bíróságnál (6). Az Elsőfokú Bíróság 2009. február 10-én megsemmisítette a Bizottság határozatát, mivel azt állapította meg, hogy a Bizottság azon komoly nehézségek fennállása ellenére sem emelt kifogást, amelyek alapján hivatalos vizsgálati eljárást kellett volna indítania.
(3)
Belgium 2009 áprilisában fellebbezést (7) nyújtott be a Bírósághoz (C-148/09. sz. ügy) az Elsőfokú Bíróság azon ítélete ellen, amellyel megsemmisítette a Bizottság 2003. július 23-i azon határozatát, amely szerint nem emel kifogást.
(4)
A Bíróság 2011. szeptember 22-én elutasította Belgium fellebbezését, és megállapította, hogy az Elsőfokú Bíróság joggal semmisítette meg a Bizottság 2003-ban hozott határozatát.
1.2. A SAJTÓTERMÉK-TERJESZTÉSHEZ NYÚJTOTT TÁMOGATÁSRA VONATKOZÓ PANASZ
(5)
2005-ben néhány, sajtótermékek terjesztésével foglalkozó belga magánvállalat a trösztellenes és az állami támogatásokra vonatkozó szabályok alapján panaszt (8) nyújtott be a belga hatóságok és a DPLP között létrejött sajtótermék-terjesztési megállapodás ellen. Ez a megállapodás Belgium egész területén teljesítendő sajtótermék-terjesztési közfeladattal bízza meg a DPLP-t, továbbá megállapítja ennek a szolgáltatásnak a díjszabását és azt az ellentételezést, amelyre a DPLP az e feladat végrehajtásával járó többletköltségek miatt jogosult. A panasz elsősorban a DPLP által kínált szolgáltatások díjaira vonatkozik, amelyek a panaszosok állítása szerint annyira alacsonyak, hogy minden versenyhajlandóságot kizárnak.
(6)
Az állami támogatásokra vonatkozó szabályok tekintetében a Bizottság szolgálatai elutasították a panaszt, mivel az előzetes vizsgálat lehetővé tette annak megállapítását, hogy nem merül fel a szóban forgó közszolgáltatás nettó többletköltségeinek túlkompenzációja. 2009 májusában azonban a panaszosok kétségbe vonták ezt az előzetes állásfoglalást, kiegészítő információval szolgáltak, és alapos vizsgálat lefolytatására kérték a Bizottságot.
1.3. A NEGYEDIK „ÜZEMELTETÉSI SZERZŐDÉS” (2005-2010)
(7)
A sajtótermék-terjesztéshez nyújtott ellentételezésre vonatkozó panasz vizsgálata révén a Bizottság kiderítette, hogy 2005-ben Belgium olyan, nem bejelentett üzemeltetési szerződést („contrat de gestion”) kötött a DPLP-vel, amely az általános gazdasági érdekű szolgáltatások ellentételezésének kifizetéséről rendelkezett. A Bizottság következésképp hivatalból eljárást indított (9), és 2007 áprilisában tájékoztatást kért Belgiumtól.
(8)
2007 decemberében a belga hatóságok azt válaszolták, hogy véleményük szerint az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés azért nem minősül állami támogatásnak, mert az Altmark-ügyben hozott ítéletben (10) említett négy feltétel mindegyike teljesül. Később tájékoztatást nyújtottak a negyedik üzemeltetési szerződésről és különösen az állam által fizetett ellentételezés kiszámításához használt analitikus számviteli rendszerről.
(9)
Ezt követően a hivatalból indított eljárás és a panaszok tárgyát képező intézkedések bekerültek a 2009. július 23-án megindított, C 20/09. számú hivatalos vizsgálati eljárásba.
1.4. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZAT
(10)
Tekintettel arra, hogy az Elsőfokú Bíróság 2003. július 23-án megsemmisítette a Bizottság határozatát, és miután a Bizottság megvizsgálta a belga hatóságok által a vitatott intézkedésekre vonatkozóan közölt információkat, 2009. július 13-án úgy határozott, hogy megindítja az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdésében előírt hivatalos vizsgálati eljárást (11).
(11)
Az eljárás megindításáról szóló bizottsági határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában. A Bizottság felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére.
1.5. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZATTAL KAPCSOLATBAN
(12)
A belga hatóságok 2009. augusztus 13-án tették meg észrevételeiket, majd azokat 2009. szeptember 10-én, 2009. október 12-én, 2010. április 23-án, 2010. április 26-án, 2010. október 19-én, 2010. november 19-én, 2010. december 21-én, 2011. január 18-án, 2011. február 17-én, 2011. március 2-án, 2011. március 29-én, 2011. április 11-én, 2011. május 10-én, 2011. május 27-én, 2011. június 14-én, 2011. augusztus 10-én, 2011. augusztus 26-án, 2011. október 7-én, 2011. december 14-én, 2011. december 19-én, 2011. december 20-án és 2011. december 26-án további észrevételekkel egészítették ki. A belga hatóságok jelezték, hogy 2009. április 22-én fellebbezést nyújtottak be az Elsőfokú Bíróság 2009. február 10-i ítélete ellen, és pontosították a közszolgáltatások ellentételezését és a DPLP javára biztosított egyéb eseti intézkedéseket.
1.6. HARMADIK FELEK ÉSZREVÉTELEI AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁVAL KAPCSOLATBAN, VALAMINT A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A HARMADIK FELEK ÉSZREVÉTELEIVEL KAPCSOLATBAN
(13)
A Deutsche Post AG és a DHL International N.V./S.A. 2009. augusztus 28-án tettek észrevételeket.
(14)
A Vlaamse Federatie van Persverspreiders (a továbbiakban: VFP, a sajtótermék-terjesztők flamand szövetsége) és a Prodipresse (a sajtótermék-terjesztéssel foglalkozó szakemberek egyesülete) 2009. augusztus 28-án tették meg észrevételeiket.
(15)
A Belgische Distributiedienst B.V.B.A (a továbbiakban: BD, a DPLP egyik versenytársa a sajtótermék-terjesztés piacán) 2009. augusztus 28-án tette meg észrevételeit.
(16)
Az Association belge des éditeurs de quotidiens A.S.B.L. 2009. augusztus 28-án tette meg észrevételeit.
2. A TÁMOGATÁS RÉSZLETES ISMERTETÉSE
2.1. A DPLP JOGÁLLÁSA ÉS TEVÉKENYSÉGEI
(17)
A belga posta állami vállalat („Régie des postes”) volt 1992-ig, amikor önálló jogi személyként („entreprise publique autonome”) jegyezték be. Jogállása 2000-ben közjogi részvénytársaságra („société anonyme de droit public”) változott.
(18)
2010-ben a DPLP üzemi eredménye 2 318 millió EUR, üzemi nyeresége pedig 319 millió EUR volt. 2010 végén 33 616 főt foglalkoztatott. Összehasonlításképpen: 2002-ben 42 000 munkavállalója volt. A személyzeti költségek az összes működési költségének 65 %-át teszik ki.
(19)
A CVC Capital Partners magánbefektető 50 % mínusz egy részvénynek megfelelő kisebbségi részesedéssel rendelkezik. A belga állam többségi részvényes.
2.2. A SZÓBAN FORGÓ ÁLLAMI INTÉZKEDÉSEK ÖSSZEFOGLALÁSA
2.2.1. Az 1992-2010 közötti időszakban teljesített közfeladatok
(20)
A DPLP-t a postatörvény (12), valamint a vizsgálat teljes időtartama alatt - azaz 1992-től 2010-ig - négy, egymást követő üzemeltetési szerződés bízta meg közfeladatokkal.
2.2.1.1. Az üzemeltetési szerződésekben meghatározott közszolgáltatási kötelezettségek
(21)
Az üzemeltetési szerződések rendelkeznek a DPLP által a közérdekű tevékenységei keretében vállalt feladatok végrehajtásának szabályairól és feltételeiről, és rögzítik a belga állam pénzügyi beavatkozását.
(22)
A DPLP az 1992-ben történt bejegyzése óta négy üzemeltetési szerződést írt alá a belga állammal következő időszakokra vonatkozóan (13):
1.
első szerződés: 1992. szeptember 14-től1996. december 31-ig;
2.
második szerződés: 1997. január 1-jétől2002. szeptember 23-ig;
3.
harmadik szerződés: 2002. szeptember 24-től2005. szeptember 23-ig;
4.
negyedik szerződés: 2005. szeptember 24-től2010. szeptember 23-ig; az új szerződésig meghosszabbított szerződés.
(23)
Az üzemeltetési szerződések megállapítják a közfeladatok jegyzékét. A belga állam által az aktuális üzemeltetési szerződésben előírt közfeladatok a következők (14):
Postai szolgáltatások
i.
Egyetemes postai szolgáltatás
ii.
Napilapterjesztés
iii.
Folyóirat-terjesztés
iv.
Választási nyomtatványok kézbesítése
v.
Nonprofit egyesületeknek biztosított különleges díjak
vi.
Portómentességi rendszer keretébe tartozó levélpostai küldemények (királyi levelezés és más különleges levelezések)
vii.
Nemzetközi postai szolgáltatások
viii.
Nemzetközi csomagpostai küldemények
Pénzügyi szolgáltatások
ix.
Postai folyószámlán elhelyezett készpénzbetétek fogadása
x.
Postautalványok kibocsátása
xi.
Öregségi nyugdíjak, túlélő hozzátartozói nyugdíjak és a fogyatékkal élő személyeknek járó juttatások otthoni kifizetése
xii.
Tiszteletdíjak kifizetése a választások alatt
xiii.
A közúti bírságokhoz kapcsolódó pénzeszközök és okiratok elszámolása
xiv.
Horgászengedélyekhez kapcsolódó szolgáltatások
Postai bélyegek értékesítése
xv.
Postai bélyegek értékesítése
Egyéb közszolgáltatások
xvi.
A postás társadalmi szerepe
xvii.
A nagyközönség megfelelő tájékoztatása
xviii.
Elektronikus levelek nyomtatása és kézbesítése
xix.
Üzenethitelesítési szolgáltatások
xx.
Az Állami Számvevőszék munkatársai számára nyújtott szolgáltatások
xxi.
Illetékbélyegek és bírságfizetéshez rendszeresített bélyegek forgalmazása
xxii.
Együttműködés a szavazólapokat tartalmazó csomagok kézbesítésében
2.2.2. A vizsgálat tárgyát képező állami intézkedések
(24)
A DPLP 1992-től 2010-ig különböző intézkedések formájában részesült állami támogatásban:
1.
nyugdíjak átvállalása: a nyugdíjrendszer 1997-ben végrehajtott reformját követően az állam 3,8 milliárd EUR összeggel mentesítette a DPLP-t a felhalmozódott nyugdí-jkötelezettségei alól;
2.
a közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtási költségeinek éves ellentételezése (15) 5,2 milliárd EUR teljes összegben az 1992-2010 közötti időszakban;
3.
tőkeinjekció: kettő 1997-ben (62 millió EUR), egy 2003-ban (297,5 millió EUR) és egy 2006-ban (40 millió EUR);
4.
adómentesítések: a társasági adó, az ingatlanadó, illetve más közvetett és helyi adók alóli mentesítés;
5.
ingatlanátruházás: 1992-ben 63 ingatlant ruháztak át a DPLP-re 112,2 millió EUR értékben;
6.
2004-ben 100 milliárd EUR értékű kölcsönre 0,25 %-os díj ellenében az állam által biztosított kezességvállalás.
2.2.2.1. A nyugdíjak átvállalása
(25)
1992-ben a Régie des postes törvény útján a „De Post - La Poste” elnevezésű önálló állami vállalattá vált. A DPLP a Régie des postes jogutódjaként átvette ez utóbbi eszközeit és személyzetét. Ez a változás számottevő törést jelentett a vállalkozási modellben:
1.
az illetékes miniszter felügyelete és irányítása mellett irányított Régie des postes-tal ellentétben a DPLP-t ettől kezdődően az igazgatótanácsa és az irányítóbizottsága irányította, a kormány csak felügyeleti jogkörrel rendelkezett a törvény és az üzemeltetési szerződés betartatásához (16);
2.
a DPLP elvben a saját pénzügyi egyensúlyáért felelt, míg a Régie des postes éves költségvetését addig az illetékes miniszter állapította meg, aki azt minisztériuma költségvetésének mellékleteként nyújtotta be jóváhagyásra a Parlamentnek.
(26)
Így a DPLP 1992-ben átvett 43 747 tisztviselőt, és velük együtt a foglalkoztatás, a nyugdíj és a javadalmazás biztonsága tekintetében őket megillető jogi oltalom biztosításának kötelezettségét (az 1991. március 21-i törvény 33. paragrafusa).
(27)
2008-ban a DPLP még mintegy 23 500 (a köztisztviselőkéhez hasonló jogállású) tisztviselőt foglalkoztatott, akik teljes személyzetének közel kétharmadát tették ki, ahogyan az az alábbiakban látható.
1. ábra
A DPLP foglalkoztatási rendszere
(28)
1972 és 1996 között a nyugdíjakat felosztó-kirovó rendszer alapján folyósították. E rendszer szerint a DPLP visszatérítette az államnak azoknak a nyugdíjaknak az összegét, amelyeket az állam a nyugdíjba vonult volt tisztviselőknek fizetett (17) az 1972 óta felhalmozott nyugdíjjogosultságokért, amely évben a belga La Poste az államon belüli önálló elszámolási egységgé (Régie des postes) vált.
(29)
A nyugdí-jfinanszírozási rendszer az 1997-es nyugdíjreformig egyáltalán nem módosult. E reform azt jelentette, hogy a DPLP tisztviselői állományára alkalmazandó első pillér szerinti nyugdíjrendszert a magánszektorbeli nyugdíjrendszerhez igazították: 1997-től a DPLP-nek a bérek 8,86 %-át jelentő nyugdíjjárulékot kellett fizetnie az ONSS (Office national de sécurité sociale; Országos Társadalombiztosítási Hivatal) részére.
(30)
Ezzel párhuzamosan az állam beleegyezett abba, hogy átvállalja a DPLP által felhalmozott, 3,8 milliárd EUR összegű nyugdí-jkötelezettségeket.
2.2.2.2. A közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtási költségének éves ellentételezése
(31)
Mindegyik szerződés rendelkezett arról, hogy az állam éves ellentételezést fizet a szerződésekben meghatározott közfeladatok végrehajtására.
(32)
Az első három szerződésben az ellentételezést a közfeladatok kiadásai és bevételei közötti tényleges eltérés alapján határozták meg. A negyedik üzemeltetési szerződés rögzített összegű ellentételezés kifizetéséről rendelkezik, amelynek kiszámítása a DPLP-re háruló költség és a közszolgáltatások igénybevevőitől befolyt bevételek közötti, várt eltérés alapján történik; ez az ellentételezés azonban az üzemeltetési szerződésekben meghatározott felső határ függvénye (18).
(33)
A DPLP-t az aktuális üzemeltetési szerződés (19) értelmében az államtól származó ellentételezésre feljogosító közszolgáltatások a következők:
Postai szolgáltatások
ii.
Napilapterjesztés
iii.
Folyóirat-terjesztés
iv.
Választási nyomtatványok kézbesítése
v.
Nonprofit egyesületeknek biztosított különleges díjak
vi.
Portómentességi rendszer keretébe tartozó levélpostai küldemények (királyi levelezés és más különleges levelezések)
Pénzügyi szolgáltatások
ix.
Postai folyószámlán elhelyezett készpénzbetétek fogadása
x.
Postautalványok kibocsátása
xi.
Öregségi nyugdíjak, túlélő hozzátartozói nyugdíjak és a fogyatékkal élő személyeknek járó juttatások otthoni kifizetése
xiii.
A közúti bírságokhoz kapcsolódó pénzeszközök és okiratok elszámolása
xiv.
Horgászengedélyekhez kapcsolódó szolgáltatások
Postai bélyegek értékesítése
xv.
Postai bélyegek értékesítése
Egyéb közszolgáltatások
xvi.
A postás társadalmi szerepe
xx.
Az Állami Számvevőszék munkatársai számára nyújtott szolgáltatások
xxi.
Illetékbélyegek és bírságfizetéshez rendszeresített bélyegek forgalmazása
(34)
Megjegyzendő, hogy az egyetemes postai szolgáltatás az utolsó három üzemeltetési szerződésnek (20) megfelelően nem jogosíthat ellentételezésre. Bár a sajtótermék-terjesztés a közösségi postai szolgáltatások belső piacának fejlesztésére és a szolgáltatás minőségének javítására vonatkozó közös szabályokról szóló, 1997. december 15-i 97/67/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (21) szerint általában beleilleszkedhet az egyetemes szolgáltatás keretébe, a belga hatóságok az üzemeltetési szerződések értelmében ellentételezendő különleges feladatokat (a napilap- és folyóiratterjesztést) olyan kritériumok szerint határozták meg, amelyek megkülönböztetik azokat az egyetemes postai szolgáltatástól. Ezek a kritériumok a következők: 1) a feladat azon célkitűzései, amelyek túlmutatnak az egyetemes szolgáltatás célkitűzésein, 2) az említett szerződésekben megállapított egyedi feltételek és 3) a díjszabásra vonatkozó egyedi rendelkezések, amelyek eltérnek az egyetemes szolgáltatás díjszabására alkalmazandó rendelkezésektől.
(35)
A feladat célkitűzései: a belga hatóságok úgy vélik, hogy különösen fontos a nyomtatott sajtótermékek széles körű terjesztésének biztosítása Belgium egész területén ahhoz, hogy növekedjen a tájékoztatás szintje és a vélemények sokfélesége, és ösztönözzék a lakosságot a politikai vitában való részvételre.
(36)
A szerződés egyedi működési feltételeket állapít meg: a DPLP számára előírt és ellentételezésre jogosító sajtótermék-terjesztési egyedi szolgáltatás túlmutat az egyetemes szolgáltatásban foglalt hagyományos terjesztési szolgáltatáson. A sajtótermék-terjesztési szolgáltatás a minőség és az eredmény vonatkozásában számos szigorú feltételhez kötött, a terjesztés időpontja (például 7.30 előtti terjesztés), gyakorisága, a kiadók terjesztési lehetőségei, a kiadók számára a mennyiség terén biztosított rugalmasság, valamint a szolgáltatás folyamatossága (többek között a vis maior eseteinek szigorú meghatározása) tekintetében.
(37)
Egyedi díjszabás: az ellentételezésre jogosító sajtótermék-terjesztés díjait (a belga állam, a DPLP, a sajtóágazat közötti) háromoldalú tárgyalások keretében határozzák meg, és azokat - az egyetemes szolgáltatási díjakkal ellentétben - a szabályozó hatóságnak nem kell jóváhagynia. Míg az egyetemes közszolgáltatás díjai a költségeken alapulnak, az ellentételezésre jogosító sajtótermék-terjesztési egyedi feladat díjai jóval alacsonyabbak, lehetővé teszik kitűzött céljainak megvalósítását.
(38)
A (33) preambulumbekezdésben említett közszolgáltatások közszolgáltatással járó ellentételezésben részesülhetnek. Az egyes gazdasági évekre ténylegesen fizetett, közszolgáltatással járó ellentételezések a következők:
Első üzemeltetési szerződés
Év
Összeg (EUR-ban)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996
314 205 000
Második üzemeltetési szerződés
Év
Összeg (EUR-ban)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Harmadik üzemeltetési szerződés
Év
Összeg (EUR-ban)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Negyedik üzemeltetési szerződés
Év
Összeg (EUR-ban)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3. Tőkeinjekció:
(39)
1997-ben juttatott tőkeinjekció: a DPLP két, nem bejelentett, összesen 62 milliárd EUR értékű tőkeinjekcióban részesült. A belga hatóságok azonban a későbbiekben jelezték, hogy ezek a források valójában közszolgáltatással járó, halasztott ellentételezést jelentettek, amelyeket nem a kívánt időben folyósítottak a DPLP-nek.
(40)
2003-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok a DPLP javára 297,5 millió EUR összegű tőkeinjekciót juttattak. Szerintük ez a tőkeinjekció a rendes piacgazdasági feltételek mellett működő magánbefektető számára elfogadható feltételek mellett valósult meg, a piacgazdasági magánbefektető elvének megfelelően, tehát nem minősülne állami támogatásnak.
(41)
2006-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok újabb, 40 millió EUR összegű tőkeinjekciót juttattak. Szerintük ez a tőkeinjekció megfelelt a piacgazdasági magánbefektető elvének, mivel azt a magánbefektetőkre alkalmazandó feltételekkel megegyező feltételek mellett valósították meg (egyenrangúság elve).
2.2.2.4. Adómentesítések:
(42)
A DPLP 2005. december 31-ig a társasági adó megfizetése alóli mentesítésben részesült.
(43)
A vizsgálat időszakában a DPLP a közszolgáltatások teljesítése keretében használt ingatlanok esetében ingatlanadó alóli mentesítésben részesült, ami évente […] (23)-[…] EUR előnyt jelentett. Ezen adó megfizetése esetén az említett ingatlanokat igénybe vevő termékek (közszolgáltatás és kereskedelmi termékek) költségei arányosan magasabbak lettek volna.
(44)
A DPLP más közvetett és helyi adók alól is mentesül. A belga hatóságok nem tudják felbecsülni ennek az előnynek a pontos értékét, de jelzik, hogy ez az intézkedés a de minimis szabályok hatálya alá tartozik.
(45)
Az adómentesítések az EK-Szerződés 1958. évi hatálybalépése előttiek, és azokat jelentősebb módosítás nélkül fenntartották. Míg a társasági adó megfizetése alóli mentesítés 2005. december 31-én megszűnt, a két utolsó intézkedés még mindig hatályban van.
2.2.2.5. Ingatlanátruházás:
(46)
A belga állam 1992-ben 63 ingatlant ruházott át ellenszolgáltatás nélkül a DPLP-nek (24). A DPLP az ingatlanokat már használta, bár azok jogilag állami tulajdonban voltak. E javak becsült összértéke 112,2 millió EUR (25) volt. Ezek az ingatlanok különálltak azoktól az eredeti eszközöktől, illetve hozzáadódtak azokhoz, amelyeket a La Poste 1971-ben bekövetkezett állami vállalattá („Régie des postes”) válásakor elkülönítettek az állami tulajdonban lévő javaktól. A Régie des postes-nak már törvényesen a tulajdonát képezték a mérlegében feltüntetett eszközök. Ezekről az 1992-ben átruházott további ingatlanokról viszont azt feltételezték, hogy a nyugdíjak jelentette terhet ellentételezik, ami továbbra is a DPLP-re hárult, amikor az önálló állami vállalati („entreprise publique autonome”) jogállás érdekében lemondott a „régie” jogállásról.
(47)
A belga hatóságok kijelentik, hogy ezeknek az ingatlanoknak az átruházása kizárólag az állami tulajdont képező javak belső átszervezése keretébe illeszkedett, és nem jelentett előnyt. Szerintük ezeket az ingatlanokat a belga La Poste már azelőtt használta, mielőtt 1992-ben átalakult DPLP-vé (és következésképp már a Régie des Postes is használta azokat).
2.2.2.6. Állami kezességvállalás
(48)
A DPLP-nek lehetősége nyílt arra, hogy az általa felvett kölcsönökre 0,25 %-os díj ellenében állami kezességvállalást kérjen.
(49)
A vizsgálat időszakában ezt a kezességvállalást egyetlen alkalommal vették igénybe az Európai Beruházási Banktól (EBB) felvett 100 millió EUR összegű kölcsönre. A DPLP és az EBB között 2004. december 22-én aláírt megállapodás lehetővé tette a DPLP számára, hogy 2008. június 10-ig igénybe vegye az EBB hitelkeretét. E hitelkeret lehívásával a DPLP 2007. november 8-án 100 millió EUR-t kért; ezt az összeget ténylegesen 2007. december 5-én kapta meg. A DPLP kötelezettséget vállalt arra, hogy a kölcsönt 11 egyenlő összegű - egyenként mintegy 9,09 millió EUR - éves részletben téríti vissza. Az első részletet 2012. december 5-én, az utolsót pedig 2022. december 5-én kell folyósítani. A kamatfizetés negyedévenként (december 5-én, március 5-én, június 5-én, szeptember 5-én) történik. A kamatlábak meghatározása 37 bázisponttal csökkentett háromhavi EURIBOR-kamatláb alapján történik.
3. AZ ELJÁRÁS 2009. ÉVI MEGINDÍTÁSÁHOZ VEZETŐ OKOK ISMERTETÉSE
(50)
A Bizottság az Altmark-ügyben hozott ítélet (26) alapján úgy vélte, hogy az 1992 óta fizetett közszolgáltatással járó ellentételezések, valamint a fentebb említett adómentesítések, tőkeinjekciók, állami kezességvállalás és ingatlanátruházás az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatásnak minősülhet.
(51)
Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó költségek ellentételezése formájában nyújtott állami támogatások az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilváníthatók, ha szükségesek a szóban forgó szolgáltatások teljesítéséhez, és nem befolyásolják a kereskedelem fejlődését olyan mértékben, amely ellentétes az Európai Unió érdekeivel.
(52)
Az eljárás megindításáról szóló 2009-es határozatban a Bizottság azt a kérdést vetette fel, hogy szükségesek és arányosak-e a DPLP számára a közfeladatainak teljesítéséhez biztosított intézkedések.
(53)
A túlkompenzációnak az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdése szerinti kiszámítása tekintetében a Bizottság úgy vélte, hogy a közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó összes bevételt és költséget figyelembe vették, és meggyőződött arról, hogy a közfeladatok esetében nem merült fel túlkompenzáció. Ehhez a számításhoz ellenőrizni kell az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokhoz kapcsolódó költségek meghatározásához alkalmazott számviteli módszer megalapozottságát, és figyelembe kell venni a közszolgáltatás valamennyi nettó költségét és a bármely formában nyújtott további támogatásokat.
(54)
A tisztviselők nyugdíjának állami finanszírozása kapcsán a Bizottság azt a kérdést vetette fel, hogy a nyugdí-jkötelezettségek alóli mentesítés ténye milyen mértékben helyezte a DPLP-t a versenytársaiéval összehasonlítható helyzetbe a társadalombiztosítási járulékok tekintetében.
(55)
A francia La Poste tisztviselői nyugdíjköltségeinek állami finanszírozása tárgyában hozott határozatban (27) a Bizottság által alkalmazott megközelítés szerint meg kellett vizsgálni, hogy ez az intézkedés összeegyeztethető-e a belső piaccal az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése c) pontjának fényében, ehhez pedig meg kellett határozni, hogy a DPLP által az említett kötelezettségek alóli mentesítését követően megfizetett társadalombiztosítási költségek milyen mértékben hasonlíthatók össze a versenytársait terhelő költségekkel.
4. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
4.1. A VFP ÉS A PRODIPRESSE ÉSZREVÉTELEI
(56)
A VFP és a Prodipresse 2009. augusztus 28-án továbbította észrevételeit a DPLP által megvalósított sajtótermék-terjesztési rendszerrel kapcsolatban.
(57)
A VFP és a Prodipresse - az általuk korábban emelt panasznak megfelelően - kiemelte a DPLP alacsony sajtótermék-terjesztési díjaiból fakadó versenytorzulásokat, amelyek megakadályozták az egyéb piaci szereplők felől érkező versenyt.
(58)
A VFP és a Prodipresse közölte, hogy a DPLP által alkalmazott árak megállapítása a DPLP, a kiadók és az állam közötti háromoldalú tárgyalások során történt. Szerintük a DPLP-nek a piacinál alacsonyabb árak miatti veszteségét az állam az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés keretében kompenzálja. Ha ennek a támogatásnak a DPLP a közvetlen kedvezményezettje, a támogatásból közvetett módon a napilapkiadók is részesülnek.
(59)
A VFP és a Prodipresse úgy véli, hogy a DPLP túlkompenzációban részesülhet a sajtótermék-terjesztési rendszer esetében; ezt a túlkompenzációt feltehetőleg az egyéb tevékenységeinek finanszírozásához használja fel.
4.2. AZ ASSOCIATION BELGE DES ÉDITEURS DES JOURNAUX ÉSZREVÉTELEI
(60)
Az Association belge des éditeurs de journaux 2009. augusztus 28-án tette meg észrevételeit. Ez alkalommal a demokrácia és az egyenlőség szempontjából annak fontosságát hangsúlyozta, hogy Belgium egész területén egységes és méltányos árakon biztosított, hatékony napilap-terjesztési rendszer legyen, lehetővé téve, hogy az előfizetők kora reggel megkapják napilapjaikat.
4.3. A DEUTSCHE POST AG ÉS A DHL INTERNATIONAL ÉSZREVÉTELEI
(61)
A Deutsche Post AG és a DHL International 2009. augusztus 28-án tette meg észrevételeit. Hangsúlyozták, hogy meg kell vizsgálni a DPLP-re háruló nyugdí-jkötelezettségek átvállalását, és többek között meg kell győződni arról, hogy ez az intézkedés megfelel-e a korábbi gyakorlatnak, ellenőrizni kell, hogy a tőkeinjekciók megfelelnek-e a piacnak, igazolni kell, hogy a költségek elosztása megfelel-e Chronopost-ügyben hozott ítéletnek, végül pedig meg kell vizsgálni az ingatlanátruházást.
4.4. A BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA ÉSZREVÉTELEI
(62)
A Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (a továbbiakban: BD) - a TNT csoport tagja - 2009. augusztus 28-án tette meg észrevételeit. A BD a DPLP versenytársa - különösen a sajtótermékek terjesztésével foglalkozó leányvállalatának, a Deltamedia vállalatnak a versenytársa - a napilap- és a folyóirat-terjesztés piacán. A BD a korábban tett panaszának megfelelően hangsúlyozta, hogy a DPLP a költségeinél alacsonyabb árakat alkalmazott a napilapterjesztésre. A DPLP veszteségét szerinte állami támogatásokból finanszírozták. Az alacsony árak szerinte megnehezítették a DPLP-vel szembeni versenyt.
(63)
A BD szerint a DPLP megsértette a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18-i 92/50/EGK tanácsi irányelvet (28), valamint a 97/67/EK irányelv 7. cikkét. A BD azt a kérdést is felvetette, hogy felmerült-e az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti támogatás, és hogy az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében vett általános gazdasági érdekű szolgáltatásokhoz kapcsolódó költségek ellentételezése összeegyeztethető-e a belső piaccal.
(64)
Felvetette azt a kérdést, hogy a napilapterjesztés minősülhet-e általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak, mivel a tagállamok többségében ez a tevékenységet a postai szolgáltató bevonása nélkül nyitották meg a verseny előtt.
(65)
A BD azt a kérdést is felvetette, hogy a kizárólag a postai szolgáltató számára fenntartott támogatás a napilapterjesztés támogatásának legmegfelelőbb eszközét jelenti-e a kiadóknak nyújtott támogatással szemben, amelyek ekkor igénybe vehetnék a szabad piaci terjesztési szolgáltatásokat, ami lehetővé tenné különböző szolgáltatók versenyét.
(66)
A BD felvetette azt a kérdést, hogy szükségesek-e a költségek; még akkor is, ha a DPLP-re ruházott napilap-terjesztési feladatot jóváhagynák. Szerinte a DPLP a többi piaci szereplőnél jóval magasabb költségeket visel, ami növeli a szükséges támogatási szintet. Ebben az értelemben a támogatások szerinte aránytalanok és indokolatlanok.
(67)
A BD végezetül úgy véli, hogy a DPLP-nek az állam által átvállalt költségei olyan beruházási költségeket tartalmaznak, amelyek nem lennének szükségesek az általános gazdasági érdekű szolgáltatások végrehajtásához, mivel előfordulhat, hogy a DPLP a létesített infrastruktúrákat más szolgáltatásokhoz használta. Előfordulhat az is, hogy a kereskedelmi termékek promóciós kampányait az állami támogatásból finanszírozták.
5. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI
5.1. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A NYUGDÍJAK ÁTVÁLLALÁSÁVAL KAPCSOLATBAN
(68)
A belga hatóságok kijelentik, hogy a Combus-ügyben hozott ítéletben (29) alkalmazott megközelítés szerint a nyugdí-jkötelezettségek átvállalása nem minősül állami támogatásnak, mivel az a belga La Poste-ot egy szokásostól eltérő teher alól, nem pedig egy vállalkozás költségvetését szokásosan érő teher alól mentesíti.
(69)
Egy ilyen szokásostól eltérő teher a tisztviselői állományhoz kapcsolódó magasabb bérköltségekből és az operatív téren tapasztalható rugalmatlanságából fakad, amelyek megakadályozzák, hogy a DPLP a kívánt mértékben csökkentse a személyzetében foglalkoztatott tisztviselők számát.
(70)
A belga hatóságok a nem kellő rugalmasság három okát határozzák meg:
1.
a tisztviselők foglalkoztatásának biztonsága;
2.
a belső mobilitás hiánya;
3.
az átmeneti munkanélküliség lehetőségének hiánya.
(71)
A tisztviselők foglalkoztatásának biztonsága: a DPLP kijelenti, hogy a tisztviselőit de facto határozatlan időre veszi fel. A DPLP a tisztviselőinek szerződését kizárólag súlyos indok vagy ismétlődő rossz eredmények esetén tudja megszüntetni. Az elbocsátási eljárásra még hasonló esetben is különösen szigorú követelmények vonatkoznak.
(72)
Ezenkívül az Államtanács (a tisztviselők ügyében joghatósággal rendelkező belga közigazgatási bíróság, míg a szerződéses alkalmazottak ügyében a munkaügyi bíróságok rendelkeznek joghatósággal) a tisztviselők támogatására mutatott hajlandóságot azzal, hogy szigorú előírást rögzített az „érvényes indok” megállapítása tekintetében. Ebből kifolyólag a DPLP gazdasági vagy technikai okok miatt sem egyenként, sem kollektív módon nem tudja elbocsátani tisztviselőit.
(73)
A munkaszerződés felmondása következésképp nem minősül olyan adminisztratív eszköznek, amellyel a tényleges működési szükségletek függvényében alakítható át a személyzet összetétele. Ehhez hasonlóan a gazdasági indok miatti elbocsátások lehetőségének hiánya jelentős mértékben korlátozza azokat az eszközöket, amelyek a DPLP rendelkezésére állnak olyan problémák megoldásához, mint a nem kellő mobilitás vagy a tisztviselőknek a piacon alkalmazott béreknél és kedvezményeknél magasabb bére és kedvezményei. A tisztviselők ezenkívül nem jogosultak arra, hogy az államigazgatásba való automatikus áthelyezésüket kérjék, a DPLP pedig egyre kevésbé írhat elő ilyen áthelyezést.
(74)
Ez azt jelenti, hogy a tisztviselők létszámának csökkentése lényegében a kevés önkéntes távozásra és a természetes távozásra korlátozódik.
(75)
A belső mobilitás hiánya: azonkívül, hogy a DPLP nem tudja csökkenteni a tisztviselői állomány létszámát azokon a területeken, ahol csökkent a szolgáltatások iránti kereslet, a tisztviselőinek a szervezeten belüli - szükségletei figyelembevételével történő - átcsoportosításához rendelkezésére álló lehetőségekre szigorú korlátozások vonatkoznak.
(76)
Olyan tényezőkből fakadóan, mint a nyelvi hovatartozás, a szakképesítések, a szolgálati idő és a feladatkörök szerinti besorolás, a DPLP például a hagyományos levelezés háttérbe szorulása miatt csökkenő személyzeti szükségletekkel jellemzett területeken dolgozó személyzetét szinte egyáltalán nem tudja - többek között nyugdíjba vonulás vagy növekvő kereslet miatt - létszámhiányos ágazatokba átcsoportosítani.
(77)
Másképp fogalmazva: a „tisztviselői törvények” rugalmatlansága miatt a DPLP a tisztviselőit szinte egyáltalán nem tudja átcsoportosítani a saját szükségletei szerint, és nem tudja orvosolni a létszámfelesleggel jellemzett tevékenységi területek és a létszámhiányos tevékenységi területek közötti egyenlőtlenséget. Paradox módon a létszámhiányos ágazatokban megállapított szükségletek kielégítéséhez a DPLP-nek ideiglenes vagy szerződéses alkalmazottakat kell felvennie, ugyanakkor meg kell tartania a felesleges tisztviselőit a létszámfelesleggel jellemzett ágazatokban.
(78)
Az átmeneti munkanélküliség lehetőségének hiánya: a DPLP ezenkívül nem kényszerítheti tisztviselőit átmeneti munkanélküliségbe („gazdasági munkanélküliségbe”), ahogyan azt a magánszektorbeli piaci szereplők megtehetik, ha elfogy a munka.
(79)
Magasabb bérköltségek: amikor a Régie des postes 1992-ben önálló állami vállalattá vált, és új neve DPLP lett, a tisztviselők a magánszektorbeli szerződéses alkalmazottaknál jóval magasabb bérekhez és kedvezményekhez jutottak. 1992 óta a szolgálati időhöz kapcsolódó automatikus béremelések és a szakszervezetek jelentős tárgyalási ereje hozzájárult a béreknek és a kedvezményeknek e viszonylag magasabb szinten tartásához.
(80)
A szerződéses alkalmazottakénál magasabb béreken és kedvezményeken kívül a tisztviselőknek további 4-11 nap fizetett szabadság jár (30), ami növeli a DPLP-t terhelő költségeket. A tisztviselőkre jellemző, említett tényezők megnehezítették a tisztviselői állomány egységköltségének DPLP általi kezelését, amely költség jóval magasabb, mint a magánszektor szerződéses alkalmazottaié.
(81)
A Régie des postes tisztviselőinek 1992-ben történt átvétele óta a DPLP vezetői elismerték, hogy ez a személyzet - a magasabb bérköltségeivel és működési rugalmatlanságaival - olyan strukturális hátrányt jelentett, amelynek támogatása a postai piac liberalizációjának előrehaladásával egyre nehezebbé vált. A DPLP ennek következtében 1998-ban megszüntette a tisztviselők felvételét. A leginkább nyugdíjba vonulás miatti természetes távozások hatására abszolút értelemben csökkent a személyzet, 2008-ban 23 538 fő lett.
(82)
Mivel a tisztviselők létszámának csökkenése elsősorban a természetes távozásoktól függ az aktuális életkorpiramis összefüggésében, ez lassú folyamat, és minden valószínűség szerint így is marad 2030-ig, azaz jóval a postai piac teljes liberalizációja utánig, ahogyan azt az alábbi ábra szemlélteti.
2. ábra
A DPLP-tisztviselők létszámának alakulása
(83)
A belga hatóságok következésképp úgy ítélik meg, hogy a DPLP-tisztviselők operatív szempontból és a költségek tekintetében komoly hátrányt jelentenek a magánszektorbeli szereplőkkel szemben, és hogy az állam egy olyan, szokásostól eltérő tehertől mentesítette a DPLP-t, amelyet a versenytársai nem viselnek.
(84)
Szerintük az intézkedés nem minősül állami támogatásnak, és a Bizottság által az eljárás megindításáról szóló határozatban - a nyugdíjrendszerekkel kapcsolatos korábbi ügyeknek [EDF (31), La Poste (Franciaország) (32), Royal Mail (33)] megfelelően - alkalmazott megközelítés következésképp nem lenne szükséges a DPLP esetében.
(85)
A belga hatóságok azonban kijelentik, hogy egy ilyen módszernek a DPLP-re történő esetleges alkalmazása ahhoz a következtetéshez vezetne, hogy a társadalombiztosítási költségeknek a DPLP által vállalt része - a bérköltségek százalékos arányában kifejezve - megegyezik a versenytársaiéval.
5.2. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A KÖZSZOLGÁLTATÁSI KÖLTSÉGEK ÉVES ELLENTÉTELEZÉSÉVEL KAPCSOLATBAN
(86)
A belga hatóságok továbbították a DPLP számviteli adatait (34) és kifejtették a DPLP által alkalmazott analitikus számviteli elveket.
(87)
Először is azzal érvelnek, hogy az évente fizetett, közszolgáltatással járó ellentételezés nem minősül támogatásnak, amennyiben megfelel az Altmark-ügyben alkalmazott ítélkezési gyakorlatnak.
(88)
Ezt követően kijelentik, hogy amennyiben a közszolgáltatással járó ellentételezés támogatásnak minősül, akkor összeegyeztethető a belső piaccal, mivel nem jelenti a DPLP közfeladatai végrehajtása keretében viselt nettó költségeinek túlkompenzációját. A belga hatóságok által benyújtott számítások - szerintük - a DPLP-t terhelő költségek alulkompenzációját tükrözik.
(89)
A belga hatóságok végül azt közlik, hogy bizonyos intézkedések létező támogatásnak minősülnek. E tekintetben a létező támogatásokkal foglalkozó szakaszokra hivatkoznak (6.3.2. és azt követő preambulumbekezdések).
5.3. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A TŐKEINJEKCIÓKKAL KAPCSOLATBAN
5.3.1. 1997-ben juttatott tőkeinjekció
(90)
A belga hatóságok a Bizottsághoz intézett, 2009. augusztus 12-i levelükben azt közlik, hogy az 1997-ben összesen 62 millió EUR értékben juttatott tőkeinjekciót a közszolgáltatással járó, halasztott ellentételezésnek kell tekinteni.
5.3.2. 2003-ban és 2006-ban juttatott tőkeinjekció
(91)
A belga hatóságok szerint mindkét tőkeemelés, a 2003-as és a 2006-os is, olyan stratégiai tervre (35) épült, amelynek végső célja az volt, hogy a postai piac fokozatos liberalizációjának összefüggésében javítsa a vállalat versenyképességét és jövedelmezőségét.
(92)
Ez a stratégiai terv két fő célt tűzött ki:
1.
a termelékenység javítása a versenyképesség és a jövedelmezőség egyre liberalizáltabb piaci környezetben történő garantálása érdekében;
2.
a DPLP piaci logika felé mutató fejlesztése, hozzáférhetővé téve a tőkéjét a magánbefektetők számára, azaz a magánbefektetők vonzásához szükséges hozamszint elérése és fenntartása, valamint a vállalat jövedelmezőségi potenciáljának felszabadítása.
(93)
2003-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok szerint a 2003-ban végrehajtott tőkeemelés célja a DPLP saját tőkéjének felerősítése volt, tekintettel többek között a négy új levélválogató központ építése és egy meglévő központ korszerűsítése, a levélpostai küldemények kézbesítési útvonalainak optimalizálása és az automatizálás érdekében tett főbb pénzügyi kötelezettségvállalásaira.
(94)
A belga hatóságok ezenkívül kijelentették, hogy a tőkeinjekciók az előrehozott nyugdíjba vonulási rendszerhez kapcsolódó létszámcsökkentésből, a munkaidő-csökkentésből és a személyzet új tagjainak béremeléséből fakadó személyzeti költségeket is fedezték.
(95)
Ezek az intézkedések a 2003-2007 közötti időszakban ésszerű biztosítékokat szolgáltattak a magánbefektetői elvárásoknak megfelelő nagyobb jövedelmezőségére. Így a belga államot - mint a DPLP egyetlen részvényesét 2003-ban - a tőkebefektetés melletti döntésekor feltehetőleg jövedelmezőségi kilátások vezérelték, a piacgazdasági magánbefektető elvét teljes mértékben tiszteletben tartó logika mentén.
(96)
A belga hatóságok ezenkívül 2009. augusztus 5-én kijelentették, hogy a jövedelmezőségi előrejelzések szerint a tőkeinjekció végrehajtása a piacgazdasági magánbefektető elvének megfelelő feltételek mellett történt, mivel a várt hozam meghaladta azt a hozamot, amelyet egy magánbefektető követelt volna. Ezek az előrejelzések nem voltak irreálisak, ugyanis a 2003 és 2008 között regisztrált tényleges jövedelmezőség határozottan magasabb volt a várt jövedelmezőségnél.
(97)
A belga hatóságok egyértelművé tették, hogy a 2003-as tőkeinjekció és a DPLP elszámolásaiban szereplő állami követelések 2005-ben bekövetkezett törlése egyáltalán nem függött össze. Ez a másik időpontban végrehajtott törlés szokásos számviteli művelet volt, mivel az állam korábban egyértelműen jelezte, hogy ezeket a követeléseket nem fogja megfizetni a DPLP-nek. A mérleg 2005-ös konszolidálása keretében törölt végösszegek eltértek a 2003-ban juttatott tőkeinjekciók összegétől és a 2002 végén felhalmozódott veszteségek összegétől.
(98)
2006-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok kijelentik, hogy ez a tőkeinjekció megfelelt a piacgazdasági magánbefektető elvének, amennyiben azt egy magánbefektetőre - azaz a 300 millió EUR-t befektető Post Invest SA-ra - alkalmazandó feltételekkel egyenértékű feltételek mellett hajtották végre (egyenértékűség elve). Az állam és a magánbefektető új részvényeket jegyzett, ami lehetővé tette az új befektető számára, hogy megszerezze a részvények 50 %-nál eggyel kevesebb részét, míg az állam megtartotta a részvények eggyel több, mint 50 %-át (36).
(99)
A kibocsátott új részvények árának meghatározásához a belga hatóságok által felkeresett befektetési bank becslése szerint a DPLP teljes értéke […]-[…] EUR között volt. Az állam végül a tőkeinjekciók előtti […] EUR összeget vette figyelembe a vállalat egészére nézve. A belga hatóságok elismerik, hogy a DPLP későbbi eredményei meghaladták a becsléskor megfogalmazott feltételezéseket.
(100)
A stratégiai terv végrehajtása a belga hatóságok szerint lehetővé tette, hogy a DPLP-t az egyik leghatékonyabb európai piaci szereplővé tegyék. A DPLP jelentős előrelépéseket tett a jövedelmezőség, a hatékonyság (37) és a minőség terén, miközben ésszerű szinten tartotta az ügyfeleknek kiszámlázott árakat.
5.4. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI AZ ADÓMENTESÍTÉSEKKEL KAPCSOLATBAN
(101)
A belga hatóságok a 2009. augusztus 12-i nyilatkozatukban elismerik, hogy a DPLP nem a társaságiadó-rendszer hatálya alá, hanem 2005. december 27-ig valójában a nyereségadó (azaz a jogi személyek adója) hatálya alá tartozott. Mindazonáltal kijelentik, hogy a 2003-2005 közötti időszakban a DPLP-nek nem származott előnye ebből az adórendszerből: ha ugyanis a társasági adó hatálya alá tartozott volna, megtehette volna, hogy a múltbeli veszteségeket átkönyveli, és így ebben az időszakban nem kellett volna megfizetnie a társasági adót.
(102)
A belga hatóságok továbbá azzal érvelnek, hogy a DPLP-nek a 2003-2005 közötti időszakban 2 millió EUR összegű adót kellett fizetnie a nyeresége után.
(103)
A 2006-os pénzügyi évtől kezdődően a DPLP-nek úgy kellett megfizetnie a társasági adót, hogy nem tudta átkönyvelni a korábbi veszteségeit. A belga hatóságok az addig feláldozott adójóváírást 51,87 millió EUR-ra becsülik.
(104)
Ebből tehát arra következtetnek, hogy a DPLP-nek 2006 előtt nem származott nettó nyeresége a társasági adó megfizetése alóli mentesítésből.
(105)
A belga hatóságok egyértelművé teszik, hogy a DPLP a közérdekű szolgáltatás teljesítéséhez használt ingatlanokból származó jövedelem vonatkozásában mentesül az ingatlanadó alól.
(106)
A belga hatóságok felbecsülték a DPLP nettó előnyét, amely szerintük a DPLP-t egy szigorúan meghatározott területi sűrűséggel jellemzett postai hálózat fenntartására vonatkozó - más ellentételezés tárgyát nem képező - kötelezettségre való tekintettel terhelő további költségeknek csak korlátozott részét képezi.
(107)
A belga hatóságok kifejtik, hogy a DPLP mentesül bizonyos közvetett és helyi adók alól. Kijelentik, hogy ezek a mentesítések de minimis nettó hatással járnak.
5.5. A BELGA HATÓSÁGOK INGATLANÁTRUHÁZÁSSAL KAPCSOLATOS ÉSZREVÉTELEI
(108)
A belga hatóságok a 2009. augusztus 12-i nyilatkozatukban megerősítették, hogy a DPLP önálló állami vállalattá alakulásakor bizonyos ingatlanokat átruháztak rá. Ezeket a postai szolgáltatási feladatának végrehajtásához szükséges épületeket a DPLP már 1971 óta használta.
(109)
A belga hatóságok kijelentik, hogy a szóban forgó ingatlanok átruházása semmilyen előnyhöz nem juttatta a DPLP-t, mert az már használta azokat a közfeladata keretében. Másképp fogalmazva: szerintük csak a közjavak átszervezéséről volt szó.
5.6. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A KÖLCSÖNÖKRE BIZTOSÍTOTT ÁLLAMI KEZESSÉGVÁLLALÁSSAL KAPCSOLATBAN
(110)
A belga hatóságok a 2009. augusztus 12-i nyilatkozatukban kijelentik, hogy a DPLP-nek nem jár automatikusan állami kezességvállalás a kölcsöneire. Ha a DPLP-nek ilyen kezességvállalást kellene igényelnie, meg kellene szereznie a belga hatóságok jóváhagyását, és évi 0,25 %-os díjat kellene fizetnie az Államkincstárnak.
(111)
A vizsgált időszakban a DPLP csak egyszer vett igénybe állami kezességvállalást.
(112)
A belga hatóságok megítélése szerint a 0,25 %-os díj megfelelő, tekintettel a DPLP pénzügyi helyzetére, és arra, hogy alacsony a valószínűsége, hogy a DPLP nem téríti vissza a kölcsönt. A belga hatóságok továbbá úgy vélik, hogy állami kezességvállalás hiányában hasonló kölcsönre nyújtott piaci kamatlábak akár 40 bázisponttal magasabbak lettek volna.
5.7. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEIVEL KAPCSOLATBAN
(113)
A belga hatóságok a 2009. október 12-i nyilatkozatukban kijelentik, hogy csak a BD és az FVP/Prodipresse nyilatkozatai tartalmaznak döntő információkat. Ezek az információk többek között a napilapok és a folyóiratok korszerű terjesztésével kapcsolatosak.
(114)
A belga hatóságok azzal érvelnek, hogy a BD által hangsúlyozottakkal ellentétben a nem fenntartott postai szolgáltatások (például a sajtótermék-terjesztés) odaítélése nem tartozik a közbeszerzési szerződésekről szóló uniós szabályozás (a 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (38)) hatálya alá.
(115)
Ezenkívül kijelentik, hogy az általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak minősülő napilap- és folyóiratterjesztés nem sérti a postai piac liberalizációjára vonatkozó uniós rendelkezéseket.
(116)
A belga hatóságok azt is közlik, hogy e feladat odaítélése nem önkényes döntéstől függ. Szerintük a DPLP az egyetlen olyan vállalat, amely teljesíteni tudja az ilyen szolgáltatástípusok szolgáltatói számára előírt feltételeket és kötelezettségeket.
(117)
A belga hatóságok kijelentik, hogy a BD állításával ellentétben a DPLP a 2002-2008 közötti időszakban nem részesült túlkompenzációban a napilap- és folyóirat-terjesztési szolgáltatásának teljesítéséhez kapcsolódó költségekért.
(118)
A belga hatóságok nem osztják az FVP/Prodipresse azon véleményét, amely szerint a DPLP eltúlozta a korszerű - 82 %-osról 100 %-osra növelni tervezett - országos lefedettség bővítéséhez kapcsolódó beruházásait és többletköltségeit. Mivel a 18 % elsősorban a félreeső területeket érintette, a DPLP személyzeti költségei aránytalanul megemelkedtek, és a DPLP-nek - jellemzően magas értékcsökkenési költségű - nagy távolságra közlekedő szállítójárműveket kellett beszereznie.
(119)
A belga hatóságok végül kijelentik, hogy a DPLP reklámkampányának költségeit nem vették figyelembe a korszerű sajtótermék-terjesztésre az államtól kapott ellentételezés kiszámításához.
(120)
A BD jelzi, hogy a DPLP nyilvánvalóan nem költséghatékony. A belga hatóságok vitatják ezt az érvet, hangsúlyozva, hogy a BD nem veszi teljes mértékben figyelembe a korszerű sajtótermék-terjesztéshez kapcsolódó magas többletköltségeket, és hogy figyelmen kívül hagyja azokat a jelentős erőfeszítéseket, amelyeket a DPLP a költségei megfékezésére és a termelékenysége javítására tett.
(121)
A BD szerint a Deltamedia költségei alacsonyabbak a DPLP költségeinél. Ez a helyzet a belga hatóságok szerint a következőknek tudható be:
a)
a Deltamedia nem kínál országos lefedettséget;
b)
a Deltamedia független terjesztőkkel dolgozik;
c)
a Deltamedia által nyújtott szolgáltatás egyszerűsített, mivel csak egyetlen sajtócsoporthoz tartozó, korlátozott számú kiadóval dolgozik;
d)
a kiadók a napilapokat közvetlenül a terjesztési helyekre szállítják le.
5.8. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A LÉTEZŐ TÁMOGATÁSSAL KAPCSOLATBAN
(122)
A belga hatóságok a 2010. december 21-i nyilatkozatukban azt közlik, hogy a vizsgált intézkedések némelyike létező támogatásnak minősül.
(123)
Először is a belga hatóságok kijelentik, hogy a DPLP-nek biztosított adómentesítések Belgium Európai Unióhoz való csatlakozása előttiek, és következésképp létező támogatásnak minősülnek.
(124)
Másodszor, a belga hatóságok azzal érvelnek, hogy a DPLP-nek folyósított éves támogatás 1999 előtti, azaz a postai piac liberalizációja előtti, és ennélfogva létező támogatásnak minősül. Ugyanígy, az 1999 előtti tőkeinjekciókat - ha azok állami támogatásnak minősülnek - nem kellene létező támogatásnak tekinteni.
(125)
Harmadszor, a belga hatóságok a tízéves elévülési idő miatt azt állítják, hogy az 1999. július 13. előtt (azaz a szóban forgó ügyben a hivatalos vizsgálati eljárás megindítása előtt) elfogadott valamennyi intézkedés létező támogatásnak minősül, mivel az Elsőfokú Bíróság általi korábbi megsemmisítés a Bizottság összes korábbi vizsgálati aktusának megsemmisítését is maga után vonhatta. Azzal érvelnek azonban, hogy - ahogyan a Bizottság a 2002. decemberi első vizsgálati aktusában felvetette - a vizsgálatba nem kell felvenni az 1992 decembere előtt foganatosított intézkedéseket. Ez az ingatlanátruházást és az 1992-ben folyósított első éves támogatást érintené.
6. ÉRTÉKELÉS
6.1. A DPLP ANALITIKUS SZÁMVITELI RENDSZERÉVEL KAPCSOLATOS ELŐZETES ÉSZREVÉTELEk
(126)
A 97/67/EK irányelvnek a közösségi postai szolgáltatások belső piacának teljes megvalósítása tekintetében történő módosításáról szóló, 2008. február 20-i 2008/6/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (39) (a harmadik postai irányelvvel) módosított 97/67/EK irányelv 14. cikke előírja a postai szolgáltatók számára, hogy olyan analitikus számviteli rendszert kell vezetniük, amely egyértelműen megkülönbözteti az egyetemes szolgáltatás részét képező és azon kívüli szolgáltatások és termékek mindegyikét. Számviteli rendszerükben a közvetlen költségeket közvetlenül a termékekhez kell rendelni, a közös költségeket közvetlenül vagy közvetve kell felosztani és különösen fel kell osztani a megfelelő módon a mind az egyetemes, mind a nem egyetemes szolgáltatások biztosításához szükséges közös költségeket. A DPLP analitikus számviteli rendszere tevékenységalapú költségelszámolási (ABC) módszeren alapul, amely valamennyi működési költséget - az adózás és kamatfizetés előtti eredmény (EBIT) szintjéig - a teljesen felosztott költségek (FDC) módszerének megfelelően a különböző termékekhez könyvel. Az analitikus számviteli rendszer a DPLP valamennyi üzemeltetési költségére és szervezeti egységére kiterjed. 2009-ben a kereskedelmi termékek a DPLP árbevételének […] %-át tették ki, míg a közszolgáltatáshoz kapcsolódó termékek […] %-ot tettek ki
(127)
Az analitikus számviteli módszer háromszintű, ezek: az erőforrások, a tevékenységek és a termékek. Célja az egyes termékekhez könyvelendő költségrész meghatározása.
(128)
A költségek 398 különböző költségtípusra oszthatók, és 3 954 felelősségi központ között oszlanak meg. Számviteli célból ezek 34 erőforráscsoportra és 108 kódcsoportra oszlanak. 986 különböző tevékenység létezik.
(129)
Az erőforrások költségeit a jellegüktől függően könyvelik a tevékenységekhez: a „közvetlen erőforrások” közvetlenül egy konkrét tevékenységhez társulnak, míg a „közvetett erőforrások” több tevékenységhez járulnak hozzá, és azokat az érintett erőforrás tevékenységenkénti felhasználásának mértékét tükröző elosztási kulcsok segítségével kell könyvelni. Végezetül a tevékenységhez való általános hozzájárulás magában foglalja a konkrét tevékenységekhez nem könyvelhető általános költségeket; ezeket a költségeket tehát egyenlően könyvelik az összes bevételhez a költség-plusz elven képzett ár alapján.
(130)
A 986 különböző tevékenység az egyes termékek értékláncának alkotóeleme. A valamely adott tevékenységhez kapcsolódó költségeket termékekhez rendelik, a kérdéses tevékenység egyes termékekben való igénybevételétől függően. A nem operatív tevékenységek költségeit először a termékekhez közvetlenül hozzájáruló üzemeltetési tevékenységekhez rendelik.
(131)
A folyamat utolsó szakaszában a tevékenységek költségeit végül az egyes termékekhez könyvelik, általában a mennyiségen alapuló elosztási kulcs szerint. Másképp fogalmazva: az adott tevékenységgel érintett összes terméket az adott tevékenység termékek általi igénybevételének mértékével arányos költségrészen számolják el.
(132)
A Bizottság megítélése szerint a DPLP által jelenleg alkalmazott analitikus számviteli módszer kielégítő, mivel minden költséget helyesen, kielégítő megfelelőségi szinten rendel hozzá egy adott termékhez. A Bizottság azonban megállapítja, hogy a DPLP ezt a módszert fokozatosan alakította ki; vélelmezhető tehát, hogy a vizsgálat tárgyidőszakának elejéről származó számviteli adatok még az általános megbízhatóságuk ellenére sem annyira részletesek, mint a jelenlegi számviteli rendszer adatai.
(133)
2011 márciusában a belga hatóságok benyújtották a Bizottságnak a DPLP analitikus számviteli módszerének visszamenőleges módosítását, amivel az volt a céljuk, hogy másként osszanak fel bizonyos költségeket a kereskedelmi tevékenységek és a közszolgáltatási tevékenységek között. A belga hatóságok által tervezett módosítás a költségek hozzárendelésének utolsó szakaszára vonatkozik, amikor a termékeket az egyes tevékenységek e termékek általi igénybevételének mértékével arányos költségeken számolják el.
(134)
A módosítás megváltoztatja az üzemeltetési költségek termékekhez rendelését, amelyet a DPLP eddig alkalmazott. E módosítást követően a kereskedelmi termékekhez kapcsolódó költségek bizonyos része a közszolgáltatások körébe tartozna, ami bővítené a közszolgáltatások költségalapját. A közszolgáltatások ebből adódóan a jelenleg a kereskedelmi termékekhez könyvelt költségekből átlagosan évi […] EUR-t viselnének. Az analitikus számvitel többi vetülete változatlan maradna.
(135)
A belga hatóságok közlik, hogy bizonyos tevékenységek költségei a jellegükből fakadóan adott szinten vannak rögzítve, amelyet a közszolgáltatás szükségletei határoznak meg. Másképp fogalmazva: ezeknek a közszolgáltatásokhoz igénybe vett tevékenységeknek a költségei még abban az esetben is változatlanok maradnának, ha egy kereskedelmi termékhez sem veszik igénybe ezeket a tevékenységeket. Amennyiben egy kereskedelmi termék nem váltja ki a kérdéses tevékenységet, a terméknek még abban az esetben sem kellene viselnie az e tevékenységhez kapcsolódó üzemeltetési költséget, ha azt a tevékenységet igénybe veszi.
(136)
Bár a belga hatóságok kijelentik, hogy a felülvizsgált módszer összeegyeztethető a 97/67/EK irányelvvel, a Chronopost ügyben hozott ítélettel (40) és a közszolgáltatással járó ellentételezés formájában nyújtott állami támogatásról szóló közösségi keretszabállyal (41) (a továbbiakban: az ÁGÉSZ-keretszabály), mivel a termékekhez rendeli a közvetlenül könyvelendő költségeket és a közös költségek egy részét, és jobban tükrözi a közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó tényleges költségeket; a Bizottság véleménye szerint ez az új érv formális, gazdasági és jogi okok miatt nem fogadható el.
(137)
Formális szempontból a javasolt módszer ténylegesen nem használatos a DPLP belső számviteli rendszerében, hanem inkább a korábbi adatok utólagos módosítását jelenti. A felülvizsgált módszert a szabályozó hatóság nem hagyta jóvá díjszabási alapként, és azt az állam egyre kevésbé használja az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés kiszámításához. Úgy tűnik tehát, hogy a felülvizsgált módszer ehhez az állami támogatási eljáráshoz kidolgozott elméleti fejtegetés. Gazdasági szempontból a belső elszámolóár rögzítése tekintetében nem feltételezhető, hogy nem a kereskedelmi termékekhez kellene könyvelni az általuk igénybe vett erőforrások költségeinek egy részét (e módszer szerint például a kereskedelmi termékek annak ellenére sem járulnak hozzá a postások kézbesítési útvonalainak költségeihez, hogy a postások kereskedelmi termékeket is kézbesítenek). Végezetül, jogi szempontból úgy tűnik, hogy ez a módosítás nincs összhangban a 97/67/EK irányelv 14. cikke (3) bekezdése b) pontjának iv. alpontjával, a Chronopost ügyben hozott ítélettel (42), a 2005. évi ÁGÉSZ-keretszabállyal (43), amelyek mind előírják, hogy a közös költségeket a megfelelő módon könyveljék a kereskedelmi tevékenységekhez.
(138)
A Bizottság következésképp nem a módosított elszámolásokra, hanem az Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT, azaz a belga postai ágazatot szabályozó hatóság (44)) által a 97/67/EK irányelvnek megfelelően hitelesített - korábban közölt és a DPLP által hivatalosan alkalmazott analitikus számviteli módszeren alapuló - analitikus számviteli adatokra alapozza az értékelését.
6.2. A NYUGDÍJAK ÁTVÁLLALÁSÁNAK ÉRTÉKELÉSE
6.2.1. Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatás fennállása
(139)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése a következőket mondja ki: „Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet”.
(140)
Ahhoz, hogy egy intézkedés az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatásnak minősüljön, a négy feltételnek együttesen kell teljesülnie, azaz az intézkedésnek:
i.
előnyhöz kell juttatnia a kedvezményezettet;
ii.
bizonyos vállalkozások előnyben részesítése által torzítania kell a versenyt, vagy azzal kell fenyegetnie;
iii.
állam általi vagy állami forrásból nyújtott beavatkozást kell képeznie;
iv.
érintenie kell a tagállamok közötti kereskedelmet.
6.2.1.1. Előny és szelektivitás
(141)
A belga hatóságok a Combus-ügyben hozott ítéletben (45) alkalmazott megközelítésre hivatkozva kijelentik, hogy a nyugdí-jkötelezettségek a szokásostól eltérő terhet jelentettek, amelyet a versenytársaknak nem kellett finanszírozniuk, és ennélfogva az állam általi átvállalásuk nem minősül támogatásnak.
(142)
A belga hatóságok lényegében azt állítják, hogy a DPLP a tisztviselők jogállásának rugalmatlansága miatt nem csökkenthette az ezen alkalmazotti kategória által képviselt részt, annak ellenére, hogy ez a kategória jóval költségesebb, mint a kevésbé előnyös szerződésekkel rendelkező munkavállalókból álló elméleti létszám.
(143)
Általánosságban emlékeztetni kell először is arra, hogy a Bíróság nem erősítette meg a Combus-ügyben hozott ítéletet. Épp ellenkezőleg, a Bíróság ítélkezési gyakorlata ellentmond annak a feltételezésnek, amely szerint egy strukturális hátrány ellentételezése kizárná a támogatássá minősítést. Ennek megfelelően a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy a támogatás fennállását az állami beavatkozás hatásaira, nem pedig annak okaira vagy céljaira való tekintettel kell értékelni (46). A Bíróság ezenkívül úgy ítélkezett, hogy a támogatás fogalma kiterjed azokra a hatóságok által nyújtott előnyökre, amelyek különböző formában enyhítik a vállalkozások költségvetésére szokásosan nehezedő terheket (47).
(144)
A Bíróság ezenkívül kimondta, hogy a munkavállalók javadalmazásához kapcsolódó költségek - jellegükből fakadóan - a vállalkozások költségvetését terhelik, függetlenül attól, hogy ezek a költségek törvényi kötelezettségekből vagy kollektív megállapodásokból fakadnak-e (48). E tekintetben megállapította: az, hogy az állami intézkedések a többletköltségek ellentételezésére irányulnak, nem mentesíti azokat a támogatássá minősítéstől (49).
(145)
Ezen túlmenően megállapítható, hogy a Combus versenykörnyezete eltérő volt a DPLP versenykörnyezetétől. A Combusnak kereskedelmi alapon kellett folytatnia szállítási tevékenységét, és a magánszektorbeli autóbusz-társaságokéhoz hasonló versenykörnyezetben kellett működnie a piacon. Egy tendereljárást követően a tömegközlekedési társaságok az autóbuszos szállítási tevékenységüket magán- és közvállalkozásoknak engedik át. A közbeszerzési szabályoknak megfelelően a közbeszerzési szerződéseket a „gazdaságilag legelőnyösebb ajánlatnak” ítélik oda, függetlenül attól, hogy az ajánlattevő állami vagy magánszektorbeli. Az értékelési időszak során a DPLP mindvégig kifejezetten monopolhelyzetben volt, ahol a gazdasági nyomás teljesen másként érvényesült. Ezenkívül, a Combus-üggyel ellentétben, Belgium jelen esetben nem fogadott el olyan törvényi rendelkezést, amely a DPLP-nél dolgozó tisztviselőkre vonatkozó különleges foglalkoztatási rendszer vagy a nyugdíjjogosultságaik megszerzési módjának megszüntetését vagy kiigazítását célozta volna.
(146)
Következésképp a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a Combus-ügy és a szóban forgó ügy tényállása közötti eltérések eltérő következtetést indokolnak ebben az ügyben.
(147)
Annak értékeléséhez, hogy a szóban forgó intézkedések tartalmaznak-e állami támogatási elemeket, meg kell határozni, hogy ezek az intézkedések gazdasági előnyhöz juttatják-e a DPLP-t azzal, hogy lehetővé teszik számára annak elkerülését, hogy olyan költségeket viseljen, amelyeknek szokásos körülmények között a saját pénzügyi forrásait kellett volna terhelniük, és így megakadályozták, hogy a piacon érvényesülő erők kifejtsék szokásos hatásukat. A támogatás - a szóban forgó tehermegosztási rendszer jellegére vagy felépítésére figyelemmel - a vállalkozások költségvetésére szokásos körülmények között háruló terhek enyhítését jelenti. Fordított esetben meg lehetne határozni a „különleges teher” fogalmát, amely kiegészítő terhet jelentene ezekhez a szokásos terhekhez képest. E különleges teher törvényi rendelkezés útján történő visszavonása nem biztosítana előnyt a kedvezményezett számára, és következésképp nem minősülne állami támogatásnak.
(148)
A szelektivitás elemzésével kapcsolatos bírósági ítélkezési gyakorlathoz hasonlóan, amely referenciakerettel való összehasonlítást foglal magában annak eldöntéséhez, hogy bizonyos vállalkozások és bizonyos termékek differenciált kezelése összhangban áll-e a „rendszer jellegével és felépítésével” egy strukturális szempontból szokásos piaci helyzetben, a „szokásos” vagy „különleges” teherré minősítés azzal jár, hogy referenciakeretet vagy összehasonlítási alapot kell meghatározni az érintett intézkedés célkitűzésének tekintetében hasonló jogi és ténybeli helyzetben lévő vállalkozások azonosításához.
(149)
Úgy tűnik azonban, hogy nem állapítható meg olyan külső összehasonlítási alap, amely lehetővé tenné az érintett intézkedés célkitűzésének tekintetében a DPLP-hez hasonló jogi és ténybeli helyzetben lévő vállalkozásokra háruló „szokásos” hozzájárulás meghatározását. Különösen azért nem, mert a DPLP versenytársai a magánjog hatálya alá tartozó vállalkozások, amelyek versenypiacokon folytatják tevékenységüket, míg a DPLP az értékelés tárgyidőszakában, a 2011-ben megvalósult teljes liberalizáció előtt törvényes monopóliumot élvezett.
(150)
A Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett előny fennállásának meghatározásához a Bizottságnak ezért meg kell vizsgálnia a DPLP helyzetét, és össze kell hasonlítania a nyugdíjak átvállalása előtti és utáni társadalombiztosítási járulékokat.
(151)
Az 1971. július 6-i törvény óta és az 1997-es nyugdíjreformig a DPLP viselte a tisztviselői után fizetendő összes nyugdíjköltséget és társadalombiztosítási költséget. Az adott körülmények között a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ezek a költségek azoknak a szokásos kiadásoknak a részét képezik, amelyeket a DPLP-nek - a belga postai piacon fennálló jogi és ténybeli helyzetére való tekintettel - a saját forrásaiból kellett finanszíroznia.
(152)
Ahogyan a nyugdíjak 1997-ben bekövetkezett - és a vizsgálat tárgyát képező - átvállalása lehetővé tette a DPLP számára, hogy ne viselje azokat a költségeket, amelyeket szokásos körülmények között a saját forrásaiból kellett volna finanszíroznia, a szóban forgó intézkedések a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett előnyhöz juttatják a piaci szereplőt.
(153)
A szóban forgó előny szelektív, mivel csak a DPLP-t érinti.
6.2.1.2. Állami források
(154)
A nyugdíjak átvállalását az állam finanszírozta, amely a nyugdíjak tekintetében átvette a DPLP hatásköreit.
(155)
Mivel az állam közvetlenül, a saját költségvetéséből fizeti a DPLP nyugdíjba vonult alkalmazottainak nyugdíját, nyilvánvalóan sor kerül állami források igénybevételére.
6.2.1.3. A verseny torzulása és a tagállamok közötti kereskedelem érintettsége
(156)
A fentebb ismertetett intézkedések érinthetik a tagállamok közötti kereskedelmet, mivel a DPLP a verseny előtt megnyitott piacokon van jelen, például a csomagszállítási szolgáltatások területén, amelyekre intenzív, határokon átnyúló kereskedelem jellemző. A csomagküldemények piacán a DPLP más tagállamokban tevékenykedő vállalkozások - például a UPS, a FedEx vagy a TNT Express - versenyével szembesül. A DPLP a sajtótermék-terjesztés piacán is folytat tevékenységet, ahol működnek és működhetnek más tagállambeli piaci szereplők. A csomagküldemények kézbesítése sosem volt teljes egészében fenntartva a DPLP számára, és más vállalkozások is kínáltak már bizonyos csomagküldemény-kézbesítési szolgáltatásokat (50) vagy más konkrét postai szolgáltatásokat az 1990-es évek elején (51). A DPLP jelen van továbbá a pénzügyi ágazatok piacán (postai folyószámlák, takarékszámlák és kifizetési szolgáltatások), ahol pénzügyi termékeket kínáló piaci szereplők - például bankok és pénzügyi szereplők - versenyével szembesül. A fizetési és megtakarítási célra egyaránt használt postai folyószámlák és takarékszámlák a banki folyószámlákkal és takarékszámlákkal állnak versenyben. A bankszektor már 1992 előtt megnyílt a verseny előtt, és jelentős, tagállamok közötti kereskedelem jellemezte. Különböző tagállamok bankjai már 1992 előtt is letelepedtek Belgiumban: akkor több mint 70 külföldi pénzügyi intézmény volt Belgium területén (52).
(157)
A fenti megfontolásokra való tekintettel nyilvánvaló, hogy minden olyan állami intézkedés, amely gazdasági előnyhöz juttatja a DPLP-t, érintheti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(158)
A (141)-(157) preambulumbekezdésben kifejtett okok miatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a nyugdíjak átvállalása az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatásnak minősül.
6.2.2. A nyugdíjátvállalás belső piaccal való összeegyeztethetőségének értékelése a 107. cikk (3) bekezdésének c) pontja értelmében
(159)
Az 1997-es nyugdíjreform keretében az éves nettó nyugdíjköltségnek a DPLP által az állam részére történő visszatérítése helyébe a DPLP-t terhelő nyugdíjköltségeket a versenytársak költségeihez igazító, mentesítő járulék lépett. E reform hiányában a nyugdíjköltségek szintje továbbra is jelentősen emelkedett volna a következő években, mégpedig amiatt, hogy az aktív tisztviselők (járulékfizetők) és a nem aktív tisztviselők (kedvezményezettek) aránya romlott a DPLP azon döntését követően, hogy a továbbiakban nem vesz fel tisztviselőket.
(160)
Mivel az EUMSZ 107. cikkének (2) bekezdésében, valamint 107. cikke (3) bekezdésének a) és b) pontjában előírt eltérések nyilvánvalóan nem alkalmazhatóak, és mivel a DPLP javára történő nyugdíjátvállalás összeegyeztethetőségének alátámasztására Belgium nem hivatkozott az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdésére, a Bizottság megvizsgálja, hogy ez az átvállalás összeegyeztethetőnek nyilvánítható-e a belső piaccal az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében, amely kimondja, hogy az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben.
(161)
A szóban forgó intézkedés arányosságának vizsgálata, valamint a támogatás pozitív és negatív hatásainak mérlegelése előtt a Bizottság először azt vizsgálja meg, hogy a nyugdíjakhoz kapcsolódó összes költség átvállalása milyen mértékben teljesít közös érdekű célt és mennyire szükséges ahhoz.
6.2.2.1. A postai ágazat liberalizációja közös érdekű célkitűzésnek minősül
(162)
Az uniós jog a zöld könyv elfogadásával 1992 óta ösztönözte a postai ágazat egyre nagyobb mértékű liberalizációját, amelynek eredményeként a következő három irányelv elfogadására került sor: i. a 97/67/EK irányelv, ii. a 97/67/EK irányelvnek a közösségi postai szolgáltatások verseny számára való további megnyitása tekintetében történő módosításáról szóló, 2002. június 10-i 2002/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (53) és iii. a 2008/6/EK irányelv. Az is elismert tény, hogy a postai piacok uniós szintű liberalizációja fontos szerepet tölt be a növekedést és a foglalkoztatást célzó lisszaboni stratégiában.
(163)
Következésképp nemcsak az egyetemes szolgáltatási kötelezettség fogalmában megjelenő alapvető postai szolgáltatások nyújtásának garantálása fontos, hanem a hagyományos piaci szereplő, a már jelenlévő versenytársak és az új belépők számára egységes versenyfeltételek bevezetése is.
(164)
A francia La Poste-ra vonatkozó határozatában a Bizottság már elismerte, hogy a hagyományos piaci szereplő és a versenytársai számára egyenlő társadalombiztosításijárulék-fizetési feltételek bevezetése kulcsfontosságú feltételt jelent a postai ágazaton belüli tisztességes versenyhez. A Bizottság úgy vélte, hogy a tisztviselők nyugdíjának finanszírozásával kapcsolatos, a La Poste számára előírt kötelezettségek átvállalása összeegyeztethető a belső piaccal, mivel az állami támogatások a francia La Poste és versenytársai számára egyenlő mértékű társadalombiztosítási járulékokat garantálnak. A Bizottság jelen esetben az e határozat 6.3. fejezetében alkalmazottal azonos logikát kíván követni, amely jelen esetben alkalmazandónak tekintendő, amennyiben releváns.
6.2.2.2. A nyugdíjátvállalás szükségessége
(165)
A Bizottság úgy véli, hogy a DPLP 1992-ben végrehajtott átalakítása szükséges volt a postai piaci verseny elősegítéséhez: ez az intézkedés ugyanis a jogi forma tekintetében egyenrangúvá tette a DPLP-t és versenytársait (és ily módon megszüntette azt a korlátlan kezességvállalást, amelyben a DPLP addig állami jogalanyként részesült).
(166)
Azonban sem a belga állam, sem a Régie des postes nem halmozott fel akkora tartalékot, amely megfelelt volna a felhalmozott nyugdí-jkötelezettségeknek. 1992-ben történt bejegyzésekor a DPLP továbbra is halmozott fel nyugdí-jkötelezettségeket, de azok fedezetére nem könyvelt megfelelő eszközt a számviteli rendszerében.
(167)
A nyugdíjak folyósítása tehát egyre inkább túlságosan nehéz terhet jelentett volna a DPLP számára, mivel a nyugdíjkorhatár sok tisztviselő számára közeledett. Bár hoztak intézkedéseket (a termelékenység javítása, fokozatos létszámcsökkentés a természetes távozásoknak köszönhetően, bérindexálás) ennek a helyzetnek a javítására, ez nem lett volna elegendő a DPLP tartós pénzügyi egyensúlyának megteremtéséhez (lásd az alábbi 1. ábrát).
(168)
Ez többek között annak tulajdonítható, hogy a magánjog hatálya alá tartozó vállalkozássá történő átalakítás a DPLP számára azzal is járt, hogy megszüntette a tisztviselők felvételét és a továbbiakban csak (általános munkaszerződés és a munkajogi rendelkezések hatálya alá tartozó) szerződéses alkalmazottakat toborzott. A DPLP-nek 1997 után következésképp a saját bevételeiből kellett volna finanszíroznia a nyugdíjas tisztviselők nyugdíjkiadásait és az aktív szerződéses alkalmazottainak nyugdíjbiztosításához kapcsolódó társadalombiztosítási járulékokat is.
(169)
A DPLP pénzforgalmának csökkenése az évek során súlyosbodott, mivel a magasabb összegű nyugdíjkifizetések meghaladták a tevékenységeiből keletkezett bevételeket (lásd a 3. ábrát).
3. ábra
A DPLP pénzforgalmára vonatkozóan a belga hatóságok által 1996-ban készített szimulációk
(170)
Vitathatatlan, hogy a DPLP-nek jóval magasabb költségei merültek volna fel, ha minden nyugdíjba vonult tisztviselőjének a nyugdíját a saját forrásaiból kellett volna finanszíroznia 1997 után. Nyilvánvaló, hogy támogatás hiányában veszélybe került volna a közigazgatási intézményi jogállásról a magánvállalkozás jogállásra való áttérés.
(171)
Ezenkívül a nyugdíjköltségeknek a szabályozott levélpostai küldeményekből származó bevételek növekedésével történő teljes refinanszírozása nagyon magas küldeménydíjakat eredményezett volna és az elküldött levelek számának olyan jelentős csökkenését eredményezte volna, hogy veszélyeztette volna az egyetemes levélpostai szolgáltatások kínálatát.
(172)
A Bizottságnak ezenkívül az a véleménye, hogy a szóban forgó intézkedések igazodnak az általuk kitűzött közösségi érdekű célhoz. Semmilyen más eszköz nem tudta volna hatékonyabban kezelni a kérdést. Az általános gazdasági érdekű szolgáltatással rendelkező ágazatokban bizonyára lehetett volna biztosítani közszolgáltatással járó ellentételezéseket, ez a megközelítés azonban a probléma sajátos strukturális jellege miatt hosszú távon fenntarthatatlan lett volna.
(173)
A postai piacok liberalizációjára vonatkozó célkitűzésekre - többek között a jó minőségű és megfizethető árú egyetemes postai szolgáltatások kínálatának garantálására - való tekintettel, valamint a tisztességes verseny előmozdítására irányuló célkitűzést figyelembe véve a nyugdíjak átvállalása szükséges intézkedés volt.
6.2.2.3. A nyugdíjátvállalás arányossága
(174)
A francia La Poste-ra vonatkozó határozat kifejti, hogy a Bizottság hogyan értékelte a postai ágazat hagyományos szereplőit terhelő nyugdíjköltségek átvállalásához kapcsolódó támogatási intézkedések arányosságát, amely szereplők továbbra is egykori monopolhelyzetük idején egyeztetett feltételek mellett alkalmaznak tisztviselőket. Az arányosságot a verseny előtt megnyitott piacokon (például a levélpostai küldemények, a csomagküldemények és a pénzügyi szolgáltatások piacán) érvényesülő tisztességes feltételek tekintetében kell értékelni. A hagyományos piaci szereplőnek a versenytársaiéval megegyező arányú társadalombiztosítási járulékokat kell fizetnie.
(175)
Mivel a DPLP szerződéses alkalmazottai - a köztisztviselőkéhez hasonló jogállású tisztviselőkkel ellentétben - jogilag ugyanolyan helyzetben vannak, mint bármely magánvállalkozás munkavállalói, a DPLP által az egyes munkavállalói kategóriák után fizetett társadalombiztosítási járulékok összehasonlítása lehetővé teszi annak ellenőrzését, hogy a DPLP a nyugdíjak alóli mentesítése óta megfelel-e a versenytársaiéval megegyező arányú társadalombiztosítási járulék fizetésére vonatkozó feltételnek.
(176)
Az alábbi összefoglaló táblázat részletesen bemutatja a DPLP által a tisztviselői és a szerződéses alkalmazottai után megfizetett társadalombiztosítási költségeket:
A DPLP által viselt és megfizetett társadalombiztosítási költségek
Tisztviselők
Szerződéses alkalmazottak
A DPLP társadalombiztosítási rendszerhez való hozzájárulása, amelyből 8,86 %-ot a nyugdíjakra fizet
[…] %
[…] %
A DPLP által közvetlenül viselt költségek
[…] %
[…] %
Betegség és fogyatékosság
[…] %
[…] %
Családi juttatások
[…] %
-
Az ellentételezések kifizetéséhez való hozzájárulás (54)
[…] %
Strukturális csökkentés (55)
[…] %
MUNKÁLTATÓI HOZZÁJÁRULÁS összesen
[…] %
[…] %
MUNKAVÁLLALÓI HOZZÁJÁRULÁS
[…] %
[…] %
A munkavállaló hozzájárulása az általános társadalombiztosítási rendszerhez
[…] %
[…] %
(177)
Ahogyan azt a fenti táblázat mutatja, a DPLP belga társadalombiztosítási rendszerhez való hozzájárulásának szintje (a bérköltségek névleges aránya) jóval alacsonyabb, mint a magánszektorbeli szereplők hozzájárulásának aránya ([…] %, illetve […] %).
(178)
A társadalombiztosítási járulékok tényleges mértékének összehasonlításához a munkáltató által viselt közvetlen költségek figyelembevétele esetén azonban a két arány gyakorlatilag megegyezik, sőt valamivel magasabb a DPLP tisztviselői esetében ([…] %, illetve […] %).
(179)
Az is megállapítható, hogy a munkavállalók által fizetett járulékok észrevehetően azonosak mindkét esetben ([…] %, illetve […] %).
(180)
A DPLP által a tisztviselői után fizetett társadalombiztosítási hozzájárulás alacsonyabb névleges aránya bizonyos - a tisztviselői jogállással rendelkező munkavállalókra nem vonatkozó - társadalombiztosítási járulékok (például foglalkozási megbetegedés, munkanélküliség, munkahelyi baleset) alóli mentesítésnek tudható be. Maga a DPLP azonban közvetlenül viseli a mentesített járulékok költségeit a tisztviselői különleges jogállása miatt. Ez a megközelítés magas közvetlen költségekkel jár a DPLP számára.
(181)
Ami a munkavállalók saját hozzájárulását illeti, amit szintén figyelembe kellene venni, mert a munkavállalóknak ezt a hozzájárulást abból a bérből kell kifizetniük, amelyet a munkavállaló folyósít számukra (ez a hozzájárulás tehát ez utóbbi számára is költséget jelent), valamivel magasabb a tisztviselők esetében, mint a szerződéses alkalmazottak esetében.
(182)
A belga hatóságok és a DPLP azt igazoló információkat közöltek, hogy a közvetlen járulékok az idő múlásával összességében stabilak maradtak.
(183)
Bár a DPLP által közvetlenül viselt közvetlen költségek ([…] %) a szó szoros értelmében nem egyeznek meg a társadalombiztosítási járulékokkal, figyelembe kell venni azt, hogy ezek a költségek nem önkéntes költségek, hanem egyenesen a tisztviselők különleges jogállásából adódnak, és következésképp azokat előírták a DPLP számára. Ennélfogva - az eredetüket és a céljukat tekintve - logikusnak tűnik az egyéb kötelező társadalombiztosítási költségekhez való besorolásuk.
(184)
Ezeket a közvetlen költségeket következésképp figyelembe kell venni a DPLP tényleges társadalombiztosítási járulékainak kiszámításához. Az ebből adódó társadalombiztosítási járulék összaránya valamivel magasabb lenne a DPLP tisztviselői állománya esetében ([…] %), mint a magánszektorbeli vállalkozások személyzete esetében ([…] %).
6.2.2.4. A nyugdíjátvállalás hatásai összevetésének kritériuma
(185)
A DPLP-re alkalmazandó nyugdíjrendszer reformja lényeges szakaszt jelentett a vállalatnak a fokozatos liberalizációhoz való alkalmazkodásában és a belga postai piac teljes liberalizációjához, ami fontos szerepet tölt be a növekedést és a foglalkoztatást célzó lisszaboni stratégia keretében.
(186)
A La Poste-ra vonatkozó határozatában a Bizottság megállapította, hogy a postai ágazat liberalizációja nehezebbé válhat a (Belgiumban bevezetetthez hasonló) nyugdíjreform-tervezetek jóváhagyásának elmaradása esetén.
(187)
A Bizottság továbbá úgy ítéli meg, hogy a szóban forgó intézkedések - még abban az esetben is, ha nyugdíjasoknak folyósított ellátások tekintetében nem egy különleges rendszerre vonatkoznak - lehetővé teszik egy olyan finanszírozási mechanizmus tartóssá tételét, amelyet a múltbeli változások túlhaladtak. Véleménye szerint ezek az intézkedések ennélfogva a tagállami nyugdíjrendszerek - a Tanács és a Bizottság által egyaránt szorgalmazott - reformjának általánosabb keretébe illeszkednek.
(188)
Az intézkedés kedvezőtlen hatásai korlátozottnak tűnnek, mivel - a DPLP múltjára és tevékenységeire figyelemmel - nyilvánvaló, hogy nyugdí-jkötelezettségeinek nagy része a fenntartott ágazatban folytatott tevékenységekhez kapcsolódik, ahol a versenytorzulás az ágazat jellegéből fakadóan korlátozott.
(189)
A szóban forgó intézkedés elméletileg lehetővé tehetné, hogy a DPLP megőrizze erőfölényét. A Bizottság azonban alacsonynak tartja ezt a kockázatot, mert az intézkedések arra korlátozódnak, hogy a DPLP által fizetett járulékokat a versenytársaiéhoz igazítsák.
(190)
A fentiekből az következik, hogy a DPLP-nek nyújtott támogatás kedvezőtlen hatásai korlátozottak az intézkedés kedvező hatásaihoz képest.
(191)
Mivel az intézkedések a társadalombiztosítási járulékok tekintetében az egyenlő feltételek megteremtéséhez szigorúan szükséges mértékre korlátozódnak és megszüntetik a DPLP-t hátráltató versenytorzulást, nem befolyásolják hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben.
(192)
A Bizottságnak következésképp az a véleménye, hogy a nyugdíjak átvállalására vonatkozóan 1997-ben elfogadott intézkedés az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében a belső piaccal összeegyeztethető támogatásnak tekinthető, mivel a DPLP a tisztviselői társadalombiztosítási költségei tekintetében nincs jobb helyzetben, mint más piaci szereplők.
6.3. A KÖZSZOLGÁLTATÁSSAL JÁRÓ ELLENTÉTELEZÉS ÉS MÁS INTÉZKEDÉSEK ÉRTÉKELÉSE
6.3.1. Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatás fennállása
6.3.1.1. Előny és szelektivitás
(193)
A közszolgáltatás költségeinek ellentételezése tekintetében az Altmark-ügyben hozott ítélet (56) meghatározza azokat a feltételeket, amelyeket az állami beavatkozásnak teljesítenie kell ahhoz, hogy közszolgáltatási kötelezettségekért járó ellentételezésnek lehessen tekinteni, és ne minősüljön az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak.
(194)
Jelen esetben ezek a feltételek nem teljesülnek és különösen a negyedik nem: a DPLP kiválasztása nem közbeszerzési eljárás keretében történt. A belga hatóságok ráadásul nem bizonyították be, hogy az ellentételezés mértékét azon költségek elemzése alapján állapították meg, amelyek egy átlagos, jól vezetett és a megfelelő eszközökkel ellátott vállalkozásnál a tőle kért közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésekor felmerülnének, emellett a Bizottságnak nincs a birtokában a negyedik feltétel teljesülésének vélelmezésére okot adó utalás vagy információ.
(195)
Mivel az éves ellentételezések egyetlen vállalkozás javát szolgálták, és mivel kiegészítő forrásokat bocsátottak e vállalkozás rendelkezésére, az intézkedés szelektív előnyt biztosított a DPLP számára.
(196)
1997-ben juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok elismerték, hogy az 1997-ben juttatott, 62 millió EUR összegű tőkeinjekció valójában általános gazdasági érdekű szolgáltatások 1996-ra esedékes ellentételezésének halasztott fizetését jelentette. Ezeket a tőkeinjekciókat következésképp ugyanazon szempontok alapján kell értékelni, mint az éves ellentételezéseket. Mivel az Altmark-ügyben hozott ítéletben meghatározott különböző feltételek együttesen nem teljesülnek, az intézkedés szelektív előnyt biztosított a DPLP számára.
(197)
2003-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok kijelentették, hogy a 2003-ban juttatott tőkeinjekció (297,5 millió EUR) tiszteletben tartja a piacgazdasági befektető elvét, és így nem minősül állami támogatásnak. Szerintük ennek a tőkeinjekciónak az volt a célja, hogy - a levélválogató központok építése és korszerűsítése, a levélpostai küldemények kézbesítési útvonalainak optimalizálása és az automatizálás érdekében - felerősítse a DPLP saját tőkéjét. A juttatott források ezenkívül az előrehozott nyugdíjak rendszeréhez kapcsolódó létszámcsökkenésből, a munkaidő csökkentéséből és a személyzet új tagjai számára biztosított béremelésből fakadó személyzeti kiadásokat kívánták fedezni.
(198)
Annak bizonyítására, hogy ez a tőkeinjekció megfelelt a piacgazdasági befektető elvének, a belga hatóságok stratégiai tervük keretében jövedelmezőségi előrejelzéseket készítettek, amelyek a magánbefektető által elvártak szerint a tőkeköltségnél magasabb jövedelmezőségi szintet eredményeztek.
(199)
A belga hatóságok által készített nyereség-előrejelzések és -számítás előretekintő jellegűek, rendkívül részletesek, és megfelelnek annak a módszernek, amelyet egy magánbefektető alkalmazna:
1.
a jövedelmezőség kiszámítása az aktualizált jövőbeli cash-flow módszer segítségével történt, amely figyelembe veszi a vállalkozás jövőbeli növekedését, valamint azt, hogy a befektetések képesek-e nyereséget és pénzforgalmat generálni a részvényesek számára;
2.
három különböző forgatókönyvet terveztek: egy optimista forgatókönyvet, egy pesszimista forgatókönyvet és egy legvalószínűbb forgatókönyvet, amelyet végül figyelembe vettek az előrejelzések érzékenységének értékeléséhez;
3.
az előrejelzések a haszonkulcs […] %-ra emelkedését jelezték 2007-ben (lásd a 4. ábrát) és […] %-os várható belső megtérülési rátát, vagyis a postai ágazat magánbefektetői által megfelelőnek ítélt - egy külső szakértő (a Banque Degroof) által közölt - […] %-nál magasabb arányt jeleztek a 2003-2012 közötti időszakra (lásd az 5. ábrát).
4. ábra
A 2003-2007 közötti időszakra vonatkozóan a belga hatóságok által készített előzetes előrejelzések
(…)
Forrás: belga hatóságok
5. ábra
Az előzetes belső megtérülési ráta belga hatóságok általi kiszámítása a legvalószínűbb forgatókönyvhöz
(…)
Forrás: belga hatóságok
(200)
Az is megállapítható, hogy az előrejelzések megalapozottságát a következő években elért pénzügyi eredmények általánosan igazolták (lásd a 6. ábrát). A jövedelmezőség szóban forgó növekedése miatt a DPLP 2007-től osztalékot kezdett fizetni.
6. ábra
Utólagos nyereség a 2003-2007 közötti időszakban
(…)
Forrás: belga hatóságok
(201)
A tízéves időszak alatt regisztrált eredmények is megfelelnek a 2003-as előrejelzéseknek, mivel az utólagos belső megtérülési ráta […] %-nak, azaz a 2003-ban prognosztizált […] %-nál magasabb szintűnek kellene lennie.
(202)
Bár a belga állam befektetésének megtérülése elegendőnek tűnik annak megerősítéséhez, hogy az említett befektetés megfelel a piacgazdasági magánbefektető elvének, megjegyzendő, hogy a szóban forgó jövedelmezőség értékelésének alapjául szolgáló, várható bevételek között szerepeltek a DPLP-nek fizetett állami támogatások és éves ellentételezések.
(203)
Ezek az állami támogatási intézkedések azonban nyilvánvalóan eltérő célkitűzéseket követnek, és semmilyen időbeli kapcsolatban nem állnak a 2003-ban végrehajtott tőkeinjekcióval.
(204)
Ezenkívül a DPLP javára nyújtott, be nem jelentett támogatásból egy magánbefektető számára esetlegesen adódó bizonytalanságot enyhítette, hogy a Bizottság a 2003-ban hozott határozatában hivatalosan engedélyezte a tőkeinjekciót. A befektetés megvalósításakor bármely, jó megtérülési kilátásokkal rendelkező befektető valószínűleg még abban az esetben is vállalta volna azt a kockázatot, hogy a Bizottság kedvező határozatának elfogadását követően megvalósítja a befektetést, ha ez a határozat még nem volt jogerős. E döntés meghozatalához egy magánbefektető nem várt volna több évet, azaz a Törvényszék és a Bíróság ítéletének időpontjáig. A szóban forgó határozat későbbi megsemmisítése következésképp olyan esemény, amely a befektetéskor nem volt előre látható, de amelynek igen valószínűtlennek kellett tűnnie, mivel a Bizottság határozatai a megsemmisítésükig törvényesnek tekintendők.
(205)
A Bizottságnak következésképp az a véleménye, hogy a 2003-ban végrehajtott tőkeinjekció a piacgazdasági befektető elvével összhangban lévőnek tekinthető, és nem minősül az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatásnak.
(206)
2006-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok kijelentették, hogy a 2006-ban végrehajtott (40 millió EUR összegű) tőkeinjekció tiszteletben tartja a piacgazdasági befektető elvét, és így nem minősül állami támogatásnak.
(207)
Ez a tőkeinjekció a magánbefektetőre vonatkozó feltételekkel megegyező feltételek mellett valósult meg: a DPLP tőkeemelését (40 millió EUR összegben) az állam és (300 millió EUR összegben) a Post Invest Europe jegyezte, részvényenként megegyező áron (egyenértékűség elve). A Post Invest Europe akkoriban olyan külső befektető volt, amely semmilyen kapcsolatban nem állt a DPLP-vel, sem a belga állammal.
(208)
Ezenkívül a részvények kibocsátási árát helyesen állapították meg. A kibocsátott új részvények árának meghatározásához a belga hatóságok által megkeresett befektetési bank a DPLP teljes értékét […]-[…] EUR közöttire becsülte. Az állam végül a tőkeinjekciók előtti […] EUR összeget vette figyelembe a vállalat egészére nézve. A megtérülés és a kockázat szintjére vonatkozó, közös vállalkozási terven alapuló feltételezések önmagukban a nyereség hosszú távú optimalizálásához kapcsolódó megfontolásokra épültek. A DPLP későbbi, a 2006-os tőkeemelést követően elért eredményei (lásd alább) is megerősítik a befektetési döntés meghozatalakor figyelembe vett feltételezések és paraméterek megalapozottságát.
7. ábra
A DPLP 2006 és 2010 közötti eredményei
(…)
Forrás: belga hatóságok
(209)
A Bizottság megítélése szerint a 2006-ban végrehajtott, 40 millió EUR összegű tőkeinjekció nyilvánvalóan megfelel a piacgazdasági befektető viselkedésének, és következésképp nem minősül állami támogatásnak.
(210)
A társasági adó megfizetése alóli mentesítés - bár előnyt biztosíthat a DPLP számára az általa egyébként megfizetendő adó összegének esetleges csökkentése miatt - konkrét előnyt nem keletkeztetett: 1992-től 2005-ig, a szóban forgó mentesítés megszüntetésének évéig a DPLP adózás utáni halmozott eredménye ugyanis negatív volt. Annak ellenére, hogy nettó eredménye bizonyos években pozitív volt, az egyik évről a másikra átvitt adójóváírás lehetővé tette volna a DPLP számára, hogy még abban az esetben se fizessen adót, ha a társasági adóra vonatkozó szabályok hatálya alá tartozott volna. Ezt a mentesítést következésképp nem vizsgálja részletesebben ez a határozat.
(211)
Az ingatlanadó alóli mentesítés és a helyi adó alóli mentesítés ezzel szemben a DPLP-t más vállalkozásokénál kedvezőbb helyzetbe hozza, mivel olyan kötelezettségek alól mentesíti, amelyeket szokásos körülmények között vállalnia kellett volna. E mentesítések következésképp szelektív előnyt biztosítanak számára.
(212)
A belga hatóságok kijelentették, hogy az ingatlanátruházás az állami tulajdont képező javak belső átszervezését jelentette, mivel a DPLP akkor teljes egészében állami tulajdonban volt. Az ingatlanátruházás azonban olyan újabb eszközöket bocsátott a DPLP rendelkezésére, amelyek azelőtt az állam tulajdonát képezték. A DPLP már akkor használta ezeket az ingatlanokat, amikor azok állami tulajdonban voltak, de nem volt azok törvényes tulajdonosa. A törvényes tulajdonjog átruházása az államtól független DPLP vállalkozásnak tulajdonjogot biztosított az ingatlanokra. A DPLP tehát kiegészítő forrásokhoz jutott az átruházást megelőző helyzethez képest. Ez az intézkedés tehát szelektív előnyt biztosított számára.
(213)
Állami kezességvállalás hiányában a DPLP nem juthatott volna kölcsönhöz ugyanazon feltételek mellett. A belga hatóságok a piaci kamatlábakat akár 40 bázisponttal magasabbnak becsülték, míg az államnak fizetett díj 25 bázispont volt.
(214)
Az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a kezességvállalás formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról szóló bizottsági közlemény (57) [3.2. pontjának d) alpontja] szerint „a kockázatviselést általában a kezességvállalási vagy viszontkezesség-vállalási összegre vonatkozó megfelelő díjjal ellentételezik. Ha a kezességért fizetett ár eléri legalább a pénzpiacon hozzáférhető, megfelelő referencia kezességvállalási-díj értékét, akkor a kezesség nem tartalmaz támogatást. Ha a pénzpiacokon nem állapítható meg megfelelő referencia kezességvállalási- díj, akkor a kezességvállalással biztosított hitel összes pénzügyi költségét, beleértve a hitelre vonatkozó kamatlábat és a kezességvállalás díját egy hasonló, nem biztosított hitel piaci árával kell összevetni.” Mivel úgy tűnik, hogy a díj nem felel meg a piacnak, az állami kezességvállalás lehetővé tette a DPLP számára, hogy alacsonyabb költség mellett jusson finanszírozáshoz, mint amelyet elvileg viselnie kellett volna.
(215)
Következésképp az intézkedés akkora szelektív előnyt biztosított a DPLP-nek, amely az állami kezességvállalás hiányában a DPLP által fizetendő kamatláb, valamint a tényleges kamatláb és a kezességvállalási díj összege közötti különbséggel egyenlő. A megszerzett előny a kintlévő tőkére vetítve évente 15 bázispont volt. Az előny tehát a kölcsön teljes futamideje alatt 1,5 millió EUR-ra becsülhető.
6.3.1.2. Állami források megléte
(216)
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó éves ellentételezést a belga állam költségvetéséből finanszírozták a DPLP és a belga állam között létrejött, egymást követő üzemeltetési szerződéseknek megfelelően. A belga állam által közölt információk szerint az 1997-ben végrehajtott tőkeinjekciók de facto általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezést jelentenek, és következésképp a határozatnak ebben a részében szerepelnek.
(217)
Az adómentesítések következtében csökkentek az állam adóbevételei azon bevételek csökkenése miatt, amelyeket az említett mentesítések hiányában realizált volna. Következésképp a mentesítések állami források átruházásával járnak, ami a belga államnál adóbevétel-kiesésként jelentkezik.
(218)
A DPLP-re átruházott ingatlanok korábban állami tulajdonban voltak. Az állam átengedte a tulajdonjogot a DPLP-nek, ezáltal csökkentette saját eszközeit, és növelte a DPLP eszközeit. Az intézkedés következésképp állami források átruházásának minősül.
(219)
A kölcsönre vonatkozó kezességvállalást az állam biztosította, amely ellenszolgáltatás nélkül vállalta a saját költségvetését érő kockázatokat, e kezességvállalás következésképp bevételről való lemondás formájában biztosított állami forrásnak minősül.
(220)
A levélpostai küldemények kézbesítéséből keletkezett bevételek a Preussen Elektra ügyben hozott ítéletnek (58) megfelelően nem minősülnek állami bevételnek, mivel a felhasználók által fizetett árak finanszírozása - az állam ellenőrzése alól kieső - saját forrásokból történik.
(221)
Mindazonáltal az összeegyeztethetőség értékelése érdekében ezeket a bevételeket a Bizottság közvetlenül kapcsolatba hozza a postai ágazatban nyújtott általános gazdasági érdekű szolgáltatással, és következésképp - az ÁGÉSZ-keretszabály 17. pontjának és a 97/67/EK irányelv 7. cikkének megfelelően - figyelembe kell venni az ellentételezés szükségességének és arányosságának meghatározásához.
6.3.1.3. A verseny torzulása és a tagállamok közötti kereskedelem érintettsége
(222)
Az intézkedések a (156) preambulumbekezdésben foglalt okokkal megegyező okok miatt érinthetik a tagállamok közötti kereskedelmet.
6.3.1.4. A támogatási intézkedések összefoglalása
(223)
A (193)-(222) preambulumbekezdésben kifejtett okok miatt a következő intézkedések az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülnek.
a)
az általános gazdasági érdekű szolgáltatások éves ellentételezése (1992-2010);
b)
1997-ben végrehajtott tőkeinjekciók;
c)
az ingatlanadó alóli mentesítés (1992-2005);
d)
1992-ben végrehajtott ingatlanátruházás;
e)
az állam által 2004-ben nyújtott kezességvállalás.
6.3.2. Az EUMSZ 108. cikkének (1) bekezdése értelmében vett létező támogatás
(224)
A jelen esetben vizsgált intézkedések némelyikét az EUMSZ 108. cikke (1) bekezdésének értelmében vett létező támogatásoknak lehetne tekinteni.
6.3.2.1. A társasági adó megfizetése alóli mentesítés és az ingatlanadó alóli mentesítés
(225)
A társasági adó megfizetése alóli mentesítésből és az ingatlanadó alóli mentesítésből a DPLP-nek akkor származott előnye, amikor még mindig közigazgatási intézmény volt, azaz 1971 előtt, és e mentesítések korábbiak, mint Belgium EGK-csatlakozása. Azóta nem módosultak. Ezek az intézkedések következésképp létező támogatásnak minősülnek.
(226)
A társasági adó megfizetése alóli mentesítés 2005-ben szűnt meg, míg az ingatlanadó alóli mentesítés továbbra is érvényben van.
6.3.2.2. A postai piac liberalizációja
(227)
A belga hatóságok szerint a postai piac 1999-ben bekövetkezett liberalizációja előtti összes intézkedést létező támogatásnak kell tekinteni. A szóban forgó intézkedések azonban a versenypiacokon (például a csomagküldemények kézbesítésének piacán és a pénzügyi szolgáltatások piacán) jóval a 97/67/EK irányelv 1999-es hatálybalépése előtt jelen lévő DPLP összes tevékenysége szempontjából kedvezőek voltak. Következésképp az Alzetta-ügyben hozott ítéletnek (59) megfelelően egy ilyen intézkedés nem tekinthető úgy, hogy a belső piac fejlődése miatt létező támogatássá válna: adott kedvezményezett számára létező támogatásnak tekinthető, amennyiben az kizárólag olyan piacokon folytatott tevékenységet, amelyek a támogatás végrehajtásakor nem voltak megnyitva a verseny előtt.
(228)
A Bizottság következésképp nem tudja figyelembe venni ezt az érvet.
6.3.2.3. Tízéves elévülési idő
(229)
A továbbiakban az az állítás sem nem vehető figyelembe, amely szerint a tízéves elévülési időnek e hivatalos vizsgálati eljárás 2009. évi megindításától kellene kezdődnie. Az Elsőfokú Bíróság 2009-ben hozott ítélete nem semmisítette meg az összes korábbi vizsgálati cselekményt. Az Elsőfokú Bíróság csak utalt arra, hogy ezeknek a cselekményeknek hivatalos vizsgálati eljárás indítására kellett volna ösztönözniük a Bizottságot (60).
(230)
Mivel azonban a Bizottság 2002. december 23-án tette meg első vizsgálati cselekményét, amikor először kért tájékoztatást a belga hatóságoktól, az 1992. december 23. előtt végrehajtott intézkedéseket létező támogatásnak kell tekinteni.
6.3.3. Az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés összeegyeztethetősége az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésének tekintetében
(231)
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások összeegyeztethetőségét a Bizottság az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése és az ÁGÉSZ-keretszabály tekintetében értékeli. Az ÁGÉSZ-keretszabály a hatálybalépésétől, 2005. november 29-től alkalmazandó. Mivel alapvetően olyan szabályoknak a kodifikálásából áll, amelyek már a hatálybalépése előtt léteztek, a Bizottság hivatkozni fog rá a hatálybalépését megelőző intézkedések értékelésekor is.
6.3.3.1. Az üzemeltetési szerződések által adott felhatalmazás alapján megállapított értékelési spektrum
(232)
A belga hatóságok és a DPLP észrevételeikben határozottan kifogásolták, hogy a Bizottság - a régebben jogellenesen kifizetett támogatásokkal kapcsolatos egyéb ügyek értékeléséhez korábban figyelembe vett megközelítésnek megfelelően - átfogó elemzést készít a DPLP-nek az időszak egészében nyújtott bármely támogatásról, ami azt feltételezi, hogy ez a támogatás megkülönböztetés nélkül finanszírozta a vállalkozásra bízott valamennyi közfeladatot. A belga hatóságok és a DPLP kijelentették, hogy jelen esetben - más ügyekben megállapítottakkal ellentétben - az általuk kötött üzemeltetési szerződések szigorúan behatárolják a DPLP támogatandó tevékenységeit, valamint azokat a támogatási összegeket, amelyekre ezek a tevékenységek jogosultak lehettek (61).
(233)
A Bizottság úgy véli, hogy a szóban forgó üzemeltetési szerződések szigorúan meghatározzák az állam és a támogatás kedvezményezettje jogait és kötelezettségeit, azáltal, hogy megállapítják annak az ellentételezésnek a számítási paramétereit, amelyre ez utóbbi a szerződésekben felsorolt tevékenységek és megjelölt időszakok vonatkozásában jogosult lehet. Következésképp a Bizottság a különböző üzemeltetési szerződések rendelkezéseire alapozza az értékelését.
(234)
Azokat az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokat, amelyek esetében ellenőrizni kell a támogatás összeegyeztethetőségét, a tagállami felhatalmazások határozzák meg. A DPLP által teljesítendő közfeladatokat az állammal nagyjából ötévente aláírt üzemeltetési szerződéseket jóváhagyó, egymást követő közigazgatási jogi aktusok bízzák a DPLP-re. Ezek a szerződések kifejtik és kiegészítik a nemzeti postatörvény rendelkezéseit.
(235)
Az egymást követő üzemeltetési szerződések mindegyike olyan külön felhatalmazást jelent, amely ismerteti a DPLP által teljesítendő közfeladatokat, továbbá rögzíti a felhatalmazás időtartamát és azokat a paramétereket, amelyek alapján az állam által fizetendő ellentételezés kiszámítása történik. Az üzemeltetési szerződések meghatározzák az állam által nyújtott pénzügyi ellentételezés összegének kiszámítása során figyelembe vett tevékenységeket.
(236)
A támogatási intézkedések összeegyeztethetőségét az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésének fényében kell értékelni, mivel az ellentételezést a közfeladatok teljesítése miatt felmerült költségek finanszírozására biztosították. Az ellentételezés akkor lenne összeegyeztethető a belső piaccal, ha nem ellentételezné túlzott mértékben a DPLP-t azokért a többletköltségekért, amelyeket az üzemeltetési szerződések által rábízott közfeladatok teljesítése során vállal, ideértendő egy ésszerű nyereség is. A túlkompenzációt vissza kell fizettetni.
(237)
A túlkompenzáció értékelési spektruma azokat az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokat foglalja magában, amelyekre az egymást követő üzemeltetési szerződések rendelkezései ellentételezést írnak elő.
(238)
Fontos megjegyezni, hogy az egymást követő üzemeltetési szerződések rendelkezései mutatnak néhány eltérést. Következésképp a túlkompenzációt az egyes szerződésekben meghatározott konkrét paraméterek alapján kell kiszámítani.
(239)
Az első (az 1992-1996 közötti időszakra vonatkozó) üzemeltetési szerződésben az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés valamennyi közszolgáltatásra kiterjed. Ennek az első üzemeltetési szerződésnek a rendelkezései nem osztják el aszerint az ellentételezést a különböző közszolgáltatások között, hogy az említett szerződés értelmében ellentételezésre jogosítanak-e vagy sem.
(240)
Következésképp célszerű figyelembe venni, hogy az e szerződésben előírt ellentételezés - megkülönböztetés nélkül - fedezi az összes közfeladat teljesítéséből adódó többletköltségeket. Ezen időszak vonatkozásában az esetleges túlkompenzáció ellenőrzése valamennyi közszolgáltatási intézkedésre kiterjed: az egyetemes postai szolgáltatásra (egyetemes szolgáltatási kötelezettség), valamint a sajtótermék-terjesztésre és a DPLP-re bízott egyéb feladatokra.
(241)
Az első üzemeltetési szerződéssel ellentétben a második, a harmadik és a negyedik üzemeltetési szerződés a támogatásokat bizonyos, bennük meghatározott általános gazdasági érdekű szolgáltatásokra tartják fenn. A támogatásra jogosító általános gazdasági érdekű szolgáltatások a következők: a napilap- és folyóirat-terjesztés, valamint a (33) preambulumbekezdésben felsorolt egyéb közszolgáltatások. A támogatott szolgáltatásokat meghatározó záradékok az üzemeltetési szerződésekben szerepelnek: a második üzemeltetési szerződés 7. cikkében, a harmadik üzemeltetési szerződés 15. cikkében, valamint a negyedik üzemeltetési szerződés 12. és 13. cikkében.
(242)
Az egyetemes postai szolgáltatás azonban - az első szerződés kivételével - nem részesül ellentételezésben az üzemeltetési szerződések alapján.
(243)
Az egyetemes postai szolgáltatáshoz kapcsolódó költségeket és bevételeket tehát a Bizottság nem veszi figyelembe a túlkompenzáció kiszámítása során, kivéve - amennyiben indokolt - a fenntartott ágazatból származó többletnyereséget (62).
6.3.3.2. A túlkompenzáció kiszámítása
(244)
A (239)-(243) preambulumbekezdésben említett közszolgáltatási felhatalmazások közötti eltérések miatt az esetleges túlkompenzáció kiszámítása eltérő módon történik az első üzemeltetési szerződés és az azt követő három üzemeltetési szerződés esetében.
(245)
Az ÁGÉSZ-keretszabály a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítése miatt felmerült költségek fedezésén kívül egy ésszerű mértékű hozam ellentételezéséről is rendelkezik (63).
(246)
Az ÁGÉSZ-keretszabály 18. pontjának rendelkezései értelmében ésszerű nyereség „a saját tőkehozamnak az a mértéke, amely figyelembe veszi a tagállam beavatkozása következtében a vállalkozást érő kockázatot vagy kockázatmentességet, különösen ha a tagállam kizárólagos vagy speciális jogokat biztosít. Ez a mérték általában nem haladhatja meg az érintett ágazat utóbbi években mért átlagát. Azokban az ágazatokban, ahol nem működik az általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott vállalkozáshoz hasonlítható vállalkozás, az összehasonlítást más tagállamok vagy szükség esetén más ágazatok vállalkozásaival kell elvégezni, feltéve, hogy figyelembe veszik az egyes ágazatok sajátosságait. Az ésszerű nyereség meghatározásakor a tagállam ösztönző kritériumokat állapíthat meg, többek között a nyújtott szolgáltatás minősége és a termelési hatékonyság javulása tekintetében.”
(247)
Az ésszerű nyereség megfelelő szintjét tehát különböző paraméterek - különösen az adott ágazatra vonatkozó átlagos mérték, a vállalkozás tevékenységeihez kapcsolódó kockázatok, és adott esetben a szóban forgó vállalkozáshoz kapcsolódó ösztönző kritériumok - figyelembevételével kell kiválasztani.
(248)
Az ésszerű nyereség szintjének meghatározásához a Bizottság több szakértői tanulmányra hagyatkozott, amelyek részletesebb kifejtése az alábbiakban található. A tanulmányok és az egyes üzemeltetési szerződések kockázati szintje alapján a Bizottság mind a négy üzemeltetési szerződéshez különböző ésszerű nyereség-szinteket határozott meg a DPLP számára, egyrészt a levélpostai küldemények kézbesítése, másrészt pedig a sajtótermékek terjesztése tekintetében. E tanulmányok közös jellemzője, hogy megpróbálják meghatározni a szóban forgó hagyományos postai szolgáltatóval a tevékenységek és a kockázati profil tekintetében kellőképpen összehasonlítható vállalkozáscsoportokat, és megpróbálnak referencianyereség-szintet megállapítani az ezeknél az összehasonlítható vállalkozásoknál megfigyelt nyereség alapján.
(249)
A kockázat tekintetében a Bizottság azt kívánja hangsúlyozni, hogy a DPLP a vizsgált időszak során azért szembesült csekély vagy nem létező versennyel tevékenységeinek döntő többsége esetében, mert törvényesen védett monopóliumot élvezett (ez a levélpostai küldemények kézbesítésére vonatkozó szolgáltatások többségére érvényes), vagy azért, mert - igen jelentős piaci részesedésekkel, valamint a költségeknél alacsonyabb árak támogatása okozta piacralépési korlátokkal jellemzett - erőfölényben volt (például a sajtótermék-terjesztés esetében). A Bizottság szerint ezt a szempontot figyelembe kell venni az azokkal a vállalkozásokkal végzett összehasonlító vizsgálatok mindegyikében, amelyek - bár a DPLP-éhez hasonló szolgáltatásokat nyújtottak - versenykörnyezetben kellett folytatniuk a tevékenységüket.
(250)
Ezenkívül egy-egy hagyományos postai szolgáltató kockázati kitettségének mértéke alapvetően a hatóságok által bevezetett szabályozó mechanizmus tulajdonságaitól függ.
(251)
Ami a levélpostai küldemények kézbesítését illeti, azt az ágazatot, ahol a DPLP egyetemes szolgáltatási kötelezettségét elsősorban a bélyegek árából finanszírozták (64), a Bizottság úgy véli, hogy a kockázat jelentősen eltér attól függően, hogy a szabályozó hatóság a bélyegek árát - az egyetemes szolgáltatási kötelezettség nettó költségeinek folyamatos fedezése érdekében - kisebb-nagyobb gyakorisággal kiigazította (például minden év elején, vagy minden szükséges alkalommal), vagy attól függően, hogy a bélyegek árát (65) hosszú távra szóló szerződés keretében hosszú időre (például négy vagy öt évre) előzetesen rögzítették (66). Az első árszabályozási módszer általában elég alacsony kockázatot hárít a szóban forgó vállalkozásra, amennyiben a bélyegek árát bizonyos gyakorisággal kiigazítják, oly módon, hogy állandó pénzügyi egyensúly maradjon fenn a bevételek és a költségek között. Ez a szabályozástípus megvédi a társaság haszonkulcsát a bizonytalanságokkal szemben. A második módszer nagyobb kockázattal jár, ugyanis a piaci szereplőt hosszú távon kiteszi a költségek és a bevételek ingadozásából adódó következményeknek.
(252)
Ugyanígy a sajtótermékek terjesztése (pénzügyi ellentételezésekből finanszírozott egyetemes szolgáltatási kötelezettség) tekintetében az eltérés jelentős, attól függően, hogy az ellentételezés tényleges nettó költségeken (ténylegesen felmerült nettó költségeken) vagy hosszú távra tervezett nettó költségeken alapul-e. Így a jövőben hosszú távon várható nettó költségeket fedező átalányösszeg formájában fizetett ellentételezés a piaci szereplőt a bevételek és a költségek minden ingadozásának kiteszi. A piaci szereplő ekkor nagyobb kockázatnak van kitéve, mint az utólagosan meghatározott költségeken és bevételeken alapuló teljes ellentételezés esetében.
(253)
Ha a piaci szereplő és a hatóságok közötti szerződés olyan jellegű, hogy a közszolgáltatáshoz bizonyos fokú kockázat társul, például azért, mert a hagyományos piaci szereplőt a bevételek és a költségek jelentős ingadozásának teszik ki, a hagyományos piaci szereplőt megillető ésszerű nyereségnek arányosnak kell lennie a felmerült kockázat megfelelő szintjével. Ezzel ellentétben, ha a hagyományos piaci szereplő és a hatóságok közötti szerződés olyan jellegű, hogy a közszolgáltatáshoz nem kapcsolódik lényeges kockázat, az engedélyezett ésszerű nyereségnek is csekélynek kell lennie.
(254)
A Bizottság ezenkívül megjegyzi, hogy a vállalkozásnál felmerülő kockázat szintje és a vállalkozást a hatékonyságnövekedés érdekében megillető ellentételezések szintje szorosan összefügg. Így a hatóságok előzetesen meghatározhatják az ellentételezés rögzített szintjét, amely megelőlegezi és magában foglalja azt a hatékonyságnövekedést, amelyet a vállalkozásnak rendes körülmények között meg kellene valósítania a felhatalmazás időtartama alatt. A szerződés - azáltal, hogy a költségek és a bevételek minden ingadozásának kiteszi a társaságot - eredményesebbé válásra és a költséghatékonyság javítására ösztönzi azt. Ezzel párhuzamosan nagyobb kockázatot kell vállalnia. Bizonyos fokig a kockázat és a hatékonyságra való ösztönzés tehát egymás velejárói. Ugyanígy, egy eleve hosszú időre meghatározott árplafon rendes körülmények között jobban ösztönöz nagyobb hatékonyságra, ugyanakkor kockázatosabb is az érintett társaság számára.
(255)
Annak a kérdésnek a vizsgálatához, hogy milyen mértékű a DPLP ésszerű nyeresége, a Bizottság több szakértői tanulmányra hagyatkozik.
(256)
A WIK-tanulmány: a német postai szolgáltatóra, a Deutsche Post AG-re (a továbbiakban: DP) vonatkozó állami támogatási eljárással kapcsolatos, C 36/07. sz. ügyben a Bizottság felkérte a WIK Consult tanácsadó céget, hogy készítsen tanulmányt a hagyományos postai szolgáltatók ésszerű nyereségének megfelelő szintjéről (67) (a továbbiakban: WIK-tanulmány). A WIK-tanulmány releváns szempontjait 2010. március 25-én és 2011. február 7-én közölték Belgiummal. Belgiumnak a WIK-tanulmányra vonatkozó észrevételei 2010. április 23-án és 2011. március 1-jén érkeztek be a Bizottsághoz.
(257)
A Deloitte-tanulmány: A Bizottsághoz 2010. április 23-án érkezett be a Deloitte iroda által készített tanulmány (68) (a továbbiakban: Deloitte-tanulmány), amelyben ez utóbbi véleményt nyilvánított a DP egyetemes szolgáltatásai esetében elfogadandó ésszerű nyereségről. Ezt a tanulmányt 2011. december 9-én továbbították Belgiumnak. Belgiumnak a Deloitte-tanulmánnyal kapcsolatos észrevételei 2011. december 26-án érkeztek be a Bizottsághoz.
(258)
A CRA-tanulmány: 2011. március 1-jén Belgium benyújtotta a Charles Rivers Associates (69) tanulmányát, amely vitatta a WIK-tanulmányt (a továbbiakban: CRA-tanulmány).
(259)
Ebben a tanulmányban a WIK referencia ésszerű nyereséget határoz meg a DP számára. Konkrétan: a WIK először a DP feladatait és kockázatát elemzi, majd azt a következtetést vonja le, hogy ez utóbbi elsősorban rutinfeladatokat lát el, és korlátozott vállalkozói kockázata merül fel (70). Ezen elemzés alapján a WIK kiválasztja az összehasonlítási alapul szolgáló vállalkozásokat, azaz meghatározza azoknak a referenciacsoportoknak az összetételét, amelyek lehetővé teszik a referencia ésszerű nyereség kikövetkeztetését. A WIK általánosságban azt hangsúlyozza, hogy az elfogadott értékelési eljárás a belső elszámolóárak esetében a jövedelmezőség referenciaértékeihez alkalmazott tipikus módszertan alapelveit veszi át (71). Ezt a módszertant nemcsak a belső elszámolóárakra vonatkozó nemzeti szabályozásokban alkalmazzák, hanem az OECD belső elszámolóárakkal kapcsolatos elveiben (a továbbiakban: OECD-elvek) (72) is.
(260)
A WIK figyelembe vesz több, a jövedelmezőség mérésére szolgáló eszközt, és különbséget tesz a - pénzforgalmon alapuló és egy-egy tevékenység jövedelmezőségének elméletileg helyes mérési eszközének tekintett - belső megtérülési ráta (IRR), valamint a számviteli adatokból vett egyéb mutatók (hozam) között, mint a befektetett tőke megtérülése (ROCE), a sajáttőke-arányos megtérülés (ROE), az eszközarányos megtérülés (ROA) és az árbevétel-arányos megtérülés (ROS) (73). A WIK-tanulmány 5. fejezetében kifejtetteknek megfelelően a WIK jelen esetben jövedelmezőségi mutatóként az ROS-t javasolja. Ennek az eszköznek az az egyik előnye, hogy csak az eredményre (EBIT (74)) és az értékesítésre vonatkozó számviteli adatoktól, a társaság számviteli nyilvántartásában könnyen megfigyelhető két tételtől függ. Ezenkívül az ROS alkalmazása kiküszöböli a becsléseket és a különböző szolgáltatások közötti eszközallokációt, ami szükségesnek bizonyulna olyan, tőkén alapuló referenciamutatóhoz, mint a ROCE és a ROE, és rendes körülmények között nehezen kivitelezhető. A WIK azt is közli, hogy az ROS-en alapuló referenciamutató akkor javasolt, ha az összehasonlítási alapul szolgáló vállalkozások és az összehasonlító vizsgálat tárgyát képező társaság ugyanahhoz az iparághoz, illetve ipari ágazathoz tartoznak, ami garantálja az EBIT és az értékesítések szerkezetének egységességét.
(261)
A referenciacsoport összetétele tekintetében a WIK arra a következtetésre jut, hogy kompromisszumot kell találni a mintában szereplő vállalkozások összehasonlíthatósága és a minta mérete között. A WIK ellenzi, hogy a hagyományos európai postai szolgáltatók bekerüljenek a mintába, mert az áraik szabályozása olyan piacon történt, amely a vizsgált időszak során az országok többségében mindvégig zárva volt a verseny előtt. Ugyanezen okból kifolyólag a hagyományos postai szolgáltatókkal közvetlenül versenyben lévő társaságok száma elég alacsony. Főként kisebb méretű társaságokról van szó. Az összehasonlítható vállalkozások kiegyensúlyozott csoportjának kialakításához a WIK a nemzeti piacokon jelen lévő közvetlen versenytársakat és azokat a nagy multinacionális szereplőket, például az expressz csomagszállítással foglalkozó nemzetközi társaságokat (UPS, FedEx, DHL) is figyelembe veszi, amelyek kockázatosabb és tőkeintenzívebb tevékenységeket folytatnak, mint egy védett nemzeti piacon jelen lévő hagyományos postai szolgáltató.
(262)
Az összehasonlíthatóság és a minta mérete közötti kompromisszum kérdése tekintetében a WIK a következő három referenciacsoportot irányozza elő: i. az I. referenciacsoport, azaz a csomagküldemények korlátozott ágazata, amely elsősorban csomagszolgáltatóként tevékenykedő társaságokat (az egyetemes postai szolgáltatókkal kifejezetten összehasonlítható 10 társaságot) foglal magában; a II. referenciacsoport, azaz a csomagküldemények kibővített ágazata, amely olyan társaságokat foglal magában, amelyeknek a fő tevékenysége vonatkozhat más szolgáltatásokra, például a levélpostai szolgáltatásokra (valamivel kisebb szintű összehasonlíthatóságot mutató 26 társaság), valamint iii. a III. referenciacsoport, amely a szárazföldi szállítási ágazatbeli társaságokat (1 163, kisebb mértékben összehasonlítható társaságot) is magában foglal (75). A WIK szerint ez a megközelítés erősíti a végleges összehasonlító vizsgálat statisztikai hitelességét.
(263)
A mindhárom referenciacsoportra alkalmazott egyik kritérium a társaság méretére vonatkozik; a WIK csak a 3 millió EUR-nál több bevétellel rendelkező társaságokat veszi figyelembe (76). Ami az adatok tárgyidőszakát illeti: megbízható adatok csak az 1998-2007 közötti időszak vonatkozásában álltak rendelkezésre, az 1990-1997 közötti időszakra pedig visszamenőleges interpolációkat alkalmaztak (77).
(264)
A WIK ezenkívül átveszi a belső elszámolóárak tekintetében elfogadott elemzést azzal, hogy a szélsőértékek hatásának enyhítéséhez és az ésszerű nyereség szintjének meghatározásához az interkvartilis tartomány (78) fogalmára hagyatkozik.
(265)
A WIK az alábbi eredményeket kapta az 1998-2007 közötti időszakra:
a)
I. referenciacsoport: a 25. percentilis -0,42 %-kal, a 75. percentilis 6,72 %-kal, a medián (az 50. percentilis) pedig 3,86 %-kal egyenlő;
b)
II. referenciacsoport: a 25. percentilis 0,45 %-kal, a 75. percentilis 6,77 %-kal, a medián (az 50. percentilis) pedig 3,48 %-kal egyenlő;
c)
III. referenciacsoport: a 25. percentilis 0,64 %-kal, a 75. percentilis 5,57 %-kal, a medián (az 50. percentilis) pedig 2,59 %-kal egyenlő.
(266)
A WIK azt a következtetést vonja le, hogy a csomagküldemények kibővített ágazata, azaz a II. referenciacsoport a legmegfelelőbb referenciacsoport, mivel a kapott eredmények időben viszonylag stabilak a másik referenciacsoporthoz (a csomagküldemények korlátozott ágazatához) képest, és mivel ez az ágazat funkcionálisan közelebb áll a levélpostai és a csomagpostai tevékenységekhez, mint a másik referenciacsoport (szárazföldi szállítási ágazat).
(267)
A WIK tesz egy másik kiigazítást, annak érdekében, hogy a DP ésszerű nyereségének felső határértékét a vállalkozás számára a referenciacsoporthoz képest felmerülő vállalkozói kockázat elemzése alapján számítsa ki. A WIK ennek alapján a - II. referenciacsoport ROS-e mediánjának megfelelő - 3,48 % értéket javasolja a DP ésszerű nyereségének felső határértékeként. Azáltal, hogy az ésszerű nyereség felső értékének inkább a mediánt, mint a 75. percentilist választja, a WIK azt kívánja szemléltetni, hogy a mintában jelen lévő társaságok nagyobb kockázatot vállalnak, mint a hagyományos postai szolgáltatók, mivel őket nem illetik meg különleges jogok.
(268)
A belga hatóságok a WIK-jelentésben használt módszertant helytelennek vélték, és 2010. április 23-án, 2011. március 1-jén, 2011. június 14-én, 2011. augusztus 5-én, 2011. augusztus 10-én, 2011. december 14-én és 2011. december 19-én több olyan dokumentumot (leveleket, állásfoglalásokat és jelentéseket) nyújtottak be, amelyek cáfolták a WIK-jelentés megközelítését és bemutatták a referencia ésszerű nyereség becslésére vonatkozó saját módszerüket.
(269)
2011. augusztus 5-én elküldött állásfoglalásukban a belga hatóságok lényegében kijelentették, hogy a WIK-tanulmányban használt minta nem reprezentatív a tevékenység, a méret, a kockázati profil és a referenciaidőszak szempontjából. Belgium tehát azt állítja, hogy a minta igen nehezen legitimizálható az ÁGÉSZ-keretszabály 18. pontjában kifejtett kritériumok alapján.
(270)
Ugyanebben az állásfoglalásban Belgium azt is kijelenti, hogy logikus lenne különbséget tenni a jelentősen eltérő kockázati szintű tevékenységek haszonkulcsa között: ha a sajtótermékek terjesztése és a levélpostai küldemények kézbesítése eltérő kockázati profilú tevékenységek, a belga hatóságok kijelentik, hogy akkor eltérő szintű ésszerű nyereséget kellene alkalmazni.
(271)
A belga hatóságok ezenkívül azt állítják, hogy a DPLP tevékenységeinek javul a hatékonysága, és hogy a Bizottságnak - az ÁGÉSZ-keretszabály 18. pontjában előírtaknak megfelelően - figyelembe kellene ezt vennie az ésszerű mértékű hozam meghatározásakor. A belga hatóságok hangsúlyozzák, hogy a DPLP számos reform lezárultával és igen hosszú ideig tartó veszteségességet követően vált jövedelmezővé. A DPLP költségei alacsonyak voltak, többek között postahivatal-bezárásoknak köszönhetően. A 2006 óta magánbefektetők tulajdonát képező 50 %-os részesedés új, hatékonyságorientált kultúrát hoz létre. A belga hatóságok szerint ezeket a hatékonyságnövekedéseket figyelembe kellene venni a DPLP-nek nyújtható ésszerű mértékű hozam meghatározásakor.
(272)
A belga hatóságok 2011. március 1-jén elküldték a Bizottságnak a Charles River Associates (CRA) egyik jelentését, amely kritikusan tekint a WIK-tanulmányra, és másik módszert javasol a DPLP ésszerű nyereségének értékelésére.
(273)
A minta összetétele tekintetében a CRA kijelenti, hogy a WIK három mintája számos olyan kisméretű társaságot tartalmaz, amelynek a kockázati profilja nem hasonlítható össze egy nagy postai szolgáltatóéval. A CRA tehát kétségbe vonja a WIK azon következtetéseit, hogy a szóban forgó hagyományos postai szolgáltató levélpostai szolgáltatása alacsony kockázatot rejt, és a referenciacsoportokban szereplő társaságok jó összehasonlításokat tesznek lehetővé.
(274)
A CRA többek között a vállalkozás (állandó és változó költségek arányában kifejezett) költségszerkezete és a felmerült kereskedelmi kockázat közötti összefüggésre hívja fel a figyelmet. A CRA kijelenti, hogy az egyetemes szolgáltatási kötelezettséget teljesítő postai szolgáltatónak magasabb állandó költségei merülnek fel, és következésképp jobban ki van téve a kereslet csökkenésének, mint egy olyan társaság, amelynek alacsonyabbak az állandó költségei. A CRA ezenkívül kiemeli a WIK által képzett csoportok kis- és nagyméretű társaságainak (79) ROS-e közötti eltérést, ami szerinte azt feltételezi, hogy szisztematikus különbségek léteznek a kisméretű csomagszállító társaságok és az olyan nagyobb vállalkozások között, mint a UPS és a FedEX, ami az eltérő költségszerkezettel magyarázható.
(275)
A CRA ezenkívül részletesebben elemez bizonyos, a WIK I. referenciacsoportjának mintájában szereplő kisméretű csomagszállító társaságokat, és azt a következtetést vonja le, hogy a kockázati profiljuk nem hasonlítható össze egy nagy postai szolgáltatóéval. A CRA emellett úgy véli, hogy nem indokolt növelni ennek a már nehezen összehasonlítható mintának a méretét még kevésbé összehasonlítható társaságok hozzáadásával.
(276)
A CRA elutasítja a WIK azon érvét, amely szerint az európai hagyományos postai szolgáltatókat azért nem kellene felvenni a mintába, mert a nyereségüket nem a verseny, hanem az árszabályozás határozta meg, amelynek az a kockázata, hogy ezek a hagyományos postai szolgáltatók az árszabályozásnak köszönhetően túlzott nyereséget halmozhattak fel. A CRA kijelenti, hogy más postai szolgáltatók összehasonlításból való kizárásával a WIK arra az elméleti feltételezésre hagyatkozik, amely szerint ezek a hagyományos szolgáltatók túlzottan magas árakat alkalmazhattak, állítása alátámasztására azonban nem hozott fel empirikus bizonyítékokat. Ebben a tekintetben a CRA hangsúlyozza, hogy a több tagállamban alkalmazott árszabályozási mechanizmusokra, például az ármaximálásra (80) való tekintettel a megfigyelt jelentős nyereség inkább a termelékenység növekedésének, mint a magas áraknak tudható be.
(277)
A CRA kijelenti, hogy a DPLP számára a közszolgáltatási kötelezettségeiből keletkezett ésszerű haszonkulcs természetes számítási módja azt jelentené, hogy más nyugat-európai postai szolgáltatók levélpostai tevékenységeinek haszonkulcsára vonatkozóan rendelkezésre álló adatokra kell hagyatkozni. Ez annál is inkább természetes, mert a szóban forgó közszolgáltatások mindenekelőtt levélpostai szolgáltatások, és más nyugat-európai postai szolgáltatók levélpostai műveleteinek haszonkulcsára vonatkozó adatok közvetlenül hozzáférhetők, és nem tartoznak túlságosan enyhe árszabályozás alá.
(278)
A CRA különösen azt jelenti ki, hogy az elemzésnek azon nyugat-európai postai szolgáltatók levélpostai tevékenységeinek EBIT-marzsára (árbevétel-arányos megtérülésére) kellene épülnie, amelyek ágazati információkat közölnek levélpostai tevékenységeik EBIT-marzsáról vagy (ha nem közlik az ágazati információkat az EBIT-marzsokról), azon nyugat-európai postai szolgáltatók globális EBIT-marzsára, amelyek bevételének több mint 75 %-a levélpostai szolgáltatásokból származik. A nyugat-európai postai szolgáltatókkal szembeni viszonylagos gyenge termelékenységük miatt a CRA kizárja a mintából a kelet-európai szolgáltatókat.
(279)
Következésképp a CRA elemzése 11 nyugat-európai postai szolgáltatóból álló mintán alapul a 2002-2009 közötti időszakra (összesen 73 megfigyelés). E minta átlagos ROS-e […] %-kal, a mediánja […] %-kal, a 75. percentilise pedig […] %-kal egyenlő (81). A CRA kiszámítja a csonkolt átlagot ([…] %) és a Winsor-módszer szerinti átlagot ([…] %) is, amelyeket - a mediánhoz hasonlóan - nem érintenek a szélsőértékek (82).
(280)
Az ésszerű nyereség referenciaértékének meghatározása tekintetében a CRA kijelenti, hogy az átlagértékek alkalmazása módszertani problémákat okoz. A CRA kifejti, hogy a mintában megfigyelt haszonkulcsok ingadozása miatt a túlzott jövedelmezőséget meghatározó kritikus küszöbnek magasabbnak kellene lennie az átlagnál vagy a központi tendencia bármely egyéb mért értékénél, és például megegyezhetne a 75. percentilissel. A CRA szerint ez a megközelítés a belső elszámolóárakkal kapcsolatos vizsgálatokban alkalmazott, és adott intervallumra (például interkvartilis tartományra vagy más percentilisek tartományára) épülő módszerhez társulna.
(281)
A belga hatóságok 2011. december 14-én benyújtottak a Bizottságnak egy olyan dokumentumot, amely átvette a DPLP-nek a postai szolgáltatóknál felmerülő kockázatokkal kapcsolatos álláspontját, és módszertant javasolt a kockázati díj mérésre szolgáló eszköz kidolgozására, amely a kockázatmentes árbevétel-arányos megtérüléshez történő hozzáadása esetén ésszerű szintű ROS-t adna.
(282)
A dokumentum nem fejti ki, hogy jelen esetben hogyan lehetne meghatározni a (ROS formájában kifejezett) kockázatmentes árbevétel-arányos megtérülést, és nem nyilvánít egyértelműen véleményt arról, hogy a javasolt módszertan alapján pontosan minek kellene lennie az ésszerű ROS-nek. Az elemzés inkább a különböző kockázatok értékelésére és a kockázattípusokat tükröző kockázati díj kiszámítására fekteti a hangsúlyt.
(283)
A belga hatóságok különösen három nagyobb kockázatkategóriára - az ágazati kockázatot, a szolgáltatáshoz kapcsolódó kockázatot és a szerződéses kockázatot - és minden kategória esetében a postai szolgáltatóknál felmerülő szokásos kockázattípusokra összpontosítanak. A kockázati díj értékelésének módszertana a következőket írja elő: i. a „maximális kockázati díj” (83) meghatározása; ii. a figyelembe vett időszak szerződéses időszakokra való felosztása az egyes szerződésekhez kapcsolódó kockázatok meghatározása érdekében; iii. egyszerű skála alkalmazása az egyes szerződéses időszakok esetében felmerülő összes kockázat értékeléséhez (alacsony, közepes vagy magas); iv. az egyes kockázatokhoz rendelt pontszámok globális pontszámmá történő átváltása mindhárom nagyobb kockázatkategória esetében, és v. a globális pontszámok kockázati díjjá történő átváltása, amelyeknek az összege adja a kockázati díj teljes összegét.
(284)
Ezen túlmenően példákat szolgáltatnak annak bizonyítására, hogy a DPLP-nél az átlagosnál magasabb kockázatok merülnek fel. Így a belga hatóságok azt állítják, hogy a DPLP-nél magasabb mennyiségi kockázat merül fel, mert bevételeinek jelentősebb része a „levélpostai” tevékenységéből származik, és mert az átlagosnál nagyobb arányú állandó költségek miatt jóval rugalmatlanabbak a költségei. A DPLP magasabbnak ítélt másik kockázattípusa a biztonsági kockázat. Az elemzés szerint ez annak tudható be, hogy a DPLP egyike azoknak a ritka postai szolgáltatóknak, amelyek készpénzben házhoz kézbesítik a nyugdíjjuttatásokat.
(285)
A különböző kockázatok értékelése alapján a belga hatóságok azt a következtetést vonják le, hogy a negyedik üzemeltetési szerződést mindhárom kockázattípus magas szintje jellemzi, míg az első, a második és a harmadik szerződést közepes szintű kockázat jellemzi (az egyetlen kivételt az első szerződés esetében alacsonynak ítélt ágazati kockázat képezi). A belga hatóságok a „maximális kockázati díj” különböző értékei alapján más példákat is szolgáltatnak arra, hogy a különböző kockázatok fenti besorolását hogyan kell kockázati díjra átváltani.
(286)
A fenti (257) preambulumbekezdésben említett Deloitte-tanulmány több ponton egyetért a WIK-tanulmánnyal:
1.
mindkettő ugyanazzal a módszerrel keresi a feladatok és a kockázatok tekintetében összehasonlítható társaságokat a pénzügyi adatbázisokban;
2.
mindkettő azt javasolja, hogy (az adatok hiánya, a különböző társaságok eltérő számviteli elbírálása miatt) az árbevétel-arányos megtérülést kell használni a referencianyereség meghatározásához legalkalmasabb referencia-mértékegységként.
3.
végezetül, az egyetemes postai szolgáltatókat azért zárják ki az összehasonlítható vállalkozások csoportjából, mert azok elsősorban szabályozott piacokon működnek, és kizárólagos jogokkal rendelkeznek.
(287)
Az összehasonlítható vállalkozások csoportja tekintetében a WIK-tanulmány és a Deloitte-tanulmány közötti legfőbb eltérés a figyelembe vett társaságok mérete. A Deloitte csak azokat a társaságokat veszi fel a mintájába, amelyeknek az éves bevétele meghaladja a 100 millió EUR-t (84). Ez a korlátozás az egyetemes szolgáltatás nyújtásával és az ahhoz kapcsolódó kereskedelmi és piaci kockázatokkal összefüggő tevékenységek sajátosságainak elemzésével magyarázható (85).
(288)
A Deloitte különösen úgy véli, hogy a kiterjedt és összetett gyűjtési és kézbesítési hálózatokat üzemeltető postai és csomagszállítási ágazatbeli társaságok ésszerűen összehasonlíthatók a DP-vel. A postai hálózatokban alapvetően jellemző méret-, választék- és sűrűséggazdaságosságra és a működési költségeknek a tőkeköltségekhez viszonyított magas arányára, valamint a kapcsolódó kockázatokra (például a mennyiségi kockázatra, az elektronikus levelezés általi helyettesítés kockázatára) való tekintettel a postai és csomagszállítási ágazat soktermékes nagyvállalatai alkalmasabbak az összehasonlításra, mint a levélpostai kisvállalkozások. Kisebb mértékben az áruszállító és logisztikai társaságok is felhasználhatók az összehasonlításhoz, mert ugyanazokat az eszközöket használják.
(289)
A társaságok mérete fontosságának szemléltetéséhez a Deloitte összehasonlítja a mintáját a WIK II. referenciacsoportjának mintájával. A Deloitte rámutat arra, hogy a WIK mintájában az átlagos árbevétel-arányos megtérülés jelentősen eltér a (munkavállalók száma alapján megállapított) különböző méretű társaságok csoportjai között (86). A Deloitte kijelenti, hogy a (nagyobb társaságokon alapuló) mintájában ugyanakkor nincs szoros kapcsolat a méret és az árbevétel-arányos megtérülés között.
(290)
A mintakiválasztási folyamat befejeztével a Deloitte 7 postai és csomagszállító társaságra, 18 logisztikai társaságra és 19 áruszállító társaságra alapozza elemzését. Ami a postai és csomagszállítási ágazatot illeti: a hét összehasonlítható társaságból álló minta magában foglal olyan expressz csomagszállítással foglalkozó nagy multinacionális szereplőket, mint a UPS, a FedEx és a TNT Express, valamint néhány más, elsősorban az Egyesült Államokból és az Egyesült Királyságból származó postai szolgáltatót (87). Elvileg minden adat az 1990-2007 közötti időszakra vonatkozik, az első évek tekintetében azonban nagyon kevés adat áll rendelkezésre, és a Deloitte ezért úgy ítéli meg, hogy az ezekre az évekre vonatkozó adatok kevésbé megbízhatóak (88).
(291)
A Deloitte ezenkívül megvizsgálja a jövedelmezőség mérésére szolgáló több más eszköz előnyeit és hátrányait. Jelen esetben a pénzforgalomra vonatkozó megfelelő adatok megszerzéséhez kapcsolódó gyakorlati nehézségek miatt utasítja el a belső megtérülési ráta alkalmazását. A befektetett tőke megtérülése és a sajáttőke-arányos megtérülés alkalmazását is elutasítja, például a társaságok között a költségek és a (a sajáttőke-arányos megtérülés szempontjából fontos) tőkeszerkezet eltérő számviteli kezelése terén jelentkező eltérések miatt. A Deloitte az eszközarányos megtérülést sem tartja megfelelőnek, mert az az összes eszközre vetített mutató. Deloitte következésképp az árbevétel-arányos megtérülés alkalmazását javasolja, ugyanakkor hangsúlyozza, hogy mivel az nem méri közvetlenül a tőkemegtérülést, csak akkor használható fel összehasonlító vizsgálatokhoz, amennyiben az összehasonlított vállalkozások hasonló tőkeintenzitásúak.
(292)
A Deloitte azonban kiszámítja az ROCE-t (valamint az ROCE-t piaci értéken, és az ROA-t) egy hat társaságból álló kis almintára, de azt a következtetést vonja le, hogy a befektetett tőke megtérülésének tartománya és ingadozása különböző tényezőket tükrözhet, ami óvatos értelmezést tesz szükségessé, és veszélyezteti a referenciamutatókénti hasznosságát. E tényezők közül a Deloitte a tőkeintenzitás fontosságát emeli ki. A Deloitte kijelenti, hogy a tőkeintenzitás tekintetében a DP egyetemes szolgáltatása közelebb áll például a UPS-éhez és a FedEx-éhez, mint az olyan áruszállító szereplőkéhez, mint a Kuehne&Nagel vagy a Wincanton.
(293)
A Deloitte kiemeli a társaságok jövedelmezőségének időbeli, valamint az egyes ágazatokon belüli és közötti jelentős eltérését. A Deloitte szerint ezek az eltérések inkább ésszerűnyereség-tartományok, mint egyetlen átlagérték alkalmazását indokolják. Ez a megközelítés célszerű lenne arra való tekintettel is, hogy nem kell szankcionálni a hatékonyságnövekedés révén elért, átlagosnál jobb eredményeket.
(294)
A Deloitte által az egyes ágazatokra és az összes ágazatra vonatkozóan összegyűjtött eredményeket a Deloitte-tanulmány 22. táblázata foglalja össze. Így:
a)
a postai és csomagszállítási ágazat esetében az 1998-2007 közötti időszak esetében az éves átlagos ROS-ek átlaga 8,1 %, az éves medián ROS-ek átlaga 7,4 %, az éves 25. percentilisek átlaga 4,8 %, az éves 75. percentilisek átlaga pedig 12 %;
b)
az összes ágazat esetében az 1990-2007 közötti időszak esetében az éves átlagos ROS-ek átlaga 6 %, az éves medián ROS-ek átlaga 5,4 %, az éves 25. percentilisek átlaga 3,6 %, az éves 75. percentilisek átlaga pedig 8,1 % (89).
(295)
A Deloitte referenciamutatóként az éves átlagos ROS-ek átlagán alapuló értéket (7,9 %) javasol (90); az árbevétel-arányos megtérülések tekintetében megfigyelt eltérés megjelenítése érdekében a Deloitte az éves interkvartilis tartományokon alapuló, az ésszerű ROS tartományát is kiszámítja (91).
(296)
A hagyományos postai szolgáltatókkal összehasonlítható vállalkozások megfelelő mintájának kiválasztása összetett feladat. Magától értetődik, hogy annak a vállalkozáscsoportnak a kiválasztását kell a legalaposabban elvégezni, amely a kereskedelmi tevékenységek és a kockázat szempontjából referenciaként szolgálhat.
(297)
A WIK- és a Deloitte-tanulmány közös eleme, hogy olyan kereskedelmi társaságokat céloznak meg, amelyek a DPLP tevékenységeivel összehasonlítható tevékenységeket folytatnak, ugyanakkor kizárják a hagyományos postai szolgáltatókat az összehasonlítási mintából. A CRA ezzel szemben olyan összehasonlítási mintát alkalmaz, amely kizárólag más hagyományos európai postai szolgáltatókból áll.
(298)
A Bizottság osztja a WIK és a Deloitte azon véleményét, amely szerint a hagyományos postai szolgáltatók nyeresége (amit a CRA az összehasonlító vizsgálatában használ) nem szokásos piaci feltételek következménye, hanem nagyrészt más tagállamok szabályozási választásainak eredménye. Ennélfogva előfordulhat, hogy nem megfelelően tükrözik a referenciahozamot. Ugyanakkor, mivel a CRA mintája más európai országok hagyományos postai szolgáltatóira vonatkozik, úgy tűnik, hogy a DPLP-hez legközelebb álló vállalkozások mintáját hozza létre. A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy maximálisan figyelembe kell venni a CRA mintáját, többek között a referencia ésszerű nyereség (ROS) WIK- és Deloitte-tanulmány alapján meghatározott szintjeinek egybevetéssel történő ellenőrzéséhez.
(299)
A WIK-tanulmány és a Deloitte-tanulmány egyaránt elismeri, hogy megfelelő méretű mintával kell rendelkezni ahhoz, hogy szignifikáns következtetéseket lehessen levonni az összehasonlító vizsgálathoz. Ehhez a postai és csomagszállítási ágazatbeli vállalkozások (viszonylag) szűk mintájára, valamint a logisztikai és áruszállítási ágazatbeli társaságokra kiterjedő nagyobb mintákra hagyatkoznak. A Bizottság elismeri annak fontosságát, hogy statisztikai célokhoz megfelelő méretű mintával kell rendelkezni. A CRA ezzel kapcsolatos álláspontja tekintetében, amely kétségbe vonja a mintaméretnek a minta kevésbé összehasonlítható társaságokkal történő kiegészítésével történő növelésének hasznosságát, a Bizottság úgy véli, hogy a WIK és különösen a Deloitte által meghatározott nagyobb minták - az elfogadott mintakiválasztási módszertanok alapján - megfelelően összehasonlíthatók ahhoz, hogy szignifikáns referenciacsoportok legyenek a DPLP nyereségének értékeléséhez.
(300)
A WIK-tanulmány három kontrollcsoport alapján próbál meg referencia ROS-t meghatározni. A Bizottság ezenkívül azonban úgy véli, hogy a WIK-tanulmány két különálló, bár összekapcsolódó ponton megtámadható (92): i. az, hogy a WIK olyan mintákat alkalmaz, amelyek számos kisebb társaságot is magukban foglalnak (93), amelyek nyilvánvalóan nem hasonlíthatók össze olyan hagyományos postai szolgáltatókkal, mint a DPLP; és ii. a WIK-nek a vizsgálat tárgyát képező postai szolgáltató kockázati szintjére vonatkozó feltételezései.
(301)
A Bizottság megítélése szerint a DPLP-hez hasonló postai szolgáltatók tevékenységi köre és költségszerkezete (az érvényben lévő szabályozási mechanizmussal együtt) a nyereségszintek összehasonlító vizsgálatának alapvető eleme.
(302)
Először is, ha az állandó költségek magasak (és például a tőkeköltségre vagy más, a hálózathoz kapcsolódó költségekre vonatkoznak), a legnagyobb vállalkozásoknál több méret- és sűrűséggazdaságosság jelentkezik. A WIK mintájában szereplő nagy- és kisméretű vállalkozások átlagos ROS-ének összehasonlításával a Deloitte-II.-tanulmány sikeresen bizonyítja, hogy az átlagos ROS a vállalkozások (munkavállalók száma alapján mért) méretével együtt nő (94). Az első kvartilis (Q1) átlagértéke ugyanis nagyon alacsony a WIK első három mintájában (például mindössze 0,75 % a WIK II. mintája esetében az 1998-2007 közötti időszakban) (95), ami arra utalhat, hogy a veszteséges és a piacon maradásért küzdő (kisebb) vállalkozások bizonyos fokig túlreprezentáltak. A WIK - azáltal, hogy ennyi kisvállalkozást vett fel a mintákba (többek között az elsődleges mintának tekinthető II. referenciacsoportba) - talán alulbecsülte a referencia ROS-t, amely inkább olyan nagyobb és jobb pozíciójú vállalkozások esetében lehet releváns, mint a DP vagy a DPLP.
(303)
Másodszor, bár a WIK joggal említi a szolgáltató tevékenységeinek monopolisztikus jellege miatti gyenge kockázati profilt, úgy tűnik, hogy nem vette kellően figyelembe sem az egyetemes szolgáltatási kötelezettség miatti (a változó költségekhez képest) magas állandó költségeket, sem a kockázati profil alakulását, amelyeket a szolgáltatóra irányadó szabályozási rendszer időbeli, különösen a különböző szabályozási időszakok (a DPLP esetében például a különböző üzemeltetési szerződések) közötti módosulásai idézhettek volna elő.
(304)
Az állandó költségek részaránya nemcsak a vállalkozás magas tőkeintenzitása miatt lehet magas (ez a magas állandó költségek egyik általános magyarázata), hanem azért is, mert a vállalkozás nem tudja az összköltségét a kiterjedt elosztási hálózat fenntartására vonatkozó (az egyetemes szolgáltatási kötelezettségéhez kapcsolódó) kötelezettségének figyelembevételével kiigazítani, és mert a meglévő munkaszerződések miatt nem tudja csökkenteni a munkaerőköltségeket. Az állandó költségek magas részaránya (96) még valamivel jobban kétségbe vonja azoknak a kisméretű társaságoknak a felvételét, amelyeknek a költségszerkezete (az állandó és a változó költségeinek aránya) jelentősen eltérőnek tűnik (97).
(305)
A bevezetésben foglaltaknak megfelelően a Bizottság ezenkívül úgy véli, hogy a hagyományos postai szolgáltató kockázati kitettségének mértéke nagymértékben függ annak a szabályozási mechanizmusnak a jellemzőitől, amelyet a hatóságok az egyetemes szolgáltatási kötelezettség finanszírozására vezettek be. A bélyegek ára esetében a hosszabb távú ármaximálási rendszerre való áttérés (amint az a DPLP esetében 2006-ban történt) többek között a mennyiségi kockázat nagyságának jelentős növekedését vonja maga után. Ennek a kockázatnak a fennállása megrendíti a WIK azon feltételezését, amely szerint a DPLP tevékenységeinek kockázata eredendően alacsony, legalábbis az ármaximálási rendszerrel jellemzett időszakban.
(306)
A (286)-(295) preambulumbekezdésben kifejtett érveknek megfelelően a Bizottság úgy véli, hogy a DPLP nyereségének értékeléséhez a Deloitte mintái javulást jelentenek a WIK mintáihoz képest, mivel azokra a vállalkozásokra korlátozódnak, amelyeknek a minimális mérete nagyobb (éves árbevételük meghaladja a 100 millió EUR-t).
(307)
Ezzel párhuzamosan azonban megjegyzendő, hogy a Deloitte megközelítése több szempontból potenciális hiányosságokat is mutat, és a következtetései óvatosan értelmezendőek.
(308)
Úgy tűnik, hogy a Deloitte mintáiban különösen olyan társaságok szerepelnek, amelyeknek a tőkeintenzitása meghaladja a levélpostai szolgáltatókra alkalmazandó tőkeintenzitást (98). Módszertani szempontból az ROS-nek a nyereség értékelési eszközeként történő alkalmazásához olyan összehasonlító mintára van szükség, amelyben hasonló tőkeintenzitási szinttel rendelkező társaságok szerepelnek (a tőkeintenzitás meghatározása ebben az esetben a tőke és az értékesítések arányaként történik). Az a munkahipotézis, hogy az azonos ROS-szel rendelkező társaságok befektetett tőkéjének megtérülése (ROCE (99)) fordítottan arányos lesz a tőke és az értékesítések arányával. Következésképp az ROS-nek a jövedelmezőség referenciamutatójaként történő alkalmazásához azonos tőkeintenzitású társaságokra van szükség a referenciacsoportban. Bár nehezen szerezhetők megbízható becslések a tőkeintenzitásra vonatkozóan (100), úgy tűnik, hogy a levélpostai küldemények kézbesítésével és a sajtótermékek terjesztésével kapcsolatos tevékenységek tőkeintenzitása alacsonyabb, mint a nagy multinacionális társaságok - például a UPS, a TNT, a FedEx és a DHL - expressz csomagszállítási tevékenységeinek tőkeintenzitása (101). Következésképp lehetséges, hogy a Deloitte mintái alapján meghatározott ésszerűnyereség-mutató túlértékeli azt a referencianyereséget, amelyet a DPLP-vel megegyező tőkeszerkezetű társaságokra kellene alkalmazni (102).
(309)
A szóban forgó értékelés körüli számos bizonytalanság fényében a Bizottság úgy véli, hogy a Deloitte által az összes ágazatot tartalmazó nagyobb mintához a medián ROS-re vonatkozóan készített becslések (5,4 %), valamint a postai és csomagszállítási ágazatban tevékenykedő társaságok mintájához a medián ROS-re vonatkozóan készített becslések (7,4 %) alapján indokolt az ROS ésszerű tartományát meghatározni (103). A Bizottság szerint az így kapott tartomány [5,4 %-7,4 %] az ésszerű nyereség „alapértelmezett tartománya” lenne, legalábbis azon időszakok esetében, amikor a DPLP számára jelentős mértékű kockázat merült fel, tekintettel a hatályos ellentételezési szerződésre, és amikor hatékonyságnövelést célzó ösztönző intézkedésekkel szembesült (104).
(310)
A Bizottság megítélése szerint az [5,4 %-7,4 %] közötti tartomány a DPLP levélpostai küldemények terjesztésével kapcsolatos tevékenységei és sajtótermék-terjesztési tevékenységei esetében egyaránt megfelelő alapértelmezett értékként, mivel azok igen hasonló tulajdonságokkal rendelkező, szorosan összekapcsolódó tevékenységek.
(311)
Igaz, hogy a DPLP csekély vagy nem létező versennyel szembesült az érintett tevékenységi területeken (levélkézbesítés és sajtótermék-terjesztés). Ennek alapján felmerül az a kérdés, hogy a nyereségét a versenynek ténylegesen kitett társaságokból álló minta mediánnyeresége alapján kell-e értékelni, és hogy a DPLP helyzetében lévő társaság számára nem lenne-e elegendő egy korlátozóbb jellegű (azaz alacsonyabb) referenciaérték, mint például az első kvartilis (25. percentilis). A Bizottság azonban úgy véli, hogy ez a megközelítés sem a társaságok között, sem az idő viszonylatában nem ismerné el kellőképpen a nyereségszintek jelentős ingadozását. Kerülendő lenne továbbá az esetleges hatékonyságnövekedések oly módon történő indokolatlan eltüntetése, hogy a társaság által utólag elért ROS tekintetében ennyire szigorú felső határértéket írjanak elő.
(312)
A szóban forgó ügyben a Bizottságnak emellett az a véleménye, hogy nem megfelelő a mediánon túlmutató mértékegységekre, például a harmadik kvartilisre hagyatkozni (105). Mivel a figyelembe vett megközelítés már meghatároz egy tartományt a különböző minták között, a mintákban a medián mindkét oldalán lévő tartományok (a belső elszámolóáraknál általánosan használt interkvartilis tartomány) statisztikai célú figyelembevételének többletértéke kissé korlátozottnak tűnik (106). A Bizottság tehát inkább a medián különböző referenciacsoportokban tapasztalható ingadozását veszi figyelembe, mint egy adott mintán belül a medián körüli ingadozást (107).
(313)
Mindenekelőtt azonban, mivel a DPLP levélpostai ágazatának alacsonyabb a tőkeintenzitása, mint az expressz csomagszállító szereplőké (108), úgy tűnik, hogy az utóbbi minta mediánjának alkalmazása már önmagában bizonyos mozgásteret biztosít, amely lehetővé teszi a nyereségszintek medián körüli ingadozásának behatárolását a DPLP-hez hasonlóan alacsony tőkeintenzitású társaságok esetében, valamint adott esetben a hatékonyságnövekedés kellő jutalmazását.
(314)
Több koherens keresztellenőrzést lehet végezni a (308) preambulumbekezdésben említett alapértelmezett tartomány és az ésszerű nyereségre vonatkozóan rendelkezésre álló egyéb becslések között. Az előző alszakasz elején foglaltaknak megfelelően hasznos keresztellenőrzést végezni a CRA-tanulmány medián ROS-ével, amelynek értéke […] % (109). A medián ROS-nek a WIK II. referenciacsoportját tartalmazó - a 100 millió EUR-t meghaladó árbevétellel rendelkező társaságokra korlátozódó - minta alapján történő kiszámításával 7,1 %-os ROS adódik. A Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy ezek a számok az [5,4 %-7,4 %] közötti tartományban vannak, ami megerősíti azt az állítást, amely szerint ez a tartomány ésszerűnek tekinthető.
(315)
Általánosságban a Bizottság tehát ebből arra következtet, hogy az [5,4 %-7,4 %] közötti tartományban lévő alapértelmezett haszonkulcs megfelelő referencia-haszonkulcsnak tűnik, legalábbis azon időszakok tekintetében, amikor a DPLP-nél jelentős mértékű kockázat merült fel, és jelentős ösztönzést kapott a hatékonyságra.
(316)
A Bizottság általánosságban úgy ítéli meg, hogy amennyiben a hagyományos piaci szereplő és a hatóságok közötti szerződés értelmében a közszolgáltatás jelentős mértékű kockázathoz kapcsolódik, a hagyományos piaci szereplőt megillető ésszerű nyereségnek arányosnak kell lennie a felmerült kockázat megfelelő szintjével. Ha viszont a szerződés csak kevés kockázattal jár, az ésszerű nyereség szintjének alacsonynak kell lennie.
(317)
A Bizottság az előző szakaszban kifejtette azt a megközelítését, amely az alapértelmezett ésszerű nyereség tartományát [5,4 %-7,4 %] között kívánja meghatározni, ami a jelentős kockázati szintű szerződések esetében megfelelőnek minősül. Alacsony kockázat esetén nehezen számszerűsíthető az ésszerű ROS tartományaként kifejezett megfelelő referenciaérték, azonban nyilvánvaló, hogy ennek az ROS-tartománynak a megfigyelt nyereségszintek mintabeli eloszlásának bal oldalán kellene elhelyezkednie. A Bizottság úgy véli, hogy ebből a szempontból a medián helyett az első kvartilisen (a 25. percentilisen) alapuló ésszerűnyereség-tartományt indokolt figyelembe venni.
(318)
Az alacsony kockázattal járó szerződések esetében a 25. percentilis referenciaértékként történő alkalmazása a Deloitte különböző mintái alapján [3,6 %-4,8 %] közötti ésszerű ROS-tartományt ad.
(319)
A CRA hagyományos postai szolgáltatókkal kapcsolatos eredményeinek összehasonlítása ebben az esetben is másik hasznos keresztellenőrzést jelenthet. Az éves 25. percentilisnek a Bizottság által kiszámított átlaga […] %. A Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy ezek a számok a [3,6 %-4,8 %] közötti tartományban vannak, ami megerősíti azt az állítást, amely szerint ez a tartomány ésszerűnek tekinthető.
(320)
Általánosságban a Bizottság tehát ebből arra következtet, hogy a [3,6 %-4,8 %] közötti tartományban lévő alapértelmezett haszonkulcs megfelelő referencia-haszonkulcsnak tűnik, legalábbis azon időszakok tekintetében, amikor a DPLP-nél alacsony mértékű kockázat merült fel.
(321)
Az e szakasz bevezetésében kifejtetteknek megfelelően a DPLP-re háruló kockázat a Belgium által alkalmazott ellentételezési mechanizmustól függ. Erről a mechanizmusról a DPLP és a belga állam között létrejött különböző üzemeltetési szerződések rendelkeznek, és időben változik. Az „ésszerű ROS-hez” célszerű különböző tartományokat figyelembe venni az érvényes ellentételezési mechanizmus szerint, amely meghatározza a DPLP számára felmerülő kockázat szintjét, de azt is, hogy a DPLP mekkora ösztönzést kap a termelékenysége javítására.
(322)
Ebben az összefüggésben a Bizottság hangsúlyozni kívánja, hogy a szerződések kockázati besorolása nem a DPLP üzemeltetési szerződéseiben rejlő kockázatok puszta felmerülésétől, sőt a kockázat abszolút szintjétől függ, hanem inkább attól, hogy a kockázat mennyivel magasabb vagy alacsonyabb, mint az ugyanazokban a mintacsoportokban szereplő társaságoknál felmerülő kockázat. Ugyanez érvényes a DPLP-t hatékonyságnövelésre ösztönző intézkedések intenzitására. Mivel ezek a mintacsoportok versenykörnyezetben működő társaságokból állnak, szokásos körülmények között jelentős kockázatnak vannak kitéve, és határozott ösztönzést kapnak a hatékonyabbá válásra.
(323)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a negyedik (a 2006-2010 közötti időszakra vonatkozó) üzemeltetési szerződés egyértelműen előír olyan mechanizmusokat, amelyek az árak és a finanszírozás tekintetében előzetes paramétereken alapuló, hosszú távú kötelezettségeket tartalmaznak. Ez a DPLP levélpostai küldemények kézbesítésével kapcsolatos tevékenységeire és sajtótermék-terjesztési tevékenységeire egyaránt vonatkozik.
(324)
Konkrétabban: a sajtótermékek-terjesztés tekintetében a negyedik üzemeltetési szerződés 9. cikke úgy rendelkezik, hogy a szerződés időtartama alatt (szokásosan 5 évig) a „kis felhasználók kosarához” tartozó szolgáltatások nyújtása esetében a díjak súlyozott átlaga nem fog az egészségmutatón (a fogyasztói árak fajlagos mutatóján) és a kézbesített egyéni levélpostai küldemények időbeli kézbesítésének százalékos arányát tükröző minőségi jutalékon alapuló ármaximálási mechanizmus által engedélyezettnél gyorsabb ütemben emelkedni. A Bizottság szerint a díjaknak a szerződés teljes időtartamára történő rögzítése egy ösztönző szerződés valamennyi jellemzőjét felmutatja, ami a társaságot jelentős kockázati szintnek teszi ki.
(325)
A sajtótermék-terjesztés tekintetében a negyedik üzemeltetési szerződés 2. cikke kimondja, hogy a szerződés időtartama alatt a sajtótermék-terjesztés díjai nem emelkedhetnek az egészségmutatónál gyorsabb ütemben. A sajtótermék-terjesztés nettó költségeinek fedezése érdekében, a tervezett hatékonyságra figyelemmel, a 13. cikk (2) bekezdése a DPLP-t megillető éves ellentételezést 290 613 000 EUR-ban állapítja meg (ez inflációkövető összeg) (110). A 13. cikk (5) bekezdése kimondja, hogy amennyiben az általános gazdasági érdekű szolgáltatás tartalma vagy feltételei megváltoznak vagy a költségekben olyan jelentős változás áll be, amelyet a DPLP nem tud kezelni, a felek megvizsgálják, hogy az ellentételezés összege kiigazítható-e a költségek ezen alakulásának követése érdekében. Erről a kiigazításról a Miniszterek Tanácsa hoz határozatot. A Bizottság elismeri, hogy ez utóbbi záradék „menekülési záradékként” is értelmezhető, amely bizonyos (a DPLP-t a kockázattal szemben megvédő) elemeket utólag újra beemel a szerződésbe. A Bizottság azonban úgy ítéli meg, hogy a hatóságok által használt kifejezések kellően kerülő jellegűek, és hogy a DPLP ennélfogva nem számíthat az alkalmazásukra. A Bizottság általában úgy véli, hogy a DPLP sajtótermék-terjesztéshez kapcsolódó tevékenységei vonatkozásában hozott rendelkezések az ellentételezés szintje tekintetében hosszú távú kötelezettségvállalást feltételeznek.
(326)
Következésképp a Bizottság szerint a negyedik (a 2006-2010 közötti időszakra vonatkozó) üzemeltetési szerződés nem alacsony kockázattal járónak, hanem inkább jelentős mértékű kockázattal járónak tekinthető. Általánosságban úgy tűnik, hogy az [5,4 %-7,4 %] közötti alapértelmezett tartomány megfelel a negyedik üzemeltetési szerződésben előírt két tevékenységtípusnak.
(327)
Ezzel ellentétben úgy tűnt, hogy az előző (2005-ig érvényes) üzemeltetési szerződések nagyrészt olyan ár- és ellentételezési mechanizmusokon alapultak, amelyek alacsony szintű kockázattal jártak a DPLP számára.
(328)
A bélyegárak rögzítése tekintetében a Bizottság megjegyzi, hogy az első három üzemeltetési szerződés más jellegű ármaximálási mechanizmust alkalmazott, mint a negyedik üzemeltetési szerződés (amely hosszú távú kötelezettségvállalást írt elő az árak tekintetében). Ezek a szerződések elég általánosan a tényleges költségeken alapuló - megfelelő számviteli elvek alapján megállapított - díjakra hivatkoznak (111).
(329)
Ugyanígy, a sajtótermék-terjesztés tekintetében a Bizottság megjegyzi, hogy az első három üzemeltetési szerződés nem ír elő olyan átalányalapú költségvetést, amely a negyedik üzemeltetési szerződéshez hasonlóan kiterjedne a szerződés időtartamára (112). Inkább a tényleges költségeken alapuló ellentételezésekre hivatkoznak (113). A Bizottság megállapítja, hogy a második üzemeltetési szerződés ezenkívül globális felső határt határozott meg az ellentételezésre, de úgy tűnik, hogy az időszak során megfigyelt tényleges ellentételezési összegek kétségbe vonják a felső határ valójában kötelező jellegét (114). Az első üzemeltetési szerződés éves költségvetési juttatást (ellentételezést) is megállapított, a Bizottság azonban megjegyzi, hogy a szerződés ugyanakkor nem határozott meg hosszú távú felső határt a sajtótermék-terjesztés díjaira.
(330)
A Bizottságnak következésképp az a véleménye, hogy a szerződéshez kapcsolódó jelentős kockázat hiányában ésszerűnek tartott [3,6 %-4,8 %] közötti tartományt a sajtótermék-terjesztésre és a levélpostai küldemények kézbesítésére egyaránt alkalmazni kell az első három üzemeltetési szerződésnek megfelelő időszakra.
(331)
A Bizottság megállapítja, hogy a szerződéseken alapuló megközelítést a belga hatóságok is javasolnak a 2011. december 14-én benyújtott dokumentumban. Bár a javasolt módszertan több kérdést felvet a kockázati tényezőkkel és a súlyozásuk módjával kapcsolatban (115), a DPLP-nél felmerülő kockázatot alapvetően egy háromszintű skála (alacsony, közepes, magas) szerint besoroló elemzés általában véve megfelel a Bizottság által elfogadott megközelítésnek. Összességében úgy tűnik, hogy a szerződéseknek a DPLP által a felmerült kockázat tekintetében készített releváns besorolása összhangban van a Bizottság elemzésével, mivel a belga hatóságok is úgy ítélik meg, hogy a negyedik szerződés általában véve kockázatosabb, mint az első három.
(332)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az ROS [5,4 %-7,4 %] közötti alapértelmezett tartománya megfelelő referenciatartomány azon időszakok ésszerű nyereségének meghatározásához, amelyek során a DPLP-nek jelentős kockázattal kellett szembesülnie és jelentős hatékonyságösztönzést kellett figyelembe vennie.
(333)
A Bizottság azt a következtetést is levonja, hogy az ROS [3,6 %-4,8 %] közötti tartománya megfelelő referenciatartomány azon időszakok ésszerű nyereségének meghatározásához, amelyek során a DPLP-nél nem merült fel jelentős kockázat.
(334)
Azoknak az erőfeszítéseknek a figyelembevétele érdekében, amelyeket a DPLP - a belga hatóságok szerint - a hatékonyságnövekedés megvalósítása érdekében tett, a Bizottság úgy döntött, hogy óvatosságot tanúsít, és e két tartomány felső határértékeit alkalmazza a közszolgáltatási költségekbe beszámítandó ésszerű nyereség meghatározásához. Ezt a megközelítést a Deloitte-tanulmány is hangsúlyozza [lásd a (292) preambulumbekezdést], amely szerint tartományok alkalmazása célszerű lenne arra való tekintettel is, hogy ne kelljen szankcionálni a hatékonyságnövekedés révén elért, átlagosnál jobb eredményeket.
(335)
A Bizottság úgy véli, hogy az (1992-1996, 1997-2002 és 2003-2005 közötti időszakra vonatkozó) első három üzemeltetési szerződés alacsony kockázatot jelez, és hogy a levélpostai küldemények kézbesítésére és a sajtótermékek terjesztésére egyaránt 4,8 %-os ROS-nek megfelelő ésszerűnyereség-szintet lehet alkalmazni. Megítélése szerint azonban a (2006-2010 közötti időszakra vonatkozó) negyedik üzemeltetési szerződés jóval jelentősebb kockázattal jár, amely akkora, hogy a levélpostai küldemények kézbesítésére és a sajtótermékek terjesztésére egyaránt 7,4 %-os ROS-nek megfelelő nyereségszintet lehet alkalmazni.
(336)
Az első üzemeltetési szerződés kimondja, hogy az állam által fizetett éves ellentételezést a közfeladatok összességére szánják.
(337)
Az esetleges túlkompenzációt tehát az összes közfeladat összes költségének és bevételének összeadásával kell kiszámítani.
(338)
Az állam által a közfeladatokra fizetett éves ellentételezést be kell számítani a bevételekbe. A DPLP-nek az első üzemeltetési szerződés alapján juttatott éves ellentételezések összesen 1,5 milliárd EUR-t tesznek ki.
(339)
Ezen túlmenően az alábbi támogatási intézkedéseket kell figyelembe venni:
Ingatlanátruházás
(340)
Az első üzemeltetési szerződés állami ingatlanoknak a DPLP-re történő átruházásáról is rendelkezett. Ezt a 112,2 millió EUR értékű ingatlantulajdon-átruházást, amelyért ellenszolgáltatást nem fizettek, be kell számítani a DPLP bevételeibe az első üzemeltetési szerződés szerinti időszakra nyújtott túlkompenzáció számításához. Az átruházást megelőző időszakban a DPLP nem fizetett ellenszolgáltatást az államnak az épületek használatáért.
(341)
1997-ben az állam 62 millió EUR-t fizetett a DPLP-nek, amelyet az tőkeinjekcióként számolt el. A belga hatóságok ezt követően elismerték, hogy ez az átutalás tulajdonképpen az első üzemeltetési szerződés által 1996-ra előírt éves ellentételezés egyenlege halasztott fizetésének felelt meg.
(342)
A kérdéses összeget eleinte, 1996-ban nem időben fizették a DPLP-nek, ráadásul az állami ellentételezés alacsonyabb volt a kérdéses évre vonatkozó üzemeltetési szerződésben előírt éves összegnél.
(343)
Az első üzemeltetési szerződés szerinti időszakra a túlkompenzáció ellenőrzéséhez a 62 millió EUR kifizetését be kell számítani az általános gazdasági érdekű szolgáltatások ellentételezésébe.
(344)
Az első üzemeltetési szerződés esetében a túlkompenzáció kiszámítása a következőképpen foglalható össze:
-
Az összes közfeladat, azon belül az egyetemes szolgáltatási kötelezettség nettó költségei (költségek - bevételek)
-
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások esetében engedélyezett ésszerű nyereség
+
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások éves ellentételezése
+
Ingatlanátruházás
+
1997-es tőkeinjekció
=
Túlkompenzáció
(345)
A következő három üzemeltetési szerződés esetében a túlkompenzáció kiszámítása csak azoknak az általános gazdasági érdekű szolgáltatásoknak a költségeit és bevételeit veszi figyelembe, amelyek az említett szerződések értelmében közszolgáltatással járó ellentételezés tárgyát képezhették. Az üzemeltetési szerződéseknek megfelelően támogatásra nem jogosult többi általános gazdasági érdekű szolgáltatáshoz kapcsolódó költségeket és bevételeket figyelmen kívül kell hagyni. Mivel az egyetemes postai szolgáltatás nem tartozik a támogatásban részesülő tevékenységekhez, potenciális nettó költségét figyelmen kívül kell hagyni, és azt - az üzemeltetési szerződésekben meghatározott közszolgáltatási felhatalmazásnak megfelelően - teljes egészében a DPLP-nek kell finanszíroznia a saját forrásaiból. Azok a tevékenységek, amelyek az üzemeltetési szerződéseknek megfelelően az azokban feltüntetett ellentételezési összegben részesülnek, többek között a sajtótermékek (napilapok és folyóiratok) terjesztése és a (33) preambulumbekezdésben felsorolt többi közszolgáltatás.
(346)
A sajtótermék-terjesztésre alkalmazott alacsony díjak miatt a támogatásban részesülő általános gazdasági érdekű szolgáltatások összességében veszteségesek.
(347)
Amennyiben egy adott szolgáltatás túlkompenzációja felhasználható más alulkompenzált közfeladatok miatt felmerülő nettó költségek finanszírozására, az üzemeltetési szerződések értelmében támogatásra jogosult általános gazdasági érdekű szolgáltatásokhoz kapcsolódó összes költséget és bevételt össze kell adni a számításhoz.
(348)
A DPLP-nek e három üzemeltetési szerződés alapján juttatott éves ellentételezések összesen 3,5 milliárd EUR-t tesznek ki.
(349)
Az üzemeltetési szerződésekben előírt ellentételezéseken kívül a DPLP-t a vizsgálat időszakában mindvégig megillették a fenntartott postai szolgáltatások nyújtására az állam által biztosított kizárólagos jogok. Bár az említett, fenntartott ágazatból származó, esetleges nettó többlet nem minősül állami forrásnak az állami támogatások ellenőrzése szempontjából, és következésképp nem fizettethető vissza túlkompenzáció esetén, figyelembe vehetők és figyelembe veendők az állami támogatásokra vonatkozó szabályok alkalmazása keretében, az említett piaci szereplő számára közszolgáltatással járó ellentételezésként nyújtott bármely egyéb állami támogatás szükségességének és arányosságának értékelése során. Következésképp a DPLP számára a különböző üzemeltetési szerződések értelmében nyújtott ellentételezés összeegyeztethetőségének az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdése fényében történő értékelésekor a belga postai szolgáltató által ebben a fenntartott ágazatban realizált többletnyereségét le kell vonni az említett szerződések szerint közszolgáltatással járó ellentételezésre jogosult általános gazdasági érdekű szolgáltatások költségéből.
(350)
Ennek kapcsán megjegyzendő, hogy ez az elv szerepel az ÁGÉSZ-keretszabályban, amely a következőképpen rendelkezik: „amennyiben a szóban forgó vállalkozás az ésszerű nyereségen túl is nyereséget hozó általános gazdasági érdekű szolgáltatásokkal összefüggő speciális vagy kizárólagos jogokkal rendelkezik, vagy más állami kedvezményekben is részesül, akkor - az EK-Szerződés 87. cikk értelmében történő besorolásuktól függetlenül - ezeket is figyelembe kell venni és hozzá kell adni a bevételhez” (116). Ez az elv az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdésében rejlő szükségességi és arányossági feltételt tükrözi. A piaci szereplőnek biztosított - és egy másik általános gazdasági érdekű szolgáltatás költségeinek fedezéséhez önmagában elegendő - kizárólagos vagy különleges jogból fakadó többletnyereségen felül egy általános gazdasági érdekű szolgáltatásra nyújtott támogatás nem szükséges az említett általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásához. Az említett többletnyereséget realizáló piaci szereplő már egy olyan állami intézkedés hatálya alá tartozik, amely lehetővé teszi, hogy gazdasági egyensúlyfeltételek mellett biztosítsa az általános gazdasági érdekű szolgáltatást, oly módon, hogy kiegészítő ellentételezés nem szükséges.
(351)
Ennélfogva a biztosított kizárólagos jogból fakadóan a fenntartott ágazatban keletkezett bármely többletnyereséget figyelembe kell venni a szóban forgó általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért a DPLP-nek nyújtott ellentételezések szükségességének elbírálásához.
(352)
Következésképp a fenntartott ágazatban keletkezett, az ésszerű nyereség szintjét meghaladó bármely nyereséget figyelembe kell venni az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés elemzése során.
(353)
Mivel azonban a fenntartott ágazatnak mindenekelőtt az egyetemes szolgáltatást kell finanszíroznia, az egyetemes szolgáltatás más területein keletkezett veszteség csökkenti a fenntartott ágazatnak a többi kapcsolódó általános gazdasági érdekű szolgáltatás költségeihez való hozzájárulását.
(354)
A fenntartott ágazatban ténylegesen keletkezett többletnyereség meghatározásához ezenkívül figyelembe kell venni az egyetemes szolgáltatási kötelezettség miatt felmerült, de az egyetemes szolgáltatás hatálya alá nem tartozó tevékenységeket terhelő költségeket. A Chronopost-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a kiskereskedelmi hálózat költségei a DPLP analitikus számviteli rendszerében a hálózat igénybevételét szükségessé tevő tevékenységek között oszlanak meg, ideértendők többek között, de nem kizárólag az egyetemes szolgáltatás hatálya alá tartozó termékek. Konkrétabban: a bizonyos kiterjedésű és sűrűségű kiskereskedelmi hálózat fenntartására vonatkozóan a DPLP számára a belga hatóságok által meghatározott, kielégítő színvonalú egyetemes postai szolgáltatás nyújtása érdekében előírt kötelezettség az egyetemes szolgáltatás hatályán kívüli veszteséget okoz a kereskedelmi tevékenységek számára, mivel a kiskereskedelmi hálózat költségeinek egy részét - a Chronopost-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően - a kiskereskedelmi hálózatot igénybevevő kereskedelmi termékekre hárítják.
(355)
Az üzemeltetési szerződések által előírt hálózati megkötések: az állam által előírt megkötések a kiskereskedelmi hálózatot alkotó postai szolgáltatási pontok (postahivatalok és/vagy postapontok) sűrűségére és típusára vonatkoznak. E kötöttségeket az egymást követő üzemeltetési szerződések határozzák meg. Így a (2005-2010 közötti időszakra vonatkozó) negyedik üzemeltetési szerződés a következőkről rendelkezik:
a)
az egyetemes szolgáltatás és a DPLP-re bízott többi közszolgáltatás teljesítését lehetővé tevő hálózat fenntartására vonatkozó általános kötelezettség (117);
b)
legalább 1 300 postai szolgáltatási pont (postahivatal és postapont (118)) fenntartására vonatkozó kötelezettség;
c)
legalább 589 postahivatal fenntartására vonatkozó kötelezettség;
d)
ráadásul az alapvető szolgáltatási palettát kínáló egyes postai szolgáltatási pontok és a teljes szolgáltatási palettát kínáló postahivatal közötti legnagyobb távolság közúton nem haladhatja meg a 10 km-t.
(356)
A belga hatóságok úgy ítélik meg, hogy a DPLP kiskereskedelmi hálózatát alkotó postai szolgáltatási pontok számára és típusára alkalmazandó különleges követelmények - az egyetemes szolgáltatási kötelezettséghez kapcsolódó követelményeken túl - az állam által a területi jelenlétre előírt különálló kötelezettséget jelentenek. Belgium ennek alapján úgy véli, hogy a területi jelenlétre vonatkozó különleges kötelezettséghez kapcsolódó összes nettó költséget az államnak kellene ellentételeznie.
(357)
A hálózati megkötés számszerűsítése: a legalább 1 300 postai szolgáltatási pontot, azon belül legalább 589 postahivatalt tartalmazó kiskereskedelmi hálózat fenntartására vonatkozó kötelezettség DPLP-nél felmerülő nettó költségeinek meghatározásához a belga hatóságok összehasonlították a tényleges kiskereskedelmi hálózatot (amelyben a postai szolgáltatási pontok sűrűségét és típusát az állam írja elő) egy olyan feltételezett kiskereskedelmi hálózattal, amelyet a DPLP működtetne, ha nem kellene figyelembe vennie ezeket a különleges megkötéseket. Másképp fogalmazva: a feltételezett kiskereskedelmi hálózat az a hálózat, amelynek a működtetését a DPLP kereskedelmi feltételek mellett választaná, ha az állam nem írna elő számára közszolgáltatási kötelezettségeket.
(358)
A belga hatóságok úgy vélik, hogy ez a feltételezett hálózat kizárólag postapontokból állna. A postahivatalok megszűnnének. Ahhoz azonban, hogy a DPLP továbbra is ugyanakkora teljes ügyfélkört szolgálhasson ki, jelentősen növelnie kellene a postapontok számát.
A DPLP jelenlegi kiskereskedelmi hálózatának és az állam által előírt kötelezettségek hiányában feltételezett hálózatnak az összehasonlítása
A postai szolgáltatási pontok teljes száma
Postahivatalok (a) + postapontok (b)
(a)
A postahivatalok száma
(a DPLP által üzemeltetett, szakosodott postapontok)
(b)
A postapontok száma
(harmadik felek helyiségeiben elhelyezkedő szolgáltatási pontok)
A DPLP tényleges kiskereskedelmi hálózata (2009 végén)
1 401 =
713 +
688
Az állam által előírt megkötések hiányában feltételezett kiskereskedelmi hálózat (a belga hatóságok szerint)
[…] =
[…] +
(…)
A kiskereskedelmi hálózatra vonatkozóan az állam által előírt kötelezettség
Legalább 1 300
Legalább 589
Nincs kötelezettség
(359)
Ahogyan a fenti táblázatból kiderül, a DPLP tényleges kiskereskedelmi hálózata megfelel az állam követelményeinek: a postai szolgáltatási pontok teljes száma és a postahivatalok száma is meghaladja a szükséges szintet. Nagyon eltérő lenne viszont az a feltételezett hálózat, amelyet a DPLP akkor működtetne, ha tisztán kereskedelmi megfontolások alapján választhatná meg a kiskereskedelmi hálózatát: a postai szolgáltatási pontok teljes száma emelkedne, de a DPLP által üzemeltetett postahivatalok eltűnnének.
(360)
A hálózati megkötés realitása: pontosítani kell, hogy az állam által a DPLP számára előírt megkötés nem állapítható meg egyértelműen.
(361)
Először is a DPLP által ténylegesen fenntartott hálózat nagyobb az állam által előírtnál. A postai szolgáltatási pontok teljes száma és a postahivatalok száma is meghaladja az állam által előírt minimumot, aminek alapján azt lehetne vélelmezni, hogy a betartandó kötelezettségei nem terhelik a DPLP-t, amely a kedve szerint tartja fenn a jelenlegi méretű hálózatot.
(362)
A belga hatóságok a postahivatalok e túlzott számát a 10 kilométeres távolságra vonatkozó feltétellel, a postapontok váratlan bezárására fenntartott biztonsági tartalék szükségességével, valamint azzal magyarázzák, hogy a következő üzemeltetési szerződésben 650-re kívánják emelni a postahivatalok minimálisan előírt számát, így nem lenne hatékony a jelenleg rögzített számhoz igazodni a postahivatalok bezárásával, hogy azokat egy bizonyos idő elteltével újra meg kelljen nyitni. A belga hatóságok kijelentik, hogy a DPLP éppen ezért nem tudta jobban csökkenteni a postahivatalok számát, hogy jobban közelítse azt a minimálisan előírt 589-hez. A belga hatóságok szerint a postai szolgáltatási pontok névleges többlete ellenére a 713 postahivatalból álló hálózat jelenlegi felállását az állam által támasztott követelmények diktálják.
(363)
Másodszor, a belga hatóságok által figyelembe vett módszer a kiskereskedelmi hálózat 2009-es költségeinek 1992-re történő visszavetítésén alapul. Hasonló visszavetítés elkerülhetetlenül módszertani bizonytalanságokat okoz. A postapontok kereskedelmi modellje nem feltétlenül áll rendelkezésre 1992 óta. Ráadásul a DPLP személyzete régen alapvetően tisztviselőkből állt, akiknek a bérköltségei nagyon rugalmatlanok voltak. Mivel a postapontokat nem a DPLP személyzete működteti, a postahivatalokba többé ki nem rendelt tisztviselőket továbbra is a DPLP javadalmazta volna. Nagyon valószínűtlen tehát az, hogy a vizsgálat tárgyidőszaka elején a postahivatalok esetleges bezárása a bérköltségek közvetlen csökkenésével járhatott volna. Efféle megtakarítást azonban - bizonyos mértékben - meg lehetett volna valósítani 2009-ben, mivel akkor a személyzetben több volt a szerződéses alkalmazott. A kevésbé rugalmatlan jogállású személyzetre való fokozatos áttérést és az analitikus számviteli rendszer egymást követő tökéletesítéseit figyelembe véve elképzelhető, hogy a közelmúltbeli pénzügyi évekre vonatkozó számviteli adatok mentesek az ilyen jellegű torzulástól. Mivel azonban a bpost vállalatnál jelenleg is több mint 20 000 tisztviselő dolgozik, akik nem foglalkoztathatók postapontokban, és el sem bocsáthatók, az összes postahivatal postapontokkal történő felváltása még ma is elméleti és irreális lehetőség marad.
(364)
A belga hatóságok azonban hangsúlyozzák, hogy régen a potenciális elbocsátási költségeket a működési költségek megtakarításával és a feleslegessé vált épületek eladásával ellentételezték volna. Az 1992-2002 közötti időszakra vonatkozó adatok megbízhatósága tekintetében a belga hatóságok azt állítják, hogy a kiskereskedelmi hálózat költségeit valójában - valószínűleg - alulbecsülték, ugyanis bizonyos olyan elemeket, amelyek hálózati költségnek is minősülhettek volna, más költségközpontokhoz csoportosítottak át. Következésképp a visszavetítési módszer hiányosságait más, a belga hatóságok által a korábbi pénzügyi évek költségeinek kiszámításához figyelembe vett óvatos feltételezések hidalnák át.
(365)
A területi jelenlétre vonatkozó különleges kötelezettség fennállása: még a hálózati megkötés fennállásának elismerése esetén sem tűnik indokoltnak a belga hatóságok azon állítása, amely szerint ehhez a megkötéshez a területi jelenlétre vonatkozó, különálló feladat társul. Úgy tűnik ugyanis, hogy az üzemeltetési szerződések nem tartalmaznak olyan külön rendelkezéseket, amelyek - különálló, valamint az egyetemes szolgáltatási kötelezettségekhez és más közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó követelményeken túlmutató - területi jelenlétre vonatkozó tényleges kötelezettséget határoznának meg. Épp ellenkezőleg, a DPLP és a belga állam között létrejött üzemeltetési szerződések kimondják, hogy a hálózati megkötésnek kizárólag az a célja, hogy biztosítsa az egyetemes szolgáltatást és a többi általános gazdasági érdekű szolgáltatást (napilapok és magazinok terjesztése, postai számlák és postautalványok stb.), és az ehhez szükséges hálózati költségeket már eleve e különböző szolgáltatások elszámolásaiban könyvelik el (119). Az üzemeltetési szerződések ezenkívül nem rendelkeznek a területi jelenléti kötelezettség költségeinek ellentételezését célzó mechanizmusról. A Bizottság megjegyzi, hogy az ellentételezés számítási paramétereinek előzetes meghatározására vonatkozó kötelezettséget a 2005. évi ÁGÉSZ-keretszabály vezette be, és hogy a Bizottság a 2005 utáni időszakra vonatkozóan állapította meg az általános gazdasági érdekű szolgáltatások DPLP-t terhelő költségeinek túlkompenzációját [lásd a (386) preambulumbekezdést].
(366)
Megjegyzendő, hogy a 97/67/EK irányelv 3. cikke értelmében a tagállamok kötelesek előírni hagyományos postai szolgáltatóik számára azt a kötelezettséget, hogy megfelelő színvonalú egyetemes szolgáltatást nyújtsanak, többek között a földrajzi lefedettség tekintetében. A Belgiumot érintő jelenlegi ügyben felmerülő területi lefedettség azonban csak egyike az egyetemes szolgáltatási kötelezettség számos szempontjának. Azokban az üzemeltetési szerződésekben, amelyek az egyetemes szolgáltatási kötelezettséget a DPLP-re bízzák, a Bizottság nem talál olyan kiegészítő feladatra utaló említést, amely a hagyományos postai szolgáltatót több hivatalból álló, nagyobb hálózat fenntartására kötelezné annál, mint amekkorát a közszolgáltatási kötelezettséghez szükséges területi lefedettség és a többi kapcsolódó - kohéziós vagy területfejlesztési logikának megfelelő - közszolgáltatás megkövetel. Kétségtelen, hogy a DPLP által az egyetemes szolgáltatás biztosítása érdekében működtetett postahivatalok mindegyike hozzájárul a területi kohézióhoz (120), jogi szempontból azonban az adott postahivatal fenntartására vonatkozó kötelezettség a kielégítő színvonalú egyetemes postai szolgáltatás és más kapcsolódó szolgáltatások garantálásának szükségességéhez kapcsolódik. Az alkalmazandó ítélkezési gyakorlat értelmében ahhoz, hogy kiegészítő területi feladatra lehessen hivatkozni, szükséges, hogy a DPLP-t megbízzák az egyetemes szolgáltatáshoz megállapított méretű postai hálózaton kívüli hivatalok fenntartásának különálló és egyértelműen meghatározott feladatával. Ennek a felhatalmazásnak részleteznie kellene a kötelezettségeket, az abból fakadó költségeket, valamint a kiegészítő területi feladat nettó költségeinek finanszírozási rendszerét.
(367)
A Bizottság a fenti elemek egyikét sem találja az állam és a DPLP között létrejött üzemeltetési szerződésekben. A belga hatóságok és a DPLP tulajdonképpen utólag és mesterségesen próbálják megindokolni a különálló területi feladatot, kijelentve, hogy az üzemeltetési szerződésekben megállapított területi lefedettségnek kétszeresen is létjogosultsága van: az az egyetemes szolgáltatási feladatból és az egyetemes szolgáltatási kötelezettségen túlmutató, állítólagos területi feladatból adódik. A kapcsolódó szerződések azonban nem tartalmaznak olyan rendelkezést, amely olyan állítólagos, különálló területi feladatra utalna, amely a DPLP-t az egyetemes szolgáltatás nyújtásához előírtnál nagyobb hálózat fenntartására kötelezné.
(368)
Megjegyzendő, hogy a belga hatóságok és a DPLP állításainak mesterségessége a saját érvelésükből is következik. Egy esetleges túlkompenzáció szintjének csökkentése érdekében a belga hatóságok azt szeretnék, ha a Bizottság az egyetemes szolgáltatási kötelezettségen túlmutató, kiegészítő területi feladat miatt felmerült költségnek tekintené egy teljes postahivatal tényleges költsége és az azt helyettesítő, feltételezett postapont tényleges költsége közötti különbséget. Ez az érvelés nem olyan nagyobb méretű feltételezett hálózatra támaszkodik, amelyet a DPLP a területi célkitűzéseinek megvalósításához fenntartana. A DPLP mindössze az egyetemes szolgáltatás lefedettsége miatt felmerülő többletköltséget emeli ki, amely az üzemeltetési szerződések értelmében nem jogosít támogatásra. A területi célkitűzés hiányát az is megerősíti, hogy a belga hatóságoknak jelentősen növelniük kellene a postapontok számát az egyetemes szolgáltatás nyújtásához, mivel az nem biztosítható ugyanannyi postaponttal.
(369)
Megállapítható azonban, hogy - bár a területi jelenléttel kapcsolatos tényleges és különálló kötelezettségre hivatkozó belga hatóságok állítása nem tűnik elfogadhatónak - az egyetemes szolgáltatás és a többi közszolgáltatás biztosítását lehetővé tevő hálózat fenntartását megkövetelő belga állam által előírt hálózati megkötés nem kizárólag ezekre a szolgáltatásokra vonatkozik; többletköltségeket keletkeztet a kereskedelmi szolgáltatások esetében is.
(370)
A tevékenységenkénti elszámolás és a Chronopost-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat szerint - a (354) preambulumbekezdésben kifejtetteknek megfelelően - a kiskereskedelmi hálózatot igénybe vevő összes tevékenység hozzájárul annak közös költségeihez. Következésképp minden termék, a kereskedelmi termékek is hozzájárulnak a hálózat költségeihez. A postahivatalok fenntartására vonatkozóan az állam által előírt kötelezettségből fakadó költségek a kereskedelmi termékeket is terhelik, amelyek - úgy tűnik - folyamatosan veszteséget termelnek, holott azokat piaci áron értékesítik. A DPLP azért kínálja kereskedelmi szolgáltatásait a hálózaton keresztül, mert azok finanszírozzák a hálózat állandó költségeinek egy részét, és így közvetett módon hozzájárulnak az egyetemes szolgáltatáshoz.
(371)
Gazdasági szempontból a DPLP túlkompenzációjának értékelése során ésszerűnek tűnik a kereskedelmi termékek - egyetemes szolgáltatási kötelezettség és más közszolgáltatási kötelezettségek okozta - veszteségének figyelembevétele. Ha a DPLP-nek gazdasági érdeke, hogy igénybe vegye a kiskereskedelmi hálózatot a kereskedelmi termékeinek értékesítéséhez, ennek analitikus számviteli szempontból az a következménye, hogy a hálózat költségeinek egy része, amelyeket más körülmények között a közszolgáltatáshoz könyvelnének, a kereskedelmi termékekhez vannak könyvelve, amelyek ennélfogva veszteségesnek tűnnek.
(372)
Következésképp jelen esetben a túlkompenzáció kiszámítása a következőképpen foglalható össze:
-
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nettó költsége (költségek - bevételek)
-
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások esetében engedélyezett ésszerű nyereség
+
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások éves ellentételezése
+
Az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatából származó túlzott többletnyereség (az egyetemes szolgáltatás finanszírozása után, ideértve a kereskedelmi szolgáltatások esetében felmerült hálózati többletköltséget is)
=
Túlkompenzáció
(373)
Az 1997-es tőkeinjekció összeegyeztethetőségét az alábbiakban az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó éves ellentételezés összeegyeztethetőségének értékelése keretében kell értékelni, ugyanis nem különálló feltőkésítésről, hanem az 1992-1996 közötti időszakra a közfeladatokért nyújtott ellentételezéshez kapcsolódó kifizetésről van szó.
(374)
Mivel a 2003-as tőkeinjekció nem minősül az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatásnak, a támogatás összeegyeztethetőségének kérdése nem merül fel.
(375)
Mivel a 2006-os tőkeinjekció nem minősül az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatásnak, a támogatás összeegyeztethetőségének kérdése nem merül fel.
(376)
Megjegyzendő, hogy az állami kezességvállalás nem közszolgáltatási kötelezettségekért járó ellentételezésként jelenik meg az üzemeltetési szerződésben, ennélfogva az összeegyeztethetősége nem értékelhető az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésének fényében. Mivel a belga hatóságok nem tüntettek fel olyan jogalapot, amelyre az összeegyeztethetőség megállapításához hagyatkozni lehetne, és mivel a Bizottság sem talált ilyen jogalapot, az intézkedés a belső piaccal összeegyeztethetetlen működési támogatásnak minősül, és ennélfogva vissza kell fizettetni.
(377)
Ahogyan már szerepelt, a társasági adó megfizetése alóli mentesítés nem biztosított előnyt a DPLP számára, és következésképp nem minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak.
(378)
Az ingatlanadó és a helyi adók alóli mentesítés az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül, de létező támogatásnak tekintendő, mivel bevezetésük a Szerződés hatálybalépése előtt történt. Másfelől megjegyzendő, hogy ezek az adóügyi intézkedések nem szerepelnek az üzemeltetési szerződésekben közszolgáltatási kötelezettségekért járó ellentételezésként.
(379)
Következésképp az adómentesítések nem befolyásolják a túlkompenzáció kiszámítását, amely a DPLP által ténylegesen viselt költségeken alapul (amelyek már magukban foglalják ezeknek az adómentesítéseknek a hatásait).
(380)
Az adómentesítéseket tehát a létező támogatásokra vonatkozó külön eljárás keretében értékelik az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (121) 17., 18. és 19. cikkének megfelelően.
6.3.3.3. A túlkompenzáció összegének kiszámítása
(381)
A túlkompenzáció összege a 6.3.3.2 alszakaszban kifejtett értékelés alapján számítható ki. A belga hatóságok által az üzemeltetési szerződésekben bevezetett közszolgáltatás-finanszírozási mechanizmusnak megfelelően a túlkompenzáció kiszámítására mindegyik felhatalmazási időszak esetében külön-külön kerül sor.
Első üzemeltetési szerződés: 1992-1996
(ezer EUR-ban)
-
A közszolgáltatás nettó költségei
:
-
[…]
-
A keletkezett hálózati költségek
:
-
[…]
-
Engedélyezett ésszerű nyereség
:
-
[…]
(4,8 %-os árbevétel-arányos megtérülés)
+
Az állam által fizetett ellentételezések
:
+
[…]
+
Tőkeinjekció (1997)
:
+
62 000
(az általános gazdasági érdekű szolgáltatások halasztott ellentételezése)
+
Ingatlanátruházás
:
+
112 209
=
Túlkompenzáció
=
[…]
Második üzemeltetési szerződés: 1997-2002
Az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatából származó túlzott többletnyereség kiszámítása
(ezer EUR-ban)
+
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatából származó többletnyereség
:
+
[…]
(az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatából származó, 4,8 %-os árbevétel-arányos megtérülést meghaladó nyereség)
Az egyetemes szolgáltatási kötelezettség miatt felmerült hálózati költségek
:
[…]
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatából származó nettó költség
:
[…]
(az egyetemes szolgáltatás veszteséges nem fenntartott ágazata)
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatának ésszerű nyeresége
:
[…]
(4,8 %-os árbevétel-arányos megtérülés)
=
Az egyetemes szolgáltatásnak a fenntartott ágazat által finanszírozandó költségei
=
[…]
A fenntartott ágazatban keletkezett túlzott - és az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nettó költségeit csökkentő - többletnyereség
=
[…]
A túlkompenzáció kiszámítása:
(ezer EUR-ban)
-
A közszolgáltatás nettó költségei
:
-
[…]
-
Engedélyezett ésszerű nyereség
:
-
[…]
(4,8 %-os árbevétel-arányos megtérülés)
+
Az állam által fizetett ellentételezések
:
+
1 286 461
+
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatának túlzott többletnyeresége:
+
[…]
=
Túlkompenzáció
=
[…]
Harmadik üzemeltetési szerződés: 2003-2005
Az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatából származó túlzott többletnyereség kiszámítása
(ezer EUR-ban)
+
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatának túlzott többletnyeresége
:
+
[…]
(az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatából származó, 4,8 %-os árbevétel-arányos megtérülést meghaladó nyereség)
Az egyetemes szolgáltatási kötelezettség miatt felmerült hálózati költségek
:
[…]
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatából származó nettó költség
:
-
[…]
(az egyetemes szolgáltatás nyereséges nem fenntartott ágazata)
Az egyetemes szolgáltatási kötelezettség ésszerű nyeresége
:
[…]
(4,8 %-os árbevétel-arányos megtérülés)
=
Azok az egyetemes szolgáltatási kötelezettség miatt felmerült költségek, amelyeket a fenntartott ágazatnak kell finanszíroznia
=
[…]
(nincs finanszírozandó veszteség)
A fenntartott ágazatban keletkezett túlzott - és az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nettó költségeit csökkentő - többletnyereség
=
[…]
A túlkompenzáció kiszámítása:
(ezer EUR-ban)
-
A közszolgáltatás nettó költségei
:
-
[…]
-
Engedélyezett ésszerű nyereség
:
-
[…]
(4,8 %-os árbevétel-arányos megtérülés)
+
Az állam által fizetett ellentételezések
:
+
677 985
+
Az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatának túlzott többletnyeresége
:
+
[…]
=
Túlkompenzáció
=
[…]
Negyedik üzemeltetési szerződés: 2006-2010
Az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatából származó túlzott többletnyereség kiszámítása
(ezer EUR-ban)
+
Az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatának többletnyeresége
:
+
[…]
(az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatának 7,4 %-os árbevétel-arányos megtérülését meghaladó nyeresége)
Az egyetemes szolgáltatási kötelezettség miatt felmerült hálózati költségek
:
[…]
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatából származó nettó költség
:
[…]
(az egyetemes szolgáltatás nyereséges nem fenntartott ágazata)
Az egyetemes szolgáltatási kötelezettség ésszerű nyeresége
:
[…]
(7,4 %-os árbevétel-arányos megtérülés)
=
Azok az egyetemes szolgáltatási kötelezettség miatt felmerült költségek, amelyeket
=
[…]
(nincs finanszírozandó veszteség) a fenntartott ágazatnak kell finanszíroznia
A fenntartott ágazatban keletkezett túlzott - és az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nettó költségeit csökkentő - többletnyereség
=
[…]
A túlkompenzáció kiszámítása:
(ezer EUR-ban)
-
A közszolgáltatás nettó költségei
:
-
[…]
-
Engedélyezett ésszerű nyereség
:
-
[…]
(7,4 %-os árbevétel-arányos megtérülés)
+
Az állam által fizetett ellentételezések:
:
+
1 568 787
+
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatának túlzott többletnyeresége
:
+
[…]
=
Túlkompenzáció
=
[…]
Egyéb intézkedések
Állami kezességvállalás
(ezer EUR-ban)
Az állam által 2004-ben nyújtott kezességvállalás:
1 500
=
1 500
(382)
A belga hatóságokkal egyeztetetteknek megfelelően (122) a jelen esetben összesen felmerülő túlkompenzáció kiszámításához figyelembe veendő időintervallum meghatározásához a „leginkább objektív és kiegyensúlyozott” módszer a „szerződésenkénti” megközelítés. A Bizottság nem kifogásolja a belga hatóságok kérelmének elfogadását. Ez a módszer ugyanis nagyobb kiszámíthatóságot és jogbiztonságot biztosít a felek számára, és így inkább csökkenti a túlkompenzáció kockázatát. A Bizottság tehát mindegyik időszakot külön-külön vizsgálja, és sem alulkompenzációt, sem túlkompenzációt nem visz át egyik időszakról a másikra.
(383)
A belga hatóságok azonban kijelentik, hogy a 2005. évi ÁGÉSZ-keretszabály hatálybalépése előtt a Bizottság folyamatosan átfogó módszert alkalmazott az alulkompenzáció, illetve a túlkompenzáció kiszámítására. A belga hatóságok ennek alapján kifejezetten kérték a 2005 előtti évek összevonását (123) az alulkompenzáció, illetve a túlkompenzáció átfogó kiszámításához.
(384)
A Bizottság megjegyzi, hogy mivel a 2005 előtt alkalmazandó három üzemeltetési szerződés vonatkozásában alulkompenzációt állapított meg, az összes év összevonásának ténye nem lenne hatással a visszafizettetendő túlkompenzáció összegére.
(385)
A Bizottság ezenkívül megjegyzi, hogy a 2005. évi ÁGÉSZ-keretszabály hatálybalépése óta „az ellentételezés kiszámításának, ellenőrzésének és felülvizsgálatának paramétereit” (124) előzetesen meg kell határozni a felhatalmazást biztosító jogi aktusban vagy aktusokban. Mivel a negyedik üzemeltetési szerződés nem ír elő ellentételezést az érvényességi idején (2006-2010) kívül viselt költségek vonatkozásában, az említett szerződés hatályán kívül eső időszakokra megállapított alulkompenzáció nem ellentételezhető a DPLP-nek fizetett esetleges túlkompenzációval.
(386)
A Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy a DPLP a közfeladatának teljesítéséért 415 millió EUR összegben túlkompenzációban részesült, többek között a negyedik üzemeltetési szerződés alkalmazási ideje alatt. Mivel a túlkompenzáció összeegyeztethetetlen támogatásnak minősül, vissza kell fizettetni.
7. KÖVETKEZTETÉS
(387)
A nyugdíjak átvállalása, az évente átruházott állami források, az ingatlanátruházások, az 1997-es tőkeinjekció, az adómentesítések és az állami kezességvállalás az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatási intézkedéseknek minősülnek, mivel olyan költségek alól mentesítették a DPLP-t, amelyeket a magánvállalkozásoknak szokásos körülmények között vállalniuk kell.
(388)
A 2003-as és 2006-os tőkeinjekció nem minősül az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett támogatásnak, mivel az állam a piacgazdasági befektető elvének megfelelően járt el.
(389)
A Bizottság megállapítja, hogy Belgium jogellenesen - az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdését megsértve - hajtotta végre az intézkedéseket, kivéve a 2003-as tőkeinjekciót, amelyet a végrehajtása előtt megfelelően bejelentettek a Bizottságnak, és kivéve az adómentesítéseket, amelyek létező támogatásnak minősülnek.
(390)
A nyugdíjak átvállalása nem hozta a DPLP-t a versenytársaiénál kedvezőbb helyzetbe a társadalombiztosítási járulékok tekintetében. Az intézkedés tehát az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése c) pontjának fényében összeegyeztethetőnek tekinthető a belső piaccal.
(391)
A negyedik üzemeltetési szerződés keretében nyújtott éves ellentételezések az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése fényében a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatásnak minősülnek, amennyiben túlkompenzáció történt a DPLP számára.
(392)
Az állam által nyújtott kezességvállalás a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatás.
(393)
Az ingatlanadó alóli mentesítés és a helyi adók alóli mentesítés létező támogatásnak minősülnek, és azokkal a Bizottság - a 659/1999/EK rendelet 17., 18. és 19. cikkének megfelelően - a létező támogatásokra vonatkozó eljárás keretében külön foglalkozik.
(394)
Az ÁGÉSZ-keretszabály 5. pontjának megfelelően ez a határozat nem sérti a közbeszerzési és versenyjogi tárgyú uniós rendelkezéseket,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A De Post - La Poste (DPLP, jelenleg bpost) számára a nyugdíjak átvállalása formájában nyújtott, és Belgium által végrehajtott állami támogatás az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében összeegyeztethető a belső piaccal.
2. cikk
A De Post - La Poste (DPLP, jelenleg bpost) számára a közszolgáltatási költségek ellentételezése formájában nyújtott, és Belgium által jogellenesen, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének (3) bekezdését megsértve végrehajtott állami támogatás összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
3. cikk
A Belgium által a De Post - La Poste (DPLP, jelenleg bpost) számára 2003-ban és 2006-ban juttatott tőkeinjekció nem minősül az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett támogatásnak.
4. cikk
A De Post - La Poste (DPLP, jelenleg bpost) számára állami kezességvállalás formájában nyújtott, és Belgium által jogellenesen, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének (3) bekezdését megsértve végrehajtott állami támogatás összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
5. cikk
(1) Belgium visszafizetteti a 2. és a 4. cikkben említett intézkedések keretében nyújtott összeegyeztethetetlen támogatásokat.
(2) A visszafizettetendő összegek után a kedvezményezett rendelkezésére bocsátásuk napjától a tényleges visszafizettetésükig kamatot kell fizetni.
(3) A kamatot a 794/2004/EK rendelet (125) V. fejezetével és a 794/2004/EK rendeletet módosító 271/2008/EK rendelettel összhangban kamatos kamatként kell kiszámítani.
(4) Belgium e határozat elfogadásának napjától kezdődő hatállyal megszünteti a 2. és 4. cikkben említett intézkedések keretében nyújtott támogatások valamennyi esedékes kifizetését.
6. cikk
(1) A 2. és 4. cikkben említett intézkedések keretében nyújtott támogatásokat haladéktalanul és ténylegesen vissza kell fizettetni.
(2) Belgium gondoskodik arról, hogy e határozatot az arról szóló értesítéstől számított négy hónapon belül végrehajtsák.
7. cikk
(1) Az e határozatról szóló értesítéstől számított két hónapon belül Belgium az alábbi információkat közli a Bizottsággal:
a)
a kedvezményezettel visszafizettetendő teljes összeg (tőke és kamatok);
b)
az e határozatnak való megfelelés érdekében már meghozott és tervezett intézkedések részletes ismertetése;
c)
az azt igazoló dokumentumok, hogy a kedvezményezettet felszólították a támogatás visszafizetésére.
(2) Belgium a 2. és 4. cikkben említett intézkedések keretében nyújtott támogatások maradéktalan visszafizettetéséig rendszeresen tájékoztatja a Bizottságot az e határozatnak való megfelelés érdekében hozott nemzeti intézkedések előrehaladásáról. Belgium - a Bizottság egyszerű kérésére - haladéktalanul benyújtja az e határozatnak való megfelelés érdekében már meghozott és tervezett intézkedésekre vonatkozó információkat. Részletes információkkal szolgál továbbá a kedvezményezettel már visszafizettetett támogatási összegekre és kamatokra vonatkozóan.
8. cikk
Ennek a határozatnak a Belga Királyság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2012. január 25-én.