ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2011
o státní podpoře č. C 6/08 (ex NN 69/07), kterou poskytlo Finsko společnosti Ålands Industrihus Ab
(oznámeno pod číslem K(2011) 4905)
(Pouze finské a švédské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/252/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Prostřednictvím stížnosti podané dne 5. září 2006 byla Komise informována o různých opatřeních, která provedla alandská místní správa (dále jen „místní správa“) ve prospěch realitní společnosti Ålands Industrihus Ab (dále jen „ÅI“). Dopisy ze dne 25. října 2006 a 14. února 2007 si Komise od Finska vyžádala informace, které byly poskytnuty dopisy ze dne 11. ledna 2007 a 3. dubna 2007. Další informace poskytly finské orgány dne 31. května 2007 a 12. července 2007. Stěžovatel poskytl doplňkové informace v listopadu 2006 a květnu 2007.
(2)
Dopisem ze dne 30. ledna 2008 Komise Finsko informovala, že se s ohledem na tuto podporu rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“) (2) (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“).
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby se k podpoře vyjádřily.
(4)
Komise neobdržela žádné připomínky zúčastněných stran.
(5)
V návaznosti na rozhodnutí o zahájení řízení poskytlo Finsko informace, které Komise zaevidovala dne 6. května 2008, 21. ledna 2010, 26. února 2010, 21. května 2010, 18. června 2010, 18. dubna 2011, 27. června 2011 a 28. června 2011. Dne 4. června 2010 se uskutečnila schůzka mezi útvary Komise, finskými orgány a zástupci společnosti ÅI.
2. POPIS PODPORY
2.1 PŘÍJEMCE
(6)
Společnost ÅI je zaregistrovaná v městě Mariehamn, hlavním městě Alandských ostrovů, souostroví v Baltském moři mezi finskou a švédskou pevninou s celkovým počtem obyvatel přibližně 28 000. Alandské ostrovy jsou jednou z finských provincií, mají však vysokou míru autonomie. Společnost ÅI vlastní především orgány místní správy (84,43 %) a město Mariehamn (15,01 %). Zbývajícími akcionáři jsou ostatní místní orgány na Alandských ostrovech (4).
(7)
Společnost ÅI podniká v oblasti výstavby, vlastnictví a pronájmu budov pro průmyslové a obchodní využití. Podle Finska je cílem činnosti společnosti poskytovat společnostem na Alandských ostrovech budovy za účelem přispění k diverzifikovanému a konkurenceschopnému hospodářství.
(8)
Až do roku 1999 byly obchodní činnosti společnosti ÅI co do rozsahu malé (5). Bilanční suma společnosti ÅI rostla velmi pomalu, pokud vůbec (6). V této souvislosti se správní rada společnosti ÅI rozhodla, že začne hledat nové obchodní příležitosti, aby společnost mohla expandovat. Současně místní podnikatelská komunita (kterou tvoří téměř výhradně malé podniky) vyslovila přání týkající se „technologického parku“, tj. seskupení kancelářských prostor, kde by mohly místní podniky sídlit pod jednou střechou v zájmu snazší spolupráce, vytváření nových nápadů a celkového zlepšení podnikavosti. Tím se měl stát nakonec kancelářský park „iTiden“ (kvarteret iTiden). Vznik projektu je podrobněji vysvětlen v oddíle 2.2.
2.2 PROJEKT iTiden (7)
(9)
Diskuse mezi zástupci místní podnikatelské komunity a místní správou ohledně možnosti vybudování „technologického parku“ začaly již v roce 1999. Uskutečnily se společné studijní cesty do řady obdobných zařízení ve Švédsku.
(10)
V roce 2000 byl projekt přidělen pracovní skupině, která na jaře 2000 předložila návrh místní správě a městu Mariehamn. Projekt a plány místní správy týkající se jeho vybudování a financování byly uvedeny v rozpočtu místní správy na rok 2000 (8) a potvrzeny v rozpočtu na rok 2001, v němž místní správa požadovala rovněž finanční prostředky na případné navýšení kapitálu pro infrastrukturní projekty, včetně pro společnost ÅI (obdobná žádost byla uvedena v rozpočtu na rok 2000) (9).
(11)
Dne 12. července 2001 zakoupila společnost ÅI díky navýšení kapitálu pozemek ve čtvrti „Västra Klinten“ v Mariehamnu, na němž měl být projekt iTiden vybudován. V souvislosti s tímto nákupem zajistila společnost ÅI rovněž potřebné změny s ohledem na projekt iTiden v územním plánu města.
(12)
V rozpočtu na rok 2002 místní správa uvedla, že společnost ÅI zahájí v roce 2002 výstavbu projektu iTiden a že to bude se vší pravděpodobností vyžadovat navýšení kapitálu (pro něž místní správa požadovala potřebné částky vyhrazené v rozpočtu) (10).
(13)
Počátkem roku 2002 byla jmenována pracovní skupina pro výstavbu projektu iTiden a byl najat architekt. Byli kontaktováni potenciální nájemci s cílem zjistit jejich zájem o pronájem prostor v iTiden. Přípravné zemní práce byly provedeny na jaře 2003 a výstavba první etapy (projekt byl navržen ve dvou po sobě jdoucích etapách stavby) byla zahájena v létě 2003. První nájemci se do části projektu iTiden dokončené v rámci „první etapy“ nastěhovali dne 1. prosince 2004.
(14)
Výstavba druhé etapy projektu iTiden byla zahájena na podzim 2006 a dokončena v roce 2007.
2.3 OPATŘENÍ STÁTNÍ PODPORY
(15)
Formální vyšetřovací řízení Komise zahrnovalo několik kapitálových injekcí (dále jen „navýšení kapitálu“) a záruk za bankovní půjčky (dále jen „úvěrové záruky“), které místní správa poskytla společnosti ÅI mezi rokem 1997 a 2007. Opatření jsou uvedena v následující tabulce (kapitálové injekce jsou očíslovány C-I až C-XI a záruky G-I až G-III).
Opatření
Datum opatření
Navýšení kapitálu
(v EUR)
Úvěrové záruky
(v EUR)
C-I (11)
18.6.1997
84 094,39
C-II (11)
22.6.2000
340 582,27
C-III (11)
10.10.2000
114 368,37
C-IV
20.7.2001
353 199,00
C-V
15.8.2002
599 933,73
C-VI
13.3.2003
799 911,64
G-I
9.10.2003
2 600 000,00
C-VII
6.5.2004
515 165,97
C-VIII
30.9.2004
669 896,95
G-II
2.11.2004
1 160 000,00
C-IX
16.6.2005
199 977,91
C-X
16.6.2005
234 961,43
G-III
13.12.2005
2 600 000,00
C-XI
15.2.2007
1 379 998,95
CELKEM
5 292 090,61
6 360 000,00
(16)
V porovnání s tabulkou opatření v bodě 7 rozhodnutí o zahájení řízení byla vyškrtnuta úvěrová záruka ve výši 2 587 500 EUR ze dne 26. října 2006, jelikož nebyla nikdy uplatněna (na základě rozhodnutí finských soudů). Navýšení kapitálu C-XI ze dne 12. června 2006 v rozhodnutí o zahájení řízení je zde uvedeno s datem 15. února 2007, jelikož během vyšetřovacího řízení vyšlo najevo, že toto opatření bylo provedeno k tomuto pozdějšímu dni. Rozhodnutí místní správy provést toto navýšení kapitálu bylo nedávno (6. dubna 2011) finským Nejvyšším správním soudem zrušeno (viz bod 114). Jelikož však byl kapitál společnosti ÅI v roce 2007 vyplacen a nebyl vrácen, má Komise za to, že rozhodnutí vnitrostátního soudu neznamená, že by toto opatření mělo být z předmětu jejího šetření vyloučeno.
(17)
Podle finských orgánů byla všechna navýšení kapitálu provedena za účelem financování projektu iTiden kromě těchto navýšení:
C-I) navýšení kapitálu ze dne 18. června 1997 (84 094,39 EUR)
C-II) navýšení kapitálu ze dne 22. června 2000 (340 582,27 EUR)
C-III) navýšení kapitálu ze dne 10. října 2000 (114 368,37 EUR)
C-VIII) navýšení kapitálu ze dne 30. září 2004 (669 896,95 EUR)
C-IX) navýšení kapitálu ze dne 16. června 2005 (199 977,91 EUR).
(18)
Všechny úvěrové záruky byly podle Finska vydány za účelem financování projektu iTiden. Více informací o úvěrových zárukách je uvedeno v bodech 66 až 86.
3. DŮVODY ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(19)
V rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda jsou navýšení kapitálu a úvěrové záruky slučitelné s vnitřním trhem, a to z těchto důvodů.
(20)
Pokud jde o existenci státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, Komise uvedla, že opatření zahrnovala státní prostředky, jelikož byla provedena místními orgány, a že jsou selektivní, jelikož byla určena společnosti ÅI. Pokud jde o kritérium, zda tato opatření poskytla společnosti ÅI „výhody, které by za běžných tržních podmínek čerpat nemohla“, jelikož by soukromý investor, který se řídí vyhlídkou ziskovosti v dlouhodobém horizontu, tuto podporu neposkytl, Komise měla pochybnosti, zda by soukromý investor poskytl kapitál stejně jako místní správa, jelikož společnost ÅI vykazovala dlouhodobě ztráty, nebo přinejlepším velmi skromné zisky. Co se týká konkrétně úvěrových záruk, Komise pochybovala, že by společnost ÅI mohla získat srovnatelnou finanční podporu na trzích, a měla tudíž za to, že tyto záruky společnost ÅI zvýhodnily. Komise se rovněž domnívala, že tyto výhody mohou narušit hospodářskou soutěž a obchod uvnitř Společenství.
(21)
Pokud by se opatření považovala za státní podporu, Komise pochybovala, že by ji bylo možno pokládat za slučitelnou s vnitřním trhem.
(22)
Komise zpochybnila rovněž tvrzení Finska, že pokud by se opatření skutečně považovala za státní podporu, byla tato opatření provedena v souladu s režimy podpor, které se uplatňovaly již před vstupem Finska do EU, a byla by proto zákonná.
4. PŘIPOMÍNKY FINSKA
4.1 OPATŘENÍ NEPŘEDSTAVUJÍ STÁTNÍ PODPORU
(23)
Finsko zastávalo názor, že místní správa jednala v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, tj. že se opatření řídila vyhlídkou místní správy na návratnost jejích investic. Finsko tvrdilo, že investiční rozhodnutí byla odůvodněna programem společnosti týkajícím se nových investic, především projektem iTiden. Opatření tudíž neměla pokrýt předchozí ztráty nebo podporovat ztrátové podnikání. Místní správa obdržela za své investice konkrétní hodnotu v nových podílech ve společnosti ÅI, jelikož se hodnota společnosti v souladu s úpisem akcií zvýšila. Společnost ÅI proto nezískala žádnou výhodu, kterou by nebyla schopna dosáhnout u soukromého investora.
(24)
Bez ohledu na možnou výhodu zastávalo Finsko rovněž názor, že opatření nelze považovat za státní podporu, jelikož neexistují žádné konkrétní důkazy o významném dopadu na hospodářskou soutěž na alandském trhu nemovitostí.
4.2 JEDNÁ-LI SE O STÁTNÍ PODPORU, JE TO ZÁKONNÁ PODPORA NA ZÁKLADĚ EXISTUJÍCÍCH REŽIMŮ PODPORY
(25)
Pokud by se však zjistilo, že opatření zahrnují prvek státní podpory, měla by se tato podpora podle Finska považovat za zákonnou. Finsko tvrdilo, že se na navýšení kapitálu i záruky vztahovaly existující režimy podpory, které byly zavedeny před tím, než se Finsko stalo členem EU.
4.3 JEDNÁ-LI SE O NOVOU STÁTNÍ PODPORU, JE TATO PODPORA SLUČITELNÁ S VNITŘNÍM TRHEM
(26)
Pokud by opatření představovala protiprávní státní podporu, měla by se tato považovat za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, jelikož účelem těchto opatření je rozvoj regionu a vytvoření nových pracovních míst, a to především přispěním k diverzifikaci hospodářství tohoto regionu, jež je příliš závislé na loďařském průmyslu.
4.4 MOŽNÉ NAVRÁCENÍ PODPORY
(27)
Pokud by Komise shledala, že opatření představují protiprávní a neslučitelnou podporu, která má být navrácena, předložilo Finsko tato tvrzení.
(28)
Podle čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (12), nebude Komise vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství. Tak by tomu bylo v tomto případě, jelikož Finsko oprávněně očekávalo, že výše uvedené režimy, které pocházely z doby před přistoupením, byly a jsou platné, a že tudíž podpora poskytnutá podle těchto pravidel je zákonná.
(29)
Pokud by se však Komise domnívala, že je nutno podporu vrátit, Finsko tvrdí, že prvek podpory obsažený v navýšení kapitálu nepředstavuje nutně celou nominální hodnotu transakcí, jež zahrnují státní podporu. Pokud jde o záruky, případná podpora, která má být navrácena, nemůže být vyšší než úrokové zvýhodnění, jehož společnost dosáhla v důsledku záruky (v porovnání s nezaručenými půjčkami). Stejně tak v případě kapitálových injekcí nemůže podpora činit více než náklady společnosti ÅI na získání odpovídajícího kapitálu na trhu.
5. POSOUZENÍ
5.1 HODNOCENÍ OPATŘENÍ JAKO STÁTNÍ PODPORY
(30)
V čl. 107 odst. 1 SFEU se uvádí, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem“.
(31)
Aby bylo opatření považováno za státní podporu, musí být splněny tyto podmínky: a) musí být financováno členským státem nebo ze státních prostředků; b) musí poskytnout selektivní výhodu, která zvýhodňuje určité podniky nebo odvětví výroby, a c) narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Jelikož jsou tyto podmínky kumulativní, musí být všechny splněny, aby se opatření pokládalo za státní podporu.
5.1.1 STÁTNÍ PROSTŘEDKY A SELEKTIVITA
(32)
Z důvodů uvedených v rozhodnutí o zahájení řízení (jež Finsko nezpochybnilo) jsou tato dvě kritéria splněna. Opatření byla provedena na základě individuálních rozhodnutí vydaných místní správou za účelem využití finančních prostředků, které byly v jejím ročním rozpočtu přiděleny regionálním shromážděním Alandských ostrovů. Tato opatření jsou proto jednoznačně financovaná státem a byla individuálně určena společnosti ÅI.
5.1.2 VÝHODA
(33)
Finsko uvedlo, že opatření nepředstavují státní podporu, jelikož neposkytují společnosti ÅI výhodu, kterou by nemohla získat na trzích, ať už u soukromého akcionáře nebo soukromého věřitele.
(34)
Podle ustálené zásady práva v oblasti státních podpor (na niž se obvykle odkazuje jako na zásadu investora v tržním hospodářství) platí, že investování orgánů veřejné správy do kapitálu podniků představuje státní podporu, pokud by stejný kapitál v podobné situaci neposkytl soukromý investor, zejména s vyhlídkou na dosažení návratnosti (13). Podle bodu 3.1 sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (14) (dále jen „sdělení o zárukách“) představuje záruka poskytnutá orgány veřejné správy státní podporu, ledaže je financování poskytnuto za podmínek, které by byly přijatelné pro soukromý subjekt za normálních podmínek tržního hospodářství.
(35)
V rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda byla s ohledem na navýšení kapitálu a záruky splněna zásada investora v tržním hospodářství, zejména na základě dvou připomínek týkajících se společnosti ÅI:
a)
Společnost ÅI vykazovala v letech, v nichž byla opatření provedena, ztráty nebo zanedbatelné zisky. Společnost ÅI vykázala v každém roce v období 2001 až 2005 ztrátu. Zisky mezi rokem 1998 a 2000 byly malé a snižovaly se (38 000 EUR, 28 000 EUR resp. 9 000 EUR). Když společnost ÅI v roce 2006 znovu vykázala zisk, jednalo se pouze o částku ve výši 557,43 EUR. V roce 2006 činil zisk odhadovaný pro rok 2007 (tj. zisk, který se předpokládal v době přijetí rozhodnutí o provedení posledních opatření) pouze 5 868,46 EUR (15).
b)
Mimoto se Komisi zdálo, že peněžní tok společnosti ÅI od roku 2000 nepostačuje k pokrytí jejích nákladů, což vedlo k předpokladu, že opatření byla nezbytná jednoduše kvůli pokrytí tohoto nedostatečného peněžního toku (16).
(36)
Finsko tento názor odmítlo. Jeho tvrzení budou projednána níže, a to zvlášť pro navýšení kapitálu a úvěrové záruky.
5.1.2.1 Kapitálová injekce
(37)
Finsko především odmítá názor, že společnost ÅI měla potíže s likviditou. I když byly činnosti společnosti před projektem iTiden co do velikosti omezené, její provozní hospodářský výsledek a likvidita byly uspokojivé a tak tomu bylo během celého prošetřovaného období. Opatření proto nebyla nutná k uhrazení nákladů na činnost. Cílem opatření bylo financovat rozšíření společnosti, a měla by se proto považovat za investice. Vzhledem k podmínkám těchto investic byla tato opatření opodstatněná podle zásady investora v tržním hospodářství, a nepředstavují proto státní podporu.
(38)
Finsko v této souvislosti uvedlo, že většina navýšení kapitálu byla použita k financování projektu iTiden, zatímco zbytek byl určen na jiné projekty společnosti ÅI (viz bod 17 výše).
(39)
Hodnocení Komise je následující.
(40)
Komise na úvod zdůrazňuje, že kapitál, který akcionář poskytne podniku, není a priori vyhrazen na určité použití, nýbrž se stává součástí hmotného majetku společnosti. Je proto běžné, že je-li investice poskytnuta jako vlastní kapitál, je její soulad se zásadou investora v tržním hospodářství posuzován na základě výhledů týkajících se výsledků společnosti jako celku. V případě, jsou-li k dispozici příslušné důkazy, to nevylučuje posouzení předpokládané návratnosti u konkrétních plánovaných investic, pokud jsou samozřejmě takovéto informace dostupné v době přijetí investičního rozhodnutí.
(41)
Pokud jde o celkové finanční výsledky společnosti ÅI, Komise na základě důkazů předložených v rámci vyšetřovacího řízení uznává, že provozní hospodářský výsledek společnosti ÅI trvale pokrýval její ztráty a zajišťoval likviditu. Dostupné důkazy neumožňují vyvodit závěr, že navýšení kapitálu (nebo půjčky získané prostřednictvím záruk) byla použita k uhrazení ztrát vyplývajících z činnosti společnosti ÅI.
(42)
Je však skutečností, že místní správa poskytla společnosti ÅI důležitý dodatečný kapitál, který mezi rokem 1997 a 2006 na první pohled nevytvořil žádný zisk, nebo jen zisk velmi malý. Rozhodující otázkou proto je (jak tvrdí samotné Finsko), zda měla místní správa důvod očekávat u svého kapitálu návratnost, jež by byla dostatečná pro soukromého investora, aby uskutečnil stejnou investici. To je nutno posoudit na základě informací, které byly místní správě známy v době navýšení kapitálu.
(43)
Finsko uvedlo, že velká část navýšení kapitálu byla určena na financování první a druhé etapy projektu iTiden, zatímco zbývající navýšení kapitálu bylo přiděleno na různé jiné investice. Kvůli srozumitelnosti následující analýza zabývá nejprve navýšením kapitálu, který byl použit k financování projektu iTiden.
(44)
Finsko tvrdí, že se veškerá navýšení kapitálu kromě C-I, C-II, C-III, C-VIII a C-IX uskutečnila za účelem financování projektu iTiden, což byl zdaleka největší samostatný projekt společnosti ÅI. První navýšení kapitálu, které bylo určeno na projekt iTiden, se uskutečnilo v roce 2001 (C-IV).
(45)
Pokud jde o podmínky, za nichž místní správa tato navýšení kapitálu provedla, a (co je zásadní) o návratnost, která se očekávala v době přijetí rozhodnutí, Finsko poskytlo tyto informace:
(46)
Rozhodnutí místní správy přikročit k navýšením kapitálu v souvislosti s projektem iTiden byla přijata na základě informací, které byly poskytnuty na neformálních schůzkách, jichž se zúčastnila místní správa a zástupci společnosti ÅI. Finsko uvedlo, že z těchto schůzek nebyly pořízeny žádné zápisy. Finsko však Komisi předložilo prezentace uvedené na těchto neformálních schůzkách nebo na schůzích správní rady společnosti ÅI. Tyto prezentace obsahovaly stručný popis souvislostí a hlavních charakteristik projektu iTiden a výpočty ziskovosti pro první a druhou etapu tohoto projektu. Tyto důkazy proto Komisi umožnily zjistit, jakou návratnost místní správa očekávala v době, kdy provedla navýšení kapitálu pro projekt iTiden.
(47)
Dne 31. ledna 2002 uspořádala společnost ÅI neformální schůzku s místní správou za účelem schválení zahájení výstavby projektu iTiden v roce 2002 (po koupi pozemku, k níž došlo v roce 2001). Na této schůzce předložila společnost ÅI výpočty ziskovosti, které předpokládaly, že projekt zajistí u vlastního kapitálu společnosti ÅI roční návratnost ve výši 3 %.
(48)
Další neformální schůzka mezi společností ÅI a místní správou se konala dne 4. března 2003 za účelem přípravy valné hromady akcionářů společnosti ÅI dne 5. března 2003. Valná hromada měla rozhodnout o zahájení výstavby první etapy projektu iTiden, k níž v roce 2002 nedošlo. Byl poskytnut aktualizovaný výpočet ziskovosti. V tomto výpočtu se odhadovalo, že první etapa přinese přebytek ve výši pouze 700 EUR, což znamená nulovou návratnost vlastního kapitálu společnosti ÅI.
(49)
Dne 2. února 2006 zasedala správní rada společnosti ÅI, aby projednala zahájení výstavby druhé etapy a požádala o navýšení kapitálu za účelem jejího financování. Podle výpočtu ziskovosti, který byl předložen na této schůzi, měl projekt dosáhnout hranice rentability s návratností vlastního kapitálu ve výši 3 %. Tento výpočet však bylo nutno revidovat, aby se zohlednily vyšší náklady na přizpůsobení budov potřebám nájemců. Revidovaný výpočet ze dne 10. ledna 2006 tudíž sloužil jako základ pro navýšení kapitálu, o němž bylo rozhodnuto na valné hromadě, která se konala dne 12. června 2006 (ačkoliv k navýšení kapitálu došlo z technických důvodů až dne 15. února 2007 - jedná se o navýšení kapitálu C-XI). V tomto výpočtu byla předpokládaná roční návratnost vlastního kapitálu u druhé etapy projektu iTiden stanovena na 1 %.
(50)
Finsko poskytlo tyto důkazy a uvedlo, že to přesně vysvětluje tehdejší očekávání týkající se výnosů, na jejichž základě místní správa rozhodla o navýšení kapitálu pro projekt iTiden, tj. C-IV, C-V, C-VI, C-VII a C-X v případě první etapy a C-XI v případě druhé etapy. Tyto odhady ziskovosti jsou založeny na předpokládaných příjmech (tj. nájemném) plynoucích z projektu iTiden. Finsko uvedlo, že by návratnost investice místní správy měla zohledňovat rovněž vyhlídku na kapitálové zisky spočívající ve zvyšování hodnoty nemovitosti v čase. Finsko však v tomto ohledu nepředložilo žádné konkrétní důkazy. Tyto úvahy nejsou ve výpočtech ziskovosti zahrnuty, což naznačuje, že při rozhodování o investicích nebyly vzaty v úvahu. Na základě výše uvedených důkazů Komise konstatuje, že by soukromý investor při takovéto očekávané návratnosti podobné investice neuskutečnil.
(51)
Každý investor vkládající peněžní prostředky do projektu, který zahrnuje určitý prvek rizika (jako je rozvoj komerčních nemovitostí), bude požadovat návratnost, jež náležitě zohledňuje riziko spojené s investicí. Bude tudíž očekávat „rizikovou přirážku“ převyšující známou návratnost, kterou může docílit u alternativního, bezrizikového aktiva („bezriziková úroková míra“). Běžným měřítkem pro bezrizikovou úrokovou míru jsou státní dluhopisy s ratingem AAA a s kratší dobou splatnosti. Pro účely tohoto posouzení je použit výnos u dvouletých finských státních dluhopisů, jelikož Finsko nevydává dluhopisy s kratší dobou splatnosti. Z toho vyplývá bezriziková úroková míra v roce 2002 v rozmezí od 2,7 do 4,2 %, v roce 2003 mezi 2,2 a 2,7 % a v roce 2006 mezi 2,8 a 3,8 %.
(52)
Po porovnání s návratností kapitálu, kterou očekávala místní správa, když se rozhodla provést navýšení kapitálu v souvislosti s projektem iTiden, Komise podotýká, že místní správa mohla dosáhnout stejné či ještě vyšší návratnosti bez jakéhokoli rizika spojeného s projekty týkajícími se nemovitostí. I podle nejoptimističtějších údajů by „riziková přirážka“ (tj. návratnost přesahující bezrizikovou prémii) činila u navýšení kapitálu C-IV a C-V (tj. navýšení kapitálu v roce 2001 a 2002) nejvýše 0,3 %. U navýšení kapitálu, která byla provedena v důsledku rozhodnutí o zahájení výstavby první etapy projektu iTiden v roce 2003 (a tudíž na základě očekávané návratnosti sdělené na neformální schůzce dne 4. března 2003, viz bod 48), tj. C-VI, C-VII a C-X, byla očekávaná návratnost nulová, což znamená, že v případě nepřevzetí žádného rizika mohlo být dosaženo nesrovnatelně lepší návratnosti. Obdobně u navýšení kapitálu pro druhou etapu, C-XI, byla očekávaná návratnost ve výši 1 % mnohem nižší než bezriziková úroková míra, která byla dostupná v té době.
(53)
Je zřejmé, že by žádný soukromý investor nebyl spokojen se zápornou či velmi nízkou rizikovou přirážku, kterou byla místní správa ochotna akceptovat u navýšení kapitálu, jež byla zmíněna v bodech 47-49. V případě potřeby lze toto doložit empirickými údaji o očekávané návratnosti na alandském trhu nemovitostí.
(54)
Podle zprávy (17) společnosti KPMG ze dne 10. července 2007, kterou zadaly finské orgány a která byla dne 17. července 2007 předložena Komisi, činí návratnost, kterou požadují soukromí investoři u investic do kancelářských prostor na Alandských ostrovech, 7 % (a u průmyslových nemovitostí 8 %). Ačkoliv byla tato zpráva vypracována později než investiční rozhodnutí místní správy, jež jsou předmětem tohoto rozhodnutí, je přesto důležitá, jelikož je založena na zkoumání minulých investic a neexistuje žádný zřejmý důvod pro domněnku, že v předchozích letech byla požadovaná návratnost podstatně nižší. Zpráva každopádně poskytuje přesvědčivé údaje, že návratnost, kterou předpokládala společnost ÅI, by pro soukromého investora nebyla dostatečná.
(55)
Finsko tvrdilo, že navzdory nízké či nulové očekávané návratnosti jsou investice v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož i) před zahájením výstavby oslovila společnost ÅI potenciální nájemce a byla si jistá, že míra obsazenosti dosáhne nejméně 80 %, a ii) vzhledem ke skutečným finančním výsledkům společnosti ÅI (a tudíž v zásadě projektu iTiden) v letech od roku 2004 a možným dosaženým kapitálovým ziskům se investice ukázaly jako ziskové.
(56)
V této souvislosti postačuje zopakovat (aniž by bylo nutno se zabývat finančními výsledky společnosti ÅI v pozdějších letech), že otázkou není, zda jsou současné výsledky podniku přiměřené, nýbrž zda by na základě informací, které byly známy nebo které bylo možno předpokládat v době, kdy se místní správa rozhodla poskytnout společnosti ÅI státní prostředky (s ohledem na očekávanou 80 % míru obsazenosti), soukromý investor působící v tržních podmínkách poskytl společnosti stejný kapitál. Z výše objasněných důvodů Komise konstatuje, že by tak soukromý investor neučinil.
(57)
Komise proto uvádí, že navýšení kapitálu C-IV, C-V, C-VI, C-VII, C-X a C-XI poskytla společnosti ÅI výhodu, kterou by nebyla schopna získat za tržních podmínek (18).
(58)
Komise nyní posoudí ostatní navýšení kapitálu, jichž se týkalo rozhodnutí o zahájení řízení a která podle Finska nesouvisela s projektem iTiden.
(59)
Podle pravidel de minimis platných v době provedení této kapitálové injekce nepředstavují dotace nižší než 100 000 ECU poskytnuté podniku v tříletém období státní podporu (19). Toto navýšení kapitálu činí 84 094,39 EUR, to znamená, že je podstatně nižší než strop podle pravidel de minimis ve výši 100 000 ECU. Společnost ÅI neměla během tříletého období prospěch ze žádného jiného opatření (20). Na tomto základě by kapitálová injekce z roku 1997 každopádně (bez ohledu na okolnosti, za nichž se uskutečnila) nepředstavovala státní podporu.
(60)
Finsko uvedlo, že tato opatření byla určena na výstavbu průmyslové nemovitosti v Norrböle, rekonstrukci nemovitosti v Mariehamnu (C-II) a pořízení průmyslové nemovitosti ve východní části Alandských ostrovů (C-III). Tato navýšení proto jednoznačně nesouvisí s projektem iTiden, který v té době ještě neměl jasnou podobu (k tomu došlo v roce 2001, kdy byl zakoupen pozemek).
(61)
Ačkoliv je pravdou, že celkové zisky společnosti ÅI byly v období 1998-2007 nízké nebo záporné, skutečností je, že v roce 2000 a ve dvou předchozích letech vykázala mírný zisk a že ztráty začaly v roce 2001. Při vyšetřovacím řízení bylo prokázáno, že společnost hradila své náklady a že její likvidní pozice byla přiměřená. Zdá se, že investice, které odůvodňovaly tato dvě navýšení kapitálu, jsou úměrné velikosti a „tradičnímu“ obchodnímu modelu společnosti ÅI před rozšířením v souvislosti s projektem iTiden. Neexistují proto žádné přesvědčivé důvody pro domněnku, že by soukromý investor neprovedl stejná navýšení kapitálu, a neexistují tudíž jednoznačné důkazy o zvýhodnění společnosti ÅI.
(62)
Až do roku 2000 vykazovaly obchodní činnosti společnosti ÅI skromné, avšak kladné hospodářské výsledky (v období 1997-2000 v rozmezí od 9 000 EUR do 38 000 EUR). Obchodní činnosti společnosti ÅI byly v souladu s tehdejším plánem společnosti. Společnost ÅI vlastnila a pronajímala sklady a kanceláře po celých Alandských ostrovech. Soubor nemovitostí ve vlastnictví společnosti ÅI byl až do roku 2000 velmi stálý, což vysvětluje rovněž stabilní finanční výsledky společnosti. Obrat společnosti ÅI byl v období 1997-2000 v rozmezí od 95 000 EUR do 101 000 EUR. V souladu s tím byla společnost ÅI schopna zajistit, aby byly její činnosti ziskové, i když při poměrně malém obratu.
(63)
Podle Finska byla tato navýšení kapitálu použita k pořízení průmyslové nemovitosti (C-VIII) a výstavbě hangáru na letišti Jomala mimo Mariehamn (C-IX).
(64)
Ačkoli tato opatření nebyla bezprostředně odůvodněna projektem iTiden, byla provedena v situaci, která se zcela lišila od situace v případě výše projednaných opatření C-II a C-III. Navýšení kapitálu C-VIII a C-IX byla provedena v roce 2004 resp. 2005. V té době vykazovala společnost ÅI od roku 2001 ztráty. Co je důležité, tyto investice se uskutečnily v době, kdy místní správa od roku 2001 již investovala do společnosti ÅI více než 2,25 milionu EUR s tím, že tato investice nezajistí návratnost, která by byla přijatelná pro tržního investora.
(65)
Nepřiměřená návratnost u projektu iTiden by měla nevyhnutelně negativní dopad na celkové výsledky společnosti ÅI. Vlastní kapitál podniku není konkrétně vyhrazen, nýbrž je zaměnitelný, a musí obdržet odměnu podle celkových výsledků společnosti. Místní správě proto muselo být v době, kdy provedla opatření C-VIII a C-IX, zřejmé, že dodatečné navýšení kapitálu společnosti ÅI v dohledné budoucnosti pravděpodobně nepřinese přiměřenou návratnost. Tržní investor by byl ochoten provést tyto kapitálové injekce, pokud by investice umožnily tržní návratnost na základě celkových výsledků podniku (tj. návratnost, která by nahradila nízkou návratnost u navýšení kapitálu), nejsou však k dispozici žádné údaje, které by naznačovaly, že se toto očekávalo. Finsko neposkytlo ohledně těchto opatření žádné konkrétní informace, jež by tento názor změnily. Komise proto usuzuje, že by žádný soukromý investor neposkytl společnosti ÅI za této situace další kapitál. Navýšení kapitálu C-VIII a C-IX tudíž poskytla společnosti ÅI výhodu, kterou by nemohla získat na trhu.
5.1.2.2 Úvěrové záruky
(66)
Při posuzování možné státní podpory obsažené v zárukách používá Komise zásady, které jsou stanoveny ve sdělení o zárukách. V bodě 3.2 sdělení jsou objasněny podmínky, jež obvykle postačují k vyloučení existence státní podpory v záruce, kterou poskytly orgány veřejné správy. Tyto podmínky však nejsou u záruk G-I, G-II a G-III splněny (stačí poznamenat, že tyto záruky pokrývaly související půjčky v plné výši, viz bod 3.2 písm. c) sdělení o zárukách).
(67)
Komise za prvé podotýká, že finanční situace společnosti ÅI byla v době, kdy byly záruky poskytnuty, dostatečně dobrá, aby nebyla vyloučena schopnost podniku získat půjčky na trhu bez záruk. Společnost nebyla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů Komise pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (21). Na základě dostupných důkazů nelze vyvodit závěr, že společnost ÅI byla podnikem, který by bez státní podpory vůbec nepřežil. V letech před navýšením kapitálu, tj. před zahájením projektu iTiden, byla finanční situace společnosti ÅI stabilní a její obchodní činnosti vykazovaly mírně kladné hospodářské výsledky. Důvodem, proč orgány veřejné správy začaly v roce 2001 masivně vkládat kapitál, nebyla záchrana podniku, nýbrž financování jeho růstu. Pokud by podpora ve formě navýšení kapitálu neexistovala, společnost ÅI by nebyla podnikem v úpadku, nýbrž menší společností, která by měla stále přístup na finanční trhy. Komise proto nemůže vyvodit závěr, že by společnost ÅI neměla bez záruk přístup na úvěrové trhy. Otázkou je, zda záruky poskytly podniku výhodu v podobě nižších úvěrových nákladů, než by musel zaplatit za tržních podmínek, pokud by nebyla záruka poskytnuta.
(68)
Další otázkou, kterou je třeba přezkoumat, je to, zda byla za záruky účtována odpovídající prémie, která je srovnatelná s prémií účtovanou soukromým poskytovatelem záruk. V daném případě nezjistila Komise žádné soukromé záruky, jež by umožnily snadné srovnání. Za této situace porovná Komise celkové finanční náklady na zaručenou půjčku, včetně úrokové sazby u úvěru a záruční prémie, s tržní prémií u podobné nezaručené půjčky (22).
(69)
Dne 9. října 2003 poskytla […] (23), obchodní banka, společnosti ÅI půjčku ve výši […] EUR oproti zajištění […]. Úroková sazba byla do 15. ledna 2007 stanovena na […] ročně (24).
(70)
Ačkoliv tato půjčka byla poskytnuta současně se zárukou G-I, Komise ji pro účely srovnání nákladů na toto opatření nepokládá za vhodnou. Mezi červnem 2000 a březnem 2003 obdržela společnost ÅI pět kapitálových injekcí v celkové hodnotě 2 208 595,01 EUR. Státní podpora v takovéto výši nevyhnutelně ovlivnila posouzení rizika, které […] provedla před poskytnutím půjčky, a tudíž zlepšila úvěrové podmínky, včetně nákladů, v porovnání s podmínkami, které by podnik byl schopen získat na trzích v případě neexistence prvku státní podpory v navýšení kapitálu. Komise proto nemůže mít za to, že úroková sazba u nezaručené půjčky z roku 2003 (či jiných pozdějších půjček) přesně odráží úvěrové podmínky společnosti ÅI v případě neexistence státní podpory, a nelze ji proto použít jako věrohodné a spolehlivé měřítko ke srovnání nákladů na půjčky, na něž se vztahovaly záruky poskytnuté místní správou.
(71)
Komise se domnívá, že v případě neexistence jiných spolehlivých důkazů, pokud jde o srovnatelné půjčky za tržních podmínek, poskytuje vhodné srovnávací měřítko (nesouvisející s příjemcem) pro posouzení, zda byla opatření G-I, G-II a G-III provedena za tržních podmínek, sdělení o referenčních sazbách (25). Sdělení o referenčních sazbách poskytuje náhradu pro tržní úrokovou míru a pro výpočet prvku podpory v opatřeních podpory. Metoda stanovování referenčních sazeb je založena na těchto dvou činitelích: základní sazbě (v tomto případě jednoleté sazbě EURIBOR), k níž se připočte úvěrová marže. Úvěrová marže, která se připočítá k základní sazbě, závisí na dvou činitelích: ratingu podniku, jemuž je půjčka poskytnuta, a úrovni nabízeného zajištění za půjčku. Ve sdělení je rozlišeno pět ratingových kategorií (velmi dobrý [AAA-A], dobrý [BBB], uspokojivý [BB], slabý [B] a špatný [CCC a níže]) a u každé ratingové kategorie tři úrovně zajištění (vysoké, běžné, nízké).
(72)
Dne 18. června 2010 předložilo Finsko Komisi zprávu poradenské společnosti […], která udává rating společnosti ÅI v prosinci každého roku. Rating je stanoven se zpětnou účinností na základě údajů, které byly dostupné na konci účetního roku (tj. rating přiznaný v prosinci 2002 se vztahuje zpětně na zdraví společnosti v roce 2002). Společnost […] vyhotovila ratingovou zprávu, která popisuje celkový finanční stav a vývoj společnosti a zahrnuje tyto oblasti hodnocení: růst, ziskovost, peněžní tok, likviditu, platební schopnost a závazky. Použitá ratingová stupnice má pět ratingových kategorií: výborný (A + a A), dobrý (A- a B+), uspokojivý (B a B-), přiměřený (C + a C) a slabý (C- a D), což umožňuje přímé srovnání s ratingovou stupnicí uvedenou ve sdělení o referenčních sazbách.
(73)
Společnost […] stanovila rating společnosti ÅI v prosinci 2002, 2003 a 2004 na C+, C + resp. C, což společnost řadí do kategorie „přiměřený“. Tato kategorie odpovídá ratingové kategorii „slabý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. U společnosti s ratingem „slabý“ musí být k základní sazbě připočteny úvěrové marže podle rozpětí uvedeného ve sdělení o referenčních sazbách, a to v závislosti na nabídnutém zajištění od 220 základních bodů u vysokého zajištění do 650 základních bodů u nízkého zajištění. V prosinci 2005 stanovila společnost […] rating společnosti ÅI na B- („uspokojivý“), což odpovídá „uspokojivému“ ratingu ve smyslu sdělení o referenčních sazbách.
(74)
Dne 27. června 2011 poskytlo Finsko dodatečné informace o ratingu a zajištění půjček. Rating stanovila […], tj. banka, která společnosti ÅI poskytla nezaručené půjčky a dvě zaručené půjčky. Rating […] používá pro roky 2000 až 2003 systém písmen doplněný o jednoslovné hodnocení. Rating je snadno porovnatelný s ratingovou stupnicí uvedenou ve sdělení o referenčních sazbách. Od roku 2005 poskytuje rating […], poradenská společnost podobná společnosti […]. V roce 2003 a 2004 stanovila […] rating společnosti ÅI na B- (uspokojivý) a A (uspokojivý), což odpovídá „uspokojivému“ ratingu ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. To znamená, že pro roky 2003 a 2004 stanovila […] rating společnosti ÅI o jednu kategorii vyšší než společnost […]. Pro rok 2005 stanovila společnost […] rating společnosti ÅI jako A (uspokojivý), což odpovídá „uspokojivému“ ratingu podle sdělení o referenčních sazbách, a zařazuje tudíž společnost ÅI do stejné kategorie jako společnost […].
(75)
Komise zastává názor, že by se při posuzování, zda byly záruky G-I, G-II a G-III poskytnuty za tržních podmínek, měl použít rating společnosti […]. Vzhledem k tomu, že před poskytnutím první záruky G-I v říjnu 2003, kdy společnost ÅI již obdržela pět kapitálových injekcí v celkové hodnotě 2 208 595,01 EUR, je jakýkoli rating společnosti v roce 2003 pravděpodobně ovlivněn značnou částkou státní podpory. Komise proto považuje za vhodné použít konzervativnější rating stanovený společností […]. To má dopady pro roky 2004 a 2005, jelikož u těchto dvou let stanovila společnost […] rating společnosti ÅI o jednu kategorii níže než […]. Je třeba rovněž podotknout, že […] poskytla společnosti ÅI půjčky, za něž se zaručila místní správa, přičemž současně stanovila rating společnosti ÅI, což mohlo její hodnocení ovlivnit. Společnost […] se nepodílela na finančních transakcích, a její hodnocení je proto s menší pravděpodobností přímo ovlivněno nepatřičnými aspekty spojenými se státní podporou.
(76)
Pro účely použití sdělení o referenčních sazbách proto Komise přebírá níže uvedené ratingy společnosti ÅI: slabý (B) v roce 2003 a 2004 a uspokojivý (BB) v roce 2005.
(77)
Pokud jde o zajištění, společnost ÅI poskytla zajištění v nominální hodnotě záruk v podobě hypoték na pozemek, na němž byl budován projekt iTiden. Finsko neposkytlo žádné informace týkající se ztráty při selhání podle poznámky pod čarou č. 2 ve sdělení o referenčních sazbách. Tyto informace pomáhají stanovit úroveň zajištění a úvěrové marže, které je nutno připočítat k základní sazbě. Komise si proto vyžádala informace o prioritě hypoték a o hodnotě nemovitosti v době poskytnutí záruk. Finsko nemá k dispozici ocenění, která prokazují hodnotu nemovitosti v době poskytnutí záruk. Finské orgány však uvedly, že se hodnota nemovitosti v čase zvyšovala s tím, jak projekt postupoval. Podle Finska hodnota nemovitosti v roce 2010 činila […] EUR.
(78)
Pokud jde o senioritu zajištění, Komise podotýká, že u záruk G-I a G-II mělo zajištění místní správy nejvyšší senioritu ze všech hypoték poskytnutých na nemovitý majetek. Komise uvádí, že obchodní banky poskytly společnosti ÅI nezaručené půjčky a akceptovaly jako zajištění hypotéky na stejnou nemovitost s nižší senioritou (a tudíž méně dobré zajištění), než je zajištění, které získala místní správa. Vzhledem k této skutečnosti a neexistenci lepších důkazů má Komise za to, že pro účely použití sdělení o zárukách byla úroveň zajištění za záruky „běžná“.
(79)
Na základě výše uvedených skutečností bude referenční sazba posouzena zvlášť pro každou záruku, kterou společnost ÅI obdržela od místní správy.
(80)
Komise podotýká, že u všech záruk poskytnutých společnosti ÅI se prémie skládaly ze dvou částí: i) stálé prémie hrazené ročně a vyjádřené jako procentní podíl nesplacené jistiny úvěru a ii) „jednorázového“ poplatku, který byl rovněž vyjádřen jako procentní podíl výše úvěru, byl však uhrazen pouze jednou při vydání záruky. V níže uvedeném posouzení zahrnují celkové finanční náklady zaručených půjček pouze stálou prémii, která byla hrazena každý rok. Podle bodu 4.2 sdělení o zárukách je nutno prvek podpory obsažený v záruce vypočítat jako rozdíl mezi tržní cenou (v tomto případě referenční sazbou) a skutečně hrazenou cenou. Cena, kterou skutečně uhradila společnost ÅI, zahrnuje stálou prémii placenou ročně a jednorázovou prémii, která byla zaplacena pouze jednou. Z praktických důvodů bude jednorázová prémie projednána v oddíle 8.2, který se zabývá navrácením podpory, jelikož je snazší odečíst částku jednorázového poplatku od částky podpory, která má být navrácena. Každopádně i v případě, že by byly jednorázové prémie připočítány k celkovým finančním nákladům zaručených půjček, závěr ohledně existence podpory by se nezměnil. Jednorázová prémie ovlivňuje pouze výši podpory, která byla poskytnuta společnosti ÅI.
(81)
Záruku G-I poskytla místní správa dne 9. října 2003 za účelem pokrytí půjčky ve výši […] EUR, kterou společnosti ÅI poskytla […] (číslo úvěru […]). Jako zajištění v případě uplatnění záruky poskytla společnost ÅI hypotéku na nemovitý majetek. Úroková sazba u půjčky byla do 15. ledna 2007 stanovena na […] % (26). Prémie za záruku činila […] % půjčky ročně (27). Celkové finanční náklady na zaručenou půjčku v době jejího poskytnutí proto činily […] % ročně, což je nutno porovnat s referenční sazbou vypočítanou pro záruku na základě základní sazby a rozpětí, které závisí na ratingu společnosti ÅI a úrovni zajištění půjčky. Základní sazba (jednoletá sazba EURIBOR) ke dni 9. října 2003 činila 2,235 %. V té době byl rating společnosti ÅI „slabý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. Jak bylo uvedeno výše, Komise má za to, že úroveň zajištění půjčky byla běžná, což znamená, že úvěrová marže, která se připočítá k základní sazbě, činí 400 základních bodů. Referenční sazba u této půjčky proto činí 6,235 %, což je více než celkové finanční náklady záruky G-I ve výši […] % ročně.
(82)
Ode dne 6. září 2004 mimoto místní správa záruční prémii u záruky G-I snížila na […] %. Celkové finanční náklady zaručené půjčky proto činily […] %, tj. o […] základního bodu méně, než je referenční sazba, což společnosti ÅI poskytlo odpovídající výhodu.
(83)
Dne 2. listopadu 2004 získala společnost ÅI od […] půjčku ve výši […] EUR (číslo úvěru […]). Tato půjčka byla zajištěna zárukou místní správy, za niž poskytla společnost ÅI zajištění v podobě zástavního práva na nemovitý majetek. Úroková sazba byla stanovena ve výši […] + […] základního bodu a poplatku za záruku ve výši […] % částky půjčky ročně, což znamená, že celkové finanční náklady této zaručené půjčky činily […] % ročně (28).
(84)
Referenční sazbu u záruky G-II je nutno vypočítat na základě jednoleté sazby EURIBOR platné ke dni 2. listopadu 2004, tj. 2,314 %. V té době byl rating společnosti ÅI „slabý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. S ohledem na běžnou úroveň zajištění činí referenční sazba u této půjčky 6,314 % ročně, což je více než celkové finanční náklady záruky G-II ve výši […] % ročně. Z porovnání nákladů na tuto novou zaručenou půjčku s referenční sazbou vyplývá, že celkové finanční náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka G-II, byly nejméně o […] základních bodů nižší než referenční sazba, poskytly tudíž společnosti ÅI finanční výhodu. Podle informací, které má Komise k dispozici, se úroková sazba u zaručené půjčky od jejího poskytnutí nezměnila.
(85)
Dne 13. prosince 2005 vydala místní správa ve prospěch společnosti ÅI novou záruku. Tato záruka se měla vztahovat na „referenční půjčku“, tj. původně nezaručenou půjčku ze dne 9. října 2003, jejíž podmínky se tudíž změnily. Úroková sazba u půjčky se k tomuto okamžiku změnila na […] % ročně. Poplatek za záruku byl stanoven na […] % částky půjčky, což znamená celkové finanční náklady ve výši […] % ročně (29) (podmínky platné od tohoto dne byly stejné jako výše popsané podmínky, které se vztahovaly na půjčku se zárukou G-I, včetně postupných změn úrokové sazby).
(86)
Referenční sazbu u záruky G-III je nutno vypočítat na základě jednoleté sazby EURIBOR ke dni 13. prosince 2005, která činila 2,769 %. V té době byl rating společnosti ÅI „uspokojivý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. S přihlédnutím k běžné úrovni zajištění činí referenční sazba u této půjčky 4,969 % ročně. To je více než celkové finanční náklady záruky G-III ve výši […] % ročně. Místní správa proto poskytla společnosti ÅI odpovídající finanční výhodu ve výši nejméně […] % ročně.
5.2 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE A OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(87)
Finské orgány tvrdily, že dotyčná opatření neovlivňují obchod mezi členskými státy, a proto nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Na podporu tohoto tvrzení Finsko v podstatě uvedlo, že společnost ÅI je pouze jedním z řady podniků působících na trhu nemovitostí a nepatří k největším. Neexistují proto žádné důkazy, že by opatření (pokud by se pokládala za státní podporu) posílila postavení společnosti ÅI na úkor ostatních soutěžitelů.
(88)
Komise nemůže toto tvrzení uznat. Skutečnost, že společnosti ÅI byla poskytnuta finanční výhoda, kterou její konkurenti neměli k dispozici (a jak potvrdilo Finsko, na alandském trhu nemovitostí působí řada dalších hospodářských subjektů), znamená, že společnost ÅI mohla uskutečnit větší investice a rozšířit svou činnost za finančních podmínek, které byly výhodnější než podmínky, jež byly dostupné jejím konkurentům (kteří se v případě neexistence výhody, která byla poskytnuta společnosti ÅI, mohli rozhodnout pro uskutečnění podobných investic). Není nutné prokázat, že opatření umožnila společnosti ÅI převzít podíly na trhu od konkrétního soutěžitele.
(89)
Obdobně mohla výhoda, která byla poskytnuta společnosti ÅI, ovlivnit obchod mezi členskými státy. Je pravdou, že alandský trh je malý, nachází se na souostroví, na něž se lze dostat pouze po moři nebo letecky, a že zde na základě aktu o přistoupení Finska k EU platí zvláštní omezení práva usazování. Skutečností však je, že pro působení zahraničních podniků na Alandských ostrovech neexistuje žádná absolutní překážka a zcela jistě žádná překážka pro to, aby takovéto podniky investovaly do místního trhu nemovitostí. Komise rovněž podotýká, že Finsko nezpochybnilo tvrzení uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení, že nemovitosti na Alandských ostrovech v minulosti získaly podniky se sídlem v jiných členských státech. Výhoda, kterou tato opatření poskytla společnosti ÅI, proto přinejmenším mohla ovlivnit obchod mezi členskými státy nepatřičným posílením postavení společnosti ÅI v porovnání s potenciálními zahraničními konkurenty nebo investory.
5.3 ZÁVĚR OHLEDNĚ HODNOCENÍ OPATŘENÍ JAKO STÁTNÍ PODPORY
(90)
Z výše uvedených důvodů Komise uvádí, že veškerá navýšení kapitálu (s výjimkou C-I, C-II a C-III) a úvěrové záruky G-I, G-II a G-III představují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU.
6. ÚDAJNÁ ZÁKONNOST PODPORY
(91)
Finsko tvrdilo, že kapitálové injekce i záruky jsou v případě, že by se pokládaly za státní podporu, zákonné na základě režimů podpory, které byly zavedeny před tím, než se Finsko stalo členem EU, a před přistoupením k EU byly náležitě oznámeny Kontrolnímu úřadu ESVO (dále jen „Kontrolní úřad“) s referenčními čísly 93-074 (navýšení kapitálu) a 93-079 (záruky).
(92)
Toto tvrzení je nutno přezkoumat na základě ustanovení nařízení (ES) č. 659/1999. Podle čl. 1 písm. d) se „režimem podpory“ rozumí „jakýkoliv akt, na jehož základě může být bez dalších prováděcích opatření poskytnuta jednotlivá podpora pro podniky definované aktem obecným a abstraktním způsobem, a dále akt, na jehož základě může být na neurčitou dobu a/nebo na neurčitou částku poskytnuta pro jeden nebo několik podniků podpora, která není spojena se zvláštním projektem“. Podle čl. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 659/1999 se „existující podporou“ rozumí: „i) aniž jsou dotčeny články 144 a 172 aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, všechny podpory existující v příslušných členských státech před vstupem Smlouvy v platnost, to znamená režimy podpor a jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy v platnost a zůstávají použitelné i po něm“.
(93)
Finsko přistoupilo k Evropskému společenství dne 1. ledna 1995. Podle čl. 172 odst. 5 aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska se „[…] státní podpory poskytnuté novými členskými státy v průběhu roku 1994, které však v rozporu s Dohodou o EHP či ujednáními na základě této dohody nebyly oznámeny Kontrolnímu úřadu ESVO, nebo mu byly oznámeny, byly však poskytnuty dříve, než Kontrolní úřad vydal rozhodnutí, nepovažují za existující státní podpory podle čl. 93 odst. 1 Smlouvy o ES […]“ [neověřený překlad - pozn. překl.].
(94)
Podle čl. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 659/1999 se „novou podporou“ rozumí každá podpora, což znamená režimy podpory a jednotlivou podporu, která není existující podporou, včetně změn existující podpory (30).
(95)
V čl. 4 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (31) je změna stávající podpory vymezena jako „jakákoli změna kromě úprav čistě formálního či administrativního charakteru, která nemůže ovlivnit hodnocení slučitelnosti opatření se společným trhem. Zvýšení původního rozpočtu stávajícího režimu podpor maximálně o 20 % se však nepovažuje za změnu stávající podpory.“
(96)
Z výše uvedených skutečností vyplývá, že opatření, které pochází z doby před přistoupením a představuje režim státní podpory, lze pokládat za existující podporu, jsou-li splněny dvě podmínky. První podmínkou je to, že režim byl zaveden před vstupem Smlouvy o ES v platnost, a druhou, že se jeho podstata od té doby významně nezměnila.
(97)
Komise posoudí tvrzení Finska ohledně zákonnosti podpory pro oba údajné režimy zvlášť.
6.1 ÚDAJNÝ SYSTÉM ZÁRUK (93-079)
(98)
Komise za prvé posoudí, zda tato opatření představují režim podpory ve smyslu čl. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 659/1999.
(99)
Vnitrostátním právním základem systému záruk je provinciální zákon o zárukách provincie pro průmysl a některá jiná odvětví podnikání (ÅFS 1966:14) (32), který byl schválen v roce 1966 a pozměněn zákony ÅFS 1979:84, 1982:37, 1988:53, 1992:9, 1994:29, 1996:56 a 2002:23. Pokud jde o rozpočet nebo „obálku“, v době přistoupení Finska k ES provinciální zákon z roku 1966 stanovil, že „výše nesplacených záruk nebo půjček (33) nesmí v žádném okamžiku překročit 20 000 000 FIM“. Na druhou stranu dotyčné opatření nestanovilo žádné časové omezení, pokud jde o jeho uplatňování.
(100)
Na základě výše uvedených skutečností a ustanovení ve vnitrostátním právním předpise se na první pohled zdá, že opatření splňují definici režimu podpory, jelikož akt povoluje podporu, která není spojena se zvláštním projektem, který má být zadán jednomu nebo několika podnikům na neurčitou dobu. Údajný režim byl zaveden dne 1. září 1982, tj. dlouho před 1. lednem 1994, a byl oznámen Kontrolnímu úřadu. Zdá se proto, že první podmínka týkající se existující podpory je splněna, jelikož původní režim byl zaveden před vstupem Smlouvy ve Finsku v platnost, a dokonce před 1. lednem 1994, což znamená, že v tomto případě není použitelný čl. 172 odst. 5 aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska.
(101)
Komise však musí rovněž posoudit, zda opatření prošla od 1. ledna 1994 podstatnými změnami.
(102)
Regionální orgány provedly po 1. lednu 1994 nejméně tři změny systému záruk (provinciálními zákony 1994:29, 1996:56 a 2002:23), a to před poskytnutím první záruky dne 14. srpna 2003. Tyto změny umožnily podstatné zvýšení rozpočtu režimu (tj. navýšení celkové výše záruk, jež lze poskytnout v daném okamžiku). Jelikož se tento případ týká poskytnutí úvěrové záruky, je nutno posoudit, zda by se změny rozpočtu režimu, které byly zavedeny před provedením projednávaných opatření, měly považovat za podstatné a oddělitelné od existujícího režimu.
(103)
Jak bylo popsáno výše, podle článku 4 nařízení (ES) č. 794/2004 představuje zvýšení rozpočtu o více než 20 % změnu stávajícího režimu podpory. Dvě výše uvedené změny (34) zvýšily původní rozpočet režimu o 50 % resp. 150 %. Toto zvýšení rozpočtu představuje podstatné změny režimu, které nebyly nikdy oznámeny Komisi.
(104)
Dopad těchto podstatných změn nelze považovat za oddělitelný od údajného režimu s tím, že se celý režim stává novou podporou. Původní režim podpory byl ve skutečnosti omezen pouze s ohledem na celkovou výši záruk, které mohly být nesplaceny v daném okamžiku. Za této situace se velmi významné zvýšení rozpočtu (i bez jakékoli jiné změny režimu) dotýká samotné podstaty stávajících pravidel.
(105)
Komise mimoto podotýká, že z dokumentů týkajících se záruk, které předložilo Finsko, nevyplývá, že právním základem těchto záruk byl údajný systém záruk.
(106)
Záruky, na něž se vztahuje toto rozhodnutí, je proto nutno považovat za novou podporu. Jelikož podpora byla zavedena bez předchozího schválení Komisí, jak se požaduje v článku 108 SFEU, jedná se o protiprávní podporu.
6.2 ÚDAJNÝ REŽIM UPISOVÁNÍ AKCIÍ (93-079)
(107)
Vnitrostátní pravidla týkající se tohoto údajného režimu byla Kontrolnímu úřadu oznámena jako opatření podpory pro upisování akcií. Podle dokumentů předložených v té době se zdá, že jako vnitrostátní právní základ byl uveden „roční rozpočet Alandských ostrovů“. Pod nadpisem „maximální možná míra podpory, která (…) může být dosažena u jednoho projektu“, uvedlo Finsko „30 %“. Pod nadpisem „Rozpočet/výdaje“ uvedlo Finsko rozpočty pro roky 1992 až 1994, kolonku „Odhad celkového rozpočtu na celou plánovanou dobu trvání režimu“ však ponechalo prázdnou.
(108)
V průběhu vyšetřovacího řízení Finsko objasnilo, že formálním právním základem údajného režimu je zákon o autonomii Alandských ostrovů (1144/1991), který byl schválen v roce 1991. Podle § 18 odst. 22 mají alandské místní orgány „obecnou pravomoc“ přijímat různé druhy opatření zaměřujících se na podporu alandského hospodářství. Tyto pravomoci jsou uplatňovány (např. prostřednictvím půjček, kapitálových injekcí, záruk) pomocí prostředků v ročním souhrnném rozpočtu místní správy.
(109)
Komise uvádí následující:
(110)
Bez ohledu na skutečnost, že Finsko může považovat pravomoci místních orgánů poskytovat takovéto kapitálové injekce (na základě obecných pravomocí, které jsou uděleny zákonem o autonomii) za „režim“, musí Komise ověřit, zda ustanovení vnitrostátního zákona, jež stanoví tyto pravomoci, splňují definici „režimu“ podle čl. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 659/1999. V tomto ohledu se zdá, že právní základ (§ 18 odst. 22 zákona č. 1144/1991) sestává z pravidel, která se týkají rozdělení pravomocí mezi jednotlivými orgány v rámci finského právního řádu a která nesplňují požadavky pro to, aby představovala režim podpory (jenž je definován mimo jiné jako „… akt, na jehož základě může být bez dalších prováděcích opatření poskytnuta jednotlivá podpora …“). Přidělení kapitálu jednotlivému příjemci proto za prvé vyžaduje přidělení částky v ročním rozpočtu místní správy (schváleném regionálním alandským shromážděním podle jeho uvážení) a poté provedení rozhodnutí přijatých místní správou. Zdá se proto, že kapitálové injekce poskytnuté na základě těchto pravomocí je nutno pokládat spíše za řadu jednotlivých rozhodnutí než za režim podpory.
(111)
Komise každopádně rovněž podotýká, že se údajný režim týkal pouze let 1992 až 1994, jelikož pod nadpisem „Rozpočet/výdaje“ nebyly uvedeny žádné další informace, ačkoliv právním základem byl „roční rozpočet Alandských ostrovů“.
(112)
Komise rovněž poznamenává, že Finsko uvedlo, že maximální míra podpory, která může být „dosažena u jednoho projektu“, činí 30 %. To lze každopádně chápat pouze v tom smyslu, že kapitálové injekce na základě tohoto údajného režimu měly být spolu s významnými soukromými příspěvky (ve výši nejméně 70 %) použity na „projekty“, jež mají podporovat cíl údajného režimu, jímž byl „cestovní ruch, průmysl, výzkum a vývoj“. Navýšení kapitálu, jimiž se zabývá toto rozhodnutí, tuto formální podmínku nesplňují, a nemohou se na ně proto vztahovat vnitrostátní právní předpisy, které byly oznámeny Kontrolnímu úřadu, bez ohledu na skutečnost, zda tato opatření představovala řádný režim podpory, a pokud ano, zda byla uplatňována po roce 1994.
(113)
Státní podpora, která byla poskytnuta ve formě navýšení kapitálu společnosti ÅI, proto představuje novou podporu. Jelikož podpora byla zavedena bez předchozího schválení Komisí, jak požaduje článek 108 SFEU, jedná se o protiprávní podporu.
6.3 DODATEČNÁ PŘIPOMÍNKA K NEDÁVNÝM ROZHODNUTÍM FINSKÉHO NEJVYŠŠÍHO SPRÁVNÍHO SOUDU
(114)
Je třeba rovněž uvést, že dvě opatření, která místní správa provedla ve prospěch společnosti ÅI, byla nedávno finským soudem zrušena. Těmito opatřeními je i) navýšení kapitálu C-XI, jež bylo společnosti ÅI poskytnuto v roce 2007 (viz poznámka v bodě 16), a ii) úvěrová záruka z roku 2006, která nebyla uplatněna. V rozsudku ze dne 6. dubna 2011 Nejvyšší správní soud rozhodl o tom, zda byla rozhodnutí místní správy přijata v souladu s vnitrostátními správními předpisy. Přitom soud rovněž posoudil, zda existují dostatečné náznaky, že opatření představovala státní podporu, což znamená, že je místní orgány měly před zavedením oznámit Komisi. Soud shledal, že jsou zjevně splněna všechna kritéria státní podpory. Soud analyzoval rovněž tvrzení Finska, že by se na opatření (pokud by představovala podporu) vztahovala vnitrostátní pravidla, která platila před přistoupením, a proto by se považovala za „existující podporu“. Soud přitom podrobně posoudil vnitrostátní pravidla a zjistil, že bez ohledu na skutečnost, zda tato pravidla představovala skutečný režim státní podpory, či nikoli, rozhodnutí místních orgánů nesplňují formální požadavek podle vnitrostátních předpisů, především z důvodů, které uvedla výše Komise. Závěry Nejvyššího správního soudu Finska jsou proto v souladu se závěry Komise, že kapitálová injekce C-XI, jíž se týká vyšetřovací řízení, zahrnuje novou státní podporu. Nejvyšší soud dospěl k témuž závěru u úvěrové záruky z roku 2006. Jelikož záruka nebyla nikdy zavedena, nebyla v tomto rozhodnutí posouzena.
7. SLUČITELNOST
(115)
Finsko obecně tvrdilo, že by opatření v případě, že by se považovala za novou státní podporu, byla slučitelná s vnitřním trhem, jelikož účelem činností společnosti ÅI financovaných podporou bylo usnadnit rozvoj regionu a vytvořit nová pracovní místa.
(116)
Ačkoliv je státní podpora v zásadě zakázána, považuje se za slučitelnou s vnitřním trhem v případech uvedených v čl. 107 odst. 2 SFEU a může být považována za slučitelnou, je-li použita k dosažení cílů zmíněných v čl. 107 odst. 3. Jediným důvodem slučitelnosti, který lze předpokládat v tomto případě, je důvod uvedený v ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, jež povoluje státní podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, nebo ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, jež stanoví, že mohou být povoleny státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských oblastí.
(117)
Podle pravidel regionální podpory, která platila pro Finsko v té době (mapy regionální podpory 2000-2006 a 2007-2013), nebylo město Mariehamn, v němž se nachází projekt iTiden, každopádně pro tuto podporu způsobilé. To znamená, že i kdyby bylo možno říci, že podporu lze spojit s tímto projektem, nelze ji považovat za slučitelnou. Komise mimoto podotýká, že Finsko neprokázalo splnění podmínek pro slučitelnost na základě pravidel regionální podpory (co se týká např. formy podpory, způsobilých nákladů nebo maximální míry podpory).
(118)
Podporu nelze považovat za slučitelnou s vnitřním trhem ani podle žádných jiných pokynů a sdělení přijatých Komisí s ohledem na použití čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU nebo přímo podle uvedeného článku. Finské orgány nepředložily žádné konkrétní tvrzení nebo důkazy, které by Komisi umožnily schválit tato opatření jako slučitelná podle některého z ustanovení SFEU.
8. NAVRÁCENÍ PODPORY
8.1 TVRZENÍ FINSKA
(119)
V čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 je stanoveno, že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil […]. Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství.“ Samozřejmým důsledkem proto je, že by protiprávní státní podpora pro společnost ÅI měla být navrácena.
(120)
Finsko však tvrdilo, že by Komise neměla v tomto případě navrácení podpory nařídit, jelikož Finsko oprávněně očekávalo, že podpora byla zákonná na základě údajných režimů použitelných před přistoupením, a že by navrácení bylo v rozporu se zásadami práva Společenství. Komise podotýká, že se Finsko oficiálně dovolávalo oprávněných očekávání pouze s ohledem na místní správu. Oprávněná očekávání příjemce nebyla výslovně zmíněna.
(121)
Komise nemůže každopádně toto tvrzení přijmout.
(122)
Pokud jde o navýšení kapitálu, Komise výše prokázala, že bez ohledu na to, co se společnost ÅI či kdokoli jiný mohl domnívat s ohledem na právní status údajného režimu upisování akcií ve vztahu k pravidlům státní podpory, tato navýšení nesplňovala formální podmínky údajného režimu, jak byl oznámen Kontrolnímu úřadu. Nelze proto tvrdit, že společnost ÅI mohla využít oprávněná očekávání, pokud jde o zákonnost navýšení kapitálu, jelikož se na ně nemohly vztahovat vnitrostátní předpisy, ve vztahu k nimž se Finsko dovolává oprávněných očekávání.
(123)
Co se týká úvěrových záruk, Komise prokázala, že se systém záruk podstatně změnil ještě před poskytnutím záruk, jichž se týká toto rozhodnutí. Tyto změny, které provedly alandské orgány, nebyly Komisi oznámeny. Důsledkem je to, že záruky poskytnuté podle vnitrostátních předpisů, které tvořily původní režim, je nutno považovat za novou podporu. Podle ustálené judikatury nemůže příjemce podpory oprávněně očekávat, že podpora, které měla být podle článku 108 SFEU oznámena Komisi, avšak oznámena nebyla, je zákonná (35).
(124)
Záruky i navýšení kapitálu proto představují novou podporu, která měla být před zavedením oznámena Komisi.
(125)
Podle ustálené judikatury (36) se členský stát, jehož orgány při poskytnutí podpory porušily postup stanovený v článku 108 SFEU, nemůže odvoláním se na oprávněná očekávání příjemců podpory vyhnout povinnosti přijmout opatření k provedení rozhodnutí Komise, které nařizuje navrácení podpory. Pokud by se vnitrostátní orgány mohly dovolávat svého vlastního protiprávního jednání, pozbyly by články 107 a 108 SFEU zcela platnosti a rozhodnutí přijatá Komisí na základě těchto ustanovení by byla zbavena jejich účinků.
(126)
Stejná zásada se musí nutně použít v případě, že se vnitrostátní orgány dovolávají oprávněných očekávání ohledně zákonnosti opatření, která však neoznámily Komisi, ačkoliv tato opatření představovala novou podporu (37).
(127)
Pokud jsou relevantní oprávněná očekávání společnosti ÅI, Komise obdobně podotýká, že podle ustálené judikatury platí, že s ohledem na imperativní charakter kontroly státních podpor prováděné Komisí na základě článku 108 SFEU mohou podniky, které jsou příjemci podpory, v zásadě mít oprávněná očekávání, že byla zachována pravidla při poskytování podpory, pouze v případě, že byla tato podpora poskytnuta při dodržení postupu upraveného uvedeným článkem. Subjekt jednající s péčí řádného hospodáře musí být běžně schopen ujistit se o tom, že byl tento postup dodržen (38).
(128)
Komise podotýká, že nikdo jiný než společnost ÅI nemohl mít lepší přehled o opatřeních místní správy v souvislosti s údajnými režimy podpory, jelikož místní správa je hlavním akcionářem této společnosti a ve správní radě společnosti ÅI je zastoupena fyzickými osobami, které jsou rovněž členy výkonného orgánu místní správy. Toto tvrzení dokládá skutečnost, že (jak bylo uvedeno výše v souvislosti s kapitálovými navýšeními) zástupci společnosti ÅI a místní správy si pravidelně vyměňovali informace. I když se finské orgány výslovně nedovolávaly oprávněných očekávání jménem příjemce podpory, Komise se domnívá, že společnost ÅI nemůže v daném případě oprávněná očekávání uplatňovat.
(129)
Komise mimoto nikdy Finsko ani příjemce podpory výslovně neujistila, že dotyčná opatření nebudou státní podporou, nebo že budou představovat slučitelnou podporu, což by mohlo vést k takovýmto očekáváním (39).
(130)
Finsko dále uvedlo, že by v případě navrácení podpory poskytnuté prostřednictvím navýšení kapitálu neměla být prvkem podpory nutně celá částka poskytnutého kapitálu, nýbrž (analogicky s výpočtem prvku podpory v zárukách) náklady společnosti ÅI na nalezení alternativní investice na trzích. V tomto ohledu Finsko navrhlo, aby byly náklady takovéhoto alternativního financování stanoveny pomocí 7 % předpokládané návratnosti investic u kancelářských prostor, která byla uvedena ve zprávě společnosti KPMG.
(131)
Komise nemůže tento názor uznat.
(132)
Jako obecný předpoklad je jistě správné, že státní podporu v daném případě představuje rozdíl mezi výhodou (v podobě financování), kterou společnost skutečně obdržela ze státních prostředků, a tím, co by nemohla získat na kapitálových trzích. „Tímto vrácením tak příjemce ztrácí výhodu, kterou měl na trhu ve vztahu ke svým soutěžitelům, a dochází k obnovení situace před poskytnutím podpory“ (40).
(133)
Každý subjekt uskutečňující investici, ať už poskytnutím úvěru nebo převzetím kapitálové účasti ve společnosti, usiluje u této investice o dosažení návratnosti, která odpovídá riziku.
(134)
Je-li podpora ve formě půjčky s náklady, které jsou nižší než tržní náklady (což je případ zaručené půjčky, jsou-li celkové finanční náklady nižší než úroková sazba u půjčky poskytnuté za tržních podmínek), poskytnuta společnosti, která není vyloučena z úvěrového trhu, a byla by proto schopna jako alternativu podpory získat půjčku za tržní sazbu, je zřejmé, že účelu navrácení podpory lze dosáhnout tím, že společnost zaplatí tento rozdíl (s připočtením úroků), což ji znovu postaví na roveň jejím konkurentům.
(135)
U investic do vlastního kapitálu se situace liší. Návratnost zde nezávisí na ochotě společnosti platit (jak je tomu v případě půjčky), nýbrž je zcela závislá na související ziskovosti obchodního modelu společnosti. Pokud se soukromý investor nedomnívá, že podnik poskytne za riziko, které podstupuje, náležitou odměnu, investici neuskuteční, nýbrž vloží své peněžní prostředky jinam. Jinými slovy, Komise nemůže uznat, že by společnost byla schopna získat stejné peněžní prostředky k navýšení svého kapitálu na kapitálovém trhu nabídnutím vyšší odměny, jelikož očekávané výsledky jí neumožňovaly nabídnout investorovi do vlastního kapitálu tuto vyšší odměnu. Hypotetickou situací (tj. situací v případě, že by podpora neexistovala), kterou má navrácení podpory obnovit nebo přivodit, je tudíž situace, kdy by nebyl investován žádný kapitál. Podporou, kterou je nutno navrátit, je proto celá částka navýšení kapitálu.
(136)
Komise proto nemůže přijmout názor Finska, pokud jde o prvek podpory v navýšeních kapitálu.
8.2 PODPORA, KTERÁ MÁ BÝT NAVRÁCENA
(137)
Protiprávní a neslučitelná podpora, kterou zjistila Komise a kterou musí Finsko získat zpět od společnosti ÅI, proto činí:
(138)
Navýšení kapitálu:
a)
Navýšení kapitálu C-IV: 353 199,00 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 20. července 2001.
b)
Navýšení kapitálu C-V: 599 933,78 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 15. srpna 2002.
c)
Navýšení kapitálu C-VI: 799 911,64 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 13. března 2003.
d)
Navýšení kapitálu C-VII: 515 165,97 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 6. května 2004.
e)
Navýšení kapitálu C-VIII: 669 896,95 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 30. září 2004.
f)
Navýšení kapitálu C-IX: 199 977,91 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 16. června 2005.
g)
Navýšení kapitálu C-X: 234 961,43 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 16. června 2005.
h)
Navýšení kapitálu C-XI: 1 379 998,95 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 15. února 2007.
(139)
Úvěrové záruky: Prvek podpory je u všech záruk vypočítán jako rozdíl mezi referenční sazbou použitou jako srovnávací měřítko pro úvěrové náklady, které by společnost ve finanční situaci srovnatelné se společností ÅI musela uhradit bez záruky, na straně jedné a na straně druhé úrokovou sazbou, jíž bylo docíleno prostřednictvím státní záruky, po zohlednění zaplacených prémií v souladu s bodem 4.2 sdělení o zárukách (jak je podrobně objasněno v bodech 66 až 80).
a)
Pokud jde o záruku G-I, prvek podpory tvoří rozdíl mezi referenční sazbou u půjčky pro podnik v ratingové kategorii „slabý (B)“ a s běžným zajištěním a celkovými finančními náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka (čímž se rozumí prémie zaplacené za záruku a úroky z půjčky). Tato podpora byla společnosti ÅI dána k dispozici dne 9. října 2003 (jak je objasněno v bodech 81 a 82). Od této částky se odečte jednorázová záruční prémie ve výši 19 500 EUR (41).
b)
Co se týká záruky G-II, prvek podpory tvoří rozdíl mezi referenční sazbou u půjčky pro podnik v ratingové kategorii „slabý (B)“ a s běžným zajištěním a celkovými finančními náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka (čímž se rozumí prémie zaplacené za záruku plus úroky z půjčky). Tato podpora byla společnosti ÅI dána k dispozici dne 2. listopadu 2004. Od této částky se odečte jednorázová záruční prémie ve výši 2 900 EUR (42).
c)
Pokud jde o záruku G-III, prvek podpory tvoří rozdíl mezi referenční sazbou u půjčky pro podnik v ratingové kategorii „uspokojivý (BB)“ a s běžným zajištěním a celkovými finančními náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka (čímž se rozumí prémie zaplacené za záruku plus úroky z půjčky). Tato podpora byla společnosti ÅI dána k dispozici dne 13. prosince 2005. Od této částky se odečte jednorázová záruční prémie ve výši 6 500 EUR (43).
(140)
Přesnou celkovou výši podpory, která má být navrácena, určí finské orgány ve spolupráci s Komisí v rámci postupu zpětného získání podpory podle metody popsané v bodech 138 a 139. K částce podpory, která bude stanovena, se připočítají úroky ode dne, kdy byla podpora dána příjemci dispozici, do dne jejího navrácení. Komise finské orgány vyzývá, aby s ní v souladu se svou povinností loajální spolupráce spolupracovaly při stanovení přesné výše podpory, která má být navrácena,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Navýšení kapitálu ve výši 84 094,39 EUR, které Finsko provedlo ve prospěch společnosti Ålands Industrihus AB dne 18. června 1997, nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Opatření státní podpory uvedená v oddíle 8.2 tohoto rozhodnutí, která Finsko provedlo protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie ve prospěch společnosti Ålands Industrihus AB, nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Finsko získá od příjemce státní podporu uvedenou v článku 2.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly pro příjemce uvolněny, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Finsko zruší s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí veškeré dosud neprovedené platby podpory uvedené v článku 2.
Článek 4
1. Navrácení podpory uvedené v článku 2 se provede s okamžitým účinkem.
2. Finsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Finsko Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce vrátit;
b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
c)
doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Finsko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud není podpora uvedená v článku 2 zcela navrácena. Na žádost Komise předloží Finsko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již příjemce vrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Finské republice.
V Bruselu dne 13. července 2011.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. július 13.)
a Finnország által az Ålands Industrihus Ab számára nyújtott C 6/08 (korábbi NN 69/07) számú állami támogatásról
(az értesítés a C(2011) 4905. számú dokumentummal történt)
(Csak a finn és svéd nyelvű változat hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2012/252/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az érdekelt feleket a fent említett rendelkezéseknek megfelelően felkérte észrevételeik megtételére (1),
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
A Bizottság egy 2006. szeptember 5-én benyújtott panaszból értesült az Åland helyi kormánya által az Ålands Industrihus Ab (a továbbiakban: ÅI) ingatlanvállalkozás javára nyújtott többféle intézkedésről. A Bizottság a 2006. október 25-én és 2007. február 14-én kelt levelekben információkat kért a finn hatóságoktól, amelyeket azok a 2007. január 11-i és 2007. április 3-i levelükben adtak meg. A finn hatóságok 2007. május 31-én és 2007. július 12-én további információkat nyújtottak be. A panaszos 2006 novemberében és 2007 májusában nyújtott be további információkat.
(2)
A Bizottság 2008. január 30-i levelében értesítette Finnországot arról a döntéséről, hogy a támogatás tekintetében megindítja az Európai Unió működéséről szóló szerződés (a továbbiakban: EUMSZ) (2) 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárást (a továbbiakban: az eljárás megindításáról szóló határozat).
(3)
Az eljárás megindításáról szóló bizottsági határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (3). A Bizottság felkérte az érintetteket a támogatással kapcsolatos észrevételeik benyújtására.
(4)
A Bizottsághoz az érdekelt felektől nem érkezett észrevétel.
(5)
Az eljárás megindításáról szóló határozat nyomán Finnország információkat terjesztett be, amelyeket a Bizottságnál 2008. május 6-án, 2010. január 21-én, 2010. február 26-án, 2010. május 21-én, 2010. június 18-án, 2011. április 18-án, 2011. június 27-én és 2011. június 28-én iktattak. A Bizottság szolgálatai, a finn hatóságok és az ÅI képviselőinek találkozójára 2010. június 4-én került sor.
2. A TÁMOGATÁS LEÍRÁSA
2.1. A KEDVEZMÉNYEZETT
(6)
Az ÅI bejegyzett székhelye Mariehamn városa, amely Ålandnak, a Balti-tengerben, Finnország és Svédország szárazföldi része között húzódó, összesen mintegy 28 000 lakost számláló szigetcsoportnak a fővárosa. Åland Finnország tartománya, de nagyfokú autonómiát élvez. Az ÅI többségi tulajdonosa a helyi kormány (84,43 %) és Mariehamn városa (15,01 %). A fennmaradó részvények Åland más helyi hatóságainak tulajdonában vannak (4).
(7)
Az ÅI tevékenységi köre ipari és kereskedelmi célú ingatlanok építése, tulajdonosi kezelése és bérbeadása. Finnország szerint a vállalkozás tevékenységének célja, hogy az Ålandon működő vállalkozások részére épületeket biztosítson, és ezzel hozzájáruljon a változatos és versenyképes gazdasághoz.
(8)
Az ÅI működése egészen 1999-ig visszafogott léptékű volt (5). Mérlegfőösszege igen lassan vagy egyáltalán nem nőtt (6). Ezzel összefüggésben az ÅI igazgatósága - a bővülés érdekében - úgy döntött, hogy új üzleti lehetőségeket kezd felkutatni. Ezzel egy időben a (jórészt kizárólag kisvállalkozásokból álló) helyi üzleti közösség hangot adott technológiai parkra vonatkozó kívánságának; ez alatt irodaépületek olyan csoportosulását értették, ahol a cégek egy fedél alatt működhetnének, elősegítve ezzel az együttműködést, az új ötletek kidolgozását és általánosságban a vállalkozói készség erősítését. Ez lenne később az „iTiden” irodapark (kvarteret iTiden). A projekt megvalósulásának történetét részletesebben a 2.2. pont fejti ki.
2.2. AZ iTiden PROJEKT (7)
(9)
A helyi üzleti közösség és a helyi kormány között a technológiai park megépítésének lehetőségéről folyó tárgyalások már 1999-ben megindultak. Közös tanulmányutakra is sor került, hasonló svédországi létesítményekbe.
(10)
A projekttel 2000-ben egy munkacsoportot bíztak meg, amely 2000 tavaszán javaslatot terjesztett be a helyi kormányhoz és Mariehamn városához. A projektről és a helyi kormány annak megépítésére és finanszírozására vonatkozó terveiről említést tettek a kormány 2000. évi költségvetésében (8), majd e tervek megerősítést nyertek a 2001. évi költségvetésben, amelyben a kormány forrásokat igényelt az infrastrukturális projektek - köztük az ÅI projektjének - esetleges tőkeemelésére is (hasonló igény szerepelt a 2000. évi költségvetésben is) (9).
(11)
Az ÅI 2001. július 12-én tőkeemelés segítségével telket vásárolt Mariehamn „Västra Klinten” kerületében, ahol az iTiden irodaparkot meg kívánta építeni. E vétellel összefüggésben az ÅI egyben gondoskodott az iTiden projekthez szükséges várostervezési módosításról is.
(12)
A helyi kormány 2002. évi költségvetésében bejelentette, hogy az ÅI 2002-ben megkezdi az iTiden projekt építését, és ez minden valószínűséggel tőkeemelést tesz szükségessé (amelyhez a helyi kormány megkérte a szükséges költségvetési előirányzatokat) (10).
(13)
2002 elején kijelölték az iTiden megépítéséért felelős munkacsoportot, továbbá megbíztak egy építészt is. A potenciális bérlőket megkérdezték, érdekelné-e őket az iTidenben való ingatlanbérlés. A tereprendezési munkálatokat 2003 tavaszán elvégezték, és 2003 nyarán megkezdődött az 1. fázis (a projekt a tervek szerint két egymást követő fázisban került megépítésre) építése. Az első bérlők 2004. december 1-jén költöztek be az iTiden 1. fázisa során elkészült részbe.
(14)
Az iTiden 2. fázisának megépítése 2006 őszén kezdődött és 2007-ben fejeződött be.
2.3. AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSI INTÉZKEDÉSEK
(15)
A Bizottság hivatalos vizsgálata a helyi kormány által az ÅI-nak 1997 és 2007 között adott több tőkeinjekcióra (a továbbiakban: tőkeemelés), és bankhitelekhez adott garanciákra (a továbbiakban: hitelgaranciák) terjedt ki. Az intézkedések az alábbi táblázatban láthatók (a tőkeinjekciókat C-I-től C-XI-ig, a garanciákat pedig G-I-től G-III-ig terjedő számozás jelöli).
Intézkedés
Az intézkedés időpontja:
Tőkeemelés
(EUR-ban)
Hitelgaranciák
(EUR-ban)
C-I (11)
1997.6.18.
84 094,39
C-II (11)
2000.6.22.
340 582,27
C-III (11)
2000.10.10.
114 368,37
C-IV
2001.7.20.
353 199,00
C-V
2002.8.15.
599 933,73
C-VI
2003.3.13.
799 911,64
G-I
2003.10.9.
2 600 000,00
C-VII
2004.5.6.
515 165,97
C-VIII
2004.9.30.
669 896,95
G-II
2004.11.2.
1 160 000,00
C-IX
2005.6.16.
199 977,91
C-X
2005.6.16.
234 961,43
G-III
2005.12.13.
2 600 000,00
C-XI
2007.2.15.
1 379 998,95
ÖSSZESEN
5 292 090,61
6 360 000,00
(16)
Az eljárás megindításáról szóló határozat 7. pontjának táblázatában szereplő intézkedésekkel összehasonlítva itt nem szerepel a 2006. október 26-i dátumú 2 587 500 EUR összegű garancia, mivel ez soha nem valósult meg (a finn bíróságok döntése nyomán). Emellett a 2006. június 12-i dátumú, C-XI jelű tőkeemelés az eljárás megindításáról szóló határozatban 2007. február 15-i dátummal szerepel, mivel a vizsgálat során vált egyértelművé, hogy az intézkedést e későbbi időpontban hajtották végre. A helyi kormánynak az erre a tőkeemelésre vonatkozó határozatát nemrégiben (2011. április 6-án) helyezte hatályon kívül Finnország Közigazgatási Legfelsőbb Bírósága (lásd később a (114) preambulumbekezdést). Mindazonáltal, mivel az ÅI részére a tőkét 2007-ben kifizették és az nem került visszafizetésre, a Bizottság álláspontja szerint a nemzeti bíróság döntése nem vonja ki ezt az intézkedést a bizottsági vizsgálat hatóköréből.
(17)
A finn hatóságok szerint valamennyi tőkeemelést az iTiden projekt finanszírozására nyújtottak, az alábbiak kivételével:
C-I) az 1997. június 18-i tőkeinjekció (84 094,39 EUR)
C-II) a 2000. június 22-i tőkeinjekció (340 582,27 EUR)
C-III) a 2000. október 10-i tőkeinjekció (114 368,37 EUR)
C-VIII) a 2004. szeptember 30-i tőkeinjekció (669 896,95 EUR)
C-IX) a 2005. június 16-i tőkeinjekció (199 977,91 EUR)
(18)
Finnország közlése szerint az összes hitelgaranciát az iTiden projekt finanszírozására adták. A hitelgaranciákkal részletesebben az alábbi (66)-(86) preambulumbekezdés foglalkozik.
3. AZ EUMSZ 108. CIKKÉNEK (2) BEKEZDÉSE SZERINTI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁNAK INDOKOLÁSA
(19)
A Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatban az alábbi okok miatt megkérdőjelezte, hogy a tőkeemelések és a hitelgaranciák a belső piaccal összeegyeztethetőek voltak-e.
(20)
Az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatás fennállását illetően a Bizottság megjegyezte, hogy az intézkedések állami forrásokat érintettek, mivel azokat a helyi hatóságok nyújtották, illetve hogy szelektív jellegűek voltak, mivel az ÅI-nek szóltak. Azt a kritériumot illetően, hogy az intézkedések a vállalkozásnak olyan előnyt biztosítottak-e, amelyhez rendes piaci feltételek mellett nem jutott volna hozzá - mivel a hosszú távú eredményesség vezérelte magánbefektető nem adta volna meg ugyanezt a támogatást -, a Bizottság kételkedett abban, hogy egy magánbefektető megadta volna azt a tőkét, amelyet a helyi kormány nyújtott, tekintve az ÅI régóta fennálló veszteségességét, vagy legalábbis igen szerény nyereségét. A Bizottság konkrétan a hitelgaranciákkal kapcsolatban kétségbe vonta, hogy az ÅI képes lett volna a piacokon hasonló finanszírozáshoz hozzájutni, és hogy emiatt azok révén az ÅI előnyhöz jutott. A Bizottság egyben úgy ítélte meg, hogy bármely ilyen előny alkalmas lenne a verseny és a Közösségen belüli kereskedelem torzítására.
(21)
Ha az intézkedések állami támogatásnak minősülnek, a Bizottságnak kétségbe vonta, hogy ezek a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthetőek-e.
(22)
Végezetül a Bizottság megkérdőjelezte Finnország azon állítását, hogy az intézkedéseket - amennyiben azok valóban állami támogatásnak minősülnek - azon támogatási programoknak megfelelően hozták meg, amelyek Finnországnak az EU-hoz való csatlakozása idején érvényesültek, és ennélfogva azok jogszerűek lennének.
4. FINNORSZÁG ÉSZREVÉTELEI
4.1. AZ INTÉZKEDÉSEK NEM MINŐSÜLNEK ÁLLAMI TÁMOGATÁSNAK
(23)
Finnország arra az álláspontra helyezkedett, hogy a helyi kormány a piaci befektető elvének megfelelően járt el, azaz az intézkedéseket a kormánynak a befektetése megtérülésére vonatkozó várakozása vezérelte. Finnország azzal érvelt, hogy a befektetési döntéseket a vállalat új beruházási programja - főként az iTiden projekt - motiválta. Az intézkedések célja ezért nem a múltbeli veszteségek fedezése vagy egy veszteséges vállalkozás támogatása volt. A helyi kormány kézzel fogható értéket kapott az ÅI új részvényeibe való befektetéséért, mivel a vállalat értéke a részvényjegyzéssel arányosan emelkedett. Az ÅI ennélfogva nem jutott olyan előnyhöz, amelyet egy magánbefektetőtől nem kaphatott volna meg.
(24)
Finnország minden lehetséges előnytől függetlenül azt az álláspontot is képviselte, hogy az intézkedések nem minősíthetők állami támogatásnak, mivel nincs konkrét bizonyíték arra, hogy Åland ingatlanpiacára jelentős hatást gyakoroltak volna.
4.2. AMENNYIBEN AZ INTÉZKEDÉS ÁLLAMI TÁMOGATÁS, AZ A LÉTEZŐ TÁMOGATÁSI PROGRAMOK ALAPJÁN JOGSZERŰ
(25)
Mindazonáltal, ha az intézkedésekben állami támogatási elemek lennének fellelhetőek, a támogatást - Finnország szerint - jogszerűnek kell minősíteni. Finnország érvelése szerint a tőkeinjekciók és a garanciák egyaránt olyan létező állami támogatási programok hatálya alá tartoztak, amelyeket Finnország uniós tagságát megelőzően vezettek be.
4.3. HA AZ INTÉZKEDÉS ÁLLAMI TÁMOGATÁSNAK MINŐSÜL, ENNEK ELLENÉRE ÖSSZEEGYEZTETHETŐ A BELSŐ PIACCAL
(26)
Amennyiben az intézkedések jogellenes állami támogatásnak minősülnének, azokat ennek ellenére az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjának értelmében a belső piaccal összeegyeztethetőnek kell minősíteni, mivel céljuk a régió fejlesztése és új munkahelyek teremtése volt, főként a régió - túlzott mértékben a hajóiparra hagyatkozó - gazdaságának változatossá tételéhez való hozzájárulás révén.
4.4. ESETLEGES VISSZAKÖVETELÉS
(27)
Arra az esetre, ha a Bizottság azt állapítaná meg, hogy a támogatás jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatást valósít meg, amelyet vissza kell fizetni, Finnország a következő érveket sorakoztatja fel.
(28)
Az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (12) 14. cikke (1) bekezdésének értelmében a Bizottság nem követeli meg a támogatás visszatérítését, amennyiben az ellentétes a közösségi jog valamelyik általános elvével. Itt ez lenne a helyzet, mivel Finnország jogszerűen várhatta el, hogy a fent említett, csatlakozás előtti programokat a múltban és jelenleg is érvényesnek tekintik, és így az e szabályok alapján nyújtott minden támogatás jogszerű lesz.
(29)
Arra az esetre, ha a Bizottság ennek ellenére úgy ítélné meg, hogy a támogatást vissza kell fizetni, Finnország azzal érvel, hogy a tőkeemelések esetében a támogatási elem nem feltétlenül egyezik meg az állami támogatásnak minősülő tranzakciók teljes névértékével. A garanciák tekintetében a visszafizetendő támogatás nem lehet nagyobb, mint a cégnek a garancia következtében juttatott kamatelőny (a garanciával nem biztosított hitelekhez képest). Hasonlóképpen: a tőkeinjekciókat illetően sem lehet nagyobb a támogatás mértéke annál a költségnél, amely az ÅI-nél egyenértékű tőke piacról való beszerzésekor merült volna fel.
5. ÉRTÉKELÉS
5.1. AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSNAK MINŐSÍTÉS
(30)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében „a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet”.
(31)
Ahhoz, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősüljön, a következő feltételeknek kell teljesülniük: a) azt egy tagállamnak vagy állami forrásokból kell finanszírozni; b) annak olyan szelektív előnyt kell biztosítania, amely bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos termékek előállítását előnyben részesíti; és c) annak a versenyt torzítania kell vagy a verseny torzításával kell fenyegetnie, és képesnek kell lennie a tagállamok közötti kereskedelem befolyásolására. Mivel ezek együttes feltételek, azoknak egyszerre kell érvényesülniük ahhoz, hogy egy intézkedést állami támogatásnak lehessen minősíteni.
5.1.1. AZ ÁLLAMI FORRÁSOK ÉS A SZELEKTIVITÁS JELENLÉTE
(32)
Az eljárás megindításáról szóló határozatban feltüntetett (és Finnország által nem vitatott) okok miatt ez a két kritérium teljesül. Az intézkedéseket a helyi kormány egyedi döntései révén hozták meg az Åland regionális közgyűlése által elfogadott éves költségvetésében számára előirányozott pénzeszközök felhasználásáról. Az intézkedéseket így egyértelműen az állam finanszírozta és azok kifejezetten az ÅI-nek szóltak.
5.1.2. ELŐNY
(33)
Finnország érvelése szerint az intézkedések nem minősülnek állami támogatásnak, mivel azok nem juttatnak az ÅI-nek olyan előnyt, amelyet az a piacon ne tudott volna elérni akár magánrészvényestől, akár magánhitelezőtől.
(34)
Az állami támogatási jog kialakult elve (amelyet rendszerint a piacgazdasági befektető elvének neveznek), hogy a hatóságok részéről vállalkozások tőkéjébe történő befektetés állami támogatásnak minősül, kivéve, ha egy magánbefektető hasonló körülmények fennállása esetén - különösen a megtérülés kilátásait tekintve - ugyanazt a tőkét biztosította volna (13). Hasonlóképpen: az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a kezességvállalás formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról szóló bizottsági közlemény (14) („a kezességvállalásról szóló közlemény”) 3.1. pontja értelmében a hatóságok által vállalt kezesség állami támogatásnak minősül, kivéve, ha a finanszírozást olyan feltételekkel teszik hozzáférhetővé, amelyek a rendes piacgazdasági feltételek mellett tevékenykedő magánszereplő számára is elfogadhatóak lennének.
(35)
A Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatában kétségbe vonta, hogy a tőkeinjekciók és a garanciák tekintetében teljesült volna a piacgazdasági befektető elve, különösen az ÅI-re vonatkozó két megfigyelés alapján:
a)
Az ÅI hosszan tartó veszteséges vagy csekély mértékben nyereséges működése az intézkedések juttatásának éveiben. Az ÅI 2001 és 2005 között valóban minden évben veszteséges volt. 1998 és 2000 között a nyereség alacsony volt és csökkenő tendenciát mutatott (38 000 EUR-ról 28 000 EUR-ra, majd 9 000 EUR-ra esett vissza). Amikor pedig 2006-ban az ÅI végre eredményt mutatott fel, ez mindössze 557,43 EUR-t tett ki. A 2006-ban készült, 2007-re vonatkozó eredmény-előrejelzés (azaz a legutolsó intézkedések megadására vonatkozó döntés meghozatalakor előre vetített érték) mindössze 5 868,46 EUR volt (15).
b)
Ezen túlmenően a Bizottság úgy látta, hogy az ÅI pénzforgalma nem volt elegendő költségei fedezésére, és ez a helyzet már 2000 óta fennállt, ami ahhoz a feltételezéshez vezetett, hogy az intézkedésekre egyszerűen a készpénzszükséglet fedezéséhez volt szükség (16).
(36)
Finnország ezt az álláspontot elutasította. Érvelése az alábbiakban külön kerül ismertetésre a tőkeemelésre és a hitelgaranciákra vonatkozóan.
5.1.2.1. A tőkeinjekciók
(37)
Finnország mindenekelőtt elutasítja azt az álláspontot, hogy az ÅI-nek likviditási problémái voltak. Valójában a vállalat működése az iTiden projekt előtt korlátozott méretű, működési eredménye és likviditása pedig kielégítő volt és az is maradt a vizsgálattal érintett időszakban. Az intézkedésekre nem a működési költségek fedezése érdekében volt szükség. Az intézkedések szándéka inkább a vállalat bővülésének finanszírozása volt és ennélfogva azokat befektetésnek kell tekinteni. E befektetések feltételeire figyelemmel azok indokoltak voltak a piacgazdasági befektető elve alapján, és ennélfogva nem képeznek állami támogatást.
(38)
Finnország ezzel összefüggésben azzal érvel, hogy a tőkeemelések zömét az iTiden projekt finanszírozására használták fel, miközben a fennmaradó rész az ÅI többi projektjének céljait szolgálta (lásd a fenti (17) preambulumbekezdést).
(39)
A Bizottság az alábbi értékelést fogalmazta meg.
(40)
Kiindulásként a Bizottság hangsúlyozza, hogy egy adott részvényes által valamely cégnek nyújtott tőke lényegét tekintve nincs egy meghatározott célra elkülönítve, hanem a vállalat forgótőkéjének részévé válik. Ezért az a szokás, hogy amennyiben a befektetést általános tőkejuttatás formájában hajtják végre, a befektetés piacgazdasági befektető elvével való összeegyeztethetőségének értékelése a cég egésze eredményességének kilátásai alapján történik. Ez nem zárja ki egy konkrét tervezett befektetés várt megtérülésének értékelését - ha vannak erre vonatkozó adatok -, feltéve természetesen, hogy ezek az információk a befektetési döntés meghozatalakor rendelkezésre álltak.
(41)
Az ÅI általános pénzügyi teljesítményét illetően a Bizottság a vizsgálat során benyújtott bizonyítékok alapján elfogadja, hogy az ÅI működési eredménye rendre fedezte veszteségeit és biztosította likviditását. A rendelkezésre álló bizonyítékok nem teszik lehetővé azon következtetés levonását, hogy a tőkeemeléseket (vagy a garanciák révén kapott hiteleket) az ÅI működési veszteségeinek fedezésére használták fel.
(42)
Mindazonáltal továbbra is igaz, hogy a helyi kormány jelentős többlettőkét bocsátott az ÅI rendelkezésére, amely első látásra nem vagy igen csekély profitot termelt az 1997 és 2006 közötti időszakban. A döntő kérdés ennélfogva az - amint azt maga Finnország is kifejti -, hogy a helyi kormány okkal várhatta-e el a tőke olyan mértékű megtérülését, amely elegendő lett volna ahhoz, hogy egy magánbefektetőt ugyanarra a befektetésre sarkalljon. Ezt az alapján kell értékelni, hogy a tőkeemelések idején milyen információ állt a helyi kormány rendelkezésére.
(43)
Finnország azzal érvelt, hogy a tőkeemelés legnagyobb részét az iTiden projekt 1. és 2. fázisának finanszírozására szánták, míg a tőkeemelés fennmaradó részét különféle más beruházásokra különítették el. Az egyértelműség érdekében az alább ismertetett elemzés először az iTiden projekt finanszírozására felhasznált tőkeemelésekkel foglalkozik.
(44)
Finnország érvelése szerint a C-I, C-II, C-III, C-VIII és C-IX tőkeemelés kivételével valamennyi tőkeemelés célja az iTiden finanszírozása volt, amely vitathatatlanul az ÅI legnagyobb egyszeri projektje volt. Az iTiden projektre szánt legkorábbi tőkeemelésre (C-IV) így 2001-ben került sor.
(45)
A tőkeemelések helyi kormány általi végrehajtásának feltételeire és különösen a döntés idején várt megtérülésre vonatkozóan Finnország az alábbi tájékoztatást adta:
(46)
A helyi kormány a közte és az ÅI képviselői között lezajlott, nem hivatalos találkozókon adott információk alapján döntött az iTidenhez kapcsolódó tőkeemelések végrehajtása mellett. Finnország állítása szerint ezekről a találkozókról jegyzőkönyv nem készült. Finnország ennek ellenére benyújtotta a Bizottsághoz az ezeken a nem hivatalos találkozókon és az ÅI igazgatósági ülésein elhangzott nyilatkozatokat. Ezek az iTiden projekt fő jellemzőinek és az iTiden 1. és 2. fázisára vonatkozó nyereségességi számításoknak a tömör összefoglalását tartalmazták. Ez a bizonyíték lehetővé teszi a Bizottság számára annak ellenőrzését, hogy a helyi kormány milyen megtérülést várt az iTidenhez kapcsolódó tőkeemelés eldöntésekor.
(47)
Az ÅI 2002. január 31-én nem hivatalos találkozót tartott a helyi kormánnyal abból a célból, hogy biztosítsa az iTiden megépítésének 2002. évi (a 2001-ben lezajlott telekvásárlás utáni) megkezdéséhez szükséges jóváhagyást. Az ÅI ezen a találkozón bemutatta nyereségességi számítását, amely abból a feltételezésből indult ki, hogy a projekt az ÅI-nek évi 3 %-os tőkearányos hozamot fog eredményezni.
(48)
2003. március 4-én újabb nem hivatalos találkozóra került sor az ÅI és a helyi kormány között, amelynek célja az ÅI 2003. március 5-i közgyűlésének előkészítése volt. A közgyűlésnek kellett döntenie az iTiden 2002-ben meg nem kezdett 1. fázisának beindításáról. Csatoltak egy frissített nyereségességi számítást is. Az ebben a számításban szereplő becslések szerint az 1. fázis csak 700 EUR többletet hozna, az ÅI részére pedig sajáttőke-hozamot nem eredményezne.
(49)
Az ÅI igazgatósága 2006. január 2-án ült össze megvitatni a 2. fázis építésének megkezdését és az ennek finanszírozását szolgáló tőkeemelési felhívást. Az ülésen bemutatott nyereségességi számítások szerint a projekt nullszaldós lenne 3 %-os tőkearányos jövedelmezőség mellett. Ezt a számítást azonban módosítani kellett annak érdekében, hogy tükrözzék azokat a többletköltségeket, amelyek az épületeknek a bérlők igényeihez való igazítása miatt merültek fel. Így a 2006. január 10-én elkészült, módosított számítás képezte a 2006. június 12-i közgyűlésen elhatározott tőkeemelés alapját (noha a tőkeemelés befizetésére technikai okokból csak 2007. február 15-én került sor [ez a C-XI jelű tőkeemelés]). Ebben a számításban az iTiden 2. fázisára a tőkearányos jövedelmezőséget 1 %-ban állapították meg.
(50)
Finnország benyújtotta ezt a bizonyítékot, és úgy nyilatkozott, hogy ez pontosan tükrözi az akkori megtérülési várakozásokat, amelyek alapján a helyi kormány az iTiden projektre szóló tőkeemelések - azaz az 1. fázisra a C-IV, C-V, C-VI, C-VII és C-X, a 2. fázisra pedig a C-XI jelű tőkeemelés - mellett döntött. Ezek a nyereségességi értékelések az iTidenből származó várható bevételen (azaz a bérleti díjakon) alapulnak. Finnország érvelése szerint a helyi kormány befektetésének megtérülését vizsgálva figyelembe kellene venni a várható tőkenyereséget is, amely az ingatlan értékének idővel történő emelkedéséből származik. Finnország azonban erre vonatkozóan konkrét bizonyítékot nem terjesztett be. Ezek a megfontolások nem képezték a nyereségességi számítások részét, ami arra mutat, hogy azokat a befektetési döntés meghozatalakor nem vették figyelembe. A fenti bizonyítékok alapján a Bizottság megállapítja, hogy magánbefektető ilyen várható megtérülés mellett hasonló befektetést nem hajtott volna végre.
(51)
A bizonyos kockázati elemekkel járó projektbe (mint amilyen a kereskedelmi ingatlanfejlesztés is) pénzt fektető bármely befektető olyan megtérülésre tart igényt, amely megfelelően tükrözi a befektetéssel járó kockázatot. Ezért olyan „kockázati prémiumot” vár el, amely meghaladja az egy másik, kockázatmentes eszközzel ismerten elérhető hozamot („a kockázatmentes kamat”). A kockázatmentes kamat tekintetében általános mérce a rövidebb lejáratú, AAA besorolású államkötvény kamata. Ezen értékelés céljaira a kétéves finn államkötvény kamatát használtuk, mivel ennél rövidebb lejáratú kötvényt a finn állam nem bocsát ki. Ennek megfelelően a kötvény a következő kockázatmentes kamatot nyújtja: 2002-ben 2,7-4,2 %, 2003-ban 2,2-2,7 %, 2006-ban pedig 2,8-3,8 %.
(52)
A Bizottság megállapítja, hogy a helyi kormány által az iTidennel kapcsolatos tőkeemelésekről való döntéskor várható sajáttőke-hozamhoz képest a kormány elérhetett volna ugyanilyen - vagy magasabb - megtérülést, az ingatlanprojektekhez társuló kockázat nélkül. Valójában még a legoptimistább olvasatban is a „kockázati prémium” (azaz a kockázatmentes kamat feletti hozam) legfeljebb 0,3 % lett volna a C-IV és C-V jelű (azaz a 2001-ben és 2002-ben lezajlott) tőkeemelések esetében. Az iTiden 1. fázisa megépítésének megkezdésére vonatkozó 2003. évi döntés eredményeként (és így a 2003. március 4-i nem hivatalos találkozón bemutatott, várható megtérülés alapján, lásd a fenti (48) preambulumbekezdésben) végzett, azaz a C-VI, C-VII és C-X jelű tőkeemelések tekintetében a várható megtérülés nulla volt, ami azt jelenti, hogy a kockázatvállalás nélkül egyértelműen jobb megtérülés lett volna elérhető. A 2. fázis C-XI jelű tőkeemelése vonatkozásában a várható 1 %-os megtérülés szintén lényegesen alatta maradt az akkoriban kockázat nélkül elérhető kamatnak.
(53)
Nyilvánvaló, hogy egyetlen magánbefektető sem lett volna elégedett azzal a negatív vagy marginális kockázati prémiummal, amelyet a helyi kormány kész volt elfogadni a fenti (47)-(49) preambulumbekezdésben említett tőkeemelések tekintetében. Szükség esetén ez a megállapítás az Åland ingatlanpiacán várható megtérülésre vonatkozó empirikus adatokkal is alátámasztható.
(54)
A KPMG 2007. július 10-i - finn hatóságok megbízásából készült és a Bizottsághoz 2007. július 17-én benyújtott - jelentése (17) szerint Åland ingatlanpiacán a magánbefektetők által irodaépület-beruházások esetében várt megtérülés 7 % (ipari ingatlanok esetében pedig 8 %). Noha ez a jelentés később készült, mint ahogy a helyi kormány az e határozatban tárgyalt befektetési döntéseket meghozta, ennek ellenére releváns, mivel a jelentés a múltbeli beruházások megfigyelésén alapul, és semmilyen nyilvánvaló ok nincs annak feltételezésére, hogy az elvárt megtérülés a korábbi években alacsonyabb lett volna. Mindenesetre meggyőzően jelzi, hogy az ÅI által várt megtérülés egy magánbefektető számára nem lett volna elegendő.
(55)
Finnország azzal érvelt, hogy az alacsony vagy nulla várható megtérülés ellenére a befektetés megfelelt a piaci magánbefektető elvének, mivel i. az építés megkezdése előtt az ÅI megkereste a potenciális bérlőket, és bizonyos volt a legalább 80 %-os kihasználtságban, valamint ii. az ÅI (és így elviekben az iTiden projekt) 2004 utáni tényleges pénzügyi teljesítményére és az így felhalmozott potenciális tőkenyereségre figyelemmel a befektetések nyereségesnek bizonyultak.
(56)
E tekintetben - anélkül, hogy szükséges lenne az ÅI későbbi évekbeli pénzügyi teljesítményének érdemi vizsgálata - elegendő azt megismételni, hogy a kérdés nem az, hogy a cég jelenlegi eredményei megfelelőek-e, hanem az, hogy a helyi kormány állami erőforrások ÅI-nek történő rendelkezésére bocsátására (a várható 80 %-os kihasználtságra tekintettel) meghozott döntése idején ismert és feltételezhető információk alapján egy magánbefektető ugyanezt a tőkét a cég rendelkezésére bocsátotta volna-e. A fenti kifejtett okok miatt a Bizottság megállapítja, hogy egy magánbefektető ezt nem tette volna meg.
(57)
Ezért a Bizottság megállapítja, hogy a C-IV, C-V, C-VI, C-VII, C-X és C-XI jelű tőkeemelések az ÅI-nek olyan előnyt nyújtottak, amelyhez piaci feltételek mellett nem juthatott volna hozzá (18).
(58)
A Bizottság most rátér az eljárás megindításáról szóló határozatban szereplő többi tőkeemelés vizsgálatára, amelyeket Finnország szerint nem az iTiden projekt miatt hajtottak végre.
(59)
Az e tőkeinjekció idején hatályos de minimis szabályok értelmében az egy vállalatnak három éven belül nyújtott és 100 000 ECU-t el nem érő támogatások nem minősültek állami támogatásnak (19). Ez a tőkeemelés 84 094,39 EUR összegű volt, azaz jóval a 100 000 ECU de minimis határérték alatt maradt. A 3 éves időtartamon belül az ÅI más intézkedésben nem részesült (20). Ennek alapján az 1997. évi tőkeemelés nyújtásának körülményeire tekintet nélkül, semmi esetre sem képezne állami támogatást.
(60)
Finnország jelezte, hogy ezeknek az intézkedéseknek a célja egy ipari ingatlan Norrbölében történő megépítése, egy Mariehamnban található ingatlan felújítása (C-II), továbbá egy Åland keleti részén fekvő ipari ingatlan megvétele volt (C-III). Így nincs egyértelmű kapcsolat az iTiden projekttel, amely akkoriban még nem öltött egyértelmű formát (erre 2001-ben, a telek megvásárlásakor került sor).
(61)
Noha igaz, hogy az ÅI átfogó eredménye az 1998-2007 közötti időszakban szerény vagy negatív volt, tény, hogy 2000-ben és a két megelőző évben szerény nyereséget produkált, a veszteségek pedig 2001-ben kezdődtek. A vizsgálat igazolta, hogy a vállalat a költségeit fedezte, és a likviditási pozíciója megfelelő volt. Az e két tőkeemelést motiváló befektetések arányosnak tűnnek az ÅI iTiden projekthez kapcsolódó bővülése előtti méretével és „hagyományos” üzleti modelljével. Ezért nincs arra a feltételezésre indító kényszerítő ok, hogy egy magánbefektető nem hajtotta volna végre ugyanazt a tőkeemelést, ezért nincs egyértelmű bizonyíték az ÅI-nek juttatott előnyre.
(62)
Egészen 2000-ig az ÅI üzleti tevékenysége szerény, de kedvező eredményeket hozott (az 1997-2000-es időszakban 9 000-38 000 EUR között). Az ÅI üzleti tevékenysége megfelelt a vállalat akkoriban érvényes terveinek. Ennek megfelelően az ÅI az Åland-szigeteken fekvő raktárak és irodák tulajdonosa és bérbeadója volt. Az ÅI ingatlanportfoliója 2000-ig igen stabil volt, ami megmagyarázza a vállalat állandó pénzügyi teljesítményét. Az ÅI árbevétele 1997-2000 között 95 000-101 000 EUR között mozgott. Ennek megfelelően a viszonylag alacsony árbevétel ellenére az üzleti tevékenységét eredményessé tudta tenni.
(63)
Finnország szerint ezeket a tőkeemeléseket egy ipari ingatlan megvásárlására (C-VIII) és a Mariehamn külterületén lévő Jomala repülőtéren egy hangár építésére (C-IX) használták fel.
(64)
Noha ezeket a befektetéseket az iTiden projekt közvetlenül nem indokolta, ezekre az előzőleg tárgyalt C-II és C-III jelű intézkedéseket befolyásoló körülményektől teljesen eltérő feltételek mellett került sor. A C-VIII jelű tőkeemelést 2004-ben, a C-IX jelűt pedig 2005-ben hajtották végre. Ebben az időpontban az ÅI már 2001 óta veszteségesen működött. Kulcsjelentőségű az is, hogy ezekre a befektetésekre akkor került sor, amikor 2001 óta a helyi kormány már több mint 2,25 millió EUR-t fektetett az ÅI-be, tudva, hogy ezek a befektetések nem fognak olyan megtérülést biztosítani, amely egy piaci befektetőnek megfelelő lenne.
(65)
Az iTiden projekt elégtelen megtérülése nyilvánvalóan kedvezőtlenül hat az ÅI összesített eredményére. A vállalkozás tőkéje valójában nincs valamilyen célra előirányozva, hanem helyettesíthető, és azt a cég átfogó teljesítményéből kell biztosítani. Ezért a helyi kormány számára a C-VIII és C-IX jelű intézkedés meghozatalakor egyértelműnek kellett lennie, hogy az ÅI tőkéjének megemelése belátható időn belül nem fog megfelelő megtérülést biztosítani. Egy piaci befektető akkor lett volna kész e tőkeinjekció végrehajtására, ha a befektetések a cég általános teljesítményére vetítve piaci megtérülést biztosítottak volna számára (azaz olyan hozamot, amely kompenzálta volna a többi tőkeemelés alacsony megtérülését), de itt semmi nem utal arra, hogy ez várható lett volna. Finnország az intézkedésekről nem adott semmiféle olyan konkrét információt, amely ezt a nézetet megváltoztatná. A Bizottság álláspontja ezért az, hogy ilyen körülmények között magánbefektető nem nyújtott volna további tőkét az ÅI-nek. A C-VIII és C-IX jelű tőkeemelés ezért olyan előnyt juttatott az ÅI-nek, amelyet a piacon nem tudott volna elérni.
5.1.2.2. A hitelgaranciák
(66)
A garanciák esetleges államitámogatás-tartalmának értékelésekor a Bizottság a kezességvállalásról szóló közleményben megállapított elveket alkalmazza. A közlemény 3.2. szakasza határozza meg azokat a feltételeket, amelyek rendszerint elegendőek a hatóságok által vállalt kezesség tekintetében az állami támogatás fennállásának kizárásához. Ezek a feltételek azonban nem teljesülnek a G-I, G-II és G-III jelű garancia esetében (elegendő annak megállapítása, hogy ezek a garanciák a mögöttes hitel 100 %-át fedezték, lásd a kezességvállalásról szóló közlemény 3.2. szakaszának c) pontját).
(67)
A Bizottság elsőként megjegyzi, hogy az ÅI pénzügyi helyzete a garancianyújtás idején ahhoz eléggé erős volt, így nem zárható ki az a lehetőség, hogy a cég garanciák nélkül is piaci hitelhez juthatott volna. A cég nem volt a megmentésről és szerkezetátalakításról szóló bizottsági iránymutatás (21) értelmében vett, nehéz helyzetben lévő cég. A rendelkezésre álló bizonyítékok alapján nem lehet megállapítani, hogy az ÅI olyan cég-e, amely állami támogatás nélkül egyáltalán nem lett volna képes a fennmaradásra. A tőkeemelést megelőző években - azaz az iTiden projekt beindítása előtt - az ÅI pénzügyi teljesítménye stabil volt, és üzleti tevékenysége szerény kedvező eredményt mutatott. A hatóságok 2001-ben megkezdett jelentős tőkeinjekciói nem a cég megmentésére, hanem növekedésének finanszírozására szolgáltak. A tőkeemelés formájában megjelenő támogatás nélkül az ÅI nem ment volna csődbe, hanem egy olyan kisebb cég lett volna, amely továbbra is rendelkezik hozzáféréssel a pénzügyi piacokhoz. A Bizottság ezért nem vonhatja le azt a következtetést, hogy az ÅI a garanciák nélkül nem fért volna hozzá a hitelpiacokhoz. A kérdés ez esetben az, hogy a garanciák előnyhöz juttatták-e a céget azáltal, hogy alacsonyabb hitelköltségei merültek fel annál, amelyet a garancia hiányában a piaci feltételek szerint fizetett volna.
(68)
Ezt követően azt a kérdést kell vizsgálni, hogy a garanciák díja megfelelő volt-e ahhoz képest, amelyet magángarancia nyújtásáért számoltak volna fel. Ebben az esetben a Bizottság nem talált olyan magángaranciát, amely lehetővé tenné a közvetlen összehasonlítást. A Bizottság ilyen körülmények között a kezességvállalással biztosított hitel összes pénzügyi költségét, beleértve a hitelre vonatkozó kamatlábat és a kezességvállalás díját hasonlítja össze egy hasonló, nem biztosított hitel piaci díjával (22).
(69)
A/az […] (23) kereskedelmi bank 2003. október 9-én […] fedezete mellett […] EUR összegű hitelt nyújtott az ÅI-nek. A kamatlábat 2007. január 15-ig évi […] %-ban határozták meg. (24)
(70)
Noha ez a hitel időben egybeesett a G-I jelű garanciával, a Bizottság ezt nem tartja megfelelő összehasonlítási alapnak az intézkedés költsége tekintetében. Az ÅI 2000 júniusa és 2003 márciusa között valójában öt tőkeinjekciót kapott, összesen 2 208 595,01 EUR összegben. Az ilyen nagyságrendű állami támogatás nyilvánvalóan befolyásolta a/az […] hitelkihelyezés előtti kockázatértékelését és jobb hitelfeltételeket eredményezett ahhoz képest, amit a cég a piacon a tőkeemelés állami támogatási elemének hiányában elérhetett volna. Ezért a Bizottság nem feltételezheti, hogy a 2003-as (vagy bármely későbbi), garanciával nem biztosított hitel kamatlába megfelelően tükrözné azokat a hitelfeltételeket, amelyeket az ÅI állami támogatás hiányában elérhetett volna, és ezt nem használhatja hiteles és megbízható mércének a helyi kormány garanciái mellett nyújtott hitelekhez.
(71)
A Bizottság megítélése szerint a piaci feltételek szerinti, összehasonlítható hitelekre vonatkozó más megbízható bizonyíték hiányában a referencia-kamatlábról szóló közlemény (25) nyújt a kedvezményezettől független, megfelelő mércét annak megállapítására, hogy a G-I, G-II és G-III jelű garanciákat piaci feltételekkel vállalták-e. A referencia-kamatlábról szóló közlemény egy helyettesítőt határoz meg a piaci kamatláb és a támogatási intézkedések támogatási elemének kiszámításához. A referencia-kamatláb kiszámításának módszere a következő két tényezőn alapul: az alapkamatláb (ebben az esetben az egyéves EURIBOR), amelyhez hozzáadódik a kamatfelár. Az alapkamatlábhoz hozzáadandó kamatfelár két tényezőtől függ: a hitelt felvevő vállalkozás hitelminősítésétől és a hitelért felkínált fedezet mértékétől. A közlemény a hitelminősítés öt kategóriáját (magas [AAA-A], jó [BBB], kielégítő [BB], gyenge [B] és rossz [CCC és az alatti]), és minden kategórián belül három fedezeti szintet (magas, általános és alacsony) különböztet meg.
(72)
Finnország 2010. június 18-án nyújtotta be a Bizottsághoz a/az […] nevű tanácsadó cég jelentését, amelyben minden év decemberére vonatkozóan szerepel az ÅI hitelminősítése. A hitelminősítés visszamenőlegesen készült, a pénzügyi év végén rendelkezésre álló adatok alapján (azaz a 2002 decemberére adott minősítés a vállalat 2002. évi állapotát visszamenőlegesen vizsgálja). A/az […] által készített hitelminősítési jelentés ismerteti a vállalat általános pénzügyi helyzetét és a vállalat fejlődését a következő értékelési területekre kiterjedően: növekedés, jövedelmezőség, pénzforgalom, likviditás, fizetőképesség és kötelezettségek. Az alkalmazott minősítési rendszer öt hitelminősítési kategóriát tartalmaz: kiváló (A + és A), jó (A- és B+), kielégítő (B és B-), megfelelő (C + és C) és gyenge (C- és D), ami közvetlen összehasonlítást tesz lehetővé a referencia-kamatlábról szóló közlemény minősítési rendszerével.
(73)
A/az […] 2002 és 2003 decemberében C+, 2004 decemberében pedig C minősítést adott, ami alapján a vállalat a „megfelelő” kategóriába kerül. Ez a referencia-kamatlábról szóló közlemény értelmében a „gyenge” kategóriának felel meg. Egy gyenge hitelminősítésű vállalat esetében a hitel alapkamatlábához hozzáadódó kamatfelárak - a felajánlott fedezettől függően - a magas fedezettség esetén érvényesülő 220 bázisponttól az alacsony fedezettségre vonatkozó 650 bázispontig terjednek. A/az […] 2005 decemberére az ÅI-nek B- (kielégítő), minősítést adott, ami megfelel a referencia-kamatlábról szóló közlemény értelmében vett „kielégítő” minősítésnek.
(74)
Finnország 2011. június 27-én további információkat nyújtott be a hitelminősítés és a hitelek fedezettsége tekintetében. A hitelminősítést a/az […] készítette, amely az ÅI-nek a garanciával nem fedezett hiteleket, továbbá a két, garanciával biztosított hitelt nyújtotta. A/az […] hitelminősítése a 2000-2003 közötti időszak értékelésére betűrendszert használt, amelyet egyszavas minősítés egészített ki. A minősítés közvetlenül összehasonlítható a referencia-kamatlábról szóló közlemény minősítéséi skálájával. A 2005 utáni időre vonatkozó hitelminősítést a/az […], a/az […] hasonló tanácsadó cég készítette. A/az […] 2003-ra és 2004-re az ÅI-nek B- (kielégítő) és A (kielégítő) minősítést adott, ami megfelel a referencia-kamatlábról szóló közlemény értelmében vett „kielégítő” minősítésnek. Ez azt jelenti, hogy 2003-ra és 2004-re a/az […] egy kategóriával kedvezőbben minősítette az ÅI-t, mint a/az […]. A 2005. évre a […] az ÅI-nek A (kielégítő) minősítést adott, ami a referencia-kamatról szóló közlemény „kielégítő” minősítésének felel meg, így az ÅI-t ugyanabba a kategóriába sorolja, mint a/az […].
(75)
A Bizottság véleménye szerint a/az […] minősítését kell alkalmazni annak értékelésekor, hogy a G-I, G-II és G-III jelű garanciát piaci feltételek mellet vállalták-e. Szem előtt kell tartani, hogy a G-I jelű garancia 2003. októberi vállalása előtt - amikorra az ÅI már öt, összesen 2 208 595,01 EUR összegű tőkeinjekciót kapott - a vállalat 2003-as hitelminősítését már valószínűleg befolyásolta a jelentős mennyiségben juttatott állami támogatás. Ezért a Bizottság a/az […] konzervatívabb értékelésének felhasználását tartja helyesnek. Ennek hatása van a 2004. és 2005. évekre, mivel a/az […] erre a két évre egy kategóriával alacsonyabb minősítést adott az ÅI-nek, mint a/az […]. Megjegyzendő, hogy az ÅI-nek a helyi kormány által garantált hiteleket a/az […] nyújtotta, és ugyanakkor hitelminősítést is készített, ami befolyásolhatta az értékelést. A/az […] a pénzügyi folyamatokon kívül maradt, és így kevésbé valószínű, hogy az általa végzett minősítést közvetlenül befolyásolták volna az állami támogatáshoz kötődő, oda nem illő megfontolások.
(76)
Ezért a Bizottság az referencia-kamatlábról szóló közlemény alkalmazásában a következő hitelminősítéseket alkalmazza az ÅI-re: 2003-2004-re gyenge (B), 2005-re pedig kielégítő (BB).
(77)
A fedezetet illetően az ÅI az iTiden építésének helyéül szolgáló ingatlanon alapított jelzálog formájában fedezetet nyújtott a garanciák névértékére. Finnország nem adta meg a referencia-kamatlábról szóló közlemény 2. lábjegyzete szerinti, a nemteljesítéskori (LGD) veszteséggel kapcsolatos adatokat. Ez az információ segít a fedezettség szintjének és az alapkamathoz hozzáadandó kamatfelár meghatározásában. Ezért a Bizottság információkat kért az alapított jelzálog rangsoráról és az ingatlan értékéről a garancianyújtás idején. Finnország nem rendelkezik olyan értékbecsléssel, amely mutatná az ingatlan garanciaintézkedések idején fennálló értékét. A finn hatóságok érvelése szerint azonban az ingatlan értéke az idők során a projekt előrehaladásával emelkedett. Az ingatlant Finnország szerint 2010-ben […] EUR-ra értékelték.
(78)
A fedezet rangsorát illetően a Bizottság megjegyzi, hogy a G-I és G-II garancia tekintetében a helyi kormány javára szóló jelzálogjog-bejegyzés az ingatlanra bejegyzett minden más jelzálogjogot megelőzött a kielégítési sorrend tekintetében. A Bizottság megjegyzi, hogy a kereskedelmi bankok adtak az ÅI-nek hitelt garancia nélkül is, és elfogadtak fedezetként az ingatlanra a helyi kormány jelzálogjogánál hátrább soroltként alapított (és így kevésbé jó minőségű fedezetet jelentő) jelzálogjogot is. Ezt figyelembe véve, és jobb bizonyíték híján a Bizottság feltételezi, hogy a garanciák fedezettsége a kezességvállalásról szóló közlemény alkalmazásában „általános” szintű volt.
(79)
A fentiek alapján a referencia-kamatlábat a helyi kormány által az ÅI-nek nyújtott minden garancia tekintetében külön értékeljük.
(80)
A Bizottság megjegyzi, hogy az ÅI-nek nyújtott garanciák esetében a prémiumok két részből tevődtek össze: i. egy ismétlődő prémium, amely évente fizetendő és a hiteltőke-tartozás százalékában van kifejezve; valamint ii. egy egyszeri díj, amelyet a hitelösszeg százalékában fejeznek ki, de csak egyszer, a garancia nyújtásakor kell megfizetni. Az alábbi értékelésben a garanciával fedezett hitelek összes pénzügyi költsége csak az évente fizetendő, ismétlődő prémiumot tartalmazza. A kezességvállalásról szóló közlemény 4.2. pontjának megfelelően kezességvállalás esetében a támogatási elem a kezességvállalás piaci ára és a ténylegesen fizetett ár közötti különbségként számítandó. Az ÅI által ténylegesen megfizetett árnak része az évente fizetendő, ismétlődő prémium és a csak egyszer megfizetett egyszeri prémium. Gyakorlati okokból az egyszeri prémiumot később, a visszakövetelésről szóló 8.2. szakasz tárgyalja, mivel az egyszeri díjat egyszerűbb levonni a visszafizetendő támogatás összegéből. Mindenesetre a támogatás fennállására vonatkozó következtetést az sem változtatná meg, ha a garanciával fedezett hitel összes pénzügyi költségéhez az egyszeri prémium is hozzáadásra kerülne. Az egyszeri prémium kizárólag az ÅI-nek juttatott támogatás összegét érinti.
(81)
A G-I jelű garanciát a helyi kormány 2003. október 9-én vállalta a/az […] által az ÅI-nek nyújtott, […] EUR összegű hitel fedezetére (a hitel nyilvántartási száma: […]). A garancia beváltásából eredő követelések fedezetéül az ÅI ingatlanon alapított jelzálogjog fedezetét nyújtotta. A hitel kamatlába 2007. január 15-ig […] %-ban került rögzítésre. (26) A garancia prémiuma a hitelösszeg évi […] %-a volt (27). Így a garanciával fedezett hitelnek a folyósításkori összes pénzügyi költsége évi […] %-ot tett ki, amelyet az alapkamatláb, illetve az ÅI hitelminősítésétől, valamint a hitel fedezettségi szintjétől függő kamatfelár-érték alapján, a garanciára vonatkozóan kiszámított referencia-kamatlábbal kell összehasonlítani. Az alapkamatláb (az egyéves EURIBOR) 2003. október 9-én 2,235 % volt. Akkoriban az ÅI hitelminősítése a referencia-kamatlábról szóló közlemény értelmében véve „gyenge” volt. A fenti megállapításoknak megfelelően a Bizottság feltételezi, hogy a hitel általános fedezettségű volt, ami annyit jelent, hogy az alapkamatot 400 bázisponttal kell megnövelni. Ezért e hitel esetében a referencia-kamatláb 6,235 %, ami meghaladja a G-I jelű garancia évi […] %-os összes pénzügyi költségét.
(82)
Emellett a helyi kormány 2004. szeptember 6-tól […] %-ra csökkentette a G-I jelű garancia díját. Ennek megfelelően a garanciával fedezett hitel összes pénzügyi költsége […] %-ra csökkent, azaz […] bázisponttal a referencia-kamatláb alá süllyedt, ennek megfelelően előnyhöz juttatva az ÅI-t.
(83)
Az ÅI 2004. november 2-án […] EUR hitelt vett fel a/az […] (a hitel nyilvántartási száma: […]). A hitel biztosítéka a helyi kormány által vállalt garancia volt, amelyért az ÅI ingatlanon alapított zálogjog formájában adott biztosítékot. A kamatláb a/az […] bázispontban került meghatározásra, a garancia díja pedig a hitelösszeg évi […] %-a volt, ezzel a garanciával biztosított hitel összes pénzügyi költsége évi […] %-t tett ki (28).
(84)
A G-II jelű garancia tekintetében a referencia-kamatlábat a 2004. november 2-án érvényes egyéves Euribor (2,314 %) alapján kell kiszámítani. Akkoriban az ÅI hitelminősítése a referencia-kamatlábról szóló közlemény értelmében véve „gyenge” volt. Általános fedezettségi szintet feltételezve az e hitelre vonatkozó referencia-kamatláb évi 6,314 %-ot tesz ki, amely magasabb, mint a G-II jelű garancia évi […] %-os összes pénzügyi költsége. A garanciával fedezett új hitel költségeinek a referencia-kamatlábbal való összehasonlítása azt mutatja, hogy a G-II jelű garanciával fedezett hitel összes pénzügyi költsége legalább […] bázisponttal elmaradt a referencia-kamatlábtól, ezzel pénzügyi előnyhöz juttatva az ÅI-t. A Bizottság rendelkezésére álló információk szerint a garanciával fedezett hitel kamatlába a folyósítás óta nem változott.
(85)
A helyi kormány 2005. december 13-án újabb garanciát vállalt az ÅI javára. Ennek a garanciának a célja az volt, hogy fedezetet biztosítson a „referenciahitelre” - azaz az eredetileg garanciával nem fedezett, 2003. október 9-i hitelre -, ezért a hitelszerződés feltételeit módosították. A kamatlábat ekkor évi […] %-ra változtatták. A garancia díját a teljes hitelösszeg […] %-ában határozták meg, ezzel az összes pénzügyi költség évi […] %-ra (29) változott (az ettől az időponttól érvényes feltételek megegyeztek a fentebb ismertetett, a G-I jelű garanciával fedezett hitelre vonatkozó feltételekkel, ideértve a kamatláb időbeli változását is).
(86)
A G-III jelű garancia tekintetében a referencia-kamatlábat a 2005. december 13-án érvényes egyéves Euribor (2,769 %) alapján kell kiszámítani. Akkoriban az ÅI hitelminősítése a referencia-kamatlábról szóló közlemény értelmében véve „kielégítő” volt. Figyelembe véve az általános fedezettségi szintet, az e hitelre vonatkozó referencia-kamatláb évi 4,969 %. Ez magasabb, mint a G-III jelű garancia éves […] %-os összes pénzügyi költsége. A helyi kormány tehát legalább évi […] %-nak megfelelő pénzügyi előnyhöz juttatta az ÅI-t.
5.2. A VERSENY TORZULÁSA ÉS A KERESKEDELEMRE GYAKOROLT HATÁSOK
(87)
A finn hatóságok azt állították, hogy a szóban forgó intézkedések nem befolyásolják a tagállamok közötti kereskedelmet, és ennélfogva nem minősülnek az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak. Érvelésének alátámasztására Finnország érdemben azt hozta fel, hogy az ÅI csupán egy az ingatlanpiacon működő számos cég közül, és nem is a legnagyobb. Így nincs bizonyíték arra, hogy az intézkedések - amennyiben azokat állami támogatásnak minősítik - a versenytársak hátrányára erősítették volna az ÅI helyzetét.
(88)
A Bizottság ezt az érvelést nem tudja elfogadni. Az a tény, hogy az ÅI olyan pénzügyi előnyhöz jutott, amely versenytársai számára nem volt elérhető (és ahogy azt Finnország is megerősítette, Åland ingatlanpiacán több más gazdasági szereplő is jelen van), azt jelenti, hogy az ÅI a versenytársainál előnyösebb pénzügyi feltételekkel volt képes nagyberuházásokra és terjeszkedésre, (akik - ha az ÅI-nek juttatott előny nem állt volna fenn - esetleg hasonló beruházások mellett döntöttek volna). Nem szükséges azt bizonyítani, hogy az intézkedések lehetővé tették az ÅI számára, hogy valamely adott versenytárs piaci részesedését megszerezze.
(89)
Az ÅI-nek nyújtott támogatás szintén képes volt a tagállamok közötti kereskedelem befolyásolására. Igaz, hogy Åland piaca kicsi, csak tengeri vagy légi úton megközelíthető szigetcsoporton helyezkedik el, és a letelepedési jogot illetően - Finnország uniós csatlakozási szerződésének értelmében - sajátos korlátozások hatálya alatt áll. Mindazonáltal továbbra is tény, hogy a külföldi vállalkozások Ålandon történő működése előtt abszolút akadály nem áll, és e vállalkozások helyi ingatlanpiaci befektetéseit természetesen semmi sem korlátozza. A Bizottság megjegyzi továbbá, hogy Finnország nem vitatta az eljárás megindításáról szóló határozat azon állítását, hogy az Ålandon a múltban más tagállambeli vállalkozások is szereztek ingatlantulajdont. Az intézkedésekkel az ÅI-nek juttatott előny ezért legalábbis potenciálisan befolyásolhatja a tagállamok közötti kereskedelmet azzal, hogy indokolatlanul erősíti az ÅI helyzetét a potenciális külföldi versenytársakkal vagy befektetőkkel szemben.
5.3. AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁS MINŐSÍTÉSÉRE VONATKOZÓ KÖVETKEZTETÉS
(90)
A fenti okok miatt a Bizottság megállapítja, hogy valamennyi tőkeemelés (a C-I, C-II és C-III jelű kivételével) és hitelre vállalt, G-I, G-II és G-III jelű garancia az EUMSZ 107. cikke értelmében vett állami támogatásnak minősül.
6. A TÁMOGATÁS ÁLLÍTÓLAGOS JOGSZERŰSÉGE
(91)
Finnország úgy érvelt, hogy a tőkeinjekciók és a garanciák - ha állami támogatásnak minősülnek - jogszerűek azon támogatási programok alapján, amelyeket Finnország Unióhoz való csatlakozása előtt vezettek be, és amelyeket az Unióhoz való csatlakozás előtt, 93-074 (tőkeemelések) és 93-079 (garanciák) hivatkozási számmal megfelelően bejelentettek az EFTA Felügyeleti Hatósághoz.
(92)
Ezt az érvet a 659/1999/EK rendelet rendelkezéseivel összefüggésben kell vizsgálni. Az 1. cikk d) pontja értelmében a „ »Támogatási program«: olyan jogi aktus, amely alapján - anélkül, hogy további végrehajtási intézkedésre volna szükség - egyedi támogatásokat lehet megítélni azon vállalkozások számára, amelyeket a jogi aktusban általános vagy elvont módon jelöltek meg, illetve olyan jogi aktus, amelynek alapján a meghatározott projekthez nem kapcsolódó támogatást egy vagy több vállalkozásnak lehet megítélni határozatlan időre és/vagy meghatározatlan összegben”. Továbbá a 659/1999/EK rendelet 1. cikkének b) pontja értelmében: „ »létező támogatás«: i. Ausztria, Finnország és Svédország csatlakozási okmányának 144. és 172. cikke sérelme nélkül, minden támogatás, amely a Szerződésnek az érintett tagállamokban történő hatálybalépését megelőzően már létezett, vagyis az olyan támogatási programok és egyedi támogatások, amelyeket a Szerződés hatálybalépése előtt vezettek be és azt követően is alkalmazhatók”.
(93)
Finnország 1995. január 1-jén csatlakozott az Európai Közösséghez. Ezen túlmenően az Ausztria, Finnország és Svédország csatalakozásáról szóló szerződés 172. cikkének (5) bekezdése szerint „[…] az olyan állami támogatások, amelyeket az új tagállamok az 1994. év során folyósítottak, de amelyeket az EGT-megállapodás, illetve az annak keretében kötött megegyezések ellenére nem jelentettek be az EFTA Felügyeleti Hatóságnak, vagy bejelentettek ugyan, de már az EFTA Felügyeleti Hatóság határozatának meghozatala előtt megadtak, ezen okok miatt az EK-Szerződés 93. cikke (1) bekezdésének alkalmazása szempontjából nem minősülnek létező állami támogatásnak […]”.
(94)
Ezen túlmenően a 659/1999/EK rendelet 1. cikkének c) pontja szerint: „ »új támogatás«: olyan támogatás, azaz támogatási program és egyedi támogatás, amely nem létező támogatás, beleértve a létező támogatások módosítását is” (30).
(95)
Végezetül az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 2004. április 21-i 794/2004/EK bizottsági rendelet (31) 4. cikkének (1) bekezdése a létező támogatás módosítását így határozza meg: ez „alatt - a tisztán formai vagy adminisztratív jellegű módosítások kivételével - minden olyan változtatás értendő, amely nem befolyásolhatja a támogatási intézkedésnek a közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelését. A létező támogatási program eredeti költségvetésének legfeljebb 20 %-os emelése azonban nem tekinthető a létező támogatási program módosításának.”
(96)
A fentiekből az következik, hogy a csatlakozás előtti és állami támogatási programot alkotó intézkedésről két feltétel teljesülése esetén mondható el, hogy létező támogatás. Az első, hogy a programot az EK-Szerződés hatálybalépése előtt vezették be, a második pedig, hogy annak lényegét azóta jelentősen nem változtatták meg.
(97)
A Bizottság a két állítólagos program tekintetében külön értékeli a jogszerűségre vonatkozó finn érvelést.
6.1. AZ ÁLLÍTÓLAGOS GARANCIAPROGRAM (93-079)
(98)
A Bizottság elsőként azt értékeli, hogy az intézkedések a 659/1999/EK rendelet 1. cikkének (b) pontja értelmében vett támogatási programot képeznek-e.
(99)
A garanciaprogram nemzeti jogi jogalapja az 1966-ban elfogadott, és az ÅFS 1979:84, 1982:37, 1988:53, 1992:9, 1994:29, 1996:56 és 2002:23 törvényekkel módosított, az ipari és egyes más vállalkozási ágazatoknak szóló tartományi garanciákról szóló tartományi törvény (az ÅFS 1966:14) (32). A költségvetést vagy a pénzügyi keretet illetően a Finnország EK-hoz való csatlakozásakor hatályban lévő, 1966. évi tartományi törvény előírja, hogy „a fennálló garanciák vagy hitelek összege (33) egy időpontban sem haladhatja meg a 20 000 000 FIM-t”. Másfelől a szóban forgó rendelkezés alkalmazásának időbeli hatálya nem korlátozott.
(100)
A fentieket és a nemzeti jogszabály rendelkezéseit figyelembe véve az intézkedések első látásra megfelelnek a támogatási program meghatározásának, mivel a törvény alapján a meghatározott projekthez nem kapcsolódó támogatást egy vagy több vállalkozásnak lehet megítélni határozatlan időre. A szóban forgó állítólagos programot 1982. szeptember 1-jén, azaz jóval 1994. január 1. előtt vezették be, és bejelentették az EFTA Felügyeleti Hatóságnak. Tehát a létező támogatás első feltétele teljesülni látszik, mivel az eredeti programot a Szerződés Finnország tekintetében történő hatálybalépése, illetve még 1994. január 1-je előtt bevezették, ami annyit jelent, hogy ebben az esetben Ausztria, Finnország és Svédország csatlakozási szerződése 172. cikkének (5) bekezdése nem alkalmazandó.
(101)
A Bizottságnak azonban értékelnie kell azt is, hogy az intézkedések 1994. január 1-je óta átestek-e valamely lényeges módosításon.
(102)
A regionális hatóságok 1994. január 1. után, és a 2003. augusztus 14-i első garancia nyújtását megelőzően a garanciaprogram legalább három módosítását fogadtak el (az 1994:29, 1996:56 és 2002:23 tartományi törvénnyel). Ezek a módosítások jelentős emelést írtak elő a program költségvetésében (mégpedig az egyidejűleg vállalható garancia teljes összegének emelését). Mivel ezen ügy tárgya hitelgarancia nyújtása, értékelni kell, hogy a program jegyzőkönyvének költségvetését érintő, a tárgyalt intézkedéseket megelőzően bevezetett módosítások a létező programtól lényegesen különbözőnek és elválaszthatónak tekintendők-e.
(103)
Amint az fentebb kifejtésre került, a 794/2004/EK rendelet 4. cikke szerint a 20 %-ot meghaladó költségvetés-emelések a létező támogatási program módosításának minősülnek. A fent említett módosítások közül kettő (34) az eredeti költségvetést 50 %-kal, illetve 150 %-kal emelte. Ezek a költségvetés-emelések a program olyan módosításait képviselik, amelyeket a Bizottsághoz soha nem jelentettek be.
(104)
E jelentős módosítások hatását nem lehet az állítólagos programtól elválaszthatónak tekinteni, mivel ezeknek az a folyománya, hogy a program teljes egészében új támogatássá válik. Az eredeti támogatási program valójában korlátozott volt az egyidejűleg vállalható garanciák teljes összegét illetően. E konkrét konstrukció esetében a költségvetés igen jelentős emelése (a program egyéb módosítása nélkül is) a meglévő szabályok lényegét érinti.
(105)
A Bizottság ezen túlmenően megjegyzi, hogy a Finnország által benyújtott, garanciára vonatkozó dokumentumokból nem tűnik ki, hogy e garanciák jogalapja az állítólagos garanciaprogram lett volna.
(106)
Következésképpen az e határozatban tárgyalt garanciákat új támogatásnak kell tekinteni. Tekintve, hogy a támogatást a Bizottság előzetes, az EUMSZ 108. cikkében előírt jóváhagyása nélkül valósították meg, az jogellenes.
6.2. AZ ÁLLÍTÓLAGOS RÉSZVÉNYJEGYZÉSI PROGRAM (93-079)
(107)
Az állítólagos programra vonatkozó nemzeti szabályokat részvényjegyzéshez kapcsolódó támogatási intézkedésként jelentették be az EFTA Felügyeleti Hatósághoz. Az akkoriban benyújtott dokumentumokból úgy tűnik, hogy nemzeti jogalapként „Åland éves költségvetése” került megjelölésre. Az „a támogatás egy projektre elérhető legnagyobb megengedett intenzitása” rovatban Finnország 30 %-ot adott meg. Ezen túlmenően a „Költségvetés/kiadások” rovatban Finnország megadta az 1992-1994 évekre szóló költségvetést, de üresen hagyta „A program teljes tervezési időszakára vonatkozó, teljes becsült költségvetés” rovatot.
(108)
A vizsgálat során Finnország kifejtette, hogy az állítólagos program hivatalos jogalapja az Åland autonómiájáról szóló, 1991-ben elfogadott 1144/1991. sz. törvény. A 18. szakasz (22) bekezdése szerint Åland helyi hatóságai általános jogkörrel rendelkeznek az Åland gazdaságának előmozdítását szolgáló intézkedések elfogadására. Ezt a jogkört (pl. hitelek, tőkeinjekciók és garanciák révén) a helyi kormány éves általános költségvetésének rendelkezései révén kell végrehajtani.
(109)
A Bizottság a következőket jegyzi meg:
(110)
Függetlenül attól, hogy Finnország nevezheti programnak a helyhatóságok ilyen tőkeinjekciók (az autonómiáról szóló törvényben adott általános felhatalmazás keretében történő) végrehajtására vonatkozó jogkörét, a Bizottságnak ellenőriznie kell, hogy a nemzeti jogszabály e jogköröket megállapító rendelkezései megfelelnek-e a 659/1999/EK rendelet 1. cikkének d) pontjában a „program”-ra vonatkozó fogalommeghatározásnak. E tekintetben úgy tűnik, hogy a jogalap (a 1144/1991 törvény 18. szakaszának (22) bekezdése) olyan szabályokból tevődik össze, amely a finn jogrendszeren belül a különféle hatóságok közötti hatáskörmegosztást szabályozzák, és nem teljesítik a támogatási programra vonatkozó követelményeket (amely meghatározása szerint többek között „olyan jogi aktus, amely alapján - anélkül, hogy további végrehajtási intézkedésre volna szükség - egyedi támogatásokat lehet megítélni”). Az egyes kedvezményezetteknek nyújtott tőkejuttatáshoz így először a helyi kormány éves költségvetésében előirányzatra van szükség (amelyet Åland regionális közgyűlése szabad belátása szerint szavaz meg), majd pedig végre kell hajtani a helyi kormány határozatait. Úgy tűnik tehát, hogy az e jogkörök alapján megadott tőkeinjekciókat egyedi határozatok sorozatának, semmint támogatási programnak kell tekinteni.
(111)
A Bizottság mindenesetre megjegyzi azt is, hogy az állítólagos program csak az 1992-1994-es időszakra vonatkozott, mivel további információkat a „Költségvetés/kiadások” rovatban nem adtak meg, noha a jogalap „Åland éves költségvetése volt”.
(112)
Végezetül a Bizottság megjegyzi, hogy Finnország jelezte, miszerint az „a támogatás egy projektre elérhető legnagyobb megengedett intenzitása” 30 % lehet. Ez mindenesetre csak úgy értelmezhető, hogy az állítólagos programból érkező tőkeinjekciót jelentős (legalább 70 %-os) magán-hozzájárulásokkal kívánták alkalmazni az állítólagos program célkitűzéseinek előmozdítását szolgáló „projektek” esetében; e célkitűzést „Idegenforgalom, ipar és K + F” elnevezéssel jelölték. Az ebben a határozatban tárgyalt tőkeemelések ennek az alaki feltételnek nem felelnek meg, és ezért nem tartozhatnak az EFTA Felügyeleti Hatósághoz benyújtott nemzeti rendelkezések hatálya alá, függetlenül attól, hogy szabályos támogatási programot alkotnak-e, és amennyiben igen, az 1994. után alkalmazandó volt-e.
(113)
Következésképpen az ÅI-nek tőkeemelés formájában nyújtott állami támogatás új támogatásnak minősül. Mivel a támogatást a Bizottság előzetes, az EUMSZ 108. cikkében előírt jóváhagyása nélkül valósították meg, az jogellenes.
6.3. FINNORSZÁG KÖZIGAZGATÁSI LEGFELSŐBB BÍRÓSÁGÁNAK KÖZELMÚLTBELI HATÁROZATAIRA VONATKOZÓ TOVÁBBI ÉSZREVÉTELEK
(114)
Meg kell jegyezni továbbá, hogy a helyi kormány által az ÅI javára hozott két intézkedést a finn nemzeti bíróság nemrégiben hatályon kívül helyezte. Ezek az intézkedések a következők: i. az ÅI-nek 2007-ben fizetett, C-XI jelű tőkeemelés (lásd a fenti (16) preambulumbekezdést) és ii. egy végre nem hajtott, 2006-os hitelgarancia. A Közigazgatási Legfelsőbb Bíróság 2011. április 6-i határozatával arról döntött, hogy a helyi kormány a határozatait a vonatkozó közigazgatási szabályoknak megfelelően hozta-e meg. A bíróság eközben azonban azt is értékelte, hogy kellően jelezték-e azt, hogy az intézkedések állami támogatásnak minősülnek, aminek következtében a helyhatóságoknak azokat - a hatálybalépés előtt - a Bizottsághoz be kellett volna jelenteniük. A bíróság megállapította, hogy első látásra teljesült az állami támogatás valamennyi kritériuma. A bíróság egyben elemezte Finnország azon állítását is, hogy az intézkedések - amennyiben valóban állami támogatásnak minősülnek - a csatlakozás előtt alkalmazandó nemzeti szabályok hatálya alá tartoznak, és ezért „létező támogatásnak” minősülnek. Ennek során a bíróság mélyrehatóan elemezte a nemzeti szabályokat, és megállapította, hogy attól függetlenül, hogy ezek a szabályok valódi támogatási programot alkottak-e vagy sem, a helyi hatóságok határozatai nem felelnek meg a nemzeti szabályokban támasztott alaki követelményeknek, főként a fentebb a Bizottság által is kifejtett okokból. Ezért a nemzeti Közigazgatási Legfelsőbb Bíróság következtetése egybecseng a Bizottságéval, miszerint a vizsgált C-XI jelű tőkeinjekció új állami támogatást képez. A Legfelsőbb Bíróság ugyanerre a következtetésre jutott a 2006. évi hitelgarancia tekintetében is. Mivel a garancianyújtás sohasem valósult meg, a határozat erre nem tér ki.
7. ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉG
(115)
Finnország általánosságban azzal érvelt, hogy ha az intézkedéseket új állami támogatásnak is minősítik, azok ennek ellenére összeegyeztethetőek a belső piaccal, mivel az ÅI támogatásból finanszírozott tevékenységeinek célja a régió fejlesztése és új munkahelyek teremtése.
(116)
Noha az állami támogatás elvben tiltott, mégis a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősül, ha az EUMSZ 107. cikkének (2) bekezdésében említett körülmények teljesülnek, illetőleg összeegyeztethetőnek tekinthető, ha azt a 107. cikk (3) bekezdésében említett célkitűzések elérésére használják. Az összeegyeztethetőség ebben az ügyben számba jöhető egyetlen esete az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontja - amely engedélyezi a gazdaságfejlesztési célú támogatást azokon a területeken, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal vagy ahol jelentős az munkanélküliség -, illetőleg az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja, amely úgy rendelkezik, hogy állami támogatás engedélyezhető egyes gazdasági területek fejlődésének előmozdítására.
(117)
A Finnországra akkoriba alkalmazandó regionális támogatási szabályok (a 2000-2006-os, illetve a 2007-2013-as regionális támogatási térkép) alapján, Mariehamn városa, ahol az iTiden található, ilyen támogatásra semmi esetre nem volt jogosult. Ennek következtében, még ha elmondható is lenne, hogy a támogatást az említett projektre különítették el, az nem minősülhetne összeegyeztethetőnek. Ezen túlmenően a Bizottság megjegyzi, hogy Finnország nem igazolta, hogy a regionális támogatási szabályok szerinti összeegyeztethetőség bármely (pl. a támogatás formájára, az elszámolható költségekre vagy a támogatás legnagyobb intenzitására vonatkozó) feltétele teljesült volna.
(118)
A támogatás nem tekinthető a belső piaccal összeegyeztethetőnek a Bizottság által az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alkalmazása tekintetében elfogadott egyéb iránymutatás vagy közlemény értelmében, illetve közvetlenül az említett cikk alapján sem. A finn hatóságok nem szolgáltak olyan konkrét érvvel vagy bizonyítékkal, amely a Bizottság számára lehetővé tenné, hogy az intézkedéseket az EUMSZ bármely rendelkezése alapján jóváhagyja.
8. A TÁMOGATÁS VISSZAKÖVETELÉSE
8.1. FINNORSZÁG ÉRVEI
(119)
A 659/1999/EK rendelet 14. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy „Amennyiben a jogellenes támogatások esetén elutasító határozat születik, a Bizottság dönt arról, hogy az érintett tagállam hozza meg a szükséges intézkedéseket a támogatásnak a kedvezményezettől történő visszavételére […]”. A Bizottság nem követeli meg a támogatás visszafizetését, amennyiben az ellentétes a közösségi jog valamelyik általános elvével. Ebből tehát természetesen következik, hogy az ÅI javára szóló, jogellenes állami támogatásnak minősülő intézkedéseket vissza kell fizetni.
(120)
Finnország azonban azzal érvelt, hogy a Bizottságnak ebben az ügyben mellőznie kellene a visszafizetés elrendelésétől, mivel Finnország jogosan várhatta el, hogy a támogatás az állítólagos, csatlakozás előtti programok alapján jogszerűnek minősül, és hogy a visszakövetelés a közösségi jog elvébe ütközne. A Bizottság megjegyzi, hogy Finnország alakszerűen csak a helyi kormányt illetően hivatkozott a jogos elvárások kitételre. A kedvezményezettek jogos elvárásaira vonatkozó érv kifejezetten nem hangzott el.
(121)
A Bizottság a fenti érvelést semmi esetre sem tudja elfogadni.
(122)
A tőkeemeléseket illetően a Bizottság a fentiekben bizonyította, hogy - függetlenül attól, hogy az ÅI vagy bárki más ésszerűen feltételezhette az állítólagos részvényjegyzési program állami támogatási szabályok szerinti jogszerűségét -, azok még az állítólagos program alaki szabályainak sem feleltek meg az EFTA Felügyeleti Hatóságnak bejelentett formában. Tehát nem lehet azzal érvelni, hogy az ÅI-nek jogos elvárásai lehettek a tőkeemelések jogszerűségét illetően, mivel ezek nem tartozhattak azon nemzeti szabályok körébe, amelyekkel kapcsolatban Finnország a jogos elvárások meglétét állította.
(123)
A hitelgaranciákat illetően a Bizottság bizonyította, hogy a garanciaprogram még azt megelőzően lényeges módosításon esett át, hogy az e határozat tárgyát képező garanciák nyújtására sor került volna. Ezeket az ålandi hatóságok által végrehajtott módosításokat a Bizottságnak nem jelentették be. Ennek következtében az eredeti programot létrehozó nemzeti szabályok alapján vállalt minden garanciát új támogatásnak kell tekinteni. Kialakult nézet, hogy egy kedvezményezettnek sem lehet jogos elvárása egy olyan támogatás jogszerűségével kapcsolatban, amelyet az EUMSZ 108. cikke értelmében a Bizottságnak be kellett volna jelenteni, de erre nem került sor (35).
(124)
Összefoglalva, a garanciák és a tőkeemelések egyaránt olyan új állami támogatásnak minősülnek, amelyet a végrehajtás előtt a Bizottságnak be kellett volna jelenteni.
(125)
Kialakult ítélkezési gyakorlat (36), hogy az a tagállam, amelynek hatóságai az EUMSZ 108. cikkének eljárási szabályaiba ütközően nyújtottak támogatást, nem hivatkozhat a támogatás kedvezményezettjének jogos elvárásaira annak indokolására, hogy miért nem tett eleget a Bizottság támogatás visszafizetésére vonatkozó határozatának végrehajtásához szükséges lépések megtételére vonatkozó kötelezettségének. Ha a nemzeti hatóságok hivatkozhatnának saját jogszerűtlen magatartásukra, teljesen értelmetlenné tennék az EUMSZ 107. és 108. cikkét, és érvénytelenné tennék a Bizottság e rendelkezések értelmében hozott határozatait.
(126)
Szükségszerűen ugyanennek az elvnek kell érvényesülnie akkor is, amikor a nemzeti hatóságok azzal érvelnek, hogy jogos elvárásaik voltak az intézkedések jogszerűségével kapcsolatban, de nem jelentették be azokat a Bizottságnak, noha az intézkedések új támogatásnak minősültek (37).
(127)
Hasonlóképpen - amennyiben az ÅI jogos elvárásai relevánsak - a Bizottság megjegyzi, hogy a kialakult ítélkezési gyakorlat szerint, illetve az állami támogatások Bizottság általi felülvizsgálatának az EUMSZ 108. cikke értelmében fennálló kötelező jellegére tekintettel, azon vállalkozások, amelyek támogatásban részesültek, nem fűzhetnek jogos elvárásokat ahhoz, hogy a támogatásnyújtás jogszerűen történik, kivéve, ha azt az említett cikkben foglalt eljárásnak megfelelően nyújtották. A gondos üzletembernek rendszerint képesnek kell lennie annak meghatározására, hogy az említett eljárást betartották-e (38).
(128)
A Bizottság rámutat, hogy az ÅI-nél egyetlen cég sem volt jobb helyzetben arra, hogy betekintsen a helyi kormány állítólagos támogatási programokkal kapcsolatos lépéseibe, mivel a kormány a cég többségi részvényese, és az ÅI igazgatóságában olyan magánszemélyek képviselik, akik egyben a helyi kormány vezető testületeinek is tagjai. Ezt az érvet megerősíti az a tény, amely fentebb a tőkeemelésekkel kapcsolatban igazolást nyert, hogy az ÅI és a helyi kormány között rendszeres információcsere áll fenn. Ezért - noha a finn hatóságok kifejezetten nem érveltek a támogatás kedvezményezettjének jogos elvárásaival - a Bizottságnak meggyőződése, hogy az ÅI ebben az ügyben jogos elvárásokra nem hivatkozhat.
(129)
Végezetül a Bizottság sohasem adott olyan konkrét megerősítést sem Finnországnak, sem a támogatás kedvezményezettjének azzal kapcsolatban, hogy a szóban forgó intézkedések ne képeznének állami támogatást, illetve jogszerű állami támogatások lennének, amely ilyen elvárásokra adhatna alapot (39).
(130)
Finnország továbbá azzal érvelt, hogy a tőkeemeléseken keresztül nyújtott állami támogatás visszakövetelése esetén a támogatási elem nem szükségszerűen a teljes tőkejuttatás, hanem (a garanciák támogatási eleme kiszámításának analógiájára) az ÅI-nél a megfelelő helyettesítő befektetés piacon való megszerzésével kapcsolatban felmerülő költség. Finnország e tekintetben azt javasolta, hogy az ilyen helyettesítő finanszírozás költségét a KPMG jelentésében az irodahelyiségek tekintetében megállapított, 7 %-os elvárt megtérülésre hivatkozással lehetne megállapítani.
(131)
A Bizottság ezt az álláspontot nem tudja elfogadni.
(132)
Mindenképpen helytálló általános tételként, hogy egy adott ügyben az állami támogatást a cég által az állami forrásokból (finanszírozás formájában) már ténylegesen megkapott előny és a tőkepiacon számára elérhető összeg különbsége adja. Ezért „a támogatás visszafizetésével a kedvezményezett elveszíti azokat az előnyöket, amelyeket a piaci versenytársaival szemben élvezett, és visszaáll a támogatás kifizetését megelőző helyzet” (40).
(133)
A befektető - akár hitelnyújtásról vagy vállalkozásban történő részesedésszerzésről van szó - befektetésére a kockázatokkal arányban álló megtérülés elérésére fog törekedni.
(134)
Amennyiben a támogatást a piaci költségek alatti költségű hitel formájában nyújtják (ami a garanciával fedezett hitelek esetében áll fenn, amelyeknél az összes pénzügyi költség kevesebb, mint a piaci hitelekre felszámított kamat) egy olyan cégnek, amely a hitelpiacról nem szorult ki, és ezért a támogatás helyett képes lett volna piaci kamatozású hitel felvételére, egyértelmű, hogy a visszakövetelés konkrét helyreállító célja azzal érhető el, hogy a céggel vissza kell fizettetni a különbözetet (kamatokkal), ezzel visszaállítva a versenytársaival azonos helyzetét.
(135)
Más a helyzet a tőkebefektetések esetében. A megtérülés itt nem a cég fizetési hajlandóságán múlik (mint egy hitelnél), hanem teljes egészében a cég üzleti modelljével járó jövedelmezőség függvénye. Ha a magánbefektető nincs meggyőződve arról, hogy az üzlet megfelelően díjazza a felvállalt kockázatokat, nem fektet be, hanem pénzét inkább másra fordítja. Másként megfogalmazva, a Bizottság nem tudja elfogadni, hogy a vállalat tőkeemelése érdekében ugyanahhoz az összeghez hozzá tudott volna jutni a tőkepiacról magasabb hozamot kínálva, mivel várható teljesítménye nem tette lehetővé, hogy a tőkebefektetők számára ilyen magasabb hozamot ajánljon fel. A visszaköveteléssel visszaállítandó vagy megvalósítandó alternatív forgatókönyv - azaz a támogatás nélküli helyzet -, tehát az feltételezi, mintha a tőkebefektetésre egyáltalán nem került volna sor. A visszafizetendő támogatás így a tőkeemelések teljes összege.
(136)
A Bizottság tehát nem tudja elfogadni Finnország álláspontját a tőkeemelés támogatási elemét illetően.
8.2. A VISSZAKÖVETELENDŐ TÁMOGATÁS
(137)
Ezért a Bizottság által jogellenesnek és összeegyeztethetetlennek talált és Finnország által az ÅI-től visszakövetelendő támogatás a következő:
(138)
Tőkeemelések:
a)
C-IV jelű tőkeemelés: 353 199,00 EUR. Ezt a támogatást 2001. július 20-án bocsátották az ÅI rendelkezésére.
b)
C-V jelű tőkeemelés: 599 933,78 EUR. Ezt a támogatást 2002. augusztus 15-én bocsátották az ÅI rendelkezésére.
c)
C-VI jelű tőkeemelés: 799 911,64 EUR. Ezt a támogatást 2003. március 13-án bocsátották az ÅI rendelkezésére.
d)
C-VII jelű tőkeemelés: 515 165,97 EUR. Ezt a támogatást 2004. május 6-án bocsátották az ÅI rendelkezésére.
e)
C-VIII jelű tőkeemelés: 669 896,95 EUR. Ezt a támogatást 2004. szeptember 30-án bocsátották az ÅI rendelkezésére.
f)
C-IX jelű tőkeemelés: 199 977,91 EUR. Ezt a támogatást 2005. június 16-án bocsátották az ÅI rendelkezésére.
g)
C-X jelű tőkeemelés: 234 961,43 EUR. Ezt a támogatást 2005. június 16-án bocsátották az ÅI rendelkezésére.
h)
C-XI jelű tőkeemelés: 1 379 998,95 EUR. Ezt a támogatást 2007. február 15-én bocsátották az ÅI rendelkezésére.
(139)
Hitelgaranciák: Az összes garancia támogatási elemét egyfelől az ÅI-hez hasonló pénzügyi erejű vállalat kezességvállalás nélküli hitelköltségeire mérceként alkalmazott referencia-kamatláb, illetve az állami kezességvállalással az összes megfizetett prémium figyelembevétel kapott kamatláb különbségeként kell számítani, a kezességvállalásról szóló közlemény 4.2. szakasza szerint (a (66)-(80) preambulumbekezdésben részletesen kifejtettek szerint).
a)
A G-I jelű garanciát illetően a támogatási elem a „gyenge (B)” hitelminősítési kategóriába tartozó cégre vonatkozó, általános fedezettség melletti referencia-kamatlábnak és a garanciával fedezett hitel összes pénzügyi költségének különbsége (amely alatt a garanciáért fizetett díjak és a hitelkamat együttesen értendő). Ezt a támogatást 2003. október 9-én bocsátották az ÅI rendelkezésére (a (81) és (82) preambulumbekezdésben kifejtettek szerint). Ebből az összegből le kell vonni a 19 500 EUR egyszeri garanciadíjat (41).
b)
A G-II jelű garanciát illetően a támogatási elem a „gyenge (B)” hitelminősítési kategóriába tartozó cégre vonatkozó, általános fedezettség melletti referencia-kamatlábnak és a garanciával fedezett hitel összes pénzügyi költségének különbsége (amely alatt a garanciáért fizetett díjak és a hitelkamat együttesen értendő). Ezt a támogatást 2004. november 2-án bocsátották az ÅI rendelkezésére. Ebből az összegből le kell vonni a 2 900 EUR egyszeri garanciadíjat (42).
c)
A G-III jelű garanciát illetően a támogatási elem a „kielégítő (BB)” hitelminősítési kategóriába tartozó cégre vonatkozó, általános fedezettség melletti referencia-kamatlábnak és a garanciával fedezett hitel összes pénzügyi költségének különbsége (amely alatt a garanciáért fizetett díjak és a hitelkamat együttesen értendő). Ezt a támogatást 2005. december 13-án bocsátották az ÅI rendelkezésére. Ebből az összegből le kell vonni a 6 500 EUR egyszeri garanciadíjat (43).
(140)
A pontos teljes visszafizetendő összeget a behajtási eljárás keretében, a fenti (138) és (139) preambulumbekezdésben ismertetett módszer szerint a finn hatóságok fogják meghatározni a Bizottsággal együttműködésben. A meghatározandó támogatási összeget kamat terheli attól a naptól kezdődően, amikor a támogatást a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották, a visszafizetés napjáig. A Bizottság felkéri a finn hatóságokat, hogy a jóhiszemű együttműködés kötelezettségével összhangban működjenek együtt a Bizottsággal a visszafizetendő támogatás pontos összegének meghatározásában,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A Finnország által az Ålands Industrihus AB javára 1997. június 18-án nyújtott 84 094,39 EUR összegű tőkeemelés az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében nem minősül állami támogatásnak.
2. cikk
A Finnország által jogellenesen, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével az Ålands Industrihus AB javára nyújtott, e határozat 8.2. szakaszában felsorolt állami támogatási intézkedések a belső piaccal összeegyeztethetetlenek.
3. cikk
(1) Finnország visszaköveteli a kedvezményezettől a 2. cikkben említett állami támogatást.
(2) A visszafizetendő összegek tartalmazzák azt a kamatot, amely az összegeknek a kedvezményezett rendelkezésére bocsátásától a tényleges visszafizetésig tartó időszak után jár.
(3) A kamatokat a 794/2004/EK rendelet V. fejezete szerinti konszolidált alapon kell kiszámítani.
(4) Finnország e határozat elfogadásának napjától megszünteti a 2. cikkben említett támogatás valamennyi függőben lévő kifizetését.
4. cikk
(1) A 2. cikkben említett támogatást azonnal és ténylegesen vissza kell fizetni.
(2) Finnország biztosítja, hogy e határozatot az arról szóló értesítéstől számított négy hónapon belül végrehajtsák.
5. cikk
(1) Az e határozatról szóló értesítéstől számított két hónapon belül Finnország benyújtja a Bizottságnak a következő információkat:
a)
a kedvezményezett által visszafizetendő teljes összeg (tőkeösszeg és visszakövetelési kamat);
b)
az e határozatnak való megfelelés érdekében már meghozott és tervezett intézkedések részletes bemutatása;
c)
azt igazoló dokumentumok, hogy a kedvezményezettet felszólították a támogatás visszafizetésére.
(2) Amíg a 2. cikkben említett támogatást teljes egészében vissza nem fizetik, Finnország folyamatosan tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtásának érdekében meghozott nemzeti intézkedések előrehaladásáról. A Bizottság egyszerű kérésére Finnország azonnal tájékoztatást ad az e határozatnak való megfelelés érdekében már meghozott és tervezett intézkedésekről. Ugyancsak részletes tájékoztatást nyújt a kedvezményezett által már visszafizetett támogatásokról és visszakövetelési kamatokról.
6. cikk
E határozat címzettje a Finn Köztársaság.
Kelt Brüsszelben, 2011. július 13-án.