ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 6. července 2010
ve věci státní podpory C 40/07 (ex N 48/07), kterou Rumunsko uplatnilo ve prospěch podniku ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (dříve Petrotub Roman S.A.)
(oznámeno pod číslem K(2010) 4492)
(Pouze rumunské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2013/516/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na ustanovení přílohy VII a dodatku A přílohy VII protokolu o přechodných opatřeních smlouvy o přistoupení Rumunska,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1) a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 2. února 2007 požádala Komise Rumunsko, aby poskytlo informace týkající se prominutí dluhů a úprav splátkového kalendáře u podniku Petrotub Roman S.A. (dále jen „Petrotub“) v souvislosti s jeho privatizací v roce 2003 (po zprivatizování se podnik přejmenoval na Mittal Steel Roman a poté na ArcelorMittal Tubular Products S.A. (2) (dále jen „AM Roman“)).
(2)
Dopisem ze dne 25. září 2007 oznámila Komise Rumunsku své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (3) ve věci možné podpory v rámci privatizace podniku Petrotub. Rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k tomuto opatření předložily své připomínky.
(3)
Rumunsko předložilo své připomínky dopisem ze dne 26. listopadu 2007, který byl zaevidován téhož dne. Podniky ArcelorMittal (mateřský podnik) a AM Roman (dotyčný dceřiný podnik) předložily své připomínky dopisy ze dne 28. ledna 2008, zaevidovanými dne 29. ledna 2008. Tyto připomínky byly dne 12. února 2008 sděleny Rumunsku. Rumunsko na ně odpovědělo dopisem ze dne 11. března 2008, který byl zaevidován téhož dne.
(4)
Dopisy ze dne 26. února 2009, 8. října 2009 a 29. ledna 2010 požádala Komise o dodatečné informace. Rumunsko odpovědělo dopisy ze dne 27. dubna 2009, 19. října 2009 a 3. února 2010, jež byly všechny zaevidovány ještě téhož dne.
II. POPIS SKUTEČNOSTÍ
1. Podnik
(5)
Podnik AM Roman je výrobce bezešvých ocelových trubek se sídlem ve městě Roman v oblasti Rumunska, která je příjemcem pomoci podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU (5). Před zprivatizováním v roce 2003 byl podnik, který se tehdy jmenoval Petrotub, výrobcem bezešvých ocelových trubek válcovaných za tepla i za studena s průměrem mezi 6 a 620 mm a tloušťkou stěny mezi 0,5 a 70 mm. Tyto výrobky nachází různé využití v odvětvích energetiky (ropy, plynu, chemických látek, jaderné a konvenční energie) a ve strojírenství a stavebnictví. Po privatizaci podnik dál pokračoval v působení na stejném výrobkovém trhu. V současnosti má podnik ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD (ze skupiny ArcerlorMittal group) v tomto podniku 69,76% podíl (6).
2. Předmětné opatření
(6)
Dne 23. července 2003 zveřejnil rumunský Úřad pro privatizaci APAPS (dnes AVAS) (7) záměr prodat svůj 70% podíl v podniku Petrotub. Privatizace proběhla prostřednictvím veřejného nabídkového řízení. Dohoda o prodeji byla podepsána s podnikem LNM Holdings NV (dnes ArcelorMittal) dne 28. října 2003 za kupní cenu ve výši 6 milionů USD (5,1 milionu EUR (8)).
(7)
V souvislosti s privatizací souhlasil APAPS jménem rumunského státu s odepsáním dluhů v celkové výši 22,5 milionu EUR a u zbývající částky souhlasil se změnou splátkového kalendáře.
(8)
V roce 1998 uzavřel podnik Petrotub smlouvu na komerční úvěr ve výši [30-50] (9) milionů DEM [15-25 milionů EUR] s dobou trvání do roku 2011 od německé rozvojové banky Kreditanstalt für Wiederaufbau (dále jen „KfW“), jehož smyslem bylo zakoupení nové válcovny od podniku Mannesmann AG. Jednotlivé části finančního balíčku od KfW byly zajištěny státními zárukami poskytnutými Německem a Rakouskem, jakož i bankovní zárukou od rumunské banky Banca Comercială Română (dále jen „BCR“). Protizáruku u státní záruky Německa poskytl rumunský stát. Rumunská protizáruka se týkala 85 % z celkových 30-50 milionů DEM úvěru od KfW. Rumunsko si od podniku Petrotub vyúčtovalo jednorázový poplatek ve výši [3-7 %].
III. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(9)
V rozhodnutí o zahájení řízení sdělila Komise Rumunsku, že základem pro zahájení formálního vyšetřovacího řízení je oddíl B přílohy VII protokolu smlouvy o přistoupení Rumunska (dále jen „příloha VII“), který pojednává o restrukturalizaci ocelářského průmyslu, a také že při neexistenci specifických ustanovení v příloze VII týkajících se právní situace rumunského výrobce trubek v době privatizace bude Komise existenci a slučitelnost státní podpory poskytnuté podniku AM Roman vyšetřovat na tomto právním základě.
(10)
Komise poznamenala, že pořizovací cena (5,1 milionu EUR) nepokryla ztrátu, která vznikla státu v důsledku prominutí dluhů ve výši 22,5 milionu EUR, s nímž v souvislosti s privatizací souhlasil rumunský Úřad pro privatizaci APAPS.
(11)
Před zahájením formálního vyšetřovacího řízení předložilo Rumunsko zprávu vypracovanou externím poradcem (10), aby dokázalo, že privatizace za daných podmínek byla pro stát tím nejvýhodnějším řešením.
(12)
Zpráva dokládala, že privatizace bude pro rumunský stát tím nejvýhodnějším řešením. V níže uvedené tabulce je obsaženo srovnání částek, které by každá ze státních věřitelských institucí získala buď při privatizaci, nebo při likvidaci (11).
Privatizace
Likvidace
Fond sociálního zabezpečení
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
Fond nezaměstnanosti
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
Zdravotní fond
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
APAPS
[…] milionů EUR
(včetně prodejní ceny ve výši 5,1 milionu EUR)
0
Stát celkem
[4-9] milionů EUR
[19-26] milionů EUR
(13)
Zpráva vycházela z předpokladu, že v případě likvidace by došlo k aktivaci záruky z roku 1998 a stát by (prostřednictvím ministerstva financí) ručil za zbývající částku z úvěru, který si v roce 1998 od KfW vzal podnik Petrotub, tj. za [15-25] milionů EUR. Jinými slovy by stát v případě likvidace nakonec obdržel pouze [2-9] milionů EUR, což je méně ve srovnání s celkovou částkou [4-9] milionů EUR v případě privatizace.
(14)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise měla pochybnosti o tom, zda výsledky v případě privatizace a likvidace měly být odhadnuty pro stát jako celek, což byl návrh odborné zprávy, nebo odděleně pro každého ze státních věřitelů, což by bylo v souladu s rozhodnutím Tribunálu ve věci HAMSA (12).
(15)
Komise mimo jiné zpochybnila, že by při odhadování výsledku likvidace bylo možné zohlednit ztrátu [15-25] milionů EUR jako výsledek aktivace záruky z roku 1998. V souladu s rozhodnutími ve věcech HYTASA (13) a Gröditzer (14) by se mělo rozlišovat mezi závazky, které stát na sebe musí vzít coby akcionář daného podniku, a závazky státu coby orgánu veřejné moci. Z toho plyne, že náklady přijaté orgánem veřejné moci nelze započítávat pro účely odhadování nákladů, které by byl schopen a ochoten na sebe vzít soukromý akcionář. Komise považuje skutečnost, že rumunské ministerstvo financí vydalo podniku Petrotub v roce 1998 státní záruku, za známku toho, že soukromý akcionář by takovou záruku nebyl schopen dát. Ve stejném smyslu je zapotřebí chápat skutečnost, že záruka z roku 1998 byla poskytnuta za podmínek, které by soukromý hospodářský subjekt nemohl přijmout.
IV. PŘIPOMÍNKY RUMUNSKA A ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(16)
Ve svých připomínkách ze dne 27. listopadu 2007 Rumunsko především namítalo, že privatizace podniku Petrotub v říjnu 2003 neznamenala pro tento podnik či kupujícího žádnou výhodu, a proto tato operace nepředstavovala státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(17)
Rumunsko nejprve zdůraznilo, že podnik Petrotub byl prodán v rámci otevřeného, transparentního a bezpodmínečného nabídkového řízení, což podle rumunských orgánů dokazuje, že podnik Petrotub byl prodán za tržní cenu a že kupujícímu tímto nákupem nevznikla žádná výhoda. Zadruhé se Rumunsko domnívá, že postupovalo tak, jak by postupoval každý soukromý prodejce: při výběru mezi privatizací a likvidací si stát zvolil scénář, který byl z čistě finančního hlediska ten nejvýhodnější, aniž by přihlížel k nekomerčním či politickým aspektům, jimiž se jinak vyznačuje postup orgánu veřejné moci.
(18)
Ve spojitosti s tímto druhým tvrzením Rumunsko ukázalo, že podle vnitrostátního práva měl Úřad pro privatizaci AVAS povinnost i pravomoc provést odhad a srovnání výsledků privatizace a likvidace s odkazem na státní rozpočet jako celek. Jinými slovy, úřad pro privatizaci zvolil možnost, která byla pro státní rozpočet jako celek nejvýhodnější, stejně, jak by to učinila velká holdingová společnost zahrnující několik věřitelů. Proto a navzdory názoru Komise by stát nemohl, ba ani nesměl odhadovat výsledky privatizace a likvidace samostatně pro každý z dotčených veřejných subjektů zvlášť.
(19)
Při odhadování výsledků likvidace byl stát navíc oprávněn zohlednit ztrátu spojenou s aktivací záruky z roku 1998, neboť by takovou záruku za daných podmínek podniku Petrotub poskytl i soukromý investor. V době udělení záruky se podnik nenacházel v obtížích a riziková přirážka, která byla podniku Petrotub za záruku vyúčtována, byla odpovídající odměnou akcionáři za záruku ve prospěch podniku, který se v té době nacházel v dobrém stavu.
(20)
Nadto je zapotřebí posuzovat záruku z roku 1998 z hlediska příslušných pravidel státní podpory platných v té době. Sdělení Komise o krátkodobém pojištění vývozních úvěrů platné v té době vylučovalo dlouhodobé záruky vývozních úvěrů z rozsahu kontrol podle čl. 107 odst. 1 SFEU (tehdy čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES) (15). Rumunsko také zdůraznilo, že v roce 1998, kdy došlo k poskytnutí záruky, byl podnik Petrotub výrobcem trubek a jako takového se jej netýkala definice ESUO ocele, ani ustanovení protokolu č. 2 o oceli ESUO v evropské dohodě o přidružení.
(21)
Podnik AM Roman a jeho mateřský podnik ArcelorMittal argumentaci Rumunska plně podpořily. Podniky rovněž zdůraznily, že podle tehdy platných rumunských právních předpisů a podle pravidel státní podpory evropské dohody o přidružení státní záruka poskytnutá v roce 1998 podniku Petrotub státní podporu nepředstavovala. Záruka z roku 1998 nadto představovala jasně vymahatelný komerční závazek učiněný státem coby většinovým akcionářem dotčeného podniku, a z toho důvodu ji lze započítat do odhadu nákladů na likvidaci. Podnik ArcelorMittal také zdůraznil, že za koupi podniku Petrotub zaplatil tržní cenu, a proto by jakákoliv případná výhoda z privatizace (k níž nedošlo) v každém případě připadla státu coby prodejci.
V. POSOUZENÍ
1. Platné právo a pravomoc Komise
(22)
Toto řízení se zabývá skutečnostmi, k nimž došlo před přistoupením Rumunska k Evropské unii dne 1. ledna 2007. Podnik Petrotub byl zprivatizován v říjnu 2003. V roce 1998 mu nadto rumunský stát poskytl záruku týkající se úvěru ve výši [30-50] milionů DEM od KfW určeného na nákup nové válcovny. Záruka z roku 1998 je s privatizací z roku 2003 spojena, neboť Rumunsko tvrdí, že se v případě likvidace musí její náklady zahrnout do posouzení privatizace z roku 2003 podle kritérií jednání investora v tržním hospodářství.
(23)
Všeobecně se články 107 až 108 SFEU nevztahují na podpory poskytnuté před přistoupením, které se již po přistoupení neuplatní (16). Odchylně od tohoto obecného pravidla - a tedy výjimečně - je Komise na základě přílohy VII smlouvy o přistoupení Rumunska oprávněna k přezkoumání státní podpory poskytnuté Rumunskem před přistoupením k EU v souvislosti s restrukturalizací rumunského ocelářského průmyslu (17).
(24)
V příloze VII jsou obsažena ustanovení umožňující Rumunsku dokončit restrukturalizaci jeho ocelářského průmyslu zahájenou ještě před jeho přistoupením k EU. Tato restrukturalizace rumunského ocelářského odvětví byla prováděna na základě protokolu č. 2 o oceli ESUO přiloženému k evropské dohodě o přidružení (dále jen „protokol č. 2“) a rozšířenému Dodatkovým protokolem podepsaným dne 23. října 2002 (dále jen „Dodatkový protokol“).
(25)
Protokolem č. 2 byla Rumunsku přiznána pětiletá „doba odkladu“, od roku 1993 do roku 1998, aby vzhledem k přistoupení mohlo restrukturalizovat svůj ocelářský průmysl ESUO. Tato „doba odkladu“ byla prodloužena do konce roku 2004 Dodatkovým protokolem schváleným Komisí dne 29. července 2002 a podepsaným dne 23. října 2002. V rámci celé „doby odkladu“, tj. od roku 1993 do konce roku 2004, bylo Rumunsku umožněno poskytovat restrukturalizační podporu ocelářskému odvětví za podmínek stanovených v protokolu č. 2 (rozšířeným Dodatkovým protokolem) a na základě národního restrukturalizačního programu (dále jen NRP“) schváleného Společenstvím. Rumunský NRP byl Radou schválen dne 18. července 2005 (18).
(26)
Příloha VII je „ochranným mechanismem“ umožňujícím Komisi, aby po 1. lednu 2007 (den přistoupení) sledovala podpory, jež Rumunsko ocelářskému odvětví před přistoupením k EU poskytlo na základě protokolu č. 2 (rozšířeného Dodatkovým protokolem) a NRP. Příloha VII navíc dává Komisi pravomoc požadovat zpět podporu, která byla poskytnuta v rozporu s protokolem č. 2 evropské dohody o přidružení a NRP. Příloha VII je tak lex specialis, který výjimečně a odchylně od obecného režimu umožňuje se zpětnou působností kontrolu a přezkoumání státní podpory poskytnuté rumunskému ocelářskému průmyslu před přistoupením Rumunska k EU. V nedávném rozsudku o státní podpoře udělené před přistoupením k EU polským ocelářským podnikům (19) potvrdil Tribunál povahu lex specialis protokolu č. 8 smlouvy o přistoupení Polska k EU, který obsahuje obdobná ustanovení, jako jsou ustanovení v příloze VII.
(27)
V rámci tohoto řízení musí Komise posoudit, zda se oblast působnosti pravomoci týkající se kontroly se zpětnou působností, kterou zmiňuje 23. až 26. bod odůvodnění, vztahuje také na opatření, která Rumunsko poskytlo výrobcům trubek před přistoupením k EU. Za tím účelem musí být vyjasněny právní základy, které se v této věci uplatňují, tedy příloha VII ve spojení s protokolem č. 2 a Dodatkovým protokolem, aby bylo možné určit, zda se jejich ustanovení vztahují na opatření poskytnutá rumunským výrobcům trubek před přistoupením Rumunska k EU.
(28)
Obecnou právní zásadou při výkladu právní předpisů lex specialis, které představují výjimku od obecných právních předpisů, je, že se vykládají striktně. Ze striktního výkladu výše uvedených právních základů (viz níže 29.-43. bod odůvodnění) vyplývá, že pravomoc Komise týkající se výjimečné kontroly se zpětnou působností je omezena na (možná) opatření poskytnutá výrobcům ESUO před přistoupením, to znamená, že se pravomoc nevztahuje na (možná) opatření poskytnutá výrobcům trubek.
(29)
V bodech 12 a 17 přílohy VII jsou stanoveny pravomoci Komise týkající se sledování a kontroly se zpětnou působností v souvislosti s podporou poskytnutou rumunskému ocelářského průmyslu před přistoupením k EU. Bod 12 opravňuje Komisi a Radu až do roku 2009 dohlížet na provádění rumunského NRP v období před přistoupením a po něm. V bodě 17 se Komise opravňuje nařídit navrácení státní podpory poskytnuté v rozporu s body 1 až 3 přílohy VII (jak je uvedeno níže v 30.-32. bodě odůvodnění).
(30)
V bodě 1 přílohy VII se stanoví, že státní podpora poskytnutá Rumunskem na restrukturalizaci „vymezených částí rumunského ocelářského průmyslu“ v letech 1993 až 2004 se považuje za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud: „[…] období stanovené v čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 o výrobcích ESUO k evropské dohodě o přidružení […] bylo prodlouženo do dne 31. prosince 2005“; byly splněny podmínky stanovené v NRP; po 1. lednu 2005 nebyly příjemcům NRP poskytnuty žádné další státní podpory a „[…] rumunskému ocelářskému odvětví nebyla po 31. prosinci 2004 vyplacena žádná státní podpora na restrukturalizaci“. Rovněž se zde stanoví, že: „Pro účely těchto ustanovení a dodatku A se státní podporou pro restrukturalizaci rozumí jakékoliv opatření týkající se ocelářských společností, které představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a které nelze považovat za slučitelné se společným trhem v souladu s obvyklými pravidly používanými ve Společenství“.
(31)
V bodě 2 přílohy VII se stanoví, že pouze podniky uvedené na seznamu příjemců NRP (také na seznamu v dodatku A přílohy VII) jsou způsobilé obdržet státní podporu v období 1993 až 2004.
(32)
V bodě 6 přílohy VII se stanoví, že podniky, které nejsou na seznamu příjemců NRP, „nejsou příjemci podpory na restrukturalizaci, ani žádné jiné podpory“, a nepožaduje se od nich, aby snížily svou kapacitu.
(33)
V bodu 1 prvním pododstavci přílohy VII se výslovně odkazuje na čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 rozšířeného Dodatkovým protokolem podepsaným 23. října 2002. Protokol č. 2 se vztahoval výhradně na ocel ESUO a dokonce uváděl ocelové výrobky ESUO na seznamu v jedné příloze. Tato příloha obsahovala tentýž seznam výrobků ESUO jako příloha I Smlouvy o ESUO, v níž byly z definice „oceli ESUO“ výslovně vyňaty ocelové trubky („trubky (bezešvé či svařované) […] lesklé tyče a odlitky ze železa (trubky, potrubí, armatury a další odlitky ze železa)“).
(34)
Platnost Smlouvy o ESUO skončila dne 23. července 2002. Od tohoto data spadají státní podpory ocelářskému průmyslu do působnosti obecných právních rámců ES. Při té příležitosti bylo rozhodnuto rozšířit definici evropského ocelářského odvětví tak, aby zahrnovala výrobce trubek. To bylo zakotveno v článku 27 a v příloze B víceodvětvového rámce pro regionální podporu velkým investičním projektům (20), které definovaly ocelářské odvětví EU tak, aby zahrnovalo bezešvé trubky a velké svařované trubky (s průměrem větším než 406,4 mm). Tato rozšířená definice ocelářského odvětví byla nato převzata do přílohy I Pokynů k vnitrostátní regionální podpoře na období 2007-2013 (21) a do čl. 2 bodu 29 obecného nařízení o blokových výjimkách (22).
(35)
Nicméně ani protokol č. 2, ani Dodatkový protokol nebyly výslovně změněny tak, aby obsahovaly tuto rozšířenou definici ocelářského odvětví EU zahrnujícího výrobce trubek. Platnost protokolu č. 2 skončila dne 31. prosince 1997. Dodatkovým protokolem byla platnost protokolu č. 2 prodloužena od 1. ledna 1998 na dalších osm let, příp. do dne přistoupení Rumunska k EU (podle toho, k čemu dojde dříve). Dodatkový protokol hovoří obecně o „ocelových výrobcích“, jeho oblast působnosti je však výslovně svázána s čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2, který se týkal pouze výrobků ESUO. Zejména podle článku 2 Dodatkového protokolu bylo prodloužení platnosti protokolu č. 2 podmíněno tím, že Rumunsko Komisi předloží NRP a plány na restrukturalizaci podniků, které jsou příjemci NRP, přičemž jak NRP, tak tyto plány musely splnit „požadavky čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 evropské dohody o přidružení a musely být posouzeny a schváleny příslušným vnitrostátním orgánem odpovědným za státní podpory (Radou pro hospodářskou soutěž)“.
(36)
Závěrem by proto mělo být, že bod 17 přílohy VII ve výkladu podle bodů 1-2 a 6 přílohy VII, spolu s protokolem č. 2 a Dodatkovým protokolem, Komisi neopravňuje ke kontrole podpor, které Rumunsko před přistoupením k EU -zejména v letech 1993 až 2004 - poskytlo výrobcům trubek.
(37)
Kromě toho, že Komise právně vyložila oblast působnosti příslušných právních základů (tj. přílohy VII, protokolu č. 2 a Dodatkového protokolu - viz výše uvedený 29. až 36. bod odůvodnění), přezkoumala také otázku, zda prováděcí pravidla pro uplatňování ustanovení o státní podpoře obsažená v evropské dohodě o přidružení a protokolu č. 2, tak jak je přijaly Společenství a Rumunsko v roce 2001 (dále jen „prováděcí pravidla“ (23)), jsou relevantní pro určení oblasti působnosti kompetence týkající se kontroly se zpětnou působností, pokud jde o (možná) opatření, která byla poskytnuta rumunským výrobcům trubek před přistoupením k EU.
(38)
Obecnou zásadou je, že prováděcí předpisy obsahují jednací řád, který se nesmí zaměňovat s hmotnými pravidly v oblasti státních podpor obsaženými v evropské dohodě o přidružení a protokolu č. 2 k evropské dohodě o přidružení. Je však třeba poznamenat, že prováděcí pravidla také obsahují podrobná ustanovení o kritériích posouzení slučitelnosti podpory s evropskou dohodou o přidružení a s protokolem č. 2 k evropské dohodě o přidružení.
(39)
Ustanovení čl. 2 odst. 1 první věty prováděcích pravidel stanoví: „Posouzení slučitelnosti poskytnutí jednotlivé podpory a programů podpory s evropskou dohodou o přidružení podle článku 1 probíhá na základě kritérií, která vyplývají z uplatnění pravidel článku 87 Smlouvy o založení Evropského společenství včetně současných a budoucích sekundárních právních předpisů, rámců, pokynů a dalších příslušných administrativních aktů platných ve Společenství, jakož i judikatury Soudu prvního stupně a Soudního dvora Evropských společenství a všech rozhodnutí přijatých Radou přidružení podle čl. 4 odst. 3“. Citovaný právní předpis stanoví obecnou zásadu, že hmotná kritéria pro obecné posouzení slučitelnosti státní podpory s evropskou dohodou o přidružení jsou „evoluční“ povahy v tom smyslu, že zohledňují jakékoliv aktuální změny právních předpisů EU a judikatury.
(40)
Ustanovení čl. 2 odst. 1 druhé věty odkazuje výslovně na kritéria slučitelnosti podle protokolu č. 2: „Pokud jsou poskytnutá podpora či programy podpory určeny pro výrobky, na které se vztahuje protokol č. 2 evropské dohody o přidružení, uplatňuje se první věta tohoto odstavce, za předpokladu, že posouzení nebylo učiněno na základě kritérií vyplývajících z uplatňování pravidel podle článku 87 Smlouvy o založení Evropského společenství, nýbrž na základě kritérií vyplývajících z uplatňování pravidel pro státní podpory podle Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli“. Je třeba poznamenat, že ze znění této věty zřetelně vyplývá, že na rozdíl od případu obecné podpory, na který se vztahuje čl. 2 odst. 1 první věta (viz níže uvedený 41. bod odůvodnění), se pro účely podpory, na kterou se vztahuje protokol č. 2, vyvíjí kritéria slučitelnosti podpory na základě Smlouvy o ESUO. Pokud jde o vývoj těchto kritérií po uplynutí platnosti Smlouvy o ESUO v roce 2002, nejsou uvedeny žádné zvláštní informace.
(41)
Ustanovení čl. 2 odst. 2 a 3 prováděcích pravidel stanoví mechanismus, jak má Rumunsko zohlednit změny kritérií slučitelnosti. Konkrétně má být Rumunsko informováno o všech změnách kritérií slučitelnosti Společenství, které nebyly zveřejněny, a „pokud Rumunsko během tří měsíců po obdržení oficiální informace nevznese připomínky týkající se změn, stanou se tato kritéria kritérii slučitelnosti v souladu s odstavcem 1 tohoto článku. Pokud Rumunsko takové připomínky vznese, pak se s ohledem na sbližování právních předpisů, jak ho stanoví evropská dohoda o přidružení, konají konzultace v souladu s články 7 a 8 těchto předpisů“.
(42)
I když Rumunsko během lhůty tří měsíců nevzneslo připomínky ke změně definice Společenství týkající se ocelářského průmyslu, která v roce 2002 zahrnula také výrobce trubek, takové změny právních předpisů Společenství nebylo možné uplatnit na opatření, na která se nevztahuje oblast působnosti evropské dohody o přidružení, tj. opatření, na která se nevztahuje Smlouva o ESUO. Mimoto je příloha VII lex specialis, a Komise se proto při určování jeho oblasti působnosti nemůže dovolávat rozšíření definice ocelářského odvětví EU poté, co uplynula doba platnosti Smlouvy o ESUO. Komise tedy musela dojít k závěru, že na jedné straně je nezbytné přesně rozlišovat mezi „evoluční“ povahou platného právního předpisu týkajícího se státní podpory poskytnuté před přistoupením ve prospěch ocelářského průmyslu v Rumunsku a nutně striktním výkladem oblasti působnosti pravomoci Komise týkající se kontroly se zpětnou působností na straně druhé, jak vyplývá z přílohy VII, protokolu č. 2 a Dodatkového protokolu.
VI. ZÁVĚR
(43)
Na základě výše uvedených skutečností (viz výše především 36. a 42. bod odůvodnění) došla Komise k závěru, že na základě přílohy VII není oprávněna přezkoumat opatření, která byla ve prospěch rumunských výrobců trubek učiněna před přistoupením Rumunska k EU, především v letech 1993 až 2004. Toto řízení se s ohledem na skutečnost, že Komise není oprávněna posoudit předmětná opatření, zastavuje,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
S ohledem na skutečnost, že Komise není podle ustanovení části B přílohy VII smlouvy o přistoupení Rumunska k EU oprávněna přezkoumat opatření učiněná Rumunskem v roce 2003 v souvislosti s privatizací podniku Petrotub Roman S.A., se formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU, které bylo zahájeno dopisem adresovaným Rumunsku ze dne 25. září 2007, zastavuje.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Rumunsku.
V Bruselu dne 6. července 2010.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2010. július 6.)
a Románia által az ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (korábban Petrotub Roman S.A.) vonatkozásában végrehajtott C 40/07. (korábbi NN 48/07.) számú intézkedésről
(az értesítés a C(2010) 4492. számú dokumentummal történt)
(Csak a román nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2013/516/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
tekintettel a Románia csatlakozási szerződésének mellékletét képező, átmeneti intézkedésekről szóló jegyzőkönyv VII. mellékletében, valamint a VII. melléklet A. függelékében foglalt rendelkezésekre,
miután felhívta az érdekelt feleket, hogy a fent említett rendelkezés(ek)nek (1) megfelelően tegyék meg észrevételeiket, és ezen észrevételek figyelembevételével,
mivel:
I. ELJÁRÁS
(1)
A Bizottság 2007. február 2-i levelében felkérte Romániát, hogy a Petrotub Roman S.A. (a továbbiakban: Petrotub) 2003. évi privatizációjával összefüggésben (a privatizációt követően a vállalat új neve Mittal Steel Roman, ezt követően ArcelorMittal Tubular Products S.A. (2) lett - a továbbiakban: AM Roman) adjon tájékoztatást a vállalattal szemben fennálló követelésekről való lemondás és az adósság átütemezése tekintetében.
(2)
A Bizottság 2007. szeptember 25-i levelében értesítette Romániát arról a döntéséről, hogy a Petrotub privatizációjával összefüggő esetleges támogatás tekintetében megindítja az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének (2) bekezdése (3) szerinti eljárást. Ez a határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában kihirdetésre került (4). A Bizottság felhívta az érdekelteket a szóban forgó intézkedéssel kapcsolatos észrevételeik benyújtására.
(3)
Románia a 2007. november 26-án kelt és iktatott levelében benyújtotta észrevételeit. Az ArcelorMittal (az anyavállalat) és az AM Roman (az érintett leányvállalat) a 2008. január 28-i keltezésű és 2008. január 29-én iktatott leveleikben nyújtották be észrevételeiket, amelyekről Románia 2008. február 12-én kapott tájékoztatást. Románia a 2008. március 11-én kelt és iktatott levelében adott választ.
(4)
A Bizottság a 2009. február 26-án, 2009. október 8-án és 2010. január 29-én kelt leveleiben további tájékoztatást kért. Románia a kérésre a 2009. április 27-én, 2009. október 19-én és 2010. február 3-án kelt és iktatott levelekben válaszolt.
II. A TÉNYEK ISMERTETÉSE
1. A vállalat
(5)
Az AM Roman varrat nélküli acélcsöveket gyártó vállalat, amelynek székhelye az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontja alapján támogatásban részesülő (5), Roman nevű romániai régióban található. A 2003. évi privatizációt megelőzően az akkor Petrotub néven működő vállalat varrat nélküli acélcsöveket, azaz 6-620 mm átmérőjű és 0,5-70 mm falvastagságú, melegen hengerelt és hidegen hengerelt acélcsöveket gyártott. Ezeket a termékeket az energiaiparban (olaj, gáz, vegyi anyagok, nukleáris és hagyományos energia), valamint a gépgyártásban és az építőiparban széles körben alkalmazzák. A vállalat a privatizációt követően ugyanazon a piacon folytatta tevékenységét. Jelenleg az (ArcelorMittal csoportba tartozó) ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD 69,76 %-os részesedéssel rendelkezik a vállalatban (6).
2. A szóban forgó intézkedés
(6)
2003. július 23-án a román privatizációs ügynökség, az APAPS (jelenleg AVAS) (7) nyilvánosságra hozta a Petrotub vállalatban meglévő 70 %-os részesedésének értékesítésére irányuló szándékát. A privatizációra közbeszerzési eljárás útján került sor. A 6 millió USD (5,1 millió EUR (8)) vételárat tartalmazó adásvételi szerződést 2003. október 28-án írták alá az LNM Holdings NV (jelenleg ArcelorMittal) vállalattal.
(7)
A privatizáció keretében az APAPS a román állam nevében megállapodást kötött arról, hogy 22,5 millió EUR összegű köztartozást leír, a fennmaradó adósságot pedig átütemezi.
(8)
A Petrotub 1998-ban 2011-es lejárattal [30-50] (9) millió DEM [15-25 millió EUR] összegű kereskedelmi hitelt vett fel a Kreditanstalt für Wiederaufbau (a továbbiakban: KfW) német fejlesztési banktól abból a célból, hogy a Mannesmann AG-tól új hengersort vásároljon. A KfW finanszírozási csomagjának egyes részeit a Németország és Ausztria által nyújtott állami garanciák, illetve a Banca Comercială Română (BCR) román bank által nyújtott bankgarancia biztosították. A német állami garanciára a román állam viszontgaranciát vállalt. A román viszontgarancia a 30-50 millió DEM összegű teljes KfW-hitel 85 %-át fedezte. Románia egyszeri [3-7 %-os] díjat számított fel a Petrotubnak.
III. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZAT
(9)
A Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatban értesítette Romániát arról, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás megindításának jogalapját a Románia csatlakozási szerződésének mellékletét képező jegyzőkönyv VII. mellékletének az acélipar szerkezetátalakításáról szóló B. szakasza biztosítja (a továbbiakban: VII. melléklet), továbbá arról, hogy mivel a VII. melléklet a román csőgyártóknak a privatizáció idején fennálló jogi helyzetét illetően nem tartalmaz konkrét rendelkezéseket, a Bizottság az AM Romannak nyújtott állami támogatás meglétét és összeegyeztethetőségét az említett alapon vizsgálja.
(10)
A Bizottság megjegyezte, hogy az (5,1 millió EUR) összegű vételár nem fedezte azt a veszteséget, amelyet az állam azáltal szenvedett el, hogy a román privatizációs ügynökség, az APAPS a privatizáció keretében lemondott a 22,5 millió EUR összegű köztartozásról.
(11)
Románia a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását megelőzően benyújtott egy külső tanácsadó (10) által készített jelentést annak alátámasztására, hogy az adott feltételek mellett a privatizáció jelentette a legelőnyösebb megoldást az állam számára.
(12)
A jelentés szerint a román állam a privatizáció révén került a legelőnyösebb helyzetbe. Az alábbi táblázat azokat a becsült összegeket hasonlítja össze, amelyekhez az egyes hitelező közintézmények a privatizáció, illetve a felszámolás során juthattak (11).
Privatizáció
Felszámolás
Társadalombiztosítási Alap
[…] millió EUR
[…] millió EUR
Munkanélküli Alap
[…] millió EUR
[…] millió EUR
Egészségbiztosítási Alap
[…] millió EUR
[…] millió EUR
APAPS
[…] millió EUR
(beleértve az 5,1 millió EUR összegű eladási árat)
0
Állam összesen
[4-9] millió EUR
[19-26] millió EUR
(13)
A jelentés azon a feltevésen alapult, hogy felszámolás esetén sor került volna az 1998-ban vállalt garancia igénybevételére és az állam (a Pénzügyminisztériumon keresztül) köteles lett volna kifizetni a Petrotub által a KfW-től 1998-ban felvett hitel fennmaradó összegét, azaz [15-25] millió EUR-t. Más szóval a felszámolási forgatókönyv szerint az állam végül mindössze [2-9] millió EUR összeghez jutott volna, ami kevesebb, mint a privatizáció révén befolyt összesen [4-9] millió EUR.
(14)
A Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatban megkérdőjelezte, hogy a privatizációs és a felszámolási forgatókönyvek kimenetelét az állam vonatkozásában a szakértői jelentés állításával összhangban összesítve, vagy a HAMSA-ügyben született ítéletnek (12) megfelelően minden egyes állami hitelező esetében külön-külön kellett volna-e figyelembe venni.
(15)
A Bizottság többek között abban a tekintetben is kételyeit fejezte ki, hogy az 1998-as garancia igénybevételének eredményeként bekövetkező [15-25] millió EUR összegű veszteséget a felszámolási eljárás kimenetelének értékelésénél figyelembe lehet-e venni. A HYTASA (13) és a Gröditzer (14) ügyekkel összhangban különbséget kell tenni az államot mint egy vállalat részvényesét, illetve az államot mint hatóságot érintő kötelezettségvállalások között. Ebből következik, hogy egy hatóság kötelezettségvállalásából eredő költségeket nem lehet azon költségek becslése céljából figyelembe venni, amelyeket egy magánszektorbeli részvényes tudott volna vagy lett volna hajlandó vállalni. A Bizottság véleménye szerint az a tény, hogy a román pénzügyminisztérium 1998-ban állami garanciát bocsátott ki a Petrotub számára, azt jelzi, hogy egy magánszektorbeli részvényes nem lett volna abban a helyzetben, hogy ilyen garanciát vállaljon. Az állam az 1998-as garanciát továbbá olyan feltételek mellett vállalta, amely egy magánvállalkozás számára adott esetben elfogadhatatlan lett volna.
IV. ROMÁNIA ÉS AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(16)
Románia a 2007. november 27-i beadványában főleg azzal érvelt, hogy a Petrotub 2003. évi privatizációja nem jelentett előnyt a Petrotub vagy a vevő számára, ezért az említett gazdasági esemény nem eredményezett az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatást.
(17)
Románia először is hangsúlyozta, hogy a Petrotubot nyílt, átlátható és feltétel nélküli közbeszerzési eljárás keretében értékesítették, ami a román hatóságok véleménye szerint azt mutatja, hogy a Petrotubot piaci áron értékesítették, és hogy a vevőnek a vásárlásból semmiféle előnye nem származott. Másodsorban Románia úgy ítélte meg, hogy úgy járt el, mint ahogyan bármely magánvállalkozás tette volna: a privatizáció és a felszámolási eljárás közül azt a forgatókönyvet választotta, amely kizárólag pénzügyi szempontból a legelőnyösebb volt, anélkül, hogy azokat a nem kereskedelmi jellegű vagy politikai megfontolásokat figyelembe vette volna, amelyeket jellegükből fakadóan egy hatóság vett volna figyelembe.
(18)
A második érvvel kapcsolatban Románia előadta, hogy a nemzeti jogszabályok előírták az AVAS számára, illetve felhatalmazták azt, hogy a privatizáció és a felszámolás általános kimenetelét az állami költségvetésre nézve összességében véve értékelje és hasonlítsa össze. Más szóval a privatizációs ügynökség azt a forgatókönyvet választja, amely az állami költségvetésre nézve összességében véve a legkedvezőbb, csakúgy, mint ahogyan azt egy több hitelezőt magában foglaló nagy holdingtársaság tenné. Ebből a szemszögből nézve - a Bizottság álláspontjával ellentétben - az állam nem értékelhette a privatizáció és a felszámolás kimenetelét az egyes állami szervekre nézve külön-külön, és nem is kellett így tennie.
(19)
Ezenkívül a felszámolás kimenetelének értékelésekor az államnak jogában állt figyelembe venni az 1998-ban vállalt garancia igénybevételével felmerülő veszteséget, mivel az adott feltételek mellett magánbefektető is nyújtott volna a Petrotub számára ilyen garanciát. A vállalatnak a garanciavállalás időpontjában nem voltak nehézségei, és a Petrotubnak felszámított kockázati felár megfelelő ellenszolgáltatás volt egy részvényes által nyújtott olyan garanciáért, amelyet egy akkor jó helyzetben lévő vállalat számára adtak.
(20)
Ezenkívül az 1998-ban vállalt garanciát az állami támogatásokra vonatkozó, abban az időben hatályos jogszabályok alapján kell értékelni. A rövid lejáratú exporthitel-garanciákról szóló, abban az időben alkalmazandó bizottsági közlemény kizárta a hosszú lejáratú exporthitel-garanciákat az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése (akkor az EKSZ 87. cikkének (1) bekezdése) szerinti ellenőrzés hatálya alól (15). Románia kiemelte továbbá, hogy 1998-ban, a garanciavállalás idején a Petrotub csőgyártással foglalkozott, és így az ESZAK acélra vonatkozó fogalommeghatározása, illetve az Európa-megállapodásnak az acéltermékekről szóló 2. jegyzőkönyvének rendelkezései nem vonatkoztak rá.
(21)
Az AM Roman és anyavállalata, az ArcelorMittal maradéktalanul egyetértett Románia érvelésével. A vállalatok kiemelték továbbá, hogy az akkor hatályos román jogszabályok, valamint az Európa-megállapodás állami támogatásokra vonatkozó szabályai szerint a Petrotub részére 1998-ban nyújtott állami garancia nem foglalt magában állami támogatást. Ezenkívül az 1998-ban vállalt garancia egyértelmű és érvényesíthető kereskedelmi kötelezettségvállalást jelentett az állam mint az érintett vállalat többségi részvényese részéről, ezért azt a felszámolás költségeinek becslésekor figyelembe lehet venni. Az ArcelorMittal hangsúlyozta továbbá, hogy a Petrotubot piaci áron vásárolta meg, ezért a privatizációból származó bármilyen esetleges előny - bár nem volt ilyen - mindenképpen az államnál mint eladónál jelentkezett volna.
V. ÉRTÉKELÉS
1. Az alkalmazandó jogszabályok és a Bizottság hatásköre
(22)
Az eljárás a Románia Európai Unióhoz való csatlakozását (2007. január 1.) megelőzően történt eseményekkel foglalkozik. A Petrotubot 2003 októberében privatizálták. A román állam a Petrotub részére 1998-ban garanciát nyújtott a KfW-től új hengersor vásárlása céljából felvett [30-50] millió DEM összegű hitel biztosítékaként. Az 1998-ban vállalt garancia összefügg a 2003-as privatizációval, amennyiben - Románia érvelése szerint - annak költségeit felszámolás esetén figyelembe kell venni, amikor a 2003-as privatizációt a piacgazdasági szereplők tesztje alapján értékelik.
(23)
Az általános szabály szerint az EUMSZ 107-108. cikke nem vonatkozik a csatlakozást megelőzően nyújtott olyan támogatásokra, amelyeket a csatlakozást követően már nem alkalmaznak (16). A Bizottság ettől az általános szabálytól eltérve, tehát kivételes alapon, Románia csatlakozási szerződésének VII. melléklete alapján felülvizsgálhatja a Románia által acélipara szerkezetátalakításával összefüggésben a csatlakozás előtt nyújtott állami támogatást (17).
(24)
A VII. melléklet olyan rendelkezéseket tartalmaz, amelyek lehetővé teszik Románia számára, hogy befejezze acéliparának a csatlakozás előtt megkezdett szerkezetátalakítását. Románia acéliparának a csatlakozást megelőzően zajló szerkezetátalakítását az Európa-megállapodás mellékletét képező és a 2002. október 23-án aláírt kiegészítő jegyzőkönyvvel (a továbbiakban: kiegészítő jegyzőkönyv) meghosszabbított hatályú, az ESZAK-acéltermékekről szóló 2. jegyzőkönyv (a továbbiakban: 2. jegyzőkönyv) alapján hajtották végre.
(25)
A 2. jegyzőkönyv egy 1993-tól 1998 végéig terjedő 5 éves „türelmi időt” biztosított Románia számára az ESZAK hatálya alá tartozó acéliparának szerkezetátalakítására. Ezt a „türelmi időt” a 2002. július 29-i tanácsi határozattal jóváhagyott, 2002. október 23-án aláírt kiegészítő jegyzőkönyv alapján 2004 végéig meghosszabbították. A fentiek alapján biztosított teljes „türelmi idő” alatt, azaz 1993-tól 2004 végéig Romániának lehetősége volt a (kiegészítő jegyzőkönyvvel meghosszabbított hatályú) 2. jegyzőkönyvben foglalt feltételek mellett, valamint a Közösség által jóváhagyott nemzeti szerkezetátalakítási program alapján szerkezetátalakítási támogatást nyújtani az acélipari ágazat számára. A Tanács a román nemzeti szerkezetátalakítási programot 2005. július 18-án hagyta jóvá (18).
(26)
A VII. melléklet egy olyan „védelmi mechanizmus”, amely lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy 2007. január 1. (a csatlakozás időpontja) után ellenőrizze a Románia által az acélipari ágazat számára a (kiegészítő jegyzőkönyvvel meghosszabbított hatályú) 2. jegyzőkönyv és a nemzeti szerkezetátalakítási program alapján a csatlakozás előtt nyújtott támogatásokat. A VII. melléklet ezenkívül felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy visszafizettesse azokat a támogatásokat, amelyeket a 2. jegyzőkönyv és a nemzeti szerkezetátalakítási program megszegésével nyújtottak. Ennek megfelelően a VII. melléklet különös szabály, amely - kivételes alapon és az általános rendszertől eltérve - lehetővé teszi a Románia által a román acéliparnak a csatlakozást megelőzően nyújtott támogatás visszamenőleges ellenőrzését és felülvizsgálatát. A Törvényszék a lengyel acélipari vállalatoknak a csatlakozást megelőzően nyújtott állami támogatásokra vonatkozó, közelmúltban hozott ítéleteiben (19) megerősítette a lengyel csatlakozási szerződés mellékletét képező és a VII. melléklettel megegyező rendelkezéseket tartalmazó 8. jegyzőkönyv különös szabályként történő alkalmazását.
(27)
Ezen eljárással összefüggésben a Bizottságnak értékelnie kell, hogy a fenti (23)-(26) preambulumbekezdésben kifejtett, visszamenőleges ellenőrzéssel kapcsolatos kivételes jogköre vonatkozik-e azokra az intézkedésekre, amelyeket Románia a csatlakozás előtt hagyott jóvá a csőgyártók számára. Ennek érdekében értelmezni kell az erre az esetre alkalmazandó jogalapokat, azaz a VII. mellékletet, valamint a 2. jegyzőkönyvet és a kiegészítő jegyzőkönyvet annak megállapítása céljából, hogy azok rendelkezései vonatkoznak-e a Románia által a csőgyártók számára a csatlakozást megelőzően jóváhagyott intézkedésekre.
(28)
Általánosan elismert jogelv, hogy az általános rendszertől eltérő különös szabály rendelkezéseit szűken kell értelmezni. A fent említett jogalap szűk értelmezéséből (lásd a (29)-(43) preambulumbekezdést) az következik, hogy a Bizottság visszamenőleges ellenőrzéssel kapcsolatos kivételes jogköre az ESZAK hatálya alá tartozó gyártóknak a csatlakozást megelőzően nyújtott (esetleges) támogatásokra korlátozódik, tehát nem vonatkozik a csőgyártók számára nyújtott (esetleges) támogatásokra.
(29)
A VII. melléklet 12. és 17. bekezdései előírják, hogy a román acéliparnak a csatlakozást megelőzően nyújtott támogatások tekintetében a Bizottság felügyeleti és visszamenőleges ellenőrzési jogkörrel rendelkezik. A 12. bekezdés felhatalmazza a Bizottságot és a Tanácsot arra, hogy 2009-ig ellenőrizze a román nemzeti szerkezetátalakítási program csatlakozást megelőző és azt követő végrehajtását. A 17. bekezdés felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy (az alábbi (30)-(32) preambulumbekezdésben említettek szerint) visszatéríttesse a VII. melléklet 1-3. bekezdéseinek megszegésével nyújtott állami támogatásokat.
(30)
A VII. melléklet 1. bekezdése előírja, hogy a Románia által a „román acélipar” 1993-2004 közötti szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatás abban az esetben egyeztethető össze a közös piaccal, amennyiben: „[…] az Európa-megállapodásnak az ESZAK-termékekről rendelkező 2. jegyzőkönyve 9. cikkének (4) bekezdésében meghatározott időtartamot 2005. december 31-ig meghosszabbítják”; a nemzeti szerkezetátalakítási programban foglalt feltételeknek eleget tesznek; a nemzeti szerkezetátalakítási program kedvezményezettjei számára 2005. január 1. után további állami támogatást nem nyújtanak; és „[…] a romániai acélipari ágazat számára semmilyen szerkezetátalakítási célú állami támogatást nem nyújtanak vagy nem fizetnek ki 2004. december 31. után”. Az 1. bekezdés előírja továbbá, hogy: „E rendelkezések és az A. függelék alkalmazásában a szerkezetátalakítás céljára nyújtott állami támogatás azokat az acélipari vállalkozásokra vonatkozó intézkedéseket jelenti, amelyek az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősülnek, és amelyek a Közösségben alkalmazott rendes szabályokkal összhangban nem tekinthetők a belső piaccal összeegyeztethetőnek.”
(31)
A VII. melléklet 2. bekezdése arról rendelkezik, hogy az 1993-2004 közötti időszakban kizárólag a nemzeti szerkezetátalakítási programban kedvezményezettként feltüntetett (és a VII. melléklet A. függelékében is felsorolt) vállalatok jogosultak állami támogatásra.
(32)
A VII. melléklet 6. bekezdése előírja, hogy a nemzeti szerkezetátalakítási programban kedvezményezett vállalkozásként nem szereplő vállalkozások „nem részesülhetnek szerkezetátalakításra nyújtott állami támogatásban vagy bármely egyéb […] támogatásban”, és nem kell kapacitást csökkenteniük.
(33)
A VII. melléklet 1. bekezdésének első albekezdése kifejezetten a 2002. október 23-án aláírt kiegészítő jegyzőkönyvvel meghosszabbított hatályú 2. jegyzőkönyv 9. cikkének (4) bekezdésére utal. A 2. jegyzőkönyv kizárólag az ESZAK-acéltermékekre vonatkozik és mellékletében fel is sorolja az ESZAK-acéltermékeket. Ez utóbbi az ESZAK-Szerződés I. mellékletében foglalt ESZAK-termékek felsorolásával megegyező jegyzéket tartalmazza, és az „ESZAK-acéltermékek” ESZAK-szerződésben található fogalommeghatározása kifejezetten kizárja az acélcsöveket [„acélcsövek (varratmentes vagy hegesztett) […] rúdacélok és vasöntvények (csövek, szerelvények, és egyéb vasöntvények)”].
(34)
Az ESZAK-Szerződés 2002. július 23-án hatályát vesztette. Ettől az időponttól kezdve az acéliparnak nyújtott állami támogatás az általános EK-rendszer hatálya alá került. Ennek alkalmával úgy határoztak, hogy az európai acélipari ágazat meghatározását kiterjesztik a csőgyártókra is. Ezt a nagyberuházási projektek regionális támogatására vonatkozó, több ágazatot érintő keretrendszer (20) 27. cikke és B. melléklete kodifikálta, amely az uniós acélipari ágazat fogalommeghatározásába belefoglalta a varrat nélküli csöveket és a (406,4 mm-t külső átmérőt meghaladó) nagyméretű hegesztett csöveket. Az acélágazat kibővített fogalommeghatározását a későbbiekben átvette a 2007-2013 közötti időszakra vonatkozó nemzeti regionális támogatásról szóló iránymutatás (21) I. melléklete és az általános csoportmentességi rendelet (22) 2. cikkének 29. pontja.
(35)
Mindazonáltal sem a 2. jegyzőkönyvet, sem a kiegészítő jegyzőkönyvet nem módosították annak érdekében, hogy azok magukban foglalják az uniós acélipari ágazat csőgyártókat is tartalmazó kibővített fogalommeghatározását. A 2. jegyzőkönyv 1997. december 31-én hatályát vesztette. A kiegészítő jegyzőkönyv a 2. jegyzőkönyv hatályát 1998. január 1-jétől további 8 évre vagy Románia csatlakozásának időpontjáig (amelyik előbb következik be) meghosszabbította. A kiegészítő jegyzőkönyv általában véve az „acéltermékeket” említi, a hatálya viszont kifejezetten a 2. jegyzőkönyv 9. cikkének (4) bekezdéséhez kapcsolódik, amely kizárólag az ESZAK-acéltermékekre vonatkozik. A kiegészítő jegyzőkönyv 2. cikkének értelmében a 2. jegyzőkönyv hatályát azzal a feltétellel hosszabbították meg, hogy Románia olyan nemzeti szerkezetátalakítási programot és a nemzeti szerkezetátalakítási program kedvezményezettjeire vonatkozóan olyan vállalati szerkezetátalakítási terveket nyújt be a Bizottságnak, „melyek teljesítik az Európa-megállapodás 2. jegyzőkönyve 9. cikkének (4) bekezdésében leírt követelményeket, és amelyeket Románia Állami Támogatást Kezelő Nemzeti Hatósága (Versenytanács) értékelt és jóváhagyott”.
(36)
Azt a következtetést lehet tehát levonni, hogy a VII. melléklet 17. bekezdése - a VII. melléklet 1-2. és 6. bekezdése, valamint a 2. jegyzőkönyv és a kiegészítő jegyzőkönyv alapján értelmezve - nem jogosítja fel a Bizottságot arra, hogy a román csőgyártók számára a csatlakozást megelőzően, különösen az 1993-2004 közötti időszakban nyújtott állami támogatásokat ellenőrizze.
(37)
A vonatkozó jogalapok (azaz a VII. melléklet, valamint a 2. jegyzőkönyv és a kiegészítő jegyzőkönyv - lásd a fenti (29-(36) preambulumbekezdéseket) jogi értelmezésén túlmenően a Bizottság azt is vizsgálta, hogy a Közösség és Románia által 2001-ben elfogadott, az Európa-megállapodásban és a 2. jegyzőkönyvben foglalt, az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezések végrehajtási szabályai (a továbbiakban: végrehajtási szabályok (23)) relevánsak-e annak meghatározásakor, hogy a Bizottság a román csőgyártóknak a csatlakozás előtt (esetlegesen) nyújtott támogatások vonatkozásában rendelkezik-e visszamenőleges ellenőrzési jogkörrel.
(38)
Általános elvként a végrehajtási szabályok eljárási szabályzatot határoznak meg, amelyet meg kell különböztetni az Európa-megállapodásban és a 2. jegyzőkönyvben foglalt, állami támogatásokra vonatkozó anyagi jogi szabályoktól. Meg kell jegyezni azonban, hogy a végrehajtási szabályok olyan konkrét rendelkezéseket is tartalmaznak, amelyek a támogatásoknak az Európa-megállapodással és a 2. jegyzőkönyvvel való összeegyeztethetőségének értékelésére vonatkoznak.
(39)
A végrehajtási szabályok 2. cikke (1) bekezdésének első mondata megállapítja, hogy: „Az egyes támogatások odaítélésének és a programoknak az Európa-megállapodással való összeegyeztethetősége értékelése - az e szabályok 1. cikkében foglaltak szerint - az Európai Közösséget létrehozó szerződés 87. cikkében foglalt szabályok alkalmazásából eredő kritériumoknak, köztük a jelenlegi és jövőbeni másodlagos jogszabályoknak, keretrendszereknek, iránymutatásoknak és a Közösségben hatályos államigazgatási aktusoknak, továbbá az Elsőfokú Bíróság és az Európai Közösségek Bírósága ítélkezési gyakorlatának, valamint a Társulási Tanács által a 4. cikk (3) bekezdése szerint hozott határozatának megfelelően zajlik.” Ez a mondat megalapozza azt az általános elvet, hogy az állami támogatásoknak az Európa-megállapodással való általános összeegyeztethetősége értékeléséhez alkalmazott fő kritériumok „fejlődnek” abban az értelemben, hogy beépítik az uniós jogban és ítélkezési gyakorlatban bekövetkező esetleges változásokat/fejleményeket.
(40)
A 2. cikk (1) bekezdésének második mondata különösen a 2. jegyzőkönyv szerinti összeegyeztethetőségi kritériumokra hivatkozik: „Amennyiben a támogatások odaítélése vagy a támogatási programok az Európa-megállapodás 2. jegyzőkönyvének hatálya alá eső termékekre irányulnak, e bekezdés első mondata teljes mértékben alkalmazandó, azzal a kivétellel, hogy az értékelést nem az Európai Közösséget létrehozó szerződés 87. cikkében foglalt szabályok alkalmazásából eredő kritériumok alapján, hanem az Európai Szén- és Acélközösséget létrehozó szerződésben foglalt állami támogatási szabályok alkalmazásából eredő kritériumok alapján kell végezni.” Meg kell jegyezni, hogy e mondat megfogalmazása egyértelműen jelzi, hogy a 2. cikk (1) bekezdése első mondatának hatálya alá tartozó általános támogatások helyzetével ellentétben (lásd a fenti (41) preambulumbekezdést), a 2. jegyzőkönyv hatálya alá tartozó támogatások esetében az összeegyeztethetőségi kritériumok az ESZAK-Szerződésre való hivatkozások révén alakulnak. Az összeegyeztethetőségi kritériumoknak az ESZAK-Szerződés 2002-ben történt hatályvesztését követő alakulásával kapcsolatban nincs konkrét utalás.
(41)
A végrehajtási szabályok 2. cikkének (2) és (3) bekezdése meghatározza azt a mechanizmust, amely révén Romániának figyelembe kell vennie az uniós összeegyeztethetőségi kritériumok változását. Romániát különösen tájékoztatni kell a közösségi összeegyeztethetőségi kritériumok bármely olyan változásáról, amelyet nem tettek közzé, és „amennyiben az ilyen változásokkal kapcsolatban a rájuk vonatkozó hivatalos tájékoztatás kézhezvételétől számított három hónapon belül Románia nem emel kifogást, azok az e cikk (1) bekezdésének rendelkezései szerint az összeegyeztethetőség kritériumává válnak. Amennyiben az ilyen változásokkal kapcsolatban Románia kifogást emel, - az Európa-megállapodás által előírt jogszabályi közelítésre tekintettel - e szabályok 7. és 8. cikkének megfelelően konzultációkra kerül sor.”
(42)
Bár Románia nem emelt három hónapon belül kifogást az ellen, hogy az acélipar közösségi meghatározása 2002-ben kibővült a csőgyártókkal, a közösségi jog változásai egyébként sem vonatkoztak volna az Európa-megállapodás hatályán kívül eső, nevezetesen az ESZAK-Szerződés hatálya alá nem tartozó intézkedésekre. Ezenkívül a VII. melléklet különös szabály, tehát alkalmazási körének meghatározásához a Bizottság nem támaszkodhat az EU acélipari ágazata meghatározásának az ESZAK-Szerződés hatályvesztését követő kibővítésére. Ezért azt a következtetést kell levonni, hogy egyértelmű különbséget kell tenni egyrészt a román acélipari ágazatnak a csatlakozást megelőzően nyújtott állami támogatásokra az Európa-megállapodás szerint alkalmazandó jog „fejlődő” jellege, másrészt a VII. mellékletből, a 2. jegyzőkönyvből és a kiegészítő jegyzőkönyvből eredő, a visszamenőleges ellenőrzéssel kapcsolatos bizottsági hatáskör szükségszerűen szűk értelmezése között.
VI. KÖVETKEZTETÉS
(43)
A fentiek alapján (lásd különösen a fenti (36) és (42) preambulumbekezdéseket) a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a román csőgyártók számára a csatlakozást megelőzően, különösen az 1993-2004 közötti időszakban nyújtott állami támogatások felülvizsgálata terén a VII. melléklet alapján nem rendelkezik hatáskörrel. A Bizottság az eljárást lezárja, mivel az érintett intézkedések felülvizsgálata nem tartozik a hatáskörébe.
A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:
1. cikk
A Romániának címzett, 2007. szeptember 25-én kelt levéllel megindított, az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást a Bizottság lezárja, mivel a Románia csatlakozási szerződése VII. mellékletének B. szakaszában foglalt rendelkezések alapján nem rendelkezik hatáskörrel a Románia által 2003-ban a Petrotub Roman S.A. vonatkozásában végrehajtott intézkedések felülvizsgálata tekintetében.
2. cikk
Ennek a határozatnak Románia a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2010. július 6-án.