ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 25. dubna 2012
o státní podpoře SA.25051 (C 19/10) (ex NN 23/10), kterou Německo poskytlo ve prospěch účelového sdružení Zweckverband Tierkörperbeseitigung v Porýní-Falci, v Sársku a v okresech Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg
(oznámeno pod číslem C(2012) 2557)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/485/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na první pododstavec čl. 108 odst. 2 této smlouvy (1),
po výzvě adresované zúčastněným stranám, aby se k věci vyjádřily v souladu s výše uvedeným článkem (2), a s ohledem na jejich stanovisko,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Komise se na základě stížnosti, kterou dne 23. února 2008 podala Saria Bio-Industries AG & Co KG (dále jen „stěžovatelka“), dozvěděla o tom, že Německo hradilo účelovému sdružení Zweckverband Tierkörperbeseitigung v Porýní-Falci, v Sársku a v okresech Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg (dále jen „ZT“) přeúčtovávané náklady.
(2)
Komise dopisem ze dne 20. července 2010 informovala Německo o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“). Rozhodnutí o zahájení řízení Komise zveřejnila dne 26. října 2010 v Úředním věstníku Evropské unie a vyzvala zúčastněné strany k předložení připomínek (3).
(3)
Dne 25. listopadu 2010 Komise obdržela připomínky stěžovatelky. V souladu se schválenými žádostmi o prodloužení lhůty pro předložení připomínek ze dne 20. srpna 2010 a dne 18. listopadu 2010 předložilo Německo připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení, jakož i vyjádření k připomínkám stěžovatelky, a to postupně ve dnech 3. března 2011, 1. dubna 2011, 4. dubna 2011, 16. května 2011, 15. července 2011 a 9. listopadu 2011.
(4)
ZT zaslalo Komisi své písemné připomínky dne 4. dubna 2011. Třebaže se zúčastněné strany podle čl. 20 odst. 1 ve spojení s článkem 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (4), vyzývají, aby své připomínky předložily nejpozději do jednoho měsíce po zveřejnění v Úředním věstníku, předložilo ZT své připomínky teprve po čtyřech měsících. Komise může připomínky, které byly účastníky řízení zaslány opožděně, zohlednit pouze ve zvláštních odůvodněných případech (5) Komise neshledala, že by dopis ZT odpovídající odůvodnění obsahoval, ani že by takové odůvodnění vyplývalo z dalších okolností. Komise proto dopisem ze dne 18. dubna 2011 ZT sdělila, že zohlednění jeho připomínek v rámci formálního vyšetřovacího řízení z uvedeného důvodu porušuje ustanovení jednacího řádu a znamenalo by neospravedlnitelný diskriminující přístup k účastníkům řízení. Při vypracování tohoto rozhodnutí Komise přesto vycházela ze všech informací obsažených v připomínkách ZT.
(5)
Souběžně s formálním vyšetřovacím řízením probíhajícím u Komise stěžovatelka vedla vnitrostátní soudní řízení v Německu a na ZT podala žalobu u správního soudu Verwaltungsgericht Trier. Verwaltungsgericht Trier vynesl dne 2. prosince 2008 rozsudek, podle kterého představuje úhrada přeúčtovaných nákladů státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Pokud jde o požadavek navrácení protiprávní podpory, Verwaltungsgericht rozhodl, že ZT nemusí vrátit částku, kterou získalo v letech 2005-2008, a to z důvodu mimořádných okolností, kvůli kterým by navrácení podpory bylo nepřiměřené.
(6)
Jak stěžovatelka, tak i ZT podaly proti rozsudku Verwaltungsgericht Trier kasační opravný prostředek k vrchnímu správnímu soudu Oberverwaltungsgericht Koblenz. Rozsudkem ze dne 24. listopadu 2009 Oberverwaltungsgericht potvrdil rozsudek Verwaltungsgericht Trier.
(7)
Stěžovatelka a ZT podaly proti rozsudku Oberverwaltungsgericht Koblenz opravný prostředek „Revision“ ke spolkovému správnímu soudu Bundesverwaltungsgericht (dále jen „BVerwG“). Rozsudkem ze dne 16. prosince 2010 (6) BVerwG opravný prostředek „Revision“ stěžovatelky zamítl, pozměnil rozsudek Oberverwaltungsgericht Koblenz a žaloby celkově odmítl, neboť podle jeho názoru byla žaloba, pokud jde o období 2005-2009, nepřípustná a projednávaná úhrada přeúčtovaných nákladů za rok 2010 nepředstavuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
2. PODROBNÝ POPIS OPATŘENÍ
2.1 Právní rámec
2.1.1 Unijní právní předpisy
(8)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 ze dne 21. října 2009 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu a získané produkty, které nejsou určeny k lidské spotřebě, a o zrušení nařízení (ES) č. 1774/2002 (nařízení o vedlejších produktech živočišného původu) (7) upravuje odvoz, přepravu, skladování, zpracování a použití nebo odstranění vedlejších produktů živočišného původu, aby se zabránilo, že tyto produkty budou představovat riziko pro zdraví lidí a zvířat. Tyto předpisy mají bránit mj. vzniku přenosných spongiformních encefalopatií (TSE) a dalších přenosných nákaz zvířat, např. klasického moru prasat a slintavky a kulhavky.
(9)
Oddíl 4 nařízení (ES) č. 1069/2009 rozlišuje v rámci vedlejších produktů živočišného původu v závislosti na specifických rizicích pro zdraví lidí a zvířat následující tři kategorie:
a)
Materiál kategorie 1 vykazuje značná rizika, jež jsou spojena zejména s TSE a obsahem určitých zakázaných látek a látek znečišťujících životní prostředí. Do této kategorie patří mj. části těl zvířat podezřelých z nákazy TSE nebo zvířat, u nichž byla přítomnost TSE potvrzena, a dále směsi materiálu kategorie 1 s materiálem kategorie 2 či 3. Tento materiál je třeba neškodně odstranit spálením či zpracováním a nelze jej přidávat do krmiv pro hospodářská zvířata ani do technických produktů.
b)
Rovněž materiál kategorie 2 vykazuje značná rizika, neboť k němu patří uhynulá hospodářská zvířata a další materiál, jenž obsahuje určité zakázané či znečišťující látky. Tento materiál je nutno neškodně odstraňovat spálením či zpracováním a nelze jej přidávat do krmiv pro hospodářská zvířata. V mnoha případech jej však lze použít jako hnojivo nebo pro technické účely.
c)
Materiál kategorie 3 obsahuje mj. části těl poražených zvířat, které jsou sice prohlášeny za nevhodné k lidské spotřebě, avšak nevykazují žádné příznaky onemocnění přenosného na člověka či zvířata. Patří sem dále materiál živočišného původu, který je k lidské spotřebě vhodný, avšak je z ekonomických důvodů používán pro jiné účely, např. jako krmivo pro hospodářská zvířata.
(10)
Nařízení (ES) č. 1069/2009, jež z velké části odpovídá předchozímu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 (8), stanoví v případě materiálu kategorie 1 a 2 mj. zákaz jeho dovozu a vývozu a dále povinnost, aby zařízení, jež provádějí neškodné odstraňování materiálu, získala předchozí povolení od příslušného orgánu, jenž je povinen toto nařízení uplatňovat. U materiálu kategorie 1 a 2 nařízení (ES) č. 1069/2009 dále obsahuje zvláštní ustanovení o kontrole jeho neškodného odstraňování. Nad tento rámec však nelze z nařízení odvodit úpravu způsobu, jakým má být neškodné odstraňování tohoto materiálu ekonomicky organizováno. Nařízení (ES) č. 1069/2009 tedy nestanoví, že toto neškodné odstraňování materiálu smí na určitém území provádět pouze jediný podnik, jak je tomu v případě Německa.
2.1.2 Vnitrostátní právní předpisy
(11)
Podle § 3 prováděcího zákona k předpisům Společenství o zpracování a neškodném odstraňování vedlejších produktů živočišného původu, které nejsou určeny k lidské spotřebě (něm.: Gesetz zur Durchführung gemeinschaftsrechtlicher Vorschriften über die Verarbeitung und Beseitigung von nicht für den menschlichen Verzehr bestimmten tierischen Nebenprodukten (9), dále jen „TierNebG“) je v Německu povinnost provádět neškodné odstraňování a zpracování materiálu kategorie 1 a 2, tzv. „povinných komodit“, uložena okresům a městům. Tuto funkci mohou tyto subjekty plnit samy nebo jejím plněním pověřit třetí osoby.
(12)
Neškodné odstraňování materiálu kategorie 3, tzv. „volných komodit“, může provádět každý zpracovatelský podnik za předpokladu, že jsou dodržena ustanovení nařízení (ES) č. 1069/2009.
2.2 Zweckverband Tierkörperbeseitigung
(13)
Účelové sdružení ZT je veřejnoprávní korporace, jež byla založena v roce 1979 na základě § 1 a 2 prováděcího zákona země Porýní-Falc k TierNebG (10) (dále jen „TierNebGAG RP“). Členy sdružení jsou dnes všechny okresy a větší města v Porýní-Falci a Sársku a další dva okresy v Hesensku: Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg (srv. § 1 stanov sdružení).
(14)
Na základě § 2 stanov je ZT svými členy pověřeno vykonávat veškerá práva a povinnosti, jež jsou těmto okresům a městům jakožto osobám povinným k neškodnému odstraňování materiálu svěřeny podle § 3 TierNebG ve spojení s příslušnými zemskými zákony.
(15)
Podle německé právní úpravy nemůže být proti účelovému sdružení vzhledem k jeho právnímu postavení veřejnoprávní korporace vedeno insolvenční řízení. Jeho členové však mohou rozhodnout o jeho zrušení.
2.3 Neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu
2.3.1 Činnost sdružení ZT
(16)
ZT neplní pouze povinnost provádět na svém spádovém území neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, kterou mu ukládají stanovy (dále jen „materiál sdružení“ nebo „vlastní materiál“), nýbrž odstraňuje tento materiál rovněž ze sousedících spolkových zemí Bádensko-Württembersko a Hesensko (viz podrobný popis v bodu odůvodnění (20) a násl.). Sdružení dále odstraňuje materiál kategorie 3 (dále společně jen „cizí materiál“).
(17)
Jak vyplývá z níže uvedené tabulky, zpracovávalo sdružení v minulosti velké objemy cizího materiálu. V uplynulých letech připadala na tento materiál v průměru téměř polovina zpracovávaného objemu.
Tabulka 1
Objemy zpracovávané sdružením ZT v letech 1998-2009
Materiál sdružení
Cizí materiál
Bádensko-Württembersko
Severní a střední Hesensko
Povinné komodity kategorie 1 a 2
Volné komodity kategorie 3
Povinné komodity kategorie 1 a 2
Povinné komodity kategorie 1 a 2
Celkem
1998
Tun
38 055
[…] (11)
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
1999
Tun
41 081
[…]
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
2000
Tun
44 929
[…]
1 114
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2001
Tun
57 110
[…]
14 079
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2002
Tun
58 316
[…]
14 803
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2003
Tun
54 325
[…]
16 067
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2004
Tun
52 562
[…]
13 228
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2005
Tun
48 944
[…]
11 658
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2006
Tun
45 988
[…]
11 389
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2007
Tun
44 544
[…]
6 797
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2008
Tun
41 838
[…]
7 046
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2009
Tun
36 863
[…]
8 569
23 312
[…]
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
Průměr za
Tun
47 046
[…]
8 729
1 943
[…]
období 1998-2009
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
(18)
Vlastní materiál sdružení je tvořen uhynulými hospodářskými zvířaty a jatečním odpadem. Sdružení zde provádí jak jeho sběr, tak zpracování (v dalším textu je sběr a zpracování společně označováno jako „neškodné odstraňování“). Vzniklé náklady hradí ZT z vybíraných poplatků, jejichž výše je v případě uhynulých hospodářských zvířat i jatečního odpadu vyměřována odlišně.
(19)
Vzhledem k tomu, že se s materiálem 3 volně obchoduje na trhu, sjednává ZT za jeho neškodné odstraňování úplatu podle soukromého práva. Zatímco většina soukromých sanačních podniků provádí neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 odděleně, aby z jeho zpracování (např. na krmivo pro zvířata v zájmovém chovu) dosáhla při prodeji vyššího výnosu, zpracovává sdružení ZT tento materiál společně s povinnými komoditami, neboť nemá k dispozici separátní zařízení. Ze zpracování povinných komodit tak může získat jen méně kvalitní konečné produkty, např. olej a tuky, s nimiž lze docílit nižší výnosy.
(20)
Od roku 2000 zpracovává ZT rovněž materiál kategorie 1 a 2 z Bádensko-Württemberska. Za tímto účelem sjednalo ZT s účelovým sdružením Zweckverband Neckar-Franken veřejnoprávní účelovou dohodu, podle níž provádí Zweckverband Neckar-Franken sběr materiálu na místě a materiál následně předává ZT ke zpracování.
(21)
ZT se dále v roce 2007 úspěšně ucházelo o veřejnou zakázku na neškodné odstraňování povinných komodit v okresech severního a středního Hesenska ve veřejné soutěži. Předtím, než ZT k 1. dubnu 2009 neškodné odstraňování materiálu zahájilo, prováděla tuto činnost jedna ze společností v koncernu stěžovatelky.
(22)
Vytížení vlastních kapacit tedy ZT nedosahovalo pouze zpracováváním vlastního materiálu, jenž spadal do kategorie 1 a 2. Sdružení se totiž značně angažovalo i mimo svou působnost, kterou vymezují jeho stanovy, když zpracovávalo též volně obchodovatelný materiál kategorie 3 a dále materiál kategorie 1 a 2 z území mimo svou spádovou oblast. V letech 2002-2008 se v případě jím zpracovávaného materiálu jednalo pouze z 54-58 % o vlastní materiál kategorie 1 a 2. V roce 2009 tento podíl - mj. vlivem přibrání materiálu ze severního a středního Hesenska - výrazně poklesl na 39 %, takže nedosahoval ani poloviny zpracovávaného objemu.
2.3.2 Kapacita zařízení ZT
(23)
Sdružení ZT má dvě zařízení na neškodné odstraňování materiálu, a to v Rivenichu a Sandersmühle. Při běžném provozu běží obě zařízení v průměru na 2 směny 5 dní v týdnu (v 5denním 2směnném provozu). Za tuto dobu lze týdně zpracovat nejvýše 2 160 tun. Tato kapacita běžného provozu v průměru postačovala na zpracování objemu 88 000 tun ročně (tj. 1 700 tun týdně), jenž vznikal v posledních letech.
(24)
Stejně jako jiné podniky na neškodné odstraňování materiálu má i ZT nevyužitou provozní kapacitu, která je dána nevyužitými směnami přes týden a o víkendech při běžném provozu. Tyto nevyužité provozní kapacity lze využít v případě nákazy ke zpracování dalších těl hospodářských zvířat.
2.3.2.1 Krátkodobě nevyužité provozní kapacity
(25)
Podle údajů ZT lze po krátké období 6-12 týdnů provozovat uvedená zařízení ve 3 směnách 7 dní v týdnu (v 7denním 3směnném provozu). Krátkodobě tak lze využít kapacity až 4 536 tun týdně. Vzhledem k opotřebení strojů a k únavě personálu však nelze nepřetržitý 3směnný provoz 7 dní v týdnu praktikovat dlouhodobě.
(26)
V krátkodobém období až 12 týdnů tedy ZT disponuje nevyužitou provozní kapacitou 2 376 tun týdně, které lze v případě nákazy zpracovat nad rámec běžného objemu (viz též tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
2.3.2.2 Dlouhodobě nevyužité provozní kapacity
(27)
V dlouhodobějším měřítku lze materiál vzniklý navíc v případě nákazy zpracovávat pomocí zařízení nejvýše ve 3 směnách po 5 dní v týdnu (v 5denním 3směnném provozu). Víkend je totiž v případě dlouhodobě vyššího vytížení nutno vyčlenit na údržbu. Týdně tak lze zpracovat až 3 240 tun.
(28)
V období nad 12 týdnů tedy ZT disponuje nevyužitou provozní kapacitou v objemu 1 080 tun týdně, které lze v případě nákazy zpracovat nad rámec běžného objemu (viz též tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
2.4 Přeúčtovávání nákladů a veřejná zakázka
(29)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů, která sdružení ZT plyne od jeho členů (okresů a měst), má svůj právní základ ve stanovách sdružení. Účelem této úhrady je kompenzovat náklady, jež nejsou pokryty příjmy (srv. § 9 odst. 1 stanov sdružení).
(30)
Přesná výše této úhrady přeúčtovávaných nákladů je stanovována na základě každoročně přijímaného rozpočtového usnesení, jež předem schvaluje valná hromada členů. Po jeho přijetí je ZT oprávněno o úhradu přeúčtovaných nákladů požádat formou správního aktu.
(31)
V únoru 2010 byly stanovy sdružení se zpětnou účinností k 1. lednu 2009 změněny. Až do této doby neobsahovaly kromě § 9 odst. 1 žádné ustanovení o použití a výpočtu této úhrady. V únoru 2010 však do nich byla zapracována níže uvedená ustanovení:
(32)
Podle § 9 odst. 2 stanov sdružení upravují úhradu přeúčtovaných nákladů od nynějška předem stanovy. Dále se stanoví, že lze tuto úhradu požadovat pouze za účelem kompenzace nákladů, které vznikají z plnění delegované povinnosti provádět neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 a z udržování rezervy pro případ nákazy.
(33)
V § 10 odst. 2 stanov sdružení se tato kapacita, kterou je nutno pro případ nákazy udržovat, stanoví od roku 2009 na 7 110 tun, které je nutno zpracovat během 6 týdnů (v přepočtu tedy 6krát 1 185 tun týdně). Při určování rozsahu rezervy pro případ nákazy bylo přihlédnuto ke skutečnosti, že kromě kapacit sdružení ZT jsou k dispozici další, alternativní kapacity k neškodnému odstraňování materiálu o objemu 5 000 tun ročně, jež lze v případě nákazy využít. Náklady na udržování rezervy pro případ nákazy jsou stanovovány předem v příslušném hospodářském plánu. Do těchto nákladů lze přitom zahrnout výlučně jen poměrné fixní náklady (odpisy, daně, pojištění, úroky z cizího kapitálu), náklady na externí údržbu a poměrné personální náklady, jež na udržování trvalé provozní pohotovosti připadají. Náklady za udržování kapacity, která rezervě pro případ nákazy odpovídá, jsou vykazovány na zvláštních účtech odděleně od ostatních nákladů podniku. Jednotlivé náklady jsou rozpočítávány poměrně podle podílu na příslušné kapacitě.
(34)
Ve prospěch sdružení ZT byly od jeho založení v roce 1979 až do roku 2011 vyplaceny úhrady přeúčtovaných nákladů ve výši 66 493 680 EUR. Od roku 1998 obdrželo ZT v jednotlivých letech tyto částky:
1998
:
2 114 192 EUR (4 135 000 DM)
1999
:
2 432 216 EUR (4 575 000 DM)
2000 až 2001
:
2 249 684 EUR (4 400 000 DM) ročně
2002 až 2008
:
2 250 000 EUR ročně
2009
:
1 961 515 EUR
2010
:
2 212 392 EUR
2011
:
1 962 515 EUR
(35)
Za období 1998-2011 tak tyto úhrady přeúčtovaných nákladů dosáhly 30 932 198 EUR.
(36)
Podle předložených výkazů zisku a ztráty dosáhlo ZT v letech 1998-2009 kumulované ztráty ve výši 4 562 795 EUR; tento údaj již zohledňuje získané úhrady přeúčtovaných nákladů. Bez započtení těchto úhrad, jež dosahovaly 26 757 292 EUR, dosáhla kumulovaná ztráta za období 1998-2009 výše 31 320 678 EUR. Tyto úhrady tak nepostačovaly k plnému pokrytí kumulovaných ztrát.
2.5 Schválená státní podpora v souvislosti s testy TSE, uhynulými hospodářskými zvířaty a jatečním odpadem
(37)
Podle čl. 191 odst. 2 SFEU platí pro neškodné odstraňování vedlejších produktů živočišního původu v zásadě princip „znečišťovatel platí“. O řádné neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu se tedy musí starat v prvé řadě zemědělci a jatka, kteří musí nést i související náklady (12).
(38)
V důsledku krize vyvolané nákazou TSE však bylo nutno zajistit řádnou manipulaci s uhynulými hospodářskými zvířaty a jatečním odpadem, jež představují materiál kategorie 1 a 2, a pomoci zemědělcům prostřednictvím státní podpory. Příslušnou úpravu vymezila Komise v pokynech Společenství týkajících se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a jateční odpad ze dne 24. prosince 2002 (dále jen „pokyny TSE“) (13). Tato úprava byla rozpracována a zpřísněna v oddílu V.B.4 pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (dále jen „pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013) (14).
(39)
Pokyny TSE a pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 v zásadě vyžadují, aby náklady na odstraňování vedlejších produktů živočišného původu hradil znečišťovatel (15), za určitých úzce vymezených podmínek však povolují státní podporu pro testy na TSE a pro likvidaci uhynulých zvířat (16). V případě likvidace jatečního odpadu povolit podporu v zásadě nelze (17). Navíc je podpora slučitelná s vnitřním trhem pouze v případě, kdy je prokazatelně poskytnuta ve prospěch zemědělců, a nikoli navazujících výrobních podniků (např. jatek či zařízení na likvidaci uhynulých zvířat) (18) .
2.5.1 Rozhodnutí Komise ze dne 29. ledna 2004 ve věci NN 33/03
(40)
V roce 2004 schválila Komise několik opatření podpory na odvrácení nebezpečí TSE v Porýní-Falci. Německo tato opatření předem oznámilo v souladu s čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, s pokyny TSE a s pokyny Společenství ze dne 12. srpna 2000 pro státní podporu v odvětví zemědělství (19). Pro účely těchto opatření, jež měla zabránit šíření BSE, byly zemědělcům mj. nahrazeny dodatečné náklady na odstranění rizikového materiálu, které jim vznikly zavedením zákazu používat do krmiva skotu masovou a kostní moučku.
(41)
Vedle dalších opatření schválila Komise jednorázovou podporu ve výši 100 % nákladů na odstranění specifikovaného rizikového jatečního odpadu, který vznikl v důsledku zákazu zkrmovat na spádovém území sdružení v období od října 2000 do září 2001 masovou moučku. Za příjemce této podpory přitom nebylo pokládáno sdružení ZT, nýbrž jatka.
2.5.2 Rozhodnutí Komise ze dne 6. července 2004 ve věci N 15/04
(42)
Prostřednictvím druhé podpory, která byla schválena rovněž v roce 2004, měli zemědělci v Porýní-Falci obdržet kompenzaci nákladů na sběr a zpracování uhynulých zvířat, za něž platili příspěvky do Tierseuchenkasse (fondu pojištění proti nákazám zvířat) (20). Poplatky, jež ZT účtuje za sběr a zpracování uhynulých hospodářských zvířat ze svého spádového území, hradí stejným dílem spolkové země (Porýní-Falc, Hesensko a Sársko), členové sdružení a fondy pojištění Tierseuchenkassen příslušných zemí. V případě nákladů na zpracování však musí chovatelé dobytka hradit vlastní příspěvek ve výši 25 %.
(43)
Podporu, která je vyplácena přímo sdružení ZT, schválila Komise na období od 1. ledna 1999 do 31. prosince 2013. Podpora je schválena pod podmínkou, že prospěch z ní budou mít výlučně zemědělci a že nebude kumulována s jinými druhy podpory.
(44)
Vzhledem k tomu, že podpora kompenzuje poměrnou část předem stanovených poplatků (100 % za sběr a 75 % za zpracování), dospěla Komise k závěru, že prospěch z ní mají výlučně zemědělci a že sdružení ZT nevzniká ekonomická výhoda.
2.5.3 Vztah schválené podpory NN 33/03 a N 15/04 k úhradě přeúčtovávaných nákladů
(45)
Obě schválená opatření podpory (dále jen „zemědělská podpora“) jsou v účetnictví ZT zachycena jako příjmy. Ve ztrátách, jež sdružení vykazuje před započtením úhrad přeúčtovávaných nákladů a jež jsou uvedeny v bodu odůvodnění (36), jsou tedy již zohledněny příjmy ZT v podobě zemědělské podpory.
(46)
Z uvedeného vyplývá, že ZT své zbývající ztráty hradí nejen ze zemědělské podpory, nýbrž i z úhrady přeúčtovávaných nákladů.
3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(47)
Podle názoru stěžovatelky by nemohlo sdružení ZT ekonomicky přežít, pokud by jeho členové prostřednictvím úhrady přeúčtovávaných nákladů nehradili ztráty, jež sdružení každoročně z neškodného odstraňování jeho vlastního materiálu i materiálu cizího vznikaly. ZT, jež má podle tvrzení stěžovatelky na neškodné odstraňování svého vlastního materiálu monopol, a tedy není vystaveno konkurenci, nabízí na otevřených trzích cizího materiálu ceny, jež nedosahují tržní úrovně. Cenová politika sdružení je zaměřena jen na to, aby byla vytížena jeho zařízení, jejichž kapacity by jinak zůstaly z velké části nevyužity.
(48)
Stěžovatelka se domnívá, že v důsledku úhrady přeúčtovávaných nákladů dochází ve vícero ohledech k narušení hospodářské soutěže. Zejména pak na adresu ZT kritizuje cenotvorbu jednak v případě materiálu kategorie 3, jednak v případě nabídky do soutěže o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku:
a)
Sdružení ZT údajně vyžaduje za neškodné odstraňování jatečního odpadu nikoli poplatky, které by odpovídaly zpracovanému objemu, nýbrž pevnou cenu na jedno zvíře. Pro menší jatka, jimž separace materiálu kategorie 3 od materiálu kategorie 1 a 2 způsobuje vyšší náklady nežli jatkám větším a vybavenějším, je tak zajímavější separaci neprovádět a materiál kategorie 3 spolu s jatečním odpadem kategorie 1 a 2 předávat ZT. ZT tedy nenabízí neškodné odstraňování jatečního odpadu za ceny, které by pokrývaly jeho náklady, neboť do svých poplatků nezapočítává dodatečné náklady na současné zpracování materiálu kategorie 3.
b)
Soutěž o veřejnou zakázku na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 v severním a středním Hesensku mohlo ZT vyhrát údajně jen proto, že mělo své fixní náklady na rezervaci kapacity již pokryty díky přeúčtovávání nákladů, a mohlo tedy nabízet nižší poplatky.
(49)
Německo oproti tomu zastává názor, že je přeúčtovávání nutné k pokrytí nákladů, jež sdružení ZT vznikají ze závazku udržovat rezervu pro případ nákazy. K doložení tohoto stanoviska předložilo Německo znalecký posudek výzkumného ústavu Fraunhofer (21) z března 2007 (dále jen „posudek ústavu Fraunhofer“). Tento posudek má prokázat, že náklady na udržování rezervy pro případ nákazy tvoří zhruba 50 % celkových nákladů na kapacitu. Přeúčtovávání je podle Německa nezbytné i k pokrytí nákladů na sanaci starých provozů.
(50)
Ve svém předběžném posouzení Komise nejprve konstatovala, že úhrada přeúčtovaných nákladů přináší sdružení ZT v zásadě ekonomickou výhodu, neboť snižuje jeho běžné výdaje, a že jsou naplněny rovněž ostatní znaky státní podpory.
(51)
Poukázala na to, že jsou podobné státní podpory na provoz zpravidla zakázány. Následně vyjádřila pochybnosti o tom, do jaké míry lze úhradu přeúčtovávaných nákladů odůvodnit jako vyrovnávací platbu za udržování rezervy pro případ nákazy. Komise přitom vycházela ze všech čtyř kritérií rozsudku ve věci Altmark (22):
a)
Podnik příjemce musí být skutečně pověřen plněním závazků veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasným způsobem definovány.
b)
Parametry pro výpočet kompenzace musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem.
c)
Kompenzace nesmí překračovat nutné částky pro pokrytí všech nebo částečných nákladů způsobených plněním závazků veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů a dále rozumně stanovených marží pro tato plnění.
d)
Není-li podnik, který má plnit závazky veřejné služby, vybrán v rámci veřejného výběrového řízení, které umožní vybrat uchazeče, jenž je schopen poskytovat společnosti tyto služby s nejnižšími náklady, musí být výše vyrovnávací platby stanovena na základě analýzy nákladů, které by vznikly průměrnému, dobře řízenému podniku.
(52)
Pokud jde o otázku, zdali se v daném případě jedná o službu obecného hospodářského zájmu, vyjádřila Komise pochybnosti o tom, je-li na udržování rezervy pro případ nákazy veřejný zájem dán, neboť podle zásady „znečišťovatel platí“ mají povinnost k neškodnému odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu zemědělci, kterým je výše uvedenou státní podporou, kterou schválila Komise, odpovídajícím způsobem i poskytována pomoc. Navíc je sporné, je-li přeúčtovávání nákladů nezbytné. Praxe z jiných německých spolkových zemí totiž ukazuje, že zařízení soukromých provozovatelů mají dostatečnou kapacitu pro případ nákaz zvířat, aniž by za její udržování dostávali vyrovnávací platbu navíc.
(53)
Komise dále vyjádřila pochybnost o tom, zdali stanovy sdružení ZT splňují požadavky na transparentní pověřovací akt, neboť před rokem 2010 nebylo udržování rezervy pro případ nákazy vymezeno náležitým způsobem jako jeden ze závazků veřejné služby, jež mělo ZT plnit, a nebyly uvedeny ani potřebné parametry pro výpočet souvisejících nákladů.
(54)
Pokud jde o nezbytnost poskytovat vyrovnávací platbu, vznesla Komise otázku, zdali úhrada přeúčtovávaných nákladů nemá ve skutečnosti financovat ztráty z nerentabilních nevyužitých kapacit. Je sporné, je-li další přeúčtovávání nutné, když v jiných spolkových zemích hradí veškeré náklady prostřednictvím poplatků znečišťovatelé.
(55)
Vzhledem k tomu, že sdružení ZT nebylo vybráno ve veřejné soutěži, je sporné, jedná-li se o průměrný, dobře řízený podnik.
(56)
Komise tedy dochází k předběžnému závěru, že je nutno detailně přezkoumat, je-li přeúčtovávání nákladů ZT na udržování rezervy pro případ nákazy skutečně nezbytné, nebo zdali by trh sám v případě nákazy neposkytl zařízení s dostatkem volných kapacit.
(57)
V neposlední řadě Komise zpochybnila tvrzení Německa, podle nějž lze úhradu přeúčtovaných nákladů odůvodnit jako kompenzaci nákladů na sanaci starých provozů. Podle bodu 132 pokynů Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí z 1. dubna 2008 (dále jen „pokyny k podpoře na ochranu životního prostředí) (23) lze takovou podporu pokládat za slučitelnou se společným trhem v zásadě jen tehdy, nelze-li příjemce učinit odpovědným podle právních předpisů členského státu, což v tomto případě zřejmě neplatí.
4. ŘÍZENÍ PŘED VNITROSTÁTNÍMI SOUDY
(58)
Ve svém rozsudku z 16. prosince 2010 BVerwG konstatuje, že přeúčtování nákladů za rok 2010 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, neboť jsou splněna kritéria z rozsudku Altmark. K úhradě přeúčtovaných nákladů z dřívějšího období se soud nevyjádřil, neboť žalobu v části týkající se úhrad přeúčtovaných nákladů z období před rokem 2010 nepokládal za přípustnou.
4.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(59)
Podle názoru BVerwG představuje neškodné odstraňování vedlejších živočišných produktů podle nařízení o vedlejších produktech živočišného původu a § 3 odst. 1 TierNebG službu obecného hospodářského zájmu a zahrnuje i udržování rezervy pro případ nákazy.
(60)
BVerwG rozlišuje mezi kapacitami, jež jsou používány pro běžný provoz, včetně kapacit nevyužitých z provozních důvodů („nevyužitá provozní kapacita“), a kapacitou, která zůstává zpravidla nevyužita. Pokud by úhrada přeúčtovávaných nákladů pokrývala náklady na běžnou kapacitu včetně nevyužité provozní kapacity, pak by se BVerwG připojil k názoru, že s ohledem na zásadu „znečišťovatel platí“ představuje tato úhrada státní podporu.
(61)
Pokud by však tato úhrada pokrývala náklady na nevyužité kapacity, které jsou udržovány výhradně pro případ nákazy, pak by státní podporu podle názoru soudu nepředstavovala. Přitom není důležité, že tato nevyužitá kapacita může být větší, než vyžaduje provoz, neboť z podstaty věci vyplývá, že zpravidla využívána není. Jiný závěr by bylo nutno vyvodit pouze v případě indicií, že je tato nevyužitá kapacita využívána i v běžném provozu (např. na neškodné odstraňování materiálu kategorie 3). Taková situace však zjevně není dána, a proto se v případě přeúčtovávání nákladů jedná výhradně o kompenzaci nákladů, jež plynou ze závazku veřejné služby udržovat rezervu pro případ nákazy.
4.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(62)
Ke kritériu transparentnosti BVerwG konstatuje, že dne 2. února 2010, tedy bezprostředně před vydáním výměrů přeúčtovávaných nákladů za rok 2010, došlo ke změně stanov sdružení. Soud dospěl k závěru, že § 9 stanov z roku 2010 specifikoval, že toto přeúčtovávání slouží výlučně ke kompenzaci nákladů na udržování rezervy pro případ nákazy.
4.3 Třetí kritérium podle rozsudku Altmark
(63)
Díky změněnému § 9 stanov sdružení je podle názoru soudu zajištěno, že přeúčtovávání slouží výlučně ke kompenzaci nákladů na udržování rezervy pro případ nákazy.
(64)
Navíc se v případě rozhodnutí o dimenzování této rezervní kapacity nejedná o vnitropodnikové rozhodnutí, které by muselo být přijímáno na základě ekonomické rentability této kapacity. Udržování rezervy pro případ nákazy je přirozeně nerentabilní, neboť náklady na tuto nevyužitou kapacitu nejsou souměřitelné s pravděpodobností propuknutí takové nákazy na velkém území.
4.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku Altmark
(65)
Čtvrté kritérium nelze podle názoru BVerwG na daný případ použít, neboť neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 probíhá odděleně od odstraňování materiálu kategorie 3. Podle názoru soudu se veřejné a komerční služby ZT nepřekrývají, zatímco v případu Altmark byla soukromému autobusovému podniku uložena celá řada závazků veřejné služby (např. pokud jde o počet zastávek a o jízdní řád). Tyto závazky pak výrazně měnily způsob poskytování související dopravní služby. Úhrady přeúčtovaných nákladů ve prospěch ZT tedy sloužily ke kompenzaci nákladů veřejné služby, která je poskytována mimo trh.
(66)
BVerwG dále zastává názor, že veřejnoprávní subjekt smí své úkoly, jež spadají do sféry obecného zájmu, plnit sám, aniž by byl nucen se obracet na soukromé poskytovatele služeb. S ohledem na judikaturu Soudního dvora v oblasti veřejných zakázek BVerwG konstatuje, že má veřejnoprávní subjekt právo se rozhodnout, zdali určitý úkol splní svými vlastními prostředky, nebo si tyto prostředky opatří na trhu (24).
5. VYJÁDŘENÍ STĚŽOVATELKY
5.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(67)
Stěžovatelka uvádí, že je-li udržována rezerva pro případ nákazy, pak se s ohledem na zásadu „znečišťovatel platí“ nejedná o službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(68)
Jakožto znečišťovatele lze snadno identifikovat zemědělce a jatka: zemědělci totiž profitují z účinného potírání nákaz zvířat, které mohou představovat riziko pro jejich stáda, a tedy jejich majetek. Jatka zase mohou díky rychlému a účinnému boji proti těmto nákazám vykonávat v běžném rozsahu svou podnikatelskou činnost.
(69)
Zásadu „znečišťovatel platí“ uznávají též příslušné německé zákony, v nichž jsou za znečišťovatele, kteří musí hradit náklady na neškodné odstranění daného materiálu, zpravidla označováni zemědělci a jatka (25).
5.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(70)
Podle tvrzení stěžovatelky začalo sdružení ZT uvádět, že bylo udržováním rezervy pro případ nákazy pověřeno již od počátku, teprve poté, co byla zahájena řízení před vnitrostátními soudy a co své šetření zahájila i Komise. Předtím, než byly v roce 2010 změněny stanovy ZT, neexistovalo ani výslovné zadání, aby ZT takovou rezervu udržovalo, ani nebyly předem stanoveny parametry výpočtu vyrovnávací platby.
5.3 Třetí kritérium podle rozsudku Altmark
(71)
Stěžovatelka tvrdí, že zařízením na neškodné odstraňování těl zvířat nevznikaly v důsledku pověření udržovat rezervu pro případ nákazy žádné čisté náklady.
5.3.1 Rezerva pro případ nákazy je pokryta nevyužitou provozní kapacitou
(72)
Zařízení na neškodné odstraňování těl zvířat jsou podle tvrzení stěžovatelky v Německu provozována zpravidla 5 či 6 dní v týdnu v 2směnném provozu s tím, že odchylky činí +/- 5 %, měřeno v hodinách provozu. Vlivem sezónních výkyvů běží v době silné poptávky 3směnný provoz, který je v době slabé poptávky opět omezen na provoz 5denní ve 2 směnách. Böckenhoffův znalecký posudek (26) dokazuje, že díky třetí směně během týdne a dalším směnám o víkendech lze udržovat dostatečnou rezervu pro případ nákazy s cílem zvládnout v takovém případě vyšší přísun materiálu.
(73)
Potřebnou rezervu pro případ nákazy tedy lze pokrýt pomocí nevyužité provozní kapacity, která je dána při běžném provozu zařízení. Stěžovatelka zdůrazňuje, že se z uvedeného důvodu sama nikdy necítila nucena realizovat za účelem udržování dostatečné rezervy takového druhu další investice.
(74)
Uvádí dále, že je při plánování kapacit zařízení na neškodné odstraňování materiálu nutno zohlednit kapacity sousedních spolkových zemí. V případě propuknutí nákazy ve velkém měřítku lze totiž využít kapacity jiných spolkových zemí, aby bylo možno zvládnout krátkodobý nárůst potřeby kapacit. Převozu materiálu kategorie 1 a 2 nebrání žádné zákonné předpisy. Příslušné německé právní předpisy (27) naopak stanoví, že lze v případě nákazy využít kapacit sousedních území jakožto možnosti, která se nabízí při řešení nedostatečné zpracovatelské kapacity.
5.3.2 Celkové náklady lze financovat pravidelnými příjmy z poplatků
(75)
Podle údajů stěžovatelky jsou náklady na veškeré kapacity zpravidla financovány z příjmů z poplatků, jež podniku pověřenému neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 plynou z jeho běžné podnikatelské činnosti. Vzhledem k tomu, že jsou náklady na nevyužité provozní kapacity pevnou součástí nákladů daného provozního zařízení, lze je do výpočtu těchto poplatků zahrnout. Stěžovatelka přitom odkazuje mj. na rozsudek BVerwG (28), který specifikuje, že náklady na věcně opodstatněné kapacitní rezervy lze do poplatků započítávat.
(76)
V deseti z šestnácti spolkových zemí (Berlín, Braniborsko, Brémy, Dolní Sasko, Durynsko, Hamburk, Meklenbursko-Přední Pomořansko, Sasko-Anhaltsko, Severní Porýní-Vestfálsko a Šlesvicko-Holštýnsko) jsou neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 pověřeny výlučně podniky v soukromém vlastnictví. V některých z těchto spolkových zemí, např. v Dolním Sasku, Severním Porýní-Vestfálsku a Šlesvicku-Holštýnsku, se přitom nacházejí regiony se zvláště vysokým stavem hospodářských zvířat. V Bavorsku a Hesensku jsou tímto úkolem pověřeny podniky v soukromém vlastnictví jen zčásti.
(77)
Ve spolkových zemích, v nichž jsou neškodným odstraňováním vedlejších produktů živočišného původu pověřeny stěžovatelka či její podniky ve skupině, tedy v Durynsku, Meklenbursku-Předním Pomořansku a Sasku-Anhaltsku, stanovují maximální roční kapacitu, kterou je příslušné zařízení povinno udržovat, společně příslušný orgán a daný pověřený podnik. Tyto kapacity jsou pokládány za dostatečné na to, aby dokázaly v případě nákazy zvládnout vyšší poptávku. V některých soutěžích o veřejné zakázky v Severním Porýní-Vestfálsku je podle informací stěžovatelky rozsah rezervy pro případ nákazy uváděn v podmínkách soutěže. Jako příklad stěžovatelka uvádí soutěž o veřejnou zakázku v okrese Steinfurt, v níž byla výše této rezervy stanovena na 5 % stavu hospodářských zvířat za minulý rok. Poplatky za neškodné odstraňování materiálu jsou kalkulovány tak, aby byly celkové fixní náklady příslušných zařízení plně refinancovány z poplatků, jež jsou zemědělcům a jatkám fakturovány.
(78)
Praxe z ostatních spolkových zemí tedy podle tvrzení stěžovatelky ukazuje, že je celkové náklady zařízení na neškodné odstraňování materiálu - včetně nákladů na rezervu pro případ nákazy - možno plně financovat z příjmů z poplatků, takže není nutné, aby veřejný sektor hradil další vyrovnávací platby.
5.3.3 Skutečné použití úhrady přeúčtovaných nákladů ze strany ZT
(79)
Stěžovatelka uvádí, že ZT nepoužívá úhradu přeúčtovaných nákladů pouze k financování ztrát z běžného provozu, nýbrž i k financování ztrát z udržování nadměrných kapacit, jež jsou později využívány pro jiné účely než účely sdružení.
5.3.3.1 Využití údajné rezervy pro případ nákazy k plnění veřejné zakázky pro severní a střední Hesensko
(80)
Ze srovnání údajů o nevyužité kapacitě, jež ve svém posudku uvádí ústav Fraunhofer (29) a jež v nabídce do soutěže o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku v roce 2009 uvádí ZT, podle stěžovatelky vyplývá, že tato nevyužitá kapacita ZT v průběhu času zřetelně klesá: Zatímco podle posudku ústavu Fraunhofer činila tato nevyužitá kapacita (a tedy i údajně nezbytná rezerva pro případ nákazy) v roce 2005 ještě zhruba 50 % celkové kapacity, vyplývá z nabídky ZT pro severní a střední Hesensko, že do roku 2009 klesla na pouhých 35 %.
(81)
Za předpokladu, že bylo ZT skutečně pověřeno úkolem, aby udržovalo rezervu pro případ nákazy, a že přiměřenou výši této rezervy představuje 50 % průměrné kapacity ZT (jak konstatuje posudek ústavu Fraunhofer), pak by toto sdružení nebylo ani s to účastnit se soutěže o veřejnou zakázku v severním Hesensku, ani přebírat další závazky k neškodnému odstraňování materiálu v Bádensku-Württembersku.
(82)
Nicméně vzhledem k tomu, že ZT v uvedené soutěži v severním Hesensku danou zakázku skutečně získalo a že se zavázalo poskytovat další plnění v oblasti neškodného odstraňování materiálu, využilo ZT nutně část údajně nezbytné rezervy pro případ nákazy na svůj běžný provoz. Je tedy zřejmé, že z úhrady přeúčtovaných nákladů financovalo náklady na nevyužitou kapacitu, kterou nepotřebovalo k udržování uvedené rezervy.
5.3.3.2 Financování přebytečných nevyužitých kapacit
(83)
Stěžovatelka srovnává stávající nevyužitou kapacitu ZT s nevyužitými kapacitami, které jsou k dispozici v jiných spolkových zemích. Dospívá k závěru, že zohledníme-li různé stavy hospodářských zvířat, pak nevyužité kapacity ZT překračují nevyužité kapacity v jiných spolkových zemích, které jsou k dispozici jako rezerva pro případ nákazy, o čtyř- až pětinásobek. Přeúčtováváním nákladů jsou tedy financovány nevyužité kapacity, které jsou oproti praxi v jiných spolkových zemích výrazně vyšší nežli potřebná rezerva pro případ nákazy. Těchto nadměrných nevyužitých kapacit pak může ZT následně využít pro jiné účely, než jaké vymezují jeho stanovy, např. pro účast v soutěži o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku.
5.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku Altmark
(84)
Stěžovatelka uvádí, že na rozdíl od praxe ve většině jiných spolkových zemí nezískalo ZT danou zakázku v rámci veřejné soutěže. Navíc nebyla provedena žádná analýza, která by porovnala náklady ZT s náklady průměrného, dobře řízeného podniku.
(85)
Přitom z právního hlediska nebránilo podle názoru stěžovatelky nic tomu, aby v Porýní-Falci soutěž o veřejnou zakázku proběhla.
5.5 Narušení hospodářské soutěže na cizích trzích ZT
5.5.1 V soutěži o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku podalo ZT nabídku pod úrovní skutečných nákladů
(86)
Podle stěžovatelky lze narušení hospodářské soutěže, které je důsledkem úhrady přeúčtovávaných nákladů, doložit na průběhu soutěže o veřejnou zakázku v severním Hesensku:
(87)
Před vypsáním soutěže byl neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 v tomto regionu pověřen podnik Tierbeseitigungsanlage Schäfer GmbH (dále jen „TBA Schäfer“), který je podnikem ve skupině stěžovatelky. V soutěži o veřejnou zakázku v roce 2009 se však podnik TBA Schäfer nemohl proti sdružení ZT prosadit. Zatímco sám totiž musel nabídku předložit na základě úplných nákladů, mohlo sdružení ZT nabídnout poplatky, které nedosahovaly úrovně nákladů, neboť část jeho nákladů na kapacitu již byla financována z úhrady přeúčtovávaných nákladů.
(88)
Další doklad toho, že sdružení ZT v soutěži o veřejnou zakázku v severním Hesensku podalo nabídku na cenu pod úrovní nákladů, vyplývá z porovnání s poplatky, které toto sdružení vybírá na svém spádovém území. Tento poplatek činí 328 EUR za tunu, zatímco v nabídce ve veřejné soutěži v severním Hesensku uvedlo ZT pouhých 208 EUR za tunu. Náklady na sběr materiálu se na obou územích nijak výrazně neliší, a proto není zřejmé, jak může ZT nabízet přesně tutéž službu v severním Hesensku za poplatky, které jsou zhruba o třetinu nižší než poplatky na jeho vlastním spádovém území.
(89)
Vzhledem k tomu, že nákladová základna podniku TBA Schäfer byla známa z dřívějších soutěží o veřejné zakázky, bylo pro sdružení ZT snadné podat nabídku na 208 EUR za tunu, tedy o pouhá 4 EUR nižší, než na kolik zněla nabídka podniku TBA Schäfer ve výši 212 EUR za tunu, a tím soutěž vyhrát.
5.5.2 Poplatky sdružení ZT za neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 jsou pod úrovní skutečných nákladů
(90)
Stěžovatelka potvrzuje, že je v důsledku politiky paušálních cen, kterou ZT v Porýní-Falci sleduje, deformován ekonomický stimul k tomu, aby jatka oddělovala materiál kategorie 3 od materiálu kategorie 1 a 2. Značný objem materiálu kategorie 3, který by mohl být jinak zpracován na krmivo pro zvířata v zájmovém chovu, je tak odstraňován společně s méněcenným materiálem kategorie 1 a 2 (30).
(91)
Navíc je objem materiálu kategorie 3, který se vlivem cenové politiky sdružení ZT dostává mimo trh, vyšší, než předpokládala Komise ve svém předběžném posouzení trhu. V 33. bodu odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení je uvedeno, že k oddělování materiálu kategorie 3 dochází v Porýní-Falci v 72 % případů všech porážek. Tento údaj však vychází výlučně z počtu porážek. Pokud bychom zohlednili, že při porážce skotu vzniká materiálu kategorie 3 podstatně více nežli při porážce prasat, zjistili bychom, že je z něj oddělováno pouze 45 %. Narušení trhu v důsledku cenové politiky sdružení ZT je tedy ještě výraznější, než se doposud předpokládalo.
6. VYJÁDŘENÍ SDRUŽENÍ ZT
(92)
Vyjádření sdružení ZT je v relevantní argumentaci totožné s vyjádřením Německa, které je shrnuto v následujícím oddíle. V zájmu eliminace opakování proto není vyjádření sdružení ZT znovu reprodukováno.
7. VYJÁDŘENÍ NĚMECKA
(93)
Německo popírá, že by úhrada přeúčtovávaných nákladů, kterou stanovy sdružení ZT upravují, představovala nedovolenou podporu, neboť jsou naplněna kritéria z rozsudku ve věci Altmark. Podle Německa je tato podpora slučitelná s vnitřním trhem, neboť přeúčtovávané náklady nejsou vyšší nežli náklady na udržování rezervy pro případ nákazy a na sanaci starých provozů.
7.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(94)
Německo úvodem konstatuje, že udržování rezervy pro případ nákazy představuje službu obecného hospodářského zájmu. Tento argument opírá o skutečnost, že se v případě neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 jedná o povinnost obcí.
(95)
Tyto územní celky pověřily plněním této povinnosti sdružení ZT jakožto veřejnoprávní korporaci způsobilou k právům a povinnostem. Obecný hospodářský zájem spočívá v daném případě v tom, že neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 slouží ochraně lidského zdraví, což platí zejména v případě nákazy.
(96)
Proti sdružení ZT přitom nehovoří skutečnost, že jeho financování umožňovaly rovněž pokyny TSE a pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013. Tyto předpisy totiž upravují pouze financování nákladů na neškodné odstraňování mrtvých těl zvířat (uhynulých hospodářských zvířat), neupravují však financování nákladů na udržování rezervy pro případ nákazy. V případě úhrady přeúčtovávaných nákladů se tedy ani nemůže jednat o kumulaci se schválenou státní podporou na testy TSE.
(97)
Navíc lze v případě neškodného odstraňování uhynulých hospodářských zvířat identifikovat jakožto znečišťovatele zemědělce, zatímco v případě nákladů na rezervu pro případ nákazy již není identifikace znečišťovatelů tak jednoznačná.
7.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(98)
Podle tvrzení Německa je sdružení ZT neškodným odstraňováním vedlejších produktů živočišného původu pověřeno na základě TierNebGAG RP od roku 1979.
(99)
Stanovami sdružení, jež byly změněny dne 1. února 2010, byl určen rozsah potřebné rezervy pro případ nákazy a parametry výpočtu čistých nákladů. Základem pro tyto propočty byl posudek ústavu Fraunhofer.
(100)
Německo zdůrazňuje, že úhrady přeúčtovávaných nákladů, jež sdružení ZT od jeho členů plynuly, byly objektivně a transparentně stanoveny již před změnou stanov v roce 2010. Shromáždění členů ZT se zejména ve veřejném řízení usneslo na hospodářském plánu na uvedený rok ve formě stanov, které schválil dozorčí orgán a které byly zveřejněny v zemských věstnících Porýní-Falci a Hesenska a v úředním věstníku Sárska.
7.3 Třetí kritérium podle rozsudku Altmark
(101)
Podle názoru Německa je udržovaná rezerva pro případ nákazy nezbytná k zajištění ochrany lidského zdraví v případě, že by došlo k propuknutí nákazy.
7.3.1 Posudek o rozsahu rezervy pro případ nákazy
(102)
Rozsah rezervy pro případ nákazy je podle vyjádření Německa určen ve stanovách sdružení ve znění změn z 2. února 2010 na základě posudku ústavu Fraunhofer. Po zahájení řízení si Německo vyžádalo další znalecký posudek (31) Ústavu pro strukturální výzkum a plánování v intenzivních zemědělských oblastech (Institut für Strukturforschung und Planung in agrarischen Intensivgebieten) (dále jen „posudek ústavu ISPA pro Porýní-Falc“).
(103)
Posudek ústavu Fraunhofer odhaduje objem materiálu, s nímž je nutno počítat v případě různých scénářů, v nichž uvažuje i pravděpodobnost jejich naplnění. Posudek ústavu ISPA pro Porýní-Falc sleduje metodicky podrobný přístup, s jehož pomocí modeluje jednotlivé scénáře rozšíření nákazy kulhavky a slintavky nebo klasického moru prasat.
(104)
Obě studie dospěly k závěru, že stávající celkové kapacity sdružení ZT stačí na to, aby vedle běžného objemu jeho vlastního materiálu i materiálu cizího v průměrné výši 1 700 tun týdně dokázaly zpracovat i objemy, které jsou důsledkem jak krátkodobých, tak déle trvajících epidemií.
7.3.1.1 Krátkodobé epidemie
(105)
Z posudku ústavu ISPA pro Porýní-Falc podle názoru Německa vyplývá, že v případě krátkodobých epidemií, kdy je po dobu 2-5 dnů třeba počítat s až 200 tunami denně navíc, lze tento materiál vzniklý navíc zpracovat bez problémů. Zpracováván by byl společně s běžným objemem za využití stávající týdenní nevyužité kapacity až 1 523 tun ve 3směnném provozu po dobu 5 dnů, aniž by bylo zapotřebí organizovat mimořádné směny o víkendu.
(106)
I v případě epidemií, jež by zasahovaly větší části spádového území sdružení, se ukazuje, že by oněch 1 300 až 1 800 tun týdně navíc, které by vznikaly po dobu 8 týdnů, bylo možno zpracovat, pokud by byly zorganizovány směny o víkendu, a bylo by tak možno využít krátkodobě nevyužitých kapacit až 2 819 tun týdně (viz též tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
7.3.1.2 Dlouhodobé epidemie
(107)
Tento scénář vychází ze situace, jež vyvstala v roce 2001 ve Velké Británii. Předpokládá, že na celém spádovém území sdružení vypukne nákaza slintavky a kulhavky a poraženo je 10 % zvířat. Podle scénáře by bylo nutno během 18 týdnů odstranit v průměru 1 300 tun týdně. Posudek ústavu ISPA pro Porýní-Falc podle názoru Německa ukazuje, že by zařízení ZT byla schopna dlouhodobě zpracovávat vedle běžného objemu rovněž tento objem, a to v 5denním 3směnném provozu (viz tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
7.3.1.3 Závěry z předložených studií
(108)
Předložené studie podle názoru Německa dokládají, že celkové stávající kapacity v případě 5denního 3směnného provozu postačují na to, aby vedle běžného objemu zpracovaly i objemy vzniklé navíc v případě krátkodobých i déle trvajících epidemií. Přitom není podle většiny scénářů vůbec zapotřebí organizovat mimořádné směny, které přicházejí v úvahu ještě o víkendech v případě plného provozu po dobu 6-12 týdnů.
(109)
Studie vyvozují závěr, že má sdružení ZT v případě 5denního 3směnného provozu celkově dostatečnou kapacitu na to, aby dokázalo zpracovat běžný objem i materiál, s nímž je nutno počítat v případě déle trvajících epidemií. Aktuálně dostupnou celkovou kapacitu tedy nelze hodnotit jako předimenzovanou, nýbrž jako přiměřenou potřebám.
7.3.2 Náklady na rezervu pro případ nákazy
(110)
Propočty nákladů na rezervu pro případ nákazy, jež Německo předložilo, se řídí přístupem, který sleduje posudek ústavu Fraunhofer. Náklady na kapacitu jsou tedy mezi běžný provoz a rezervu rozděleny podle průměrného vytížení celkové kapacity, která je k dispozici v 5denním 3směnném provozu. Platí, že v průměru využívá ZT při běžném provozu svou celkovou kapacitu, kterou má k dispozici při 5denním 3směnném provozu, zhruba z 50 %.
(111)
Vzhledem k této vytíženosti je běžnému provozu a rezervě pro případ nákazy přiřazeno po zhruba 50 % nákladů na kapacitu na sběr a zpracování materiálu (32). Náklady na udržování uvedené rezervy tedy dosahují následující výše:
Tabulka 2
Náklady na rezervu pro případ nákazy v období 2000-2009 podle výpočtu Německa
(v EUR)
Náklady na rezervu pro případ nákazy
2000
2 250 106
2001
2 608 383
2002
3 163 429
2003
3 121 934
2004
3 133 539
2005
2 986 695
2006
2 793 466
2007
2 606 508
2008
2 507 167
2009
1 961 515
Průměr
2 784 282
(112)
Je nutno vzít v úvahu, že v letech 2000 a 2001 bylo rezervě pro případ nákazy přiřazeno jen zhruba 45 % nákladů na kapacitu a že v roce 2009 byla tato rezerva snížena o zhruba pětinu v důsledku přijetí zakázky pro severní a střední Hesensko. Za roky 1998 a 1999 není propočet nákladů na rezervu k dispozici.
7.3.3 Financování nákladů na rezervu pro případ nákazy z úhrad přeúčtovávaných nákladů
(113)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů, která sdružení od jeho členů plyne, je podle vyjádření Německa za sledované období s výjimkou roku 2009 nižší, než kolik činí náklady na rezervu pro případ nákazy uvedené v tabulce 2. V roce 2009 se konečná výše úhrady těmto nákladům rovnala.
(114)
Německo uvádí, že náklady na udržování rezervy pro případ nákazy nejsou zakalkulovány do poplatku účtovaného uživatelům, neboť to neumožňuje zákon. Podle § 7 zákona Porýní-Falce o odvodech obcím (Kommunalabgabengesetz Rheinland-Pfalz, dále jen „KAG RP“) sice mohou územní korporace k pokrytí nákladů vybírat od uživatelů veřejných zařízení protiplnění v podobě poplatků, přitom však nesmí mezi plněním, jež dané zařízení poskytuje, a výší poplatku vznikat zjevný nepoměr. Podle § 8 KAG RP se náklady, z nichž se poplatky účtované uživatelům odvíjejí, počítají v souladu s podnikohospodářskými zásadami kalkulace nákladů. Podle vyjádření Německa lze však poplatky vybírat pouze za neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, nikoli za udržování rezervy pro případ nákazy. Tato rezerva totiž není udržována v podobě protiplnění v zájmu jednotlivého poplatníka, nýbrž pro účely potírání budoucích rizik v zájmu veřejnosti.
7.3.4 Financování v jiných spolkových zemích
(115)
Na žádost Komise provedlo Německo celostátní průzkum praxe, jež panuje při určování a financování rezervy pro případ nákazy.
(116)
Odhlédneme-li od spádového území ZT, je ve všech spolkových zemích tato rezerva pokrývána z nevyužitých provozních kapacit, které jsou k dispozici přes týden a o víkendu. Podle Böckenhoffova znaleckého posudku nejsou zpravidla realizovány žádné další investice do kapacit, jež by měly sloužit potírání nákaz. Jako rezerva pro případ nákazy postačují stávající nevyužité kapacity z třetí směny přes týden a o víkendu. Nově se nyní používají alternativní metody výpočtu, jež se opírají o znalecké posudky (např. posudek ústavu ISPA pro Dolní Sasko (33)) nebo o dohody s příslušnými zájmovými skupinami. Zůstává však u základního poznatku Böckenhoffova znaleckého posudku, podle nějž není nutné, aby byly realizovány další investice do nevyužívaných kapacit.
(117)
Nevyužité provozní kapacity jsou financovány z poplatků nebo úplat (v závislosti na právní formě provozovatele). Klíč, podle nějž jsou tyto kapacity rozdělovány mezi neškodné odstraňování uhynulých zvířat a jateční odpad, je přitom upraven různým způsobem.
(118)
Pokud jde o podporu zemědělcům při neškodném odstraňování uhynulých zvířat podle pokynů TSE a podle pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013, financuje většina spolkových zemí poplatky za neškodné odstraňování uhynulých zvířat z 67 % až 75 %.
a)
Bádensko-Württembersko a Severní Porýní-Vestfálsko: Majitelé zvířat hradí 25 % nákladů na zpracování materiálu. Zbylých 75 % nákladů na zpracování a 100 % nákladů na sběr je financováno z prostředků veřejného sektoru (okresů a spolkových zemí).
b)
Sasko-Anhaltsko, Durynsko a Braniborsko: Majitelé zvířat hradí 25 % nákladů na sběr a 33 % nákladů na zpracování materiálu. Zbylou část (75 % nákladů na sběr a 67 % nákladů na zpracování) hradí veřejný sektor.
c)
Bavorsko, Porýní-Falc a Sársko: Na úhradě nákladů na sběr se po jedné třetině podílejí okresy, fond pojištění Tierseuchenkasse a spolková země. Náklady na zpracování financují z 66 % veřejný sektor, z 25 % majitelé zvířat a z 8 % Tierseuchenkasse.
d)
V Sasku se na financování nákladů na sběr a zpracování podílí z 25 % majitelé zvířat, z 8 % Tierseuchenkasse a z 66 % veřejný sektor.
e)
V Dolním Sasku se na financování nákladů na sběr a zpracování podílí z 60 % Tierseuchenkasse a ze 40 % veřejný sektor. 25 % nákladů na zpracování přeúčtovává Tierseuchenkasse majitelům zvířat.
f)
Ve Šlesvicku-Holštýnsku hradí náklady na sběr i zpracování ze 100 % Tierseuchenkasse.
g)
V Meklenbursku-Předním Pomořansku hradí náklady na sběr a zpracování ze 100 % majitelé zvířat.
(119)
Z tohoto přehledu podle názoru Německa vyplývá, že je nepodstatné, zdali jsou náklady na rezervu pro případ nákazy zakalkulovány do poplatků a úplat, nebo zdali jsou tyto náklady financovány prostřednictvím přeúčtovávání nákladů, jako je tomu v případě Porýní-Falce. Rozhodující je, kdo tyto náklady skutečně hradí. Ukazuje se tak, že velkou část nákladů na rezervu financuje veřejný sektor prostřednictvím podpory poskytované podle pokynů TSE či pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013.
7.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku Altmark
(120)
Německo zastává názor, že právo Unie nestanoví povinnost otevírat prostřednictvím veřejných soutěží trh neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2. Uvedené potvrdil rovněž Soudní dvůr (34).
7.5 Žádné narušení hospodářské soutěže na trzích mimo sdružení ZT
(121)
Německo je toho názoru, že v tomto případě k narušení hospodářské soutěže na trzích nedošlo.
7.5.1 Neškodné odstraňování volných komodit prostřednictvím sdružení ZT bez křížových dotací
(122)
Německo se domnívá, že v případě materiálu kategorie 3 nedošlo využitím přeúčtovávání nákladů ze strany sdružení ZT k narušení hospodářské soutěže, neboť se nejedná o křížovou dotaci:
a)
Z ročních uzávěrek sdružení ZT jasně vyplývá, že ze zpracování odděleného materiálu kategorie 3 sdružení ZT již léta získává značné příspěvky na úhradu, čímž je křížová dotace vyloučena.
b)
Je-li materiál kategorie 3 dodáván spolu s materiálem kategorie 1 a 2, započítají se směsi (podle váhy) do poplatků již předem. To znamená, že do výše poplatků stanovené pravidly pro poplatky jsou již předem zahrnuty vypočítané objemy smíchaného materiálu dané kategorie.
(123)
Neexistuje žádný podklad pro tvrzení hlavní stěžovatelky, že z důvodu cenové politiky sdružení ZT se odděluje pouze 45 % materiálu kategorie 3. Sdružení ZT nikdy nezpracovalo tak velké objemy materiálu kategorie 3, což by potvrdil i náhled do příslušných statistických údajů. V případě roku 2009 lze potvrdit míru oddělení ve výši 72 %, kterou Komise uvedla při zahájení řízení.
(124)
Kromě toho lze ještě také poukázat na to, že ve spádové oblasti sdružení probíhá 85 % porážek v šesti podnicích, které oddělování materiálu provádějí v co nejširším rozsahu. Stěžovatelka v těchto podnicích pracuje a dostává od nich oddělený materiál kategorie 3. Stěžovatelka má tak přístup k trhům s materiálem kategorie 3 a má na těchto trzích velmi vysoký podíl.
7.5.2 Vypsání soutěže o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku
(125)
Skutečnost, že sdružení ZT v severním a středním Hesensku požaduje jinou úhradu než ve spádové oblasti sdružení, ještě není důvodem k narušení hospodářské soutěže. Rozdíly ve financování lze vysvětlit na základě rozdílných zákonných požadavků pro jejich výpočet. V Německu je neškodné odstraňování vedlejších produktů živočišného původu kategorie 1 a 2 podle § 3 odst. 1 TierNebG v zásadě povinností příslušných územních korporací v souladu s právními předpisy spolkové země. Financování může být proto v jednotlivých předpisech na spolkové či obecní úrovni upraveno rozdílně.
(126)
Pokud vedlejší produkty živočišného původu neodstraňuje subjekt, který je za to ze zákona odpovědný, ale někdo třetí, na něhož byla tato povinnost přenesena (jako v severním a středním Hesensku), pak by se předpisy pro výpočet neřídily podle právě platného zákona o obecních poplatcích, nýbrž podle „Pokynů pro stanovení cen na základě vlastních nákladů (Leitsätzen für die Preisermittlung aufgrund von Selbstkosten, dále jen „LSP“) (35).
(127)
Zejména pokud jde o výši úrokových nákladů, které lze započítat do poplatků či úplat, existují velké rozdíly mezi KAG RP a LSP, které se vztahují na sdružení ZT, neboť sdružení ZT své investice financovalo velkou měrou prostřednictvím úvěrů, za něž každý rok platí úroky v nezanedbatelné výši.
(128)
Zatímco podle § 8 KAG PR mohlo sdružení ZT tyto skutečné úrokové náklady započítat do výpočtu poplatků, dovoloval LPS u úplat v severním a středním Hesensku stanovit pouze vypočítané úroky vzhledem k průměrné hodnotě kapitálu nutného pro provoz podniku. Tím bylo znemožněno další přepočítávání veškerých vzniklých úrokových plateb.
(129)
Rovněž stížnost stěžovatelky, že ve veřejné soutěži v severním a středním Hesensku nezískal podnik TBA Schäfer veřejnou zakázku kvůli křížové dotaci udělené prostřednictvím přeúčtovávání nákladů, postrádá jakékoli zdůvodnění. Vyšší nabídku podniku TBA Schäfer lze vysvětlit tak, že podnik TBA Schäfer odhadl příliš nízké produkční výnosy a musí dodatečně platit vyšší administrativní náklady a vyšší úhrady přeúčtovávaných nákladů v rámci skupiny. Sdružení ZT naopak odhadlo výši produkčních výnosů správně, a protože není součástí koncernu, nemusí odvádět žádné podnikové úhrady přeúčtovávaných nákladů v rámci skupiny.
7.6 Sanace starých provozů
(130)
Německo uvádí, že část úhrady přeúčtovávaných nákladů, jež sdružení ZT dostává, slouží k pokrytí nákladů na sanaci dvou starých lokalit, Sprendlingen-Gensingen a Sohrschied.
(131)
Na obou lokalitách došlo v důsledku nasazení uhlovodíku ze strany bývalých majitelů či provozovatelů k znečištění půdy a podzemních vod. Obě lokality přešly do vlastnictví sdružení ZT při jeho založení v roce 1979.
(132)
Sdružení ZT mělo povinnost odstranit znečištění na základě sanačních rozhodnutí krajského úřadu v Koblenci ze dne 21. dubna 1997 a 31. března 1998. Na základě dodatečného rozhodnutí dne 13. července 2001 došlo k uložení ještě dalších podmínek týkajících se závazku sanace lokality Sprendlingen-Gensingen. Náklady na sanaci u obou lokalit činily v období 1998-2010 celkem 2 413 049 EUR.
7.6.1 Lokalita Sprendling-Gensingen
(133)
Německo uznává, že v souladu se sanačním rozhodnutím ze dne 31. března 1998 sdružení ZT v podstatě ručí za náklady na sanaci lokality Sprendlingen-Gensingen. Z hlediska pravidel pro státní podporu však nelze ospravedlnit, aby za náklady na sanaci v plné výši ručilo pouze sdružení ZT, neboť podle novější německé judikatury by neomezené ručení vedlo k nerovnému zacházení v porovnání se soukromými podniky.
(134)
Po rozhodnutí Spolkového ústavního soudu (Bundesverfassungsgericht) ze dne 16. února 2000 (36) by podle vnitrostátního práva soukromý podnik ručil pouze v míře, která je pro něj únosná. Tato míra je podle Spolkového ústavního soudu naplněna, když ručení překročí hodnotu pozemku. Ručení, které tuto míru překročí, nelze považovat za přiměřené stanovení obsahu a mezí za účelem ochrany vlastnictví zaručené v čl. 14 odst. 2 druhé větě německé ústavy. Sdružení ZT se však coby právnická osoba veřejného práva nemůže odvolávat na práva, která podle německé ústavy přísluší soukromým osobám, a proto se na něj toto omezení míry ručení nevztahuje.
(135)
Podle Německa vykazuje stará lokalita Sprendlingen-Gensingen zápornou tržní hodnotu, jelikož se rozvaha ze dne 31. prosince 2009 opírá o odhadovanou účetní hodnotu ve výši 128 500 EUR, ale náklady na sanaci, jejichž celková částka dosáhla mezitím výše 1 542 316 EUR, tuto hodnotu překročily. Tím byla uvedená míra ručení překročena.
(136)
Financování nákladů na sanaci překračující míru ručení prostřednictvím přeúčtovávání nákladů je třeba považovat za slučitelnou státní podporu podle bodu 132 pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí, neboť soukromé podniky musí ručit pouze za náklady na sanaci do výše tržní hodnoty pozemku.
7.6.2 Lokalita Sohrschied
(137)
Ačkoli bylo sdružení ZT coby znečišťovatel zavázáno k ručení sanačním rozhodnutím ze dne 21. dubna 1997, má Německo pochybnosti, zda by podle německého práva bývalo bylo sdružení ZT povinno převzít náklady za sanaci škod, které byly způsobeny bývalým vlastníkem či provozovatelem. Tyto skutečnosti jsou však staré více než 30 let, a proto se již otázky týkající se ručení nedají zodpovědět jednoznačným způsobem.
(138)
Německo má za to, že přeúčtovávání nákladů v rozsahu, v jakém přispívá na náklady na sanaci lokality Sohrschied, představuje slučitelnou formu státní podpory podle pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí, protože sdružení ZT nebylo sanací vázáno.
(139)
Dalším argumentem Německa je, že také lokalita Sohrschied vykazuje zápornou tržní hodnotu, a proto je i v tomto případě již uvedená míra ručení překročena.
8. HODNOCENÍ OBECNÝCH PŘEDPOKLADŮ EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU (BEZ OHLEDU NA KRITÉRIA PODLE ROZSUDKU VE VĚCI ALTMARK)
(140)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
8.1 Přeúčtovávání nákladů financované ze státních prostředků
(141)
Německo nepopírá, že se v případě úhrad přeúčtovaných nákladů ze strany členů sdružení ZT jedná o státní prostředky. Členové sdružení ZT jsou okresy a města v Porýní-Falci, v Sársku a Hesensku. Od roku 1979 vybírá sdružení ZT od svých členů na základě správních aktů úhradu přeúčtovaných nákladů, a proto se toto opatření rovná přímému převodu státních prostředků. Protože se jedná o správní akty, jsou úhrady přeúčtovaných nákladů přičitatelné státu.
8.2 Hospodářské zvýhodnění sdružení ZT
(142)
Příjemce podpory musí být nejprve podnikem. Pojem „podnik“ zahrnuje jakýkoli subjekt vykonávající hospodářskou činnost nezávisle na právním postavení tohoto subjektu a způsobu jeho financování. Tato definice se vztahuje jak na soukromé, tak na veřejné podniky (37). Hospodářskou činnost představuje jakákoli činnost spočívající v nabízení zboží nebo poskytování služeb na daném trhu, a to zpravidla za úplatu (38). Sdružení ZT je podnikem, neboť nabízí služby na odstranění určitých vedlejších produktů živočišného původu za úplatu.
(143)
Úhrady přeúčtovávaných nákladů v zásadě přinášejí sdružení ZT ekonomickou výhodu, neboť snižují jeho běžné výdaje a není za ně poskytováno žádné přiměřené protiplnění. Německo však uvádí, že tyto úhrady měly pouze kompenzovat náklady, jež sdružení ZT vznikaly ze závazku udržovat rezervu pro případ nákazy, a že sdružení přitom žádná ekonomická výhoda nevznikala.
(144)
V rozsudku ve věci Altmark Soudní dvůr konstatoval, že kompenzace za plnění závazků veřejné služby nepředstavuje státní podporu, tj. nepřináší příjemci výhodu, jsou-li kumulativně splněna určitá kritéria (39).
(145)
Vzhledem k významu, jaký rozsudek ve věci Altmark pro tento případ má, je argumentace Německa, podle níž jsou kritéria z tohoto rozsudku splněna, předmětem samostatného a podrobného posouzení v oddílu 9.
8.3 Narušení hospodářské soutěže a dopad na obchod mezi členskými státy
(146)
Německo zastává názor, že trh neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 ze spádového území není otevřen hospodářské soutěži, takže lze narušení hospodářské soutěže i ovlivnění obchodu mezi členskými státy vyloučit.
(147)
Komise úvodem konstatuje, že je neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 předmětem regionálního monopolu. Nicméně většina příslušných územních korporací tento monopol zadává v podobě soutěží o veřejné zakázky, a daný trh tedy je tedy předmětem hospodářské soutěže. Potvrzením této skutečnosti je v daném případě soutěž o veřejnou zakázku vypsaná v severním a středním Hesensku.
(148)
V souladu s rozhodnutím Komise ze dne 23. února 2011 o státní podpoře Německa pro podniky Bahnen der Stadt Monheim (BSM) a Rheinische Bahngesellschaft (RBM) v rámci dopravního svazu Verkehrsverbund Rhein Ruhr C 58/06 (ex NN 98/05) (40) je Komise toho názoru, že je trh neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 otevřen hospodářské soutěži. Územním korporacím, jež jsou neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 pověřeny, dávají právo Unie i vnitrostátní právní předpisy možnost volby, zdali na uvedeném trhu vyhledají prostřednictvím veřejné soutěže vhodného dodavatele, jehož tímto úkolem pověří, nebo zdali se o tuto činnost postarají samy v rámci interního řešení (41). Bez ohledu na argumentaci Německa, podle níž sdružení ZT splňuje kritéria pro interní zadání předmětných činností (42), tak úhrada přeúčtovávaných nákladů posiluje finanční pozici ZT oproti jiným potenciálním dodavatelům. Vzhledem k tomu, že se soutěží o veřejné zakázky mohou ucházet dodavatelé ze všech členských států, může tato úhrada rovněž ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
(149)
Rovněž ekonomické výhody, jež z úhrady přeúčtovávaných nákladů plynou, mohou posilovat postavení ZT na trzích, na nichž toto sdružení přímo konkuruje jiným dodavatelům (neškodné odstraňování materiálu kategorie 3, soutěž o veřejnou zakázku na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 v severním a středním Hesensku).
8.4 Předběžný závěr o existenci podpory
(150)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů naplňuje znaky veřejné podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. V následujícím oddílu je důkladnému zkoumání podrobena argumentace Německa, podle níž jsou naplněny podmínky podle rozsudku ve věci Altmark.
9. POSOUZENÍ KRITÉRIÍ PODLE ROZSUDKU VE VĚCI ALTMARK V RÁMCI ČL. 107 ODST. 1 SFEU
9.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(151)
Podle prvního kritéria uvedeného rozsudku musí být příjemce skutečně pověřen výkonem závazků veřejné služby a tyto závazky musí být jasně definovány.
(152)
Úvodem je třeba upřesnit, že pro účely posouzení je nutno rozlišovat mezi obdobím let 1979-2008 a 2009-2011.
(153)
Před změnou svých stanov, k níž došlo 2. února 2010 se zpětnou účinností k 1. lednu 2009, bylo ZT pověřeno pouze všeobecně neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2. Původní stanovy mu neukládaly žádnou povinnost udržovat rezervu pro případ nákazy, takže nebyl dán ani jednoznačně vymezený závazek udržovat rezervu pro případ nákazy ve smyslu prvního kritéria Altmark.
(154)
Na základě změny stanov je nyní sdružení ZT kromě závazku neškodně odstraňovat materiál kategorie 1 a 2 též výslovně uložen závazek udržovat rezervu pro případ nákazy.
(155)
Komise v další argumentaci prokáže, že ani existencí závazku ZT provádět neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, ani existencí závazku téhož sdružení udržovat rezervu pro případ nákazy nelze odůvodnit úhradu přeúčtovávaných nákladů jakožto vyrovnávací platbu státu ve smyslu prvního kritéria Altmark.
9.1.1 Závazek provádět neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2
9.1.1.1 Neexistence služby obecného hospodářského zájmu
(156)
Podle názoru BVerwG představuje neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 na základě nařízení (ES) č. 1069/2009 a § 3 odst. 1 TierNebG závazek veřejné služby, a tedy službu obecného hospodářského zájmu. BVerwG přitom přikládá zvláštní význam skutečnosti, že se v případě neškodného odstraňování materiálu podle německého práva jedná o povinnost veřejného sektoru, a vychází z toho, že ZT jedná v tomto ohledu na základě přenesení veřejné pravomoci. BVerwG je toho názoru, že tento závazek veřejné služby zahrnuje též udržování rezervy pro případ nákazy (43).
(157)
Německo tento názor sdílí a uvádí dále, že neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 a udržování rezervy pro případ nákazy slouží ochraně lidského zdraví.
(158)
Vzhledem k tomu, že se u neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 jedná o závazek veřejné služby, má podle názoru BVerwG a Německa úhrada přeúčtovávaných nákladů své odůvodnění, neboť se jedná o státní vyrovnávací platbu, jež má kompenzovat náklady, které sdružení ZT z těchto závazků plynou.
(159)
Jak se uvádí rovněž v bodu 13 rámce Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (dále jen „rámec k vyrovnávacím platbám) (44), mají členské státy podle ustálené judikatury Soudního dvora velký prostor k vlastnímu uvážení otázky, které druhy plnění lze pokládat za služby obecného hospodářského zájmu, ledaže se jedná o odvětví, pro něž platí příslušné zvláštní předpisy Unie.
(160)
Soudní dvůr ve své judikatuře zdůraznil, že je obecný hospodářský zájem dán pouze v případě, pokud se tento zájem zvláštní měrou odlišuje od zájmu na jiných činnostech hospodářského života (45).
(161)
Ve věci GEMO se poté Soudní dvůr zabýval otázkou, zdali mají zemědělci a jatka nést veškeré náklady na neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu, nebo zdali smí část těchto nákladů převzít stát s odůvodněním, že se jedná o službu obecného hospodářského zájmu. V příslušném rozsudku Soudní dvůr konstatoval, že mají veškeré náklady hradit sami zemědělci a jatka (46).
(162)
Soudní dvůr konstatoval, že finanční zátěž, která tímto neškodným odstraňováním uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu vzniká, představuje nákladový faktor, který je s hospodářskou činností zemědělců a jatek nevyhnutelně spojen. V důsledku činností, jež tyto podniky vykonávají, vznikají nepoužitelné a především pro životní prostředí škodlivé produkty a rezidua, které je jejich původce povinen neškodně odstranit.
(163)
Vlivem zásahů státních subjektů, jejichž cílem je zemědělce a jatka této zátěže zprostit, tak vzniká ekonomická výhoda, která může narušit hospodářskou soutěž. Přestože stát při úhradě těchto nákladů na odstraňování materiálu sleduje cíl na poli veřejného zdraví, nemění to nic na existenci ekonomického zvýhodnění zemědělců a jatek. Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU totiž podle ustálené judikatury nerozlišuje podle důvodů a cílů státních intervenčních opatření, nýbrž podle jejich účinků (47).
(164)
Pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a jateční odpad (C 324/2002, s. 2) (do roku 2006), bod 27 a 37, a dále pokyny Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (C 319/2006, s. 1), oddíl V.B.4, rovněž potvrzují, že o náležitou likvidaci uhynulého dobytka jsou povinni se postarat příslušní majitelé, resp. výrobci vedlejších produktů živočišného původu a že podle zásady „znečišťovatel platí“ musí hradit náklady na tuto likvidaci. Výjimkou z tohoto pravidla jsou podle těchto dokumentů státní podpory, které jsou přípustné pouze ve zvláštních situacích (zejména v případě uhynulých zvířat).
(165)
Principiální platnost zásady „znečišťovatel platí“ potvrzují též právní předpisy spolkové země Porýní-Falc. Podle § 4 odst. 1 TierNebGAG lze náklady na odstraňování materiálu a související postupy uložit majitelům zvířat.
(166)
Z judikatury Soudního dvora, z nařízení (ES) č. 1069/2009, pokynů TSE a pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 vyplývají pro tento konkrétní případ následující závěry:
(167)
Za prvé je třeba konstatovat, že z hlediska existence služby obecného hospodářského zájmu není rozhodující, zdali členský stát definuje danou službu jako povinnost obcí. Je-li určitá služba prohlášena za povinnost obce, odpovídá tento akt přiznání výlučného práva. Pokud by byl správný právní názor BVerwG, mohl by členský stát prohlásit za povinnost obcí libovolnou službu, kterou by tak ustavil jako službu obecného hospodářského zájmu. Takovýto výklad by však odebral veškerý „effet utile“ ustanovení článku 106 SFEU, jehož smysl a účel spočívá právě v tom, aby vyrovnávací platby bylo možno poskytovat pouze tehdy, jedná-li se o službu obecného hospodářského zájmu.
(168)
Podle názoru Komise je nutno rozlišovat mezi přiznáním výlučného práva na straně jedné a klasifikací určité služby jakožto služby obecného hospodářského zájmu na straně druhé.
(169)
Přiznání výlučného práva na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 může být omezením volného pohybu služeb podle článku 56 SFEU. Takovéto omezení lze na základě článku 52 ve spojení s článkem 62 SFEU odůvodnit ochranou veřejného zdraví. Tím, že Německo a Porýní-Falc stanoví, že je na poli neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 odpovědný za určitý region vždy jen jeden podnik, chtějí zajistit, aby tento podnik podléhal zvlášť intenzivnímu dohledu, a zabezpečit tak ochranu veřejného zdraví.
(170)
Opatření, jež slouží ochraně veřejného zdraví, však není automaticky službou ve všeobecném veřejném zájmu; v tomto bodu Komise zastává odlišný názor než Německo a BVerwG.
(171)
Komise tedy nezpochybňuje, že se v případě neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 jedná o odstraňování odpadu, který svými vlastnostmi představuje zvláštní riziko pro zdraví. Nařízení (ES) č. 1069/2009 proto upravuje přísný systém kontroly zařízení, která odstraňování tohoto odpadu provádějí. Z plnění těchto předpisů vznikají těmto zařízením zajisté i náklady navíc, které však lze zakalkulovat do jejich poplatků a úplat.
(172)
Neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 se v tomto ohledu neliší od odstraňování jiných druhů odpadu, který svými vlastnostmi představuje zvláštní zdravotní riziko. Náklady na neškodné odstraňování těchto odpadů musí obvykle hradit jejich původci, a nikoli veřejnost.
(173)
Obsahem služby je v daném případě neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2. Komise tedy musí přezkoumat, zdali se tato služba zvláštní měrou odlišuje od jiných činností hospodářského života, takže je předmětem obecného zájmu, a nikoli jen zájmu hospodářských subjektů, které z ní mají prospěch.
(174)
Podle názoru Komise se neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 svým obsahem od jiných činností hospodářského života v zásadě neliší. Z tohoto důvodu jej tak nemůže posoudit jako službu obecného hospodářského zájmu.
(175)
Přísná kontrola, kterou předepisuje nařízení (ES) č. 1069/2009, tedy - na rozdíl od názoru BVerwG - nevede k tomu, že je nutno toto neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 pokládat za službu obecného hospodářského zájmu.
(176)
Dále platí, že je toto odvětví regulováno právem Unie. Jeho předpisy zejména stanoví, že náklady na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 mají hradit znečišťovatelé. Není tedy dán důvod pro to, aby část těchto nákladů přebírala veřejnost, jak konstatoval Soudní dvůr v rozsudku ve věci GEMO (48). Na základě této zvláštní úpravy v právu Unie již není dán prostor pro vnitrostátní právní předpisy, které neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 posuzují odchylně od práva Unie jako službu obecného hospodářského zájmu. Z uvedeného důvodu nelze danou činnost charakterizovat jakožto službu obecného hospodářského zájmu.
(177)
Pokud jde v neposlední řadě o argument Německa, podle nějž slouží neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 ochraně lidského zdraví, budiž ještě jednou odkázáno na rozsudek ve věci GEMO, v němž Soudní dvůr konstatuje, že se čl. 107 odst. 1 SFEU netáže po důvodech a cílech státních intervencí, nýbrž tyto definuje na základě jejich účinků.
(178)
Z uvedeného vyplývá, že náklady, jež vyplývají z regulatorních předpisů pro výkon činnosti, např. - jako v tomto případě - z přísných předpisů o neškodném odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, má hradit v zásadě hospodářský subjekt, kterou danou činnost vykonává. Cíl ochrany lidského zdraví se odráží jednak ve vymezení důvodů pro poskytnutí výlučného práva s ohledem na volný pohyb služeb, jednak ve vymezení důvodů pro poskytnutí státní podpory zemědělcům, které jsou slučitelné se společným trhem.
(179)
Z uvedených důvodů zastává Komise názor, že neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 nemůže Německo posuzovat jako službu obecného hospodářského zájmu.
9.1.1.2 Podpůrná argumentace: Vyrovnávací platby nejsou v žádném případě zapotřebí
(180)
Komise podpůrně poukazuje na to, že imanentní součástí prvního kritéria podle rozsudku ve věci Altmark je též posouzení toho, je-li nezbytné za určitou službu obecného hospodářského zájmu hradit vyrovnávací platbu. I kdyby tedy neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 službu obecného hospodářského zájmu představovalo, je nutno vyrovnávací platbu přezkoumat z hlediska její nezbytnosti.
(181)
Německo a BVerwG ve své argumentaci přehlížejí skutečnost, že Soudní dvůr v rozsudku ve věci GEMO ozřejmil, že závazky, jež převzaly podniky pověřené neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2, nejsou důvodem pro to, aby náklady, jež z těchto závazků plynou, kompenzoval stát v podobě vyrovnávacích plateb. Veškeré náklady z neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 musí hradit znečišťovatelé, neboť se jedná o náklady, jež jsou nevyhnutelně spjaty s hospodářskou činností zemědělců a jatek.
(182)
Podle rozhodnutí Soudního dvora nejsou dány důvody pro to, aby byly náklady z tohoto závazku plynoucí kompenzovány státní vyrovnávací platbou, neboť tyto náklady mají hradit znečišťovatelé.
(183)
Z přísné kontroly, kterou ukládá nařízení (ES) č. 1069/2009, tedy nelze - na rozdíl od názoru BVerwG - odvodit, že je náklady na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 možné pokrývat státními vyrovnávacími platbami.
(184)
Uvedené znamená, že z pouhé existence závazků veřejné služby nelze odvodit, že by byl dán důvod pro státní vyrovnávací platbu ke kompenzací nákladů, jež z těchto závazků vznikají.
(185)
Podle názoru Komise nemůže Německo obhajovat úhradu přeúčtovávaných nákladů jako státní vyrovnávací platbu za náklady, jež sdružení ZT vznikají ze závazku neškodně odstraňovat materiál kategorie 1 a 2, neboť podle zásady „znečišťovatel platí“ musí být veškeré náklady pokryty z poplatků, které ZT od znečišťovatelů vybírá.
9.1.2 Udržování rezervy pro případ nákazy
(186)
K otázce, lze-li rezervní kapacitu - posuzujeme-li ji izolovaně - klasifikovat jako službu obecného hospodářského zájmu, je nutno uvést následující. Podle německých právních předpisů musí podnik, který má na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 územní monopol, zajistit, aby byl schopen zvládnout i vyšší přísun materiálu v případě nákazy. Jak vyplývá ze srovnávacího přehledu situace v šestnácti spolkových zemích, jejž předložilo Německo, je uvedená nutnost ve všech regionech mimo spádové území ZT řešena tím způsobem, že dané podniky využívají svých zařízení ve třísměnném provozu a o víkendech a že materiál převážejí v případě potřeby do jiných spolkových zemí. V důsledku závazku udržovat rezervu pro případ nákazy tedy nevznikají žádné náklady navíc, neboť tuto rezervu lze pokrýt z nevyužitých provozních kapacit, které jsou již k dispozici.
(187)
I kdyby měly náklady navíc vzniknout, musely by být přeúčtovány na zemědělce a jatka, neboť se zvládání vyššího přísunu materiálu v období nákazy promítá do nákladů, jež jsou s provozováním zařízení na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 zpravidla spojeny.
(188)
Přitom není podstatné, že vlastníci, tj. územní korporace, aktem přenesení pravomocí uloží podniku, který jim patří, povinnost, aby takovou rezervu pro případ nákazy udržoval. Jsou totiž dány dva důvody, pro něž udržování rezervy pro případ nákazy nelze jako službu obecného hospodářského zájmu posoudit.
(189)
V případě, že nevyužité provozní kapacity, z jejichž udržování nevznikají žádné dodatečné náklady, nepostačují na vytvoření předepsané rezervy pro případ nákazy, takže ze závazku tuto rezervu udržovat vznikají další investiční náklady, je třeba tyto náklady v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ hradit z poplatků či úplat. V tomto bodu neexistuje rozdíl vůči argumentům ohledně odstraňování jiných druhů odpadu (viz podrobně body odůvodnění (156) až (185)).
(190)
V případě, že jsou udržovány větší nevyužité kapacity, než kolik jich je pro případ nákazy skutečně zapotřebí, není na udržování takto nadbytečné nevyužité kapacity dán žádný zájem veřejnosti.
(191)
V této souvislosti zastává BVerwG názor, že je z hlediska posouzení udržování rezervní kapacity nepodstatné, zdali ZT udržuje kapacity příliš velké, které skutečně nejsou vůbec zapotřebí. Rozhodnutí, zdali tyto nadměrné kapacity financovat, nebo zda prosazovat jejich redukci, je podle názoru BVerwG výlučně věcí územních korporací, neboť jde o jejich politickou odpovědnost, nikoli o právní úpravu státních podpor (49). S tímto argumentem nelze souhlasit, neboť zcela nepotřebné kapacity opravdu nemohou sloužit zájmům veřejnosti.
(192)
Jak ještě podrobněji rozvádí oddíl 9.3, z uvedené argumentace pro daný případ ZT vyplývá závěr, že předepsanou rezervu pro případ nákazy lze vytvořit ze stávajících nevyužitých provozních kapacit a že pro vyrovnávací platbu tak není v žádném případě dán důvod.
(193)
Z uvedených důvodů zastává Komise názor, že jako službu obecného hospodářského zájmu nelze posoudit ani závazek udržovat rezervu pro případ nákazy. Podpůrně vyslovuje Komise názor, že úhrady přeúčtovávaných nákladů nelze v žádném případě odůvodnit tím, že se jedná o státní vyrovnávací platby.
9.1.3 Neškodné odstraňování materiálu kategorie 3
(194)
Vzhledem k tomu, že ZT není pověřeno neškodným odstraňováním materiálu kategorie 3, nelze tuto činnost již z tohoto důvodu posoudit jako službu obecného hospodářského zájmu. Takovéto posouzení by neobstálo ani z důvodů uvedených v bodu 9.1.1.
9.1.4 Shrnutí
(195)
První kritérium z rozsudku ve věci Altmark tudíž není v tomto případě splněno.
(196)
Následující argumentace k druhému až čtvrtému kritériu je tedy uvedena jen podpůrně.
9.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(197)
Druhé kritérium podle rozsudku Altmark vyžaduje, aby parametry pro výpočet kompenzace byly předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem. Pokud tedy členský stát hradí ztráty určitého podniku, aniž by takové parametry předem určil, pak tím tento podnik zvýhodňuje ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(198)
V daném případě je nutno rozlišovat mezi obdobím let 1979-2008 a 2009-2012.
9.2.1 Období let 1979-2008
(199)
Stanovy schválené dne 28. října 1994 umožňovaly sdružení ZT, aby veškeré ztráty, jež vzniknou po ukončení účetního období, hradilo formou přeúčtování. Německo však uvádí, že z úhrad těchto přeúčtovaných nákladů měly být financovány náklady, které ZT vznikaly z povinnosti udržovat rezervu pro případ nákazy.
(200)
Stanovy z roku 1994 však neuvádějí nic ani k rozsahu této rezervy, kterou mělo ZT udržovat, ani k parametrům, jimiž se měl výpočet nákladů na tuto rezervu řídit. Vzniklá ztráta není objektivním měřítkem pro stanovení těchto nákladů, neboť výši ztráty ovlivňuje řada faktorů, které se samotnými náklady na udržování rezervy nesouvisejí.
(201)
Předem tedy nebyla stanovena žádná objektivní a transparentní metoda, která by umožňovala náklady na udržování rezervy vypočítat. Za období let 1979-2008 tedy nebylo druhé kritérium podle rozsudku ve věci Altmark naplněno.
9.2.2 Období let 2009-2012
(202)
Stanovy sdružení byly dne 2. února 2010 se zpětnou účinností k 1. lednu 2009 změněny. Jejich § 10 odst. 2 nyní výslovně stanoví rozsah rezervy pro případ nákazy, kterou je nutno udržovat. Podle § 9 odst. 2 a podle § 10 odst. 4 mají být náklady na udržování rezervy pro případ nákazy, a tedy i výše přeúčtovávaných nákladů stanoveny před počátkem hospodářského roku formou rozpočtového usnesení.
(203)
Ustanovení § 10 odst. 5 nových stanov zavádí pravidla pro výpočet nákladů na udržování této rezervy. V souladu s posudkem ústavu Fraunhofer je přitom předepsané rezervě přiřazena poměrná část celkových nákladů na kapacitu. Parametry pro výpočet těchto nákladů jsou uvedeny ve stanovách sdružení a v každoročně přijímaných rozpočtových usneseních. Komise přezkoumala, že se v případě těchto parametrů jedná o objektivně doložitelné údaje a že je způsob jejich výpočtu prezentován jednoznačným a transparentním způsobem. Pro období počínaje rokem 2010 jsou tedy úhrady přeúčtovávaných nákladů stanovovány předem na základě objektivních a transparentních parametrů.
(204)
Požadavky na transparentnost výpočtu, jež stanoví druhé kritérium podle rozsudku ve věci Altmark, jsou tedy za období 2010-2012 splněny. Budiž však současně poukázáno na to, že Komise sice uznává, že jsou tyto výpočty prováděny předem a při zajištění odpovídající transparentnosti, avšak použitý vzorec nepokládá za vhodný k tomu, aby zabránil nadměrné kompenzaci ve smyslu třetího kritéria podle rozsudku ve věci Altmark.
(205)
Pokud však jde o rok 2009, byla pravidla výpočtu těchto nákladů, rozpočtové usnesení i výše úhrady stanovena se zpětnou účinností, a nikoli předem. Kritérium Altmark tedy není za rok 2009 v žádném případě splněno.
9.3 Třetí kritérium podle rozsudku ve věci Altmark
(206)
Třetí kritérium podle rozsudku ve věci Altmark předepisuje, že kompenzace nemůže překračovat to, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených na plnění povinností veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(207)
Při výpočtu nákladů vynaložených na plnění povinností veřejné služby se Komise opírá o metodiku čistých ušetřených nákladů (50). Přitom se čisté náklady, které jsou nebo by mohly být zapotřebí k splnění povinností veřejné služby, budou počítat jako rozdíl mezi čistými náklady poskytovatele služeb, které plynou z plnění povinností veřejné služby, a čistými náklady téhož poskytovatele služeb bez této povinnosti. Především je nutné dbát na to, aby byly správně vyhodnoceny náklady či příjmy, které by poskytovatel služeb nemusel nést či kterých by nemusel dosáhnout, kdyby neexistoval závazek k poskytování veřejné služby. Při výpočtu čistých nákladů by se měly posoudit výhody ve prospěch poskytovatele služby obecného hospodářského zájmu, pokud možno včetně nehmotných výhod (51).
(208)
V § 10 odst. 2 stanov sdružení ze dne 2. února 2010 se k rozsahu rezervy pro případ nákazy stanoví, že rezerva, kterou je nutné pro případ nákazy udržovat, činí 7 110 tun, které je nutno zpracovat během šesti týdnů. V přepočtu na tuny týdně se tak sdružení ZT musí připravit na to, aby v případě nákazy mohlo vedle běžného objemu během šesti týdnů zpracovat ještě dalších 1 185 tun týdně (52).
(209)
Německo namítá, že čisté náklady, které sdružení ZT z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy vznikly, byly vyrovnány prostřednictvím úhrady přeúčtovaných nákladů. I když stanovy sdružení obsahují výslovnou povinnost držet rezervu pro případ nákazy až od jejich změny dne 2. února 2010, muselo sdružení ZT držet odpovídající rezervu a nést s tím spojené náklady již dříve. Především kvůli předpisům o poplatcích platných v Porýní-Falci nemohlo sdružení ZT započítat tyto náklady do poplatků za neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2.
(210)
Na základě znaleckého posudku ústavu Fraunhofer se čisté náklady na rezervu pro případ nákazy podle Německa rovnají zhruba polovině celkových nákladů na zařízení za období 2002-2009, neboť technicky možná kapacita zařízení je během týdne (tj. 5denního třísměnného provozu) vytížena z méně než 50 %.
(211)
Komise dále ukáže, že v rozporu s výpočty Německa nevznikly sdružení ZT žádné čisté náklady v předepsaném rozsahu vyplývající z držení rezervy pro případ nákazy. Německem uváděné náklady se na jedné straně skládají z nákladů na nevyužité provozní kapacity, které je třeba hradit z poplatků a úplat, a na druhé straně z nákladů na nevyužité kapacity vyplývající z nedostatečného vytížení zařízení.
9.3.1 Pokrytí předepsané rezervy pro případ nákazy nevyužitými provozními kapacitami sdružení ZT
(212)
Böckenhoffův znalecký posudek z roku 1991 se jako první zabýval otázkou, zda je pro zajištění dostatečných kapacit pro případ nákazy nutné vybudovat větší zařízení na neškodné odstraňování materiálu než v případě běžného provozu. Dochází k opačnému názoru, neboť zařízení na neškodné odstraňování materiálu při běžném provozu pracuje pět dní na dvě směny, přičemž se nevyužité provozní kapacity třetí směny považují za dostatečnou rezervu pro případ nákazy.
(213)
Mnoho podniků odpovědných za neškodné odstraňování materiálu přistoupilo časem k tomu, že třetí směnu využívají částečně i za běžného provozu a při zvýšené zátěži pracují také v sobotu na jednu nebo na dvě směny. To znamená, že za běžného provozu dochází k většímu vytížení a v případě nákazy je nutné využít dostupných nevyužitých kapacit o víkendech.
(214)
Novější odborná literatura (53) však na základě podrobnějších propočtů jednotlivých scénářů potvrzuje základní teze Böckenhoffova znaleckého posudku, že pro zvládnutí nákazy nejsou zapotřebí žádné dodatečné investice do nevyužitých kapacit, nýbrž že stávající nevyužité kapacity třetí směny během týdne a víkendových směn dostačují k tomu, aby se odstranila těla hospodářských zvířat vzniklá dodatečně v důsledku nákazy. Vyšší vytíženost za běžného provozu se přitom bere na vědomí. Případy nákazy, které se při této příležitosti zkoumají, jsou většinou místně omezená a krátkodobá rozšíření nákazy kulhavky a slintavky nebo klasického moru prasat.
(215)
Také rezerva pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně předepsaná stanovami sdružení ze dne 2. února 2010, kterou musí mít sdružení ZT v případě nákazy k dispozici po dobu šesti týdnů, je koncipována pro místně omezená a krátkodobá rozšíření nákazy kulhavky a slintavky nebo klasického moru prasat. Výše rezervy pro případ nákazy se opírá o znalecký posudek ISPA pro Porýní-Falc, v němž se tvrdí, že při krátkodobé nákaze je na spádovém území sdružení nutno počítat s dodatečným objemem těl hospodářských zvířat v uvedeném rozsahu.
(216)
Jak dokládá následující tabulka, je i v případě sdružení ZT - jako i v jiných spolkových zemích - možné pokrýt předepsanou rezervu pro případ nákazy pomocí krátkodobě dostupných nevyužitých provozních kapacit v noci a o víkendech. Nevyužitá provozní kapacita ve výši 2 376 tun týdně, která odpovídá 3směnnému 7dennímu provozu po dobu šesti týdnů, se rovná zhruba dvojnásobku předepsané rezervy pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně.
(217)
I kdyby se vycházelo z toho, že zařízení nejsou při 3směnnému 7dennímu provozu maximálně vytížena, nebo že nebudou v plném provozu celých sedm dní, existuje stále ještě dostatek nevyužitých provozních kapacit na pokrytí předepsané rezervy pro případ nákazy. Jak ukazuje srovnání předepsané rezervy pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně s kapacitami v zařízeních sdružení ZT (54), které nebyly podle znaleckého posudku ISPA pro Porýní-Falc využity, má sdružení ZT v noci a o víkendech k dispozici dostatek nevyužitých provozních kapacit:
Tabulka 3
Stávající nevyužité kapacity sdružení ZT ve srovnání s předepsanou rezervou pro případ nákazy (na základě průměrného vytížení v období 1998-2009)
Provozní režim
Celková kapacita
Disponibilní nevyužité kapacity
Rezerva pro případ nákazy dle stanov sdružení
Nevyužité kapacity po odečtení rezervy pro případ nákazy
dané vytížením
provozní
celkové
celkové
2 směny 5 dní s max. kapacitou
2 160
443
443
3 směny 5 dní s max. kapacitou
3 240
443
1 080
1 523
1 185
338
3 směny 7 dní s běžnou kapacitou
3 864
443
1 704
2 147
962
3 směny 7 dní s max. kapacitou
4 536
443
2 376
2 819
1 634
(218)
Údaje uvedené v tabulce potvrzují, že sdružení ZT - jako i podniky v jiných spolkových zemích - má k dispozici dostatek nevyužitých provozních kapacit na pokrytí rezervy pro případ nákazy. Vytvořit dodatečné kapacity na udržování rezervy pro případ nákazy nemělo sdružení ZT tudíž nikdy zapotřebí. Z téhož důvodu nevznikly z této povinnosti sdružení ZT také žádné čisté náklady.
(219)
Německo však dále uvedlo, že z právních důvodů nemohlo sdružení ZT započítat náklady na nevyužité kapacity, jež se použijí jen v případě nákazy, do poplatků za neškodné odstraňování materiálu, neboť tato rezerva pro případ nákazy byla ve prospěch veřejnosti.
(220)
Výsledky konzultace spolkových zemí a smluv stěžovatelky však ukazují, že nezávisle na právní formě podniku neškodně odstraňujícího materiál či na uplatnitelných předpisech pro výpočet se veškeré náklady na kapacitu financují bez výjimky z příjmů podniku. To vyplývá jednoznačně také z § 8 KAG PR, podle nějž „se náklady, z nichž se poplatky účtované uživatelům a pravidelné příspěvky odvíjejí, počítají v souladu s podnikohospodářskými zásadami kalkulace nákladů“. To znamená, že do poplatků je nutné poměrným způsobem započítat náklady na nevyužité provozní kapacity, neboť ty kauzálně souvisí s neškodným odstraňováním vlastního i cizího materiálu při běžném provozu.
(221)
BVerwG ve svém rozsudku také správně konstatuje, že náklady na nevyužité provozní kapacity je nutné hradit z příjmů z neškodného odstraňování vlastního i cizího materiálu (55). Pokud je tedy - jako v případě sdružení ZT - možné pokrýt předepsanou rezervu pro případ nákazy z nevyužitých provozních kapacit, neexistuje potřeba použít úhradu přeúčtovávaných nákladů.
(222)
Na zdůvodnění úhrady přeúčtovávaných nákladů Německo nakonec ještě uvedlo, že veškeré náklady na nevyužité provozní kapacity v rámci třetí směny během týdne vznikly z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy. Bez této povinnosti by sdružení ZT mohlo využít svou maximální technickou kapacitu 5denního třísměnného provozu na 100 %.
(223)
Německo však nepředložilo žádný důkaz o tom, že by bez závazku držet rezervu pro případ nákazy už během týdne neexistovaly žádné nevyužité provozní kapacity. Spíše se ukazuje (např. ze znaleckého posudku ISPA pro Dolní Sasko), že i podniky, které neškodně odstraňují pouze materiál kategorie 3, a na které se proto nevztahuje žádný závazek držet rezervu pro případ nákazy, mají k dispozici značné nevyužité kapacity a veškeré náklady na ně hradí z úplat.
9.3.2 Stávající nevyužité kapacity překračují předepsanou výši rezervy pro případ nákazy
(224)
Jak vyplývá z tabulky 3, má sdružení ZT k dispozici daleko větší nevyužité kapacity, než jaké jsou nutné pro držení předepsané rezervy pro případ nákazy. Stávající nevyužité kapacity jsou krátkodobě více než dvakrát vyšší, než jaké by byly zapotřebí v případě nákazy. Obrázek 2 dokládá, že v některých letech zůstala dokonce i běžná kapacita 5denního 2směnného provozu nevyužita z 25 %. Náklady na nevyužité kapacity, jichž není na pokrytí předepsané rezervy pro případ nákazy vůbec zapotřebí, nelze také započítat do čistých nákladů. Německem předložené výpočty čistých nákladů je nutné zamítnout i z tohoto důvodu, neboť se v nich k rezervě pro případ nákazy nesprávně připočítávají náklady na veškeré nevyužité kapacity.
(225)
Znalecký posudek ISPA pro Porýní-Falc a znalecký posudek ústavu Fraunhofer ukazují, že by stávající nevyužité kapacity sdružení ZT dokonce stačily na to, aby během tří měsíců zvládly rozšíření kulhavky a slintavky po celé spolkové zemi. Sdružení ZT však nebylo nikdy uloženo držet rezervu pro případ nákazy po dobu delší než šest týdnů. To znamená, že členové sdružení neumožnili ZT nikdy držet dlouhodobější rezervu pro případ nákazy na více než šest týdnů, jejímž cílem by bylo zvládnout déle trvající a na celou spolkovou zemi rozšířenou nákazu pouze za pomoci sdružení ZT. Srovnání týkající se kapacity nutné pro případ rozšíření kulhavky a slintavky po celé spolkové zemi je proto nepatřičné (56).
(226)
Skutečnost, že sdružení ZT má k dispozici kapacity, které překračují požadavky stanov sdružení, lze doložit i takto: Stanovy sdružení ZT ukládají povinnost zpracovávat vlastní materiál kategorie 1 a 2 v objemu, který se průměrně rovná zhruba 900 tunám týdně (57). Připočítá-li se ještě předepsaná rezerva pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně, potřebovalo by sdružení ZT zařízení s kapacitou 2 085 tun týdně při třísměnném 7denním provozu, aby splnilo svou povinnost uloženou stanovami sdružení.
(227)
Ve skutečnosti však má sdružení ZT k dispozici zařízení s maximální kapacitou ve výši 4 536 tun týdně. Sdružení ZT tak provozuje zařízení s dvojnásobnou kapacitou, než jaká by byla zapotřebí ke splnění úkolů uložených ve stanovách sdružení. Z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy nemohou sdružení ZT vznikat žádné čisté náklady, protože má k dispozici mnohem vyšší kapacity, než jakých je k splnění jeho veřejných zakázek zapotřebí.
9.3.3 Shrnutí
(228)
Závěrečným zjištěním proto je, že se Německu nepodařilo dokázat, že sdružení ZT vznikly čisté náklady z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy. Z posouzení plyne, že z úhrad přeúčtovávaných nákladů se hradí nevyužité kapacity, k nimž dochází buď ve spojitosti s běžným provozem (a proto se mají hradit z poplatků a úplat za tyto služby), anebo proto, že provozní zařízení sdružení ZT nejsou dostatečně vytížena.
9.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark
(229)
Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark praví, že není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil ve stejném odvětví při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(230)
Čtyři kritéria podle rozsudku ve věci Altmark představují předpoklady pro výjimku ze zásady, podle níž vyrovnávací platby představují zvýhodnění. Důkazním břemenem ve prospěch jejich dodržení je proto zatížen členský stát.
(231)
Sdružení ZT nebylo vybráno ve veřejné soutěži a Německo nepředložilo ani důkaz o tom, že se v případě sdružení ZT jedná o průměrný, dobře řízený podnik. Německo tak neprokázalo splnění čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark. Vysoké poplatky za neškodné odstraňování těl hospodářských zvířat v Porýní-Falci a nutnost financování prostřednictvím přeúčtovávání nákladů (což se v žádné jiné spolkové zemi neděje) poukazují takříkajíc na to, že sdružení ZT není žádným průměrným, dobře řízeným podnikem.
(232)
Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark tudíž není splněno.
(233)
Názorem BVerwG je, že čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark nelze na sdružení ZT použít, neboť přeúčtovávání nákladů neslouží k vyrovnání dodatečných nákladů vzniklých tím, že v rámci jinak tržní činnosti došlo k převzetí povinnosti veřejného zájmu, nýbrž k financování veřejné služby poskytované mimo trh, která je plněna na základě přenesení veřejné pravomoci. Skutečnost, že je povinnost poskytovat tuto službu plněna na základě přenesení veřejné pravomoci, plyne podle BVerwG z politického rozhodnutí územních korporací, jež jsou členy sdružení, zadat neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 interním postupem. Tuto interpretaci BVerwG opírá o rozsudek Soudního dvora ve věci Stadtreinigung Hamburg (58).
(234)
Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark podle BVerwG předpokládá, že plněním závazku veřejné služby musí být pověřen soukromý podnik. Tento předpoklad však zadání zakázky interním postupem nesplňuje, a proto nelze čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark uplatnit na podnik, který obdržel zakázku na základě interního postupu (59).
(235)
Komise v tomto ohledu nesdílí právní názor BVerwG. Ze čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark zaprvé nevyplývá nic, co by protiřečilo jeho uplatnění na případ zadání zakázky interním postupem. Naopak: uvedením obou možností (buď veřejná soutěž, nebo analýza nákladů, které by měl průměrný, dobře řízený podnik) Soudní dvůr naznačuje, že čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark lze uplatnit i v případě, že žádná veřejná soutěž neproběhla, tedy zejména v situaci zadání zakázky interním postupem.
(236)
Zadruhé se rozsudek ve věci Stadtreinigung Hamburg týká pouze otázky, kdy existuje povinnost vypsat veřejnou soutěž a kdy ne. Odtud však nelze vyvozovat žádné závěry týkající se pravidel pro státní podporu. Naopak: druhá možnost vyplývající ze čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark se týká právě situace, kdy neexistuje povinnost k vypsání veřejné soutěže.
(237)
Zatřetí vychází BVerwG z toho, že sdružení ZT v důsledku svého územního monopolu nekonkuruje jiným podnikům a že tak pravděpodobně nedochází k žádnému narušení hospodářské soutěže. Narušení hospodářské soutěže však představuje samostatný znak skutkové podstaty pojmu státní podpory, který se liší od znaku skutkové podstaty hospodářského zvýhodnění, v souvislosti s nímž došlo k formulování čtyř kritérií podle rozsudku ve věci Altmark. Znak skutkové podstaty narušení hospodářské soutěže je v předmětném případě naplněn (viz oddíl 8.3). V bodě 37 sdělení o použití pravidel Evropské unie v oblasti státní podpory na vyrovnávací platbu udělenou za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu (dále jen „sdělení SGEI“) (60) poukázala Komise výslovně na to, že zadání zakázky interním postupem nevylučuje možnost narušení hospodářské soutěže.
(238)
Důraz, který BVerwG klade na skutečnost, že sdružení ZT vykonává své činnosti na základě přenesení veřejné pravomoci, nastoluje nakonec otázku, zda BVerwG odmítá použitelnost čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark proto, že vychází z faktu, že sdružení ZT nevykonává žádnou hospodářskou činnost. Ani to však nesouhlasí: sdružení ZT nabízí služby za úplatu, a vykonává tak hospodářskou činnost (viz oddíl 8.2). To Komise výslovně potvrdila rovněž v bodě 13 sdělení SGEI.
9.5 Závěr týkající se existence hospodářského zvýhodnění sdružení ZT
(239)
V protikladu k rozsudku BVerwG a tvrzením Německa nebyla kritéria podle rozsudku ve věci Altmark splněna. Zaprvé nelze ospravedlnit úhradu přeúčtovávaných nákladů coby státní vyrovnávací platby za závazky převzaté sdružením ZT, neboť veškeré náklady, jenž jsou s těmito závazky spojené, jsou hrazeny z poplatků. Zadruhé se ukazuje, že oproti tvrzení Německa sdružení ZT nevznikly z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy žádné čisté náklady. Německem uváděné náklady se vztahují buď na nevyužité provozní kapacity, které je nutno hradit z poplatků a výnosů, nebo na nevyužité kapacity, které překračují předepsaný rozsah rezervy pro případ nákazy. Zatřetí nebyly do roku 2010 předem stanoveny parametry výpočtu úhrad přeúčtovávaných nákladů s nezbytnou transparentností. Začtvrté se Německu nepodařilo dokázat, že se v případě sdružení ZT jedná o průměrný, dobře řízený podnik.
(240)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů proto vedla k hospodářskému zvýhodnění sdružení ZT.
(241)
Pokud se Německem nesprávně vypočtené náklady na rezervu pro případ nákazy správně rozdělí mezi jednotlivé vykonané služby - neškodné odstraňování vlastního materiálu kategorie 1 a 2, neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 pocházejícího z Bádenska-Württemberska a Hesenska a neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 -, je možné podrobně ukázat, jaké hospodářské zvýhodnění sdružení ZT z úhrady přeúčtovávaných nákladů na jednotlivých trzích vzniklo.
(242)
Následující oddíly 9.5.1 až 9.5.3 ukáží, že úhrada přeúčtovávaných nákladů slouží skutečně vyrovnání ztrát vzniklých z těchto důvodů:
a)
méněcenné zpracování materiálu kategorie 3;
b)
nevytížené kapacity;
c)
úplaty za neškodné odstraňování materiálu v severním a středním Hesensku jsou pod úrovní skutečných nákladů;
d)
poplatky za neškodné odstraňování vlastního materiálu jsou pod úrovní skutečných nákladů.
9.5.1 Ztráty z neškodného odstraňování vlastního a cizího materiálu při správném rozdělení nesprávně vypočtených nákladů na rezervu pro případ nákazy
(243)
Podle výkazu zisků a ztrát sdružení ZT za období 2002-2009 se veškeré údajné náklady na rezervu pro případ nákazy správně rozdělí podle využití zařízení v 5denním 2směnném provozu.
(244)
Přitom je třeba nejdříve upozornit na to, že jedním podstatným důvodem vysokých nákladů na nevyužité kapacity je nedostatečné vytížení zařízení sdružení ZT. Nejprve je proto třeba vypočítat tyto náklady na nevyužité kapacity způsobené nedostatečným vytížením při běžném provozu:
(245)
Jak ukazuje statistika vytížení uvedená v tabulce 3 (viz sloupek „nevyužité kapacity dané vytížením“), nevyčerpalo sdružení ZT nikdy své technické kapacity 5denního 2směnného provozu. Vytížení značně kleslo zejména po roce 2002 kvůli silnému úbytku vlastního materiálu. Jako kritérium nedostatečného vytížení se budou dále používat nevyužité kapacity 5denního 2směnného provozu. Referenční hodnotou pro výpočet nedostatečného vytížení bude nejvyšší vytížení při 5denním 2směnném provozu ve výši 101 855 tun ročně, kterého bylo dosaženo v roce 2002. Výsledkem je nedostatečné vytížení v průměrné výši 13 %.
(246)
Podle řádku „kapacity nevyužité vlivem vytížení provozu“ v tabulce 4 činí průměrné náklady způsobené nedostatečným vytížením při běžném provozu 434 304 EUR. Sdružení ZT má povinnost převzít za tyto náklady hospodářskou odpovědnost, neboť jsou výsledkem provozu zařízení, jež je při běžném provozu nevytíženo.
(247)
Nevyužité provozní kapacity se rozdělí úměrně k využití při 5denním 2směnném provozu. Nevyužité provozní kapacity proto připadají úměrně jak na služby poskytované jak v rámci sdružení, tak mimo ně. Přitom se v tabulce 4 rozlišuje mezi nevyužitými provozními kapacitami při sběru a zpracování.
(248)
Průměrným výsledkem za období 2002-2009 je, že sdružení ZT nebylo z obratu s to pokrýt nevyužité provozní kapacity ani u interních, ani u externích služeb. Odpovídající „příspěvek na úhradu nákladů II“ vykazuje u externích služeb průměrnou roční ztrátu ve výši 1 198 257 EUR a u interních služeb ve výši 1 140 898 EUR.
Tabulka 4
Výkaz zisků a ztrát
(v EUR)
Uhynulá zvířata
Jateční odpad
Materiál sdružení
Sloupec 1 + 2
Materiál kategorie 3
B-W a Hesensko
Nedostatečné vytížení
Cizí materiál
Sloupec 4 + 5 + 6
Celkem
Col 3 + 7
(1)
Obrat
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
(2)
Náklady dle údajů ZT
3 624 234
3 877 155
7 501 388
[…]
[…]
[…]
[…]
(3)
Obrat
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
[…]
(4)
-
Upravené náklady
3 624 234
5 077 019
8 701 252
[…]
[…]
[…]
[…]
(5)
Příspěvek na úhradu nákladů I
53 674
53 674
[…]
[…]
[…]
[…]
(6)
-
Kapacity nevyužité (NK) vlivem vytížení provozu
[…]
[…]
[…]
(7)
-
Provozní NK - sběr
70 077
236 780
306 857
[…]
[…]
[…]
[…]
(8)
-
Provozní NK - zpracování
201 993
685 722
887 715
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(9)
Příspěvek na úhradu nákladů II
- 272 071
- 868 828
-1 140 898
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(10)
-
Nerozdělené fixní náklady
[…]
(11)
Příspěvek na úhradu nákladů III
[…]
(12)
+
Úhrada přeúčtovaných nákladů
[…]
(13)
Výsledek
[…]
Řádky 1 a 2: Údaje sdružení ZT
Sdružení ZT ve svém účetnictví neuvádí výnosy z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3 odděleně, nýbrž je jako i jiné produkční výnosy (např. tuky a oleje) odečítá od celkových nákladů, které se poté rozdělují na vlastní jateční odpad, materiál kategorie 3 a materiál pocházející z Bádenska-Württemberska a Hesenska. Nadále však bude u materiálu kategorie 3 vedeno oddělené účetnictví, a proto je třeba z celkových nákladů vypočítat výnosy z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3.
Řádky 3 až 5: Výpočet příspěvku na úhradu nákladů I
V zájmu zjištění opravených nákladů se výnosy ze zpracování materiálu kategorie 3, které byly odečteny od nákladů, poměrným způsobem připočtou k nákladům na vlastní jateční odpad, materiálu kategorie 3 a materiálu pocházejícímu z Bádenska-Württemberska a Hesenska. V rámci celkových nákladů proto rozdíl mezi řádkem (2) a řádkem (4) odpovídá výnosům z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3 v řádku (3).
Kvůli chybějícím údajům se Komisi nepodařilo prověřit, zda sdružení ZT rozdělilo celkové náklady v řádku (2) příp. (3) mezi jednotlivé služby správným způsobem. Zejména je nutné poukázat na to, že na neškodné odstraňování těl hospodářských zvířat připadá nadměrný podíl nákladů na kapacitu. Příspěvek na úhradu nákladů I za vlastní jateční odpad, materiál kategorie 3 a materiál pocházející z Bádenska-Württemberska a Hesenska mohl být tudíž nasazen příliš vysoko.
Řádky 6 až 9: Výpočet příspěvku na úhradu nákladů II
Nejprve se z nákladů na rezervu pro případ nákazy vypočítá nedostatečné vytížení při 5denním 2směnném provozu (= kapacita nevyužitá vlivem vytížení). Nato se ostatní náklady na rezervu pro případ nákazy poměrným způsobem rozdělí mezi skutečné objemy a vypočítané nedostatečné vytížení. V Bádensku-Württembersku neprobíhá žádný sběr, a proto se náklady na sběr a na zpracování povedou odděleně. V roce 2009 byly u zakázky v severním a středním Hesensku již náklady na nevyužité kapacity připočteny přímo, a proto se další náklady přičítat nebudou.
9.5.2 Z úhrad přeúčtovávaných nákladů se financují ztráty z neškodného odstraňování cizího materiálu
(249)
Sdružení ZT konkuruje na cizích trzích podnikům, které si musí celkové náklady svých zařízení plně hradit ze svého vlastního obratu, a ani podnik, který sdružení ZT konkuruje u materiálu kategorie 3, ani předchozí provozovatel v severním a středním Hesensku nemohou využít dodatečného státního refinancování nevyužitých provozních kapacit nebo nedostatečného vytížení v závislosti na poptávce.
9.5.2.1 Ztráty vzniklé z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3
(250)
Stejně jako všechny ostatní podniky, které odstraňují materiál kategorie 3, aniž by obdržely veřejnou zakázku, musí sdružení ZT nést samo veškeré s tím spojené náklady, jakož i rizika.
(251)
Sdružení ZT odstraňuje materiál kategorie 3 společně s materiálem kategorie 1 a 2, a nemůže proto dosahovat stejných produkčních výnosů jako při odděleném odstraňování materiálu kategorie 3 a materiálu kategorie 1 a 2. V důsledku zvýšené poptávky po čistém materiálu kategorie 3 však silně klesly ceny, které sdružení ZT může od jatek požadovat. Jak uvedla stěžovatelka, za určité materiály kategorie 3 vyplácejí podniky odpovědné za neškodné odstraňování materiálu jatkám dokonce peněžní úplatu.
(252)
Tento trend je patrný především na vývoji výnosů za zpracovanou tunu materiálu kategorie 3: mohlo-li sdružení ZT ještě v roce 2002 dosáhnout výnosu za tunu ve výši […] EUR, pak tento výnos v roce 2009 v důsledku trvalého úbytku činil už jen […] EUR. To odpovídá poklesu výnosů za tunu o téměř 70 % během sedmi let.
Obrázek 1
Vývoj příspěvků na úhradu za materiál kategorie 3 v období 2000-2009 (v EUR)
(…)
(253)
Zpracování materiálu kategorie 3 se proto za poslední roky stalo pro sdružení ZT stále méně výnosnou činností. Zatímco si ještě do roku 2004 mohlo sdružení ZT hradit své přímé náklady samo, v následujících letech nepřinášelo neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 žádný pozitivní příspěvek na úhradu nákladů na nevyužitou kapacitu.
(254)
Výpočet provedený Německem, že výnosy, kterých může sdružení ZT neškodným odstraňováním materiálu kategorie 3 dosáhnout, přesahují přímé náklady, není správný. Pro svůj výpočet používá Německo náklady, od nichž již byly odečteny výnosy (viz řádek (2) v tabulce 4), místo aby správně pracovalo se skutečně vzniklými náklady (viz opravené náklady v řádku (4) v tabulce 4).
(255)
Sdružení ZT očividně akceptuje trvalé ztráty, které plynou z méněcenného odstraňování materiálu kategorie 3, jen aby zachovalo vytížení svých zařízení.
9.5.2.2 Ztráty vzniklé v důsledku nedostatečného vytížení
(256)
Dalším podstatným důvodem ztrát sdružení ZT je špatná vytíženost zařízení po většinu let. V některých letech vzrostlo nedostatečné vytížení při 5denním 2směnném provozu na více než 25 % ve srovnání s nejvyšším vytížením v roce 2001. Jen v letech 2001 a 2002 bylo možné v důsledku krize TSE dosáhnout lepšího vytížení, aniž by se ale dokonce i v těchto letech musely zapojit nevyužité provozní kapacity v noci či o víkendech.
Obrázek 2
Nedostatečné vytížení kapacit běžného provozu sdružení ZT při 5denním 2směnném provozu v období 1998-2009
(257)
Důvodem značně nedostatečného vytížení po roce 2002 je úbytek stavů hospodářských zvířat a tím i objemu vlastního materiálu, který mezi roky 2002 a 2009 klesl o více než 35 %. Uvolněné kapacity se sdružení ZT pokusilo vytížit zvýšenými dodávkami cizího materiálu. Teprve až úspěch u veřejné zakázky v severním a středním Hesensku pomohl opět zvýšit vytížení přibližně na úroveň let 2002 a 2003.
9.5.2.3 Ztráty vzniklé v důsledku veřejné zakázky v severním a středním Hesensku
(258)
S neškodným odstraňováním materiálu v severním a středním Hesensku začalo sdružení ZT teprve od roku 2009, a proto je k dispozici jen málo údajů o výsledcích této zakázky. Z předložených účetních údajů z roku 2009 by vyplývalo, že nová zakázka vedla k pozitivnímu příspěvku na úhradu ve výši zhruba 200 000 EUR po odečtení nevyužitých provozních kapacit.
(259)
Z podkladů k veřejné zakázce lze však vyčíst, že sdružení ZT předložilo nabídku nižší, než byly její skutečné náklady. Jak uvádí samo Německo, jsou úroky, jež sdružení ZT platí za své bankovní úvěry, vyšší než vypočtené úroky, které sdružení ZT uvedlo při veřejné soutěži v souladu s předpisy pro jejich výpočet. To znamená, že sdružení ZT neočekává, že by mohlo pokrýt své veškeré úroky z cizího kapitálu, který si vzalo, nebo že by mohlo dosáhnout přiměřeného zisku z vlastního kapitálu.
(260)
Celková výše úroků z cizího kapitálu ve prospěch sdružení ZT činí 1,07 milionu EUR ročně. Pokud se vzhledem k podílu odstraňovaného objemu na celkové kapacitě v případě severního a středního Hesenska vychází z toho, že se zhruba jedna čtvrtina nákladů z cizího kapitálu musí připočíst k zakázce ze severního a středního Hesenska, vyplynou poměrné náklady ve výši 0,26 milionu EUR v porovnání s 0,16 milionu EUR, které sdružení ZT uvedlo ve svém výpočtu poplatků v případě severního a středního Hesenska. K ročně nekrytým úrokům z cizího kapitálu ve výši 0,10 milionu EUR je nutno ještě připočíst nekryté úroky z vlastního kapitálu.
(261)
Podnikatel, který se chová ekonomicky, by proto nikdy nepodal nabídku, jež by předem nepokrývala očekávané kapitálové náklady. Na tom nic nemění ani opakované upozorňování Německa na údajné předpisy při výpočtu úplat, které další přeúčtování plných nákladů nedovolují. Žádný soukromý podnikatel nemůže být nucen (příp. by nebyl ochoten) k tomu, aby poskytoval služby za ceny, které by mu neumožnily pokrýt jeho náklady a dosáhnout přiměřeného zisku.
(262)
I kdyby se vycházelo z účetnictví předloženého za rok 2009, jež obsahuje pozitivní příspěvek na úhradu ve výši zhruba 200 000 EUR, nemohou očekávané příspěvky na úhradu po dobu deseti let trvání zakázky vyrovnat ztráty vzniklé z nedostatečného vytížení, jehož roční průměrná výše od roku 2002 činila zhruba 700 000 EUR. Podnikatel, který se chová ekonomicky, by nedostatečně vytížené kapacity nedržel po tak dlouhou dobu.
(263)
U cizích materiálů je tudíž zřejmé, že na jedné straně prodává sdružení ZT díky přeúčtovávání na trhu kapacity za ceny, které nepokrývají příslušné náklady, a na straně druhé po celé roky udržuje nevytížené kapacity, jejichž budoucí výnosy nemohou vyrovnat ztráty z nedostatečného vytížení z předešlých let. Je tedy zřejmé, že sdružení ZT udržovalo na trhu kapacity, které by si podnikatel, který se chová ekonomicky, udržovat nemohl.
9.5.3 Z úhrad přeúčtovávaných nákladů se financují ztráty z neškodného odstraňování vlastního materiálu
(264)
Nevyužité provozní kapacity, jež jsou výsledkem neškodného odstraňování vlastního materiálu, je zapotřebí uhradit z vybraných poplatků. Přitom se sdružení ZT (jako každý jiný podnik pověřený neškodným odstraňováním kontrolovaného materiálu) musí na vlastní odpovědnost postarat o to, aby díky odpovídajícímu řízení podniku tuto úlohu splnilo ekonomickým způsobem. Dodatečná vyrovnávací platba by ho této ekonomické odpovědnosti jen zbavovala.
(265)
Nevyužité provozní kapacity je proto zapotřebí rozdělit mezi neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu. V jednotlivých spolkových zemích existují různé způsoby, jak rozdělit náklady na nevyužité provozní kapacity mezi neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu. V některých spolkových zemích připadá na odstraňování uhynulých hospodářských zvířat větší podíl nevyužitých kapacit než na odstraňování jatečního odpadu. Pravidla pro vybírání poplatků ani stanovy sdružení nestanovují odpovídající klíč pro toto rozdělování, a proto se nevyužité kapacity rozdělují rovnoměrným způsobem.
9.5.3.1 Ceny při neškodném odstraňování jatečního odpadu, jež jsou pod úrovní skutečných nákladů
(266)
Jak uvádí samo Německo, při neškodném odstraňování jatečního odpadu konkuruje sdružení ZT jiným podnikům zabývajícím se stejnou činností. Výše poplatků za neškodné odstraňování vlastního jatečního odpadu má vliv na míru separace materiálu, již jatka využívají, a tím i na objem čistého materiálu kategorie 3, který mají k dispozici jiné podniky.
(267)
Zatímco výnosy v průměru těsně pokryjí přímé náklady, časem dochází k podobnému scénáři jako u příspěvků na úhradu materiálu kategorie 3: do roku 2004 byly výnosy vyšší než přímé náklady. Po zavedení nových pravidel pro vybírání poplatků v roce 2005, které vedlo k poklesu průměrných výnosů za tunu ze 160 EUR na 116 EUR - tedy o 27,5 % -, nebylo už v následujících letech možné pokrýt ani přímé náklady, a tudíž ani dosáhnout příspěvku na úhradu nevytížených provozních kapacit. Teprve v roce 2009 byl opět vykázán pozitivní příspěvek na úhradu nákladů I (viz tabulka 4).
(268)
Bez přeúčtovávání nákladů by si sdružení ZT takovou cenovou politiku zjevně nemohlo dovolit. Stejně jako v případě jatečního odpadu kategorie 3 přistoupilo sdružení ZT od roku 2005 na ceny, které nepokrývaly ani jeho přímé náklady, jen aby mohlo dále vytížit svá zařízení. Celkovým výsledkem v případě vlastních materiálů je značně negativní příspěvek na úhradu nákladů II (po odečtení nevyužitých provozních kapacit) ve výši zhruba 13 % obratu (viz tabulka 4).
9.5.3.2 Upevnění monopolního postavení na spádovém území sdružení prostřednictvím přímé úhrady přeúčtovávaných nákladů
(269)
Německo je toho názoru, že z úhrady přeúčtovávaných nákladů sdružení ZT nevyplynula žádná hospodářská výhoda, neboť není důležité, jestli stát zaplatí odškodnění za držení rezervy pro případ nákazy přímo podniku odpovědnému za neškodné odstraňování materiálu, nebo nepřímo znečišťovateli prostřednictvím státní podpory na testy TSE. V tomto případě by se náklady na rezervu pro případ nákazy sice započítaly do poplatků, současně by však znečišťovatel obdržel úlevu v podobě přiměřeně vyšší státní podpory. V obou případech nese ve skutečnosti větší podíl zátěže veřejný sektor, což je nakonec to hlavní, o co při posouzení z hlediska hospodářské soutěže jde.
(270)
Zaprvé je třeba poukázat ještě jednou (viz oddíl 2.5.3) na to, že vedle státních podpor na testy TSE, jež jsou určeny zemědělcům, má sdružení ZT dodatečný prospěch z přeúčtování nákladů. Kromě toho již sdružení ZT v Porýní-Falci dostává ze státních podpor na testy TSE větší podporu než v severním a středním Hesensku, neboť zde leží cena za tunu - a tím základ pro stanovení výše státní podpory na testy TSE - ve výši 212 EUR výrazně pod cenou za tunu ve výši 390 EUR v Porýní-Falci. Rozhodně neplatí, že by zemědělci působící na spádovém území sdružení měli prospěch z nižších poplatků díky úhradě přeúčtovávaných nákladů.
(271)
Zadruhé pokyny TSE výslovně požadují důkaz, že státní podpory nezvýhodňují navazující výrobní podniky (61). Jak plyne z předchozího hodnocení uvedeného v oddílech 9.5.2 a 9.5.3, sdružení ZT však používá přeúčtovávání nákladů skutečně k tomu, aby financovalo ztráty pocházející z jeho cenové politiky, nevytížených kapacit či jiných nedostatků v rámci jeho řízení podniku.
(272)
Německu se proto zjevně nepodařilo dokázat, že úhrada přeúčtovávaných nákladů jde coby odškodnění za náklady spojené s neškodným odstraňováním uhynulých hospodářských zvířat ve prospěch zemědělců. Vyvstává naopak otázka, zda by zemědělci neměli prospěch z nižších poplatků, kdyby k úhradě přeúčtovávaných nákladů nedocházelo, protože by pak sdružení ZT bylo již dříve vystaveno většímu hospodářskému tlaku, aby přizpůsobilo své kapacity a svůj způsob řízení danostem na trhu.
9.5.4 Shrnutí
(273)
Německo nemůže prokázat oprávněnost úhrad přeúčtovávaných nákladů coby státních vyrovnávacích plateb určených sdružení ZT za plnění povinností uložených stanovami sdružení. Kritéria podle rozsudku ve věci Altmark nejsou splněna.
(274)
Podrobné posouzení výkazu výnosů a nákladů sdružení ZT spíše ukázalo, že sdružení ZT je při neškodném odstraňování vlastního a cizího materiálu díky úhradě přeúčtovávaných nákladů hospodářsky zvýhodněno.
(275)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů proto představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
10. HODNOCENÍ PROTIPRÁVNOSTI PODLE ČL. 108 ODST. 3 SFEU
(276)
Úhrady přeúčtovaných nákladů, jejichž příjemcem je sdružení ZT od roku 1979, nebyly Komisi oznámeny v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU. Podle čl. 108 odst. 3 SFEU proto představují proto protiprávní státní podporu.
(277)
Výjimku z oznamovací povinnosti podle rozhodnutí Komise 2005/842/ES ze dne 28. listopadu 2005 o použití čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytované určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu (62) (dále jen „rozhodnutí o SOHZ z roku 2005“) nebo podle rozhodnutí Komise 2012/21/ES ze dne 20. prosince 2011 o použití čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělené určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu (63) (dále jen „rozhodnutí o SOHZ z roku 2011“) v tomto případě nelze uplatnit, jelikož - jak je uvedeno v oddílu 9 - sdružení ZT není pověřeno poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu. Neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, udržování rezervy pro případ nákazy a odstraňování materiálu kategorie 3 totiž nejsou službami obecného hospodářského zájmu. Navíc není v případě období let 1979-2010 splněno druhé kritérium podle rozsudku Altmark a v případě celého období od roku 1979 není splněno třetí kritérium podle rozsudku Almark. Nejsou tedy splněny nutné předpoklady podle článků 4 a 5 rozhodnutí o SOHZ z roku 2005 ani z roku 2011, které by umožňovaly osvobození úhrad přeúčtovaných nákladů od oznamovací povinnosti.
11. HODNOCENÍ SLUČITELNOSTI PODLE ČL. 106 ODST. 2 SFEU
(278)
Podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu nebo ty, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají podle čl. 106 odst. 2 SFEU pravidlům obsaženým ve SFEU. Čl. 106 odst. 2 SFEU však pro případ, kdy použití pravidel hospodářské soutěže brání právně nebo fakticky plnění svěřených úkolů, stanoví výjimku z pravidel obsažených v SFEU. Tato výjimka se uplatní, pouze pokud není vývoj obchodní výměny dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie.
(279)
Podle bodu 69 rámce EU pro vyrovnávací platby uplatňuje Komise zásady tohoto rámce na všechny protiprávní podpory, o nichž rozhodne od 31. ledna 2012, a to i v případech, kdy byla podpora poskytnuta před tímto datem. V případě úhrad přeúčtovaných nákladů SE jedná o protiprávní státní podporu, a proto se použije se rámec EU k vyrovnávacím platbám.
(280)
Jak je uvedeno v oddílu 8.1, sdružení ZT není pověřeno službami obecného hospodářského zájmu, jelikož neškodné odstraňování materiálů kategorie 1 a 2, udržování rezervy pro případ nákazy a neškodné odstraňování materiálů kategorie 3 nepředstavuje službu obecného hospodářského zájmu. Slučitelnost úhrad přeúčtovaných nákladů podle čl. 106 odst. 2 SFEU a rámce EU pro služby obecného hospodářského zájmu je už z tohoto důvodu vyloučena.
(281)
V souladu s druhým a třetím kritériem podle rozsudku Altmark lze podporu podle rámce EU pro služby obecného hospodářského zájmu považovat za slučitelnou s čl. 106 odst. 2 SFEU, pouze pokud existuje pověřovací akt, v němž jsou stanoveny metody pro výpočet vyrovnávací platby (oddíl 2.3) a pokud výše podpory nepřekračuje čisté náklady vynaložené k plnění povinností veřejné služby (oddíl 2.8).
(282)
Jak je uvedeno v oddílu 9.2, není v případě období let 1979-2009 splněno druhé kritérium podle rozsudku Altmark a v případě celého období není splněno třetí kritérium podle rozsudku Almark. Proto nejsou splněny ani podmínky oddílu 2.3 (pro období let 1979-2009) a oddílu 2.8 (pro celé období) rámce EU pro služby obecného hospodářského zájmu.
(283)
Úhradu přeúčtovaných nákladů proto nelze odůvodnit jako podporu na udržování rezervy pro případ nákazy v dané oblasti podle čl. 106 odst. 2 SFEU a rámec EU k vyrovnávacím platbám.
12. HODNOCENÍ SLUČITELNOSTI JAKO PODPORY PRO FINANCOVÁNÍ NÁKLADŮ NA NEŠKODNÉ ODSTRAŇOVÁNÍ UHYNULÝCH HOSPODÁŘSKÝCH ZVÍŘAT A JATEČNÍHO ODPADU NA ZÁKLADĚ ČL. 107 ODST. 3 PÍSM. c) SFEU
(284)
V případě úhrad přeúčtovaných nákladů se jedná o provozní podpory, které jsou v zásadě zakázány (64). Důkazním břemenem ve prospěch slučitelnosti těchto podpor je proto zatížen dotyčný členský stát.
(285)
Pokyny TSE a pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 v zásadě zakazují podporu na odstraňování jatečního odpadu a povolují podporu na neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat pod podmínkou, že jsou jejími příjemci výhradně zemědělci. Navazující podniky - jako jatka a podniky na neškodné odstraňování tohoto materiálu - podpory v žádném případě využívat nemohou (65).
(286)
Podpora na neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat sice smí být v zájmu administrativního zjednodušení vyplacena přímo podnikům na neškodné odstraňování materiálu, musí ale být prokázáno, že prospěch z ní mají výhradně zemědělci (66).
(287)
Jak však ukazuje posouzení popsané v oddílu 9, přinášejí úhrady přeúčtovaných nákladů ekonomickou výhodu sdružení ZT a zemědělcům na spádovém území sdružení ZT přímo neprospívají vůbec, jelikož ti musí za neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat platit dokonce více než například zemědělci v severním a středním Hesensku. Německo také nebylo schopno prokázat, že jsou úhrady přeúčtovaných nákladů na zemědělce převáděny v plné výši.
(288)
Rozhodnutí Komise N 15/04 ze dne 6. července 2004, kterým se schvaluje režim podpory hradící pro období let 1998-2013 zemědělcům ve spádové oblasti sdružení ZT náklady na neškodné odstraňování těl uhynulých zemědělských zvířat, nadto stanoví, že nesmí docházet ke kumulaci schválených režimů podpory s jinou podporou.
(289)
Pro podpory, které byly protiprávně poskytnuty před 1. lednem 2003, stanoví oddíl VI pokynů TSE odchylky:
a)
mohou být schváleny režimy podpory na náklady na neškodné odstraňování těl uhynulých hospodářských zvířat ve výši 100 %, i když jsou poskytovány na úrovni výroby, zpracování a uvádění na trh;
b)
kromě toho mohou být ve výjimečných případech s vnitřním trhem slučitelné také podpory na odstraňování jatečního odpadu vzhledem ke krátkému trvání a nutnosti dostát dlouhodobě zásadě „znečišťovatel platí“.
(290)
Ani tyto výjimky nejsou použitelné. Úhrady přeúčtovaných nákladů nejsou omezeny na neškodné odstraňování těl uhynulých zemědělských zvířat, které je beztak již z velké části financováno prostřednictvím režimu podpory pro zemědělství, a ani se nejedná o krátkodobé a časové omezené opatření týkající se jatečního odpadu.
(291)
Dále je třeba ještě zdůraznit, že Německo samotné nepředneslo žádné důvody pro slučitelnost úhrad přeúčtovaných nákladů podle pokynů TSE a pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013.
(292)
Jelikož úhrady přeúčtovaných nákladů zvýhodňují sdružení ZT, nelze je považovat za podporu slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu pokynů TSE a pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
13. HODNOCENÍ SLUČITELNOSTI ÚHRADY PŘEÚČTOVANÝCH NÁKLADŮ JAKO PODPORY NA ŽIVOTNÍ PROSTŘEDÍ PODLE ČL. 107 ODST. 3 PÍSM c) SFEU
(293)
V případě úhrad přeúčtovaných nákladů se jedná o podpory, které jsou v zásadě zakázány (67). Důkazním břemenem ve prospěch slučitelnosti těchto podpor je proto zatížen dotyčný členský stát. Podle Německa se v případě úhrad přeúčtovaných nákladů jedná o podporu ve prospěch ochrany životního prostředí.
(294)
Podle bodu 132 pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí je investiční podpora určená podnikům odstraňujícím škody způsobené životnímu prostředí tím, že provádějí sanaci kontaminovaných lokalit, slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU za předpokladu, že vede ke zlepšení ochrany životního prostředí. Při tom je však třeba přihlížet také k zásadě „znečišťovatel platí“, která je zakotvena v čl. 191 odst. 2 SFEU a v pokynech pro poskytování státní podpory v oblasti životního prostředí. Podle bodu 132 pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí musí původce škod způsobených životnímu prostředí uhradit sanaci bez státní podpory. Kdo je znečišťovatelem, se určuje podle práva použitelného v jednotlivých státech.
(295)
Relevantní okamžik k posouzení situace z hlediska použitelného práva v jednotlivých členských státech se určuje podle okamžiku přijetí úředního rozhodnutí použitelného práva.
(296)
Německo nepopírá, že v souladu se sanačním rozhodnutím ze dne 21. dubna 1997 sdružení ZT v plném rozsahu odpovídá za sanaci staré lokality Sohrschied a podle sanačního rozhodnutí 31. března 1998 za sanaci lokality Sprendlingen-Gensingen jako znečišťovatel podle vnitrostátní práva platného v příslušné době. Sdružení ZT jako znečišťovatel podle německého práva odpovídá také za náklady na dekontaminaci půdy v obou lokalitách. Německo tvrdí, že podle rozhodnutí spolkového ústavního soudu (Bundesverfassungsgericht) ze dne 16. února 2000 (68) je financování nákladů na sanaci nad rámec odpovědnosti prostřednictvím úhrady přeúčtovaných nákladů slučitelnou podporou, jelikož odpovědnost soukromých subjektů se podle tohoto rozhodnutí omezuje pouze na tržní hodnotu pozemku.
(297)
Argumenty Německa jsou však nesprávné. Zaprvé, rozhodnutí spolkového ústavního soudu je použitelné výlučně mezi stranami („inter partes“), tedy mezi stranami zúčastněnými v řízení. Především však změna v judikatuře soudu nejvyšší úrovně nemění právní situaci a není důvodem přezkumu ve smyslu čl. 51 odst. 1 bodu 1 zákona o správním řízení s ohledem na starší správní akty, které se již staly závaznými.
(298)
Podle německé judikatury se rozhodnutím spolkového ústavního soudu nemění skutečnost, že v době sanačního rozhodnutí odpovídali za náklady na sanaci v plné výši všichni znečišťovatelé. Žádný z nich se po rozhodnutí spolkového ústavního soudu ze dne 16. února 2000 nemohl vyhnout plné odpovědnosti jakožto znečišťovatel s ohledem na starší rozhodnutí, které se stalo závazným.
(299)
Sdružení ZT je proto odpovědné za lokality Sprendlingen-Gensingen a Sohrschied i s přihlédnutím k rozhodnutí spolkového ústavního soudu ze dne 16. února 2000, které Německo cituje.
(300)
Jelikož se sdružení ZT proti sanačním rozhodnutím neodvolalo, stala se závaznými a jsou nenapadnutelná. Pokud chce nyní Německo zpětně v zásadě popřít odpovědnost sdružení ZT za lokalitu Sohrschied, nelze tento argument přijmout. Sdružení ZT se mělo proti sanačnímu rozhodnutí ze dne 21. dubna 1997 odvolat a nemělo dovolit, aby se stalo závazným. Úkolem Komise není znovu zkoumat závazné rozhodnutí vnitrostátního orgánu, pokud jde situaci z hlediska odpovědnosti podle zásady „znečišťovatel platí“.
(301)
Německo navíc samo uznává, že se uvedené rozhodnutí spolkového ústavního soudu ze dne 16. února 2000 vztahuje pouze na soukromé subjekty a nikoliv na právnické osoby podle veřejného práva. Je tomu tak proto, že právním základem pro omezení odpovědnosti je právo na vlastnictví. Na toto právo se však právnické osoby podle veřejného práva odvolávat nemohou. Nelze tedy zpochybnit, že podle vnitrostátního práva je za kontaminované lokality plně odpovědné sdružení ZT.
(302)
Na potenciální nerovné zacházení mezi právnickými osobami podle soukromého práva a právnickými osobami podle veřejného práva v právním systému členského státu se podle pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí nelze odvolávat. Pokud jde o otázku odpovědnosti za kontaminované lokality (závazky z minulosti), pokyny uvádějí, že použitelné je pouze vnitrostátní právo.
(303)
Jelikož sdružení ZT podle německého práva odpovídá v plné výši za náklady na sanaci obou starých lokalit, není možné úhradu přeúčtovaných nákladů považovat za slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu pokynů k podpoře na ochranu životního prostředí podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. +
14. ZÁVĚRY
(304)
Úhrady přeúčtovaných nákladů poskytnuté sdružení ZT od roku 1979 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Německo tyto úhrady přeúčtovaných nákladů poskytovalo v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU.
(305)
Nelze je prohlásit za podporu slučitelnou s vnitřním trhem ani podle čl. 106 odst. 2 SFEU, ani podle čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(306)
Podle čl. 1 písm. b) bodu iv) ve spojení s čl. 15 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999 je podpora, jejíž promlčecí lhůta uplynula, považována za existující podporu. Podle článku 15 uvedeného nařízení platí, že pravomoci Komise ve věci navrácení podpory podléhají promlčecí lhůtě deseti let. Promlčecí lhůta začíná běžet dnem, kdy je protiprávní podpora udělena příjemci a je pozastavena jakýmkoliv opatřením, které Komise v souvislosti s danou protiprávní podporou přijme. Každým přerušením počíná lhůta běžet znovu.
(307)
Soudy Unie rozhodly, že promlčecí lhůta pro navrácení podpory může být přerušena nejen formálním řízením, ale také žádostí o informace, která rovněž představuje krok vedoucí k přerušení promlčecí lhůty pro navrácení podpory (69).
(308)
Stěžovatelka napadla úhradu přeúčtovaných nákladů ve prospěch sdružení ZT v lednu 2008 a dne 26. května 2008 byla Německu zaslána žádost o informace. Tato žádost o informace přerušila promlčecí lhůtu pro navrácení podpory. Proto se za existující podporu pokládají všechny úhrady přeúčtovaných nákladů, které sdružení ZT obdrželo do 26. května 1998. Naproti tomu všechny úhrady přeúčtovaných nákladů, které sdružení ZT obdrželo po 26. květnu 1998, představují novou podporu.
(309)
Podle čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999 nemá Komise požadovat navrácení podpory, pokud by tím byla porušena obecná zásada práva Unie. V předmětném případě vyvstává otázka, zda mohl rozsudek BverwG ze dne 16. prosince 2010 u sdružení ZT vzbudit legitimní očekávání, že posuzované opatření nepředstavuje státní podporu.
(310)
Komise v tomto ohledu zaprvé konstatuje, že se uvedený rozsudek BVerwG týká pouze plateb provedených v roce 2010. Rozsudek tedy mohl - pokud vůbec - vzbudit oprávněná očekávání pouze pro rok 2010 (a následující roky za předpokladu, že by se stanovy sdružení nezměnily).
(311)
Rozsudek BverwG však nemohl u sdružení ZT vzbudit oprávněná očekávání ani pro rok 2010 (a následující roky). Podle ustálené judikatury má právo dovolávat se zásady ochrany legitimního očekávání každý jednotlivec, pokud u něj orgán Unie tím, že mu poskytl konkrétní ujištění, vyvolal podloženou naději (70). Takovým ujištěním jsou bez ohledu na formu, ve které jsou sděleny, přesné, nepodmíněné a shodující se informace (71).
(312)
Komise v předmětném případě žádná taková ujištění sdružení ZT nedala. Naopak: dne 20. června 2010 přijala rozhodnutí o zahájení vyšetřování.
(313)
BVerwG není orgánem Evropské unie. Pokud jde o dohled nad dodržováním povinností podle článků 107 a 108 ES ze strany členských států, plní podle ustálené judikatury vnitrostátní soudy a Komise vzájemně se doplňující a rozdílné úlohy (72). Zatímco posouzení slučitelnosti opatření podpory s vnitřním trhem spadá do výlučné pravomoci Komise a zároveň podléhá přezkumu Soudního dvora, zajišťují vnitrostátní soudy, aby byla zaručena práva jednotlivců tam, kde není dodržena povinnost předem informovat o státní podpoře Komisi podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy (73).
(314)
V předmětném případě vydal BverwG rozsudek týkající se opatření, v souvislosti s nímž již Komise zahájila formální vyšetřovací řízení. Podle ustálené judikatury Soudního dvora má toto rozhodnutí přimět členské státy k tomu, aby pozastavily platby v rámci daného opatření (74). BverwG navíc svůj rozsudek vydal a odůvodnil jej mimo jiné údajnou neslučitelností se čtvrtým kritériem podle rozsudku Altmark, aniž by odkazoval na Soudní dvůr, aniž by byl případ předložen Soudnímu dvoru Unie k rozhodnutí o předběžné otázce.
(315)
Komise je za těchto okolností toho názoru, že rozsudek BVerwG neposkytuje žádné jasné, nepodmíněné a shodující se informace.
(316)
Navrácení úhrad přeúčtovaných nákladů tedy není v rozporu s obecnou zásadou unijního práva spočívající v ochraně legitimního očekávání,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Úhrady přeúčtovaných nákladů, které Německo od 1. ledna 1979 v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU poskytovalo ve prospěch účelového sdružení Zweckverband Tierkörperbeseitigung v Porýní-Falci, v Sársku a v okresech Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg (dále jen „příjemce“) představují státní podporu, jež je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Německo neprodleně získá zpět od příjemce podporu uvedenou v článku 1, která byla vyplácena od 26. května 1998.
2. Částky, které mají být získány zpět, zahrnují úroky od data, kdy byly platby podpory uvedené v odstavci 1 dány k dispozici příjemci, do data jejich skutečného navrácení.
3. Výše úroků bude vypočtena jako složený úrok podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (75).
4. Německo s účinkem ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zruší všechny neprovedené platby podpory uvedené v článku 1.
Článek 3
Německo zajistí, aby byla podpora uvedená v článku 2 navrácena zpět do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Německo do dvou měsíců od tohoto rozhodnutí poskytne Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce vrátit;
b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Německo bude Komisi průběžně informovat o opatřeních přijatých na vnitrostátní úrovni za účelem provedení tohoto rozhodnutí až do okamžiku úplného navrácení podpory uvedené v čl. 2 odst. 1. Na žádost Komise Německo neprodleně poskytne informace o opatřeních již přijatých, resp. plánovaných k provedení tohoto rozhodnutí. Dále předloží podrobné informace týkající se částek podpory a úroků, které již byly příjemcem vráceny.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
V Bruselu dne 25. dubna 2012.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2012. április 25.)
a Németország által a „Zweckverband Tierkörperbeseitigung” javára Rajna-vidék-Pfalz tartományban, Saar-vidék tartományban, Rheingau-Taunus körzetben és Limburg-Weilburg járásban nyújtott SA.25051. (C 19/10.) (korábbi NN 23/10.) számú állami támogatásról
(az értesítés a C(2012) 2557. számú dokumentummal történt)
(Csak a német nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2012/485/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),
miután az említett cikknek megfelelően felhívta az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (2) és tekintettel a benyújtott észrevételekre,
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
A Bizottság a Saria Bio-Industries AG & Co KG (a továbbiakban: panaszos) 2008. február 23-án benyújtott panaszából szerzett tudomást arról a hozzájárulásról, amelyet Németország nyújt a „Zweckverband Tierkörperbeseitigung” (az állati tetemek ártalmatlanításával foglalkozó célszövetség, a továbbiakban: ZT) javára Rajna-vidék-Pfalz tartományban, Saar-vidék tartományban, Rheingau-Taunus körzetben és Limburg-Weilburg járásban.
(2)
A Bizottság 2010. július 20-i levelében értesítette Németországot az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás megindításáról szóló határozatáról (a továbbiakban: az eljárás megindításáról szóló határozat). Az eljárás megindításáról szóló határozatnak az Európai Unió Hivatalos Lapjában való 2010. október 26-i közzétételével a Bizottság felszólította az érdekelt feleket, hogy tegyék meg észrevételeiket (3).
(3)
A Bizottság 2010. november 25-én kapta meg a panaszos észrevételeit. A határidő meghosszabbítására 2010. augusztus 20-án és 2010. november 18-án benyújtott jóváhagyott kérelmeknek megfelelően Németország az eljárás megindításáról szóló határozattal, valamint a panaszos észrevételeivel kapcsolatos észrevételeit több részben, 2011. március 3-án, 2011. április 1-jén, 2011. április 4-én, 2011. május 16-án, 2011. július 15-én és 2011. november 9-én nyújtotta be.
(4)
A ZT 2011. április 4-én írásbeli észrevételeket küldött a Bizottságnak. Bár az érdekelt feleket az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK rendelet (4) 6. cikkével összefüggésben a 20. cikk (1) bekezdése szerint felszólították, hogy alapvetően legkésőbb a Hivatalos Lapban való közzététel időpontját követően egy hónappal nyújtsák be észrevételeiket, a ZT csak négy hónap után nyújtotta be azokat. A Bizottság csak indokolt egyedi esetekben tudja figyelembe venni az eljárás érdekelt feleitől határidőn túl beérkezett észrevételeket (5). A Bizottság ennek megfelelő indokolást nem tudott megállapítani a ZT levelében, és az egyéb körülmények sem adtak igazolást. A Bizottság ezért a 2011. április 18-i levelében közölte a ZT-vel, hogy a ZT észrevételeinek a hivatalos vizsgálati eljárásban való figyelembevétele így megsértené az eljárási rendet, és az eljárás érdekelt felei közötti indokolatlan egyenlőtlen bánásmódot eredményezne. Mindazonáltal a Bizottság az észrevételekben szereplő összes információt alapul vette e határozathoz.
(5)
A Bizottság hivatalos vizsgálati eljárásával párhuzamosan a panaszos Németországban nemzeti szinten bírósági eljárást folytatott, és a Trieri Közigazgatási Bíróság előtt keresetet nyújtott be a ZT ellen. A Trieri Közigazgatási Bíróság azt az ítéletet hozta 2008. december 2-án, hogy a hozzájárulások az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak minősülnek. A jogellenes támogatások visszafizetését illetően a közigazgatási bíróság úgy döntött, hogy a ZT-nek a 2005 és 2008 között kapott összegeket a rendkívüli körülményekből kifolyólag - amelyek miatt a visszafizetés aránytalannak tűnik - nem kell visszafizetnie.
(6)
Mind a panaszos, mind pedig a ZT fellebbezést nyújtott be a Trieri Közigazgatási Bíróság ítélete ellen a Koblenzi Másodfokú Közigazgatási Bíróság előtt. A Másodfokú Közigazgatási Bíróság 2009. november 24-i ítéletében megerősítette a Trieri Közigazgatási Bíróság ítéletét.
(7)
Ezt követően a panaszos és a ZT a Koblenzi Másodfokú Közigazgatási Bíróság ítéletének felülvizsgálatát kérelmezték a Szövetségi Közigazgatási Bíróságnál. 2010. december 16-i ítéletében (6) a Szövetségi Közigazgatási Bíróság elutasította a panaszos felülvizsgálati kérelmét, módosította a Koblenzi Másodfokú Közigazgatási Bíróság ítéletét, a keresetet pedig összességében elutasította, mivel a Szövetségi Közigazgatási Bíróság megítélése szerint a 2005-2009-es időszakra vonatkozó kereset nem volt elfogadható, a 2010-es évre vonatkozó szóban forgó hozzájárulás pedig nem minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti támogatásnak.
2. AZ INTÉZKEDÉS RÉSZLETES LEÍRÁSA
2.1. Jogi keret
2.1.1. Az uniós jog szabályai
(8)
A nem emberi fogyasztásra szánt állati melléktermékekre és a belőlük származó termékekre vonatkozó egészségügyi szabályok megállapításáról és az 1774/2002/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. október 21-i 1069/2009/EK rendelet (7) szabályozza az állati melléktermékek elszállítását, szállítását, tárolását, feldolgozását és felhasználását vagy ártalmatlanítását, annak megakadályozása érdekében, hogy ezek a termékek veszélyeztessék az emberek és az állatok egészségét. Ezek az előírások többek között a szarvasmarhák szivacsos agyvelőbántalmának (TSE) és más fertőző állatbetegségeknek, mint például a klasszikus sertéspestisnek vagy a ragadós száj- és körömfájásnak a kitörését hivatottak megelőzni.
(9)
Az 1069/2009/EK rendelet 4. szakasza az emberek és az állatok egészségét érintő sajátos kockázatok figyelembevételével az állati melléktermékek három kategóriáját különbözteti meg:
a)
Az 1. kategóriába tartozó anyagok jelentős kockázatokat hordoznak, amelyek különösen a TSE-hez és bizonyos tiltott anyagok és környezeti szennyező anyagok előfordulásához kapcsolódnak. Az 1. kategóriába tartozó anyagok közé többek között TSE-fertőzésre gyanús állatok vagy olyan állatok testrészei tartoznak, amelyeknél a TSE jelenléte hivatalos megerősítést nyert, valamint az 1. kategóriába tartozó anyag keverékei a 2. kategóriába tartozó anyaggal vagy a 3. kategóriába tartozó anyaggal. Ezeket az anyagokat égetéssel vagy feldolgozással kell ártalmatlanítani, haszonállatok takarmányaiban vagy műszaki termékekben pedig nem fordulhatnak elő.
b)
A 2. kategóriába tartozó anyagok szintén jelentős kockázatokat hordoznak, mivel az elhullott állatok és olyan anyagok tartoznak közéjük, amelyek bizonyos tiltott anyagokat és környezeti szennyező anyagokat tartalmaznak. A 2. kategóriába tartozó anyagokat égetéssel vagy feldolgozással kell ártalmatlanítani, haszonállatok takarmányaiban pedig nem fordulhatnak elő. Néhány esetben azonban felhasználhatók trágyaként vagy műszaki célokra.
c)
A 3. kategóriába tartozó anyagok többek között olyan hasított testeket foglalnak magukban, amelyeket ugyan emberi fogyasztásra alkalmatlannak minősítettek, de amelyek nem mutatták emberre vagy állatra átvihető betegség tünetét, valamint olyan állati anyagokat, amelyek emberi fogyasztásra alkalmasak, azonban gazdasági okokból más rendeltetésre, például haszonállatok takarmányaként használják fel.
(10)
Az 1069/2009/EK rendelet - amely lényegében megfelel a korábbi 1774/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (8) - többek között az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok esetében előírja, hogy azok behozatala és kivitele tilos, valamint hogy az ártalmatlanításukra szolgáló létesítményeket az illetékes hatóságnak előzetesen engedélyeznie kell, amely hatóságoknak a maga részéről a rendelet rendelkezéseit kell alkalmaznia. Az 1069/2009/EK rendelet meghatározza az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítására vonatkozó ellenőrzési szabályokat is. Ezen túlmenően azonban a rendeletből nem vezethetők le további előírások az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításának gazdasági megszervezésére vonatkozóan. Az 1069/2009/EK rendelet azt sem írja elő, hogy egy meghatározott területen az ártalmatlanítást egyedül csak egy vállalkozás végezheti el, ahogy ez Németországban is történik.
2.1.2. Nemzeti jogi szabályok
(11)
Németországban a nem emberi fogyasztásra szánt állati melléktermékek feldolgozására és ártalmatlanítására vonatkozó közösségi jogi előírások végrehajtásáról szóló törvény (9) (a továbbiakban: TierNebG) 3. §-a szerint a járások és járási jogú városok kötelesek elvégezni az 1. és 2. kategóriában tartozó anyagok - az úgynevezett „ellenőrzött áruk” - ártalmatlanítását és feldolgozását. Ezeket a feladatokat elvégezhetik saját maguk, vagy harmadik feleket bízhatnak meg ezzel.
(12)
A 3. kategóriába tartozó anyagok - az úgynevezett „nem ellenőrzött áruk” - ártalmatlanítását bármelyik feldolgozó üzem elvégezheti, amennyiben betartja az 1069/2009/EK rendelet rendelkezéseit.
2.2. Zweckverband Tierkörperbeseitigung
(13)
A ZT egy közjogi intézmény, amelyet 1979-ben hoztak létre a TierNebG végrehajtásáról szóló Rajna-vidék-pfalzi tartományi törvény (10) (a továbbiakban: TierNebGAG RP) 1. és 2. §-a alapján. Eközben Raja-vidék-Pfalz és Saar-vidék valamennyi járása és a nagyobb járási jogú városok, valamint két hesseni járás - Rheingau-Taunus körzet és Limburg-Weilburg járás - a ZT tagjává vált (vö. a szövetségi szabályzat 1. §-ával).
(14)
A ZT tagjai a szövetségi szabályzat 2. §-ával összhangban megbízták a ZT-t, hogy vállaljon minden olyan jogot és kötelezettséget, amelyek a mindenkori tartományi törvényekkel összefüggésben a járásokra és járási jogú városokra mint a TierNebG 3. §-a szerint az ártalmatlanításért felelős szervekre hárulnak.
(15)
A német jog szerint a célszövetség mint közjogi intézmény ellen jogi természetéből adódóan nem lehet fizetésképtelenségi eljárást indítani. A tagjai azonban határozhatnak a szövetség megszüntetéséről.
2.3. Az elhullott állomány és a vágóhídon keletkezett hulladék ártalmatlanítása
2.3.1. A ZT tevékenységei
(16)
A ZT nem csak az alapszabályában ráruházott megbízást látja el, azaz hogy ártalmatlanítsa a szövetség által felölelt területről származó, 1. és 2. kategóriába tartozó anyagokat (a továbbiakban: saját anyagok), hanem ártalmatlanítja a szomszédos Baden-Württemberg és Hessen tartományból származó, 1. és 2. kategóriába tartozó anyagokat (lásd a (20) és azt követő preambulumbekezdésekben ismertetett részletes leírást), valamint a 3. kategóriába tartozó anyagokat (a továbbiakban együttesen: külső anyagok) is.
(17)
Ahogy az alábbi táblázatban is látható, a ZT korábban nagy mennyiségű külső anyagot dolgozott fel. Átlagosan az elmúlt években a feldolgozott mennyiségek csaknem fele külső anyag volt.
1. táblázat
A ZT által 1998 és 2009 között feldolgozott anyagok
Saját anyagok
Külső anyagok
Baden-Württemb erg
Észak- és Közép-Hessen
Az 1. és 2. kategóriába tartozó ellenőrzött áru
A 3. kategóriába tartozó nem ellenőrzött áru
Az 1. és 2. kategóriába tartozó ellenőrzött áru
Az 1. és 2. kategóriába tartozó ellenőrzött áru
Összesen
1998
tonna
38 055
[…] (11)
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
1999
tonna
41 081
[…]
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
2000
tonna
44 929
[…]
1 114
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2001
tonna
57 110
[…]
14 079
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2002
tonna
58 316
[…]
14 803
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2003
tonna
54 325
[…]
16 067
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2004
tonna
52 562
[…]
13 228
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2005
tonna
48 944
[…]
11 658
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2006
tonna
45 988
[…]
11 389
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2007
tonna
44 544
[…]
6 797
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2008
tonna
41 838
[…]
7 046
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2009
tonna
36 863
[…]
8 569
23 312
[…]
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
Átlag
tonna
47 046
[…]
8 729
1 943
[…]
(1998-2009)
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
(18)
A saját anyagok elhullott állományból és a vágóhídon keletkezett hulladékból állnak. Itt a ZT az anyagok begyűjtését és feldolgozását is elvégzi (a továbbiakban a begyűjtés és feldolgozás együttesen: ártalmatlanítás). A felmerülő költségek fedezése céljából a ZT díjakat vet ki. Az elhullott állományra és a vágóhídon keletkezett hulladékra eltérő mértékű díjtételeket állapítanak meg.
(19)
Mivel a 3. kategóriába tartozó anyagokkal a piacon szabadon kereskednek, ezek ártalmatlanítására a ZT magánjogi díjakat állapít meg. Míg az ártalmatlanítással foglalkozó magánvállalkozások többsége a 3. kategóriába tartozó anyagokat külön ártalmatlanítja, hogy - például háziállat-takarmánnyá történő - feldolgozásukkal magasabb értékesítési árbevételt érjenek el, addig a ZT a 3. kategóriába tartozó anyagokat az ellenőrzött árukkal együtt ártalmatlanítja, mert nem rendelkezik külön berendezéssel. Az ellenőrzött áruk feldolgozásával ezért alacsonyabb értékű végtermékek - például olaj és zsírok - nyerhetők ki, amelyekkel alacsonyabb árbevételt lehet elérni.
(20)
2000 óta a ZT Baden-Württembergből származó, 1. és 2. kategóriába tartozó anyagokat is feldolgoz. E feladatra a ZT és a neckar-frankeni célszövetség közjogi célmegállapodást kötött. Ennek keretében a helyszíni begyűjtést a neckar-frankeni célszövetség végzi el, majd az anyagot feldolgozás céljából leszállítja a ZT-nek.
(21)
A ZT 2007-ben egy ajánlati felhívás keretében pályázott az Észak- és Közép-Hessen járásaiból származó ellenőrzött áruk ártalmatlanítására is, és neki ítélték oda a szerződést. Mielőtt a ZT 2009. április 1-jén megkezdte azt ártalmatlanítási tevékenységet, az ártalmatlanítást a panaszos egyik leányvállalata végezte.
(22)
Berendezéseinek kapacitáskihasználtságát a ZT tehát nem csak a saját, 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok feldolgozásával érte el, hanem az alapszabály szerinti megbízási körén jelentős mértékben túllépve 3. kategóriába tartozó anyagokat - amelyekkel szabadon lehet kereskedni - és a szövetség által felölelt területeken kívüli, 1. és 2. kategóriába tartozó anyagokat is feldolgozott. 2002 és 2008 között a ZT által feldolgozott mennyiségnek csak 54-58 %-a volt 1. és 2. kategóriába tartozó saját anyag. 2009-ben ez az arány jelentősen csökkent - még az észak- és közép-hesseni anyagok bevonásával is -, és 39 %-os részesedéssel még a felét sem tette ki a ZT által feldolgozott mennyiségnek.
2.3.2. A ZT berendezéseinek kapacitása
(23)
A ZT-nek két ártalmatlanító berendezése van Rivenichben és Sandersmühlében. Rendes üzemeltetés mellett a két berendezés öt munkanapon át két műszakban működik (5 napos és 2 műszakos üzem). Ezen időszak alatt hetente legfeljebb 2 160 tonna dolgozható fel. Ez a rendes üzemeltetés mellett fennálló kapacitás átlagban elegendő volt az utóbbi években beérkező évi 88 000 tonna, azaz heti 1 700 tonna feldolgozására.
(24)
A többi ártalmatlanító üzemhez hasonlóan a ZT üzemszerű tartalékkapacitásokkal rendelkezik, amelyek a rendes üzemeltetés mellett hét közben és hétvégén ki nem használt műszakokból adódnak. Ezek az üzemszerű tartalékkapacitások használhatók fel járvány esetén a további beérkező testek feldolgozására.
2.3.2.1. Rövid távú üzemszerű tartalékkapacitások
(25)
A ZT tájékoztatása szerint egy rövid, 6-12 hetes időszakra a berendezések három műszakban, a hét minden napján üzemeltethetők (7 napos és 3 műszakos üzem). Így rövid távra egy 4 536 tonnás heti kapacitás áll rendelkezésre. A folyamatos három műszakos üzem azonban a berendezések elhasználódása és a személyzet kifáradása miatt hosszabb időszakon át nem tartható fenn.
(26)
A ZT tehát rövid időtávra - legfeljebb 12 héten át - heti 2 376 tonnás üzemszerű tartalékkapacitással rendelkezik, amit járvány esetén a rendes mennyiségen túl fel lehet dolgozni (lásd a 9.3.1. szakaszban a 3. táblázatot).
2.3.2.2. Hosszú távú üzemszerű tartalékkapacitás
(27)
Hosszabb távon a berendezések három műszakban legfeljebb öt munkanapon át használhatók (5 napos és 3 műszakos üzem) a járvány esetén beérkező többletmennyiség feldolgozására, mivel a hosszabb távú magasabb kihasználtság esetén a hétvégén a karbantartási munkálatokat kell elvégezni. Így hetente legfeljebb 3 240 tonna dolgozható fel.
(28)
A ZT tehát hosszabb időtávra - 12 hetet meghaladó időszakra - heti 1 080 tonnás üzemszerű tartalékkapacitással rendelkezik, amelyet járvány esetén a rendes mennyiségen túl fel lehet dolgozni (lásd a 9.3.1. szakaszban a 3. táblázatot).
2.4. Hozzájárulás és közbeszerzési szerződés
(29)
A hozzájárulások jogalapja, amelyeket a ZT a tagjaitól (járások és járási jogú városok) kap, a ZT szövetségi szabályzatában van rögzítve. A hozzájárulás célja a bevételek által nem fedezett költségek ellentételezése (a szövetségi szabályzat 9. §-ának (1) bekezdése).
(30)
A hozzájárulás pontos mértékét az éves költségvetési szabályzat alapján rögzítik, amelyet a taggyűlésnek előzetesen jóvá kell hagynia. A költségvetési szabályzat elfogadásáig a ZT jogosult a hozzájárulást közigazgatási aktus útján behajtani.
(31)
2010 februárjában a ZT szövetségi szabályzatát 2009. január 1-jéig visszamenőleges hatállyal módosították. Míg eddig az időpontig a szövetségi szabályzat 9. §-ának (1) bekezdésén túl a hozzájárulás felhasználása és kiszámítása tekintetében semmilyen szabályozást nem tartalmazott, 2010 februárjában az alábbiakban ismertetett előírásokkal egészítették ki a szövetségi szabályzatot:
(32)
A szövetségi szabályzat 9. §-ának (2) bekezdése szerint a hozzájárulás csak előzetesen, az alapszabályban rögzíthető. Emellett rögzíti, hogy a hozzájárulás csak azoknak a költségeknek a ellentételezéseként vethető ki, amelyek az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok tekintetében az átruházott ártalmatlanítási kötelezettség teljesítése, valamint a járványok esetén szükséges tartalékkapacitás fenntartása során merülnek fel.
(33)
A szövetségi szabályzat 10. §-ának (2) bekezdése a járványok esetére fenntartandó tartalékkapacitást 2009-től 7 110 tonnában rögzíti, amelyet hat hét alatt kell feldolgozni (illetve átszámolva hatszor heti 1 185 tonnában). A járványok esetére fenntartandó tartalékkapacitás mértékének meghatározásakor figyelembe vették, hogy a ZT kapacitásai mellett még évente 5 000 tonnás alternatív ártalmatlanítási kapacitás áll rendelkezésre, amelyek járványok esetén felhasználhatók. A járványok esetére fenntartandó tartalékkapacitás költségeit a mindenkori gazdasági tervben előzetesen kell rögzíteni. Ennek keretében a járványok esetére fenntartandó tartalékkapacitás költségei között kizárólag az arányos fix költségek (értékcsökkenés, adók, biztosítások, hitelkamatok), a külső karbantartási szerződések költségei, valamint az állandó üzemkész állapot fenntartásához szükséges arányos személyzeti költségek szerepelhetnek. A járványok esetére fenntartandó tartalékkapacitás költségeinek kimutatása a vállalkozás egyéb költségeitől elkülönítve külön számlákon történik. A költségfelosztás a kapacitás mindenkori aránya szerint történik.
(34)
1979-es alapításától kezdve 2011-ig a ZT 66 493 680 EUR összegben kapott hozzájárulást. 1998-tól a következőképpen alakultak az éves összegek.
1998
:
2 114 192 EUR (4 135 000 DM)
1999
:
2 432 216 EUR (4 575 000 DM)
2000-2001
:
évi 2 249 684 EUR (4 400 000 DM)
2002-2008
:
évi 2 250 000 EUR
2009
:
1 961 515 EUR
2010
:
2 212 392 EUR
2011
:
1 962 515 EUR
(35)
1998 és 2011 között összesen 30 932 198 euro hozzájárulást fizettek be.
(36)
A bemutatott eredménykimutatás alapján a ZT 1998 és 2009 között a hozzájárulások beszámítása után összesen 4 562 795 EUR veszteséget könyvelt el. A 26 757 292 EUR összegű hozzájárulások nélkül az 1998 és 2009 közötti évekre 31 320 678 EUR összesített veszteség mutatható ki. A hozzájárulások tehát nem voltak elegendők az összesített veszteség teljes kiegyenlítéséhez.
2.5. A TSE-vizsgálatokkal, elhullott állománnyal és a vágóhídon keletkezett hulladékkal összefüggésben engedélyezett állami támogatások
(37)
Az EUMSZ 191. cikkének (2) bekezdése szerint az állati melléktermékek ártalmatlanítására alapvetően a „szennyező fizet” elv alkalmazandó. Ezért elsősorban a mezőgazdasági termelők és a vágóhidak feladata, hogy szabályszerűen gondoskodjanak az elhullott állomány és a vágóhídon keletkezett hulladék ártalmatlanításáról, és viseljék annak költségeit (12).
(38)
A TSE-válság miatt azonban szükségessé vált az elhullott állomány és a vágóhídon keletkezett hulladék - amely 1. és 2. kategóriába tartozó anyagokból áll - szakszerű kezelésének biztosítása és a mezőgazdasági termelők állami támogatások keretében történő támogatása. A Bizottság TSE-vizsgálatokra, az elhullott állományra és a vágóhídon keletkezett hulladékra vonatkozó állami támogatásokról szóló, 2002. december 24-i közösségi kerettel (a továbbiakban: TSE közösségi keret) (13) kialakította a megfelelő szabályozást. Az agrár- és erdészeti ágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló, 2007-2013-as közösségi keretszabályozás (a továbbiakban: 2007-2013-as agrártámogatási keret) (14) V.B.4. szakaszában tovább részletezték és szigorították ezt a szabályozást.
(39)
A TSE közösségi keret és a 2007-2013-as agrártámogatási keret alapvetően azt követeli meg, hogy a szennyező viselje az állati eredetű melléktermékek ártalmatlanításának költségét (15), azonban bizonyos, szűk keretek közé szorított feltételek mellett megengedi a TSE-vizsgálatokra és az elhullott állomány ártalmatlanítására nyújtott támogatásokat (16). A vágóhídon keletkezett hulladék ártalmatlanítására alapvetően nem engedélyezhető támogatás (17). Ezen túlmenően a támogatások csak akkor egyeztethetők össze a belső piaccal, ha bizonyítják, hogy azok kedvezményezettjei kizárólag a mezőgazdasági termelők, és nem a továbbfelhasználó termelőüzemek (mint például a vágóhidak vagy állati hulladékokat ártalmatlanító üzemek) (18).
2.5.1. A Bizottság által az NN 33/03. sz. támogatási ügyben 2004. január 29-én hozott határozat
(40)
2004-ben a Bizottság engedélyezte a TSE-veszélyelhárításra Rajna-vidék-Pfalz tartományban nyújtott támogatásokat, amelyeket Németország az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja, a TSE közösségi keret és az agrárszektorban nyújtott állami támogatásokról szóló, 2000. augusztus 12-i közösségi keret (19) szerint bejelentett. Ezek a támogatások a BSE elterjedését voltak hivatottak megelőzni azzal, hogy megtérítették többek között a mezőgazdasági termelőknek a kockázatos anyagok ártalmatlanításának többletköltségeit, amelyek a szarvasmarhák hús- és csontliszttel való etetésére vonatkozó tilalom bevezetése miatt merültek fel.
(41)
Egyéb intézkedések mellett a Bizottság engedélyezte meghatározott, vágóhídon keletkezett kockázatos hulladékok ártalmatlanítási költségeinek egyszeri, 100 %-os támogatását, amely hulladékok 2000 októbere és 2001 szeptembere között halmozódtak fel a szövetség által felölelt területen a húsliszt állati fogyasztásra való felhasználásának tilalma miatt. Ennek során nem a ZT-t, hanem a vágóhidakat tekintették a támogatás kedvezményezetteinek.
2.5.2. A Bizottság által az N 15/04. sz. támogatási ügyben 2004. július 6-án hozott határozat
(42)
A második, szintén 2004-ben engedélyezett támogatás keretében az elhullott állomány összegyűjtésének és feldolgozásának költségei tekintetében kompenzálták a Rajna-vidék-pfalzi mezőgazdasági termelőket, akik az elhullott állomány tekintetében hozzájárulást fizettek be az állatbetegség-pénztárba (Tierseuchenkasse) (20). A ZT által a saját elhullott állomány begyűjtéséért és feldolgozásáért felszámított díjakat a szövetségi tartományok (Rajna-vidék-Pfalz, Hessen, Saar-vidék), a szövetségi tagok és az adott tartományok állatbetegség-pénztárai egyenlő részben vállalják át. Azonban a feldolgozási költségekhez az állattenyésztőknek egy 25 százalékos saját hozzájárulást kell nyújtaniuk.
(43)
A közvetlenül a ZT számára kifizetett támogatást a Bizottság az 1999. január 1. és 2013. december 31. közötti futamidőre engedélyezte. A támogatás feltétele, hogy annak kedvezményezettjei kizárólag a mezőgazdasági termelők, és más támogatásokkal nem kumulálható.
(44)
Mivel a támogatás az előre meghatározott díjak egy százalékos arányát (a begyűjtésnél 100 %-ot, a feldolgozásnál 75 %-ot) ellentételeznek, a Bizottság azt a következtetést vonta le, hogy a támogatás szabályozása kizárólag a mezőgazdasági termelőknek kedvez, a ZT pedig nem tesz szert gazdasági előnyre.
2.5.3. Az NN 33/03. sz. és N 15/04 sz. engedélyezett támogatások és a hozzájárulás viszonya
(45)
Mindkét engedélyezett támogatás (a továbbiakban: agrártámogatások) bevételként szerepel a ZT könyveiben. A hozzájárulás befizetése előtti, (36) preambulumbekezdésben felsorolt veszteségek így már figyelembe veszik, hogy a ZT az agrártámogatásokat mint bevételeket megkapta.
(46)
A ZT tehát az agártámogatásokon felül kapja meg a hozzájárulásokat a fennmaradó veszteségek finanszírozására.
3. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁNAK OKAI
(47)
A panaszos véleménye szerint a ZT gazdaságilag nem maradhatott volna életképes, ha tagjai a hozzájárulással nem fedezték volna a saját és külső anyagok ártalmatlanításából adódó éves veszteséget. A ZT, amely a saját anyagok ártalmatlanítása terén monopóliummal rendelkezett, és így semmilyen versennyel nem szembesült, a nyílt piacon a külső anyagok tekintetében a piaci áraknál alacsonyabb árakat kínált. A ZT árpolitikája kizárólag arra irányult, hogy nagy tartalékkapacitással rendelkező berendezéseit kihasználja.
(48)
A panaszos szerint a hozzájáruláson keresztül többszörösen torzult a verseny. Különösen bírálja a ZT által a 3. kategóriába tartozó anyagok esetében követett árképzést, valamint az Észak- és Közép-Hessenben az ártalmatlanításra vonatkozó ajánlati felhívásra tett ajánlatnál követett árképzést:
a)
A ZT a vágóhídon keletkezett hulladékok ártalmatlanítására nem a feldolgozott mennyiségtől függő díjakat ajánlott, hanem egy állatonkénti rögzített árat. Ezáltal azon kisebb vágóhidak számára, amelyeknél a 3. kategóriába tartozó anyagoknak az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagoktól való szétválasztása költségesebb, mint a nagyobb vagy jobban felszerelt vágóhidak esetében, vonzóbb, ha lemondanak a szétválasztásról, és a 3. kategóriába tartozó anyagot az 1. és 2. kategóriába tartozó vágási hulladékkal együtt átadják a ZT-nek. Így a ZT a vágóhídon keletkezett hulladék ártalmatlanítását nem költségeket fedező áron kínálta, mert a 3. kategóriába tartozó anyagok együttes feldolgozása tekintetében felmerült többletköltségeket nem számította bele a díjakba.
b)
Az Észak- és Közép-Hessenben az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítására kiírt pályázati eljárás keretében a ZT csak azért tudott nyerni, mert a kapacitás fenntartásának fix költségeit a hozzájárulás már fedezte, és így alacsonyabb díjtételeket tudott ajánlani.
(49)
Németország ezzel szemben úgy ítéli meg, hogy a hozzájárulásra a járványok esetére szolgáló tartalékkapacitás fenntartásának kötelezettsége miatt felmerülő költségek fedezése céljából szükség van. Ezt alátámasztandó Németország benyújtotta a Fraunhofer Institut 2007. márciusi szakvéleményét is (a továbbiakban: Fraunhofer-szakvélemény) (21), amely azt hivatott bemutatni, hogy a járványok esetére fenntartandó tartalékkapacitás költségei a teljes kapacitásköltségek mintegy 50 %-át teszik ki. Továbbá a hozzájárulásra azért is szükség van, hogy fedezzék a felhagyott ipari területek szanálási költségeit.
(50)
Előzetes vizsgálatában a Bizottság először megállapította, hogy a hozzájárulások alapvetően gazdasági előnyhöz juttatják a ZT-t, mivel csökkentik a ZT folyó kiadásait, továbbá azt is megállapította, hogy a támogatás egyéb tényállási jellemzői is fennállnak.
(51)
A Bizottság rámutatott arra, hogy az ilyen üzemi támogatások rendszerint tilosak. Végezetül a Bizottság kétségét fejezte ki azzal kapcsolatban, hogy a hozzájárulás mennyiben indokolható azzal, hogy a hozzájárulás a járványok esetére szolgáló tartalékkapacitás fenntartására nyújtott ellentételezés. Ennek során a Bizottság az Altmark-ítélet (22) négy kritériumát vette alapul:
a)
A kedvezményezett vállalkozást ténylegesen közszolgáltatási kötelezettségnek kell terhelnie, és e kötelezettségnek egyértelműen meghatározottnak kell lennie.
b)
Az ellentételezés kiszámításának alapjául szolgáló feltételeket tárgyilagos és átlátható módon előzetesen kell megállapítani.
c)
Az ellentételezés nem haladhatja meg a közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtása során felmerülő költségek egészben vagy részben való fedezéséhez szükséges mértéket, figyelemmel az érintett bevételekre és az e kötelezettségek teljesítéséből származó méltányos nyereségre.
d)
Amikor egy adott esetben a közszolgáltatási kötelezettség végrehajtásával megbízott vállalkozás kiválasztása nem közbeszerzési eljárás keretében történik, amely lehetővé tenné, hogy azt a jelöltet válasszák, aki a közösségnek legkevesebb költséggel járó szolgáltatást tudja nyújtani, a szükséges ellentételezés mértékét azon költségek elemzése alapján kell megállapítani, amelyet egy átlagos, jól vezetett vállalkozásnál e kötelezettségek végrehajtásakor felmerülnének.
(52)
Azt a kérdést illetően, hogy általános gazdasági érdekű szolgáltatásról van-e szó, a Bizottság kétségét fejezte ki, hogy a járványok esetére szolgáló tartalékkapacitás fenntartása közérdek-e, mivel a „szennyező fizet” elv értelmében alapvetően a mezőgazdasági termelők kötelesek ártalmatlanítani az elhullott állományt és a vágóhídon keletkezett hulladékokat, őket pedig a fent említett, a Bizottság által engedélyezett támogatásokkal megfelelően támogatják. Emellett kérdéses, hogy szükség van-e a hozzájárulásra. Más szövetségi tartományok gyakorlata ugyanis azt mutatja, hogy a magán üzemeltetők berendezései elégséges tartalékkapacitást biztosítanak járványok esetére, anélkül, hogy kiegészítő ellentételezésben részesülnének e kapacitások fenntartására.
(53)
A Bizottság kétségbe vonta továbbá, hogy a ZT szövetségi szabályzata teljesíti-e az átlátható megbízási aktussal szemben támasztott követelményeket, mivel 2010 előtt a járványok esetére szolgáló tartalékkapacitás fenntartását mint a ZT által nyújtandó közszolgáltatási kötelezettséget nem határozták meg megfelelően, és a költségszámítás szükséges feltételei sem voltak megadva.
(54)
Az ellentételezés szükségességét illetően a Bizottság felvetette azt a kérdést, hogy a hozzájárulásokból valójában nem a nem kifizetődő tartalékkapacitásokból adódó veszteségeket finanszírozzák-e. Kérdéses, hogy szükség van-e további hozzájárulásra, amikor a többi szövetségi tartományban a szennyezők minden költségét díjakkal fedezik.
(55)
Mivel a ZT-t nem közbeszerzési eljárás keretében választott ák ki, kétséges, hogy a ZT egy átlagos, jól vezetett vállalkozás-e.
(56)
Következésképpen a Bizottság azt az előzetes következtetést vonta el, hogy részletesen meg kell vizsgálni, hogy ténylegesen szükség van-e a ZT számára a járványok esetére szolgáló tartalékkapacitás fenntartása céljából fizetett hozzájárulásra, illetve hogy maga a piac nem biztosítana-e elégséges szabad üzemi kapacitást járványok esetén.
(57)
Végezetül pedig kétségbe vonták Németország azon érvelését, hogy a hozzájárulásokra azért van szükség, hogy fedezzék a felhagyott ipari területek szanálási költségeit. A környezetvédelem állami támogatásáról szóló, 2008. április 1-jei közösségi iránymutatás (a továbbiakban: környezetvédelmi támogatási iránymutatás) (23) 132. pontja értelmében az ilyen támogatást alapvetően csak akkor lehet összeegyeztethetőnek tekinteni a belső piaccal, ha a kedvezményezett a nemzeti jog értelmében nem vonható felelősségre, amely feltétel ebben az esetben szemmel láthatólag nem teljesül.
4. NEMZETI BÍRÓSÁGOK ELŐTT FOLYÓ ELJÁRÁS
(58)
2010. december 16- ítéletében a Szövetségi Közigazgatási Bíróság megállapította, hogy a 2010. évi hozzájárulás nem minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak, mivel teljesülnek az Altmark-kritériumok. A Szövetségi Közigazgatási Bíróság a korábbi hozzájárulásokról nem nyilatkozott, mert a 2010 előtt kifizetett hozzájárulásokat illetően a keresetet nem tekintette elfogadhatónak.
4.1. 1. Altmark-kritérium
(59)
A Szövetségi Közigazgatási Bíróság megítélése szerint az állati melléktermékek ártalmatlanítása az állati melléktermékekről szóló rendelet és a TierNebG 3. §-ának (1) bekezdése értelmében általános gazdasági érdekű szolgáltatás, és magában foglalja a járványok esetén szükséges tartalékkapacitás fenntartását is.
(60)
A Szövetségi Közigazgatási Bíróság különbséget tesz a rendes üzemeltetéshez használt kapacitások, az üzemszerű tartalékkapacitásokat is beleértve, valamint a rendes üzemeltetés mellett kihasználatlan kapacitás között. Amennyiben a hozzájárulások az - üzemszerű tartalékkapacitásokat is magában foglaló - rendes kapacitás költségeit fedezték volna, a Szövetségi Közigazgatási Bíróság csatlakozna ahhoz a véleményhez, hogy a „szennyező fizet” elv alapján a hozzájárulás állami támogatásnak minősül.
(61)
Ha viszont a hozzájárulások a kizárólag a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitások költségeit fedezték, akkor a hozzájárulás nem tekintendő állami támogatásnak. E tekintetben nincs jelentősége annak, hogy a tartalékkapacitás nagyobb lehet annál, mint ami üzemeltetési szempontból szükséges lenne, mivel az ügy természetéből adódik, hogy ezeket a kapacitásokat rendes esetben nem használják ki. Csupán akkor lehetne más következtetést levonni, ha jele lenne annak, hogy a tartalékkapacitást rendes üzemeltetés mellett is felhasználják (például a 3. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítására). Mivel ez a helyzet nyilvánvalóan nem áll fenn, a hozzájárulás esetében csupán a járványok esetén szükséges tartalékkapacitás fenntartásának közszolgáltatási kötelezettségéből adódó költségek ellentételezéséről van szó.
4.2. 2. Altmark-kritérium
(62)
Az átláthatósági kritérium tekintetében a Szövetségi Közigazgatási Bíróság megállapította, hogy a 2010. február 2-án, közvetlenül a 2010-es hozzájárulásokra vonatkozó határozatok elfogadása előtt módosították a szövetségi szabályzatot. A Szövetségi Közigazgatási Bíróság úgy ítélte meg, hogy a 2010. évi szövetségi szabályzat 9. §-a tisztázta, hogy a hozzájárulás kizárólag a járványok esetén szükséges tartalékkapacitás fenntartási költségeinek ellentételezésére szolgál.
4.3. 3. Altmark-kritérium
(63)
A szövetségi szabályzat módosított 9. §-a biztosítja, hogy a hozzájárulás kizárólag a járványok esetén szükséges tartalékkapacitás fenntartási költségeinek ellentételezésére szolgál.
(64)
Ezen túlmenően a tartalékkapacitás nagyságáról szóló döntés nem egy olyan üzemgazdasági döntés, amelyet annak gazdasági jövedelmezősége szerint hoznak meg. A járvány esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartása természetéből adódóan nem gazdaságos, mert e tartalékkapacitás költségei nincsenek arányban egy járványos állatbetegség nagy területet érintő kitörésének valószínűségével.
4.4. 4. Altmark-kritérium
(65)
A Szövetségi Közigazgatási Bizottság megítélése szerint a negyedik Altmark-kritérium erre az esetre nem alkalmazható, mert az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása a 3. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításától elkülönítve történik. A ZT által nyújtott közszolgáltatások és üzleti szolgáltatások között nincs átfedés, ezzel szemben az Altmark-ügyben egy magán autóbusztársaságra számos közszolgáltatási kötelezettséget róttak (például a megállók számát és a menetrendet illetően), amelyek jelentősen módosították az alapul szolgáló szállítási szolgáltatások teljesítésének módját. A ZT-nek fizetett hozzájárulások így egy piacon kívül nyújtott közszolgáltatás költségeinek ellentételezésére szolgáltak.
(66)
Emellett a Szövetségi Közigazgatási Bíróság úgy ítélte meg, hogy egy állami szerv a rá háruló általános érdekű feladatokat maga is elláthatja, anélkül, hogy arra kényszerülne, hogy magán szolgáltatóhoz forduljon. A Bíróság közbeszerzési joggal kapcsolatos ítélkezési gyakorlatára hivatkozva a Szövetségi Közigazgatási Bíróság kifejtette, hogy egy állami szervnek jogában áll eldönteni, hogy egy feladatot a saját eszközeivel lát el, vagy ezeket az eszközöket a piacon szerzi be (24).
5. A PANASZOS ÉSZREVÉTELEI
5.1. 1. Altmark-kritérium
(67)
A panaszos azt állítja, hogy a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartása a „szennyező fizet” elv miatt nem minősül az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése szerinti általános érdekű gazdasági szolgáltatásnak.
(68)
A szennyezők minden probléma nélkül azonosíthatók, ezek ugyanis a mezőgazdasági termelők és a vágóhidak: A mezőgazdasági termelők haszna a járványos állatbetegségek hatékony leküzdésében jelentkezik, mivel a járványos állatbetegségek veszélyeztetik állatállományaikat és ezzel a vagyonukat. A vágóhidak a járványos állatbetegségek gyors és hatékony leküzdésével rendes volumen mellett folytathatnák üzemi tevékenységüket.
(69)
A „szennyező fizet” elvet a vonatkozó német törvények is elismerik, amelyek rendszerint a mezőgazdasági termelőket és a vágóhidakat nevezték meg szennyezőként, akiknek az ártalmatlanítás költségeit viselniük kell (25).
5.2. 2. Altmark-kritérium
(70)
A panaszos előterjeszti, hogy a ZT a tagállami vizsgálatok és a Bizottság vizsgálatának megindítása után állította azt, hogy mindig is meg volt bízva a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartásával. A szövetségi szabályzat 2010-es módosítása előtt a ZT nem kapott kifejezett megbízást a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartására, és az ellentételezés számításának feltételeit sem rögzítették előzetesen.
5.3. 3. Altmark-kritérium
(71)
A panaszos szerint az állati testek ártalmatlanítására szolgáló berendezések tekintetében a járványok esetére fenntartandó tartalékkapacitásra adott megbízás miatt nem keletkeztek nettó költségek.
5.3.1. A járványok esetére fenntartott tartalékkapacitást az üzemszerű tartalékkapacitás fedezi
(72)
Az állati testek ártalmatlanítására szolgáló berendezéseket Németországban rendszerint egy héten 5 vagy 6 napon át, két műszakban üzemeltetik, az üzemórák száma pedig +/- 5 %-ot ingadozik. A szezonális ingadozásoktól függően fokozott kereslet esetén a berendezések három műszakban üzemelnek, gyenge kereslet esetén azonban ismét 5 napos és 2 műszakos üzemre állítják vissza azokat. A Böckenhoff-szakvélemény (26) igazolja, hogy a hét közbeni harmadik műszak és a hétvégi további műszakok elégséges tartalékkapacitást tarthatnak fenn járványok esetére annak érdekében, hogy járványos állatbetegségek esetén feldolgozzák a megnövekedett anyagmennyiséget.
(73)
A járványok esetére fenntartott szükséges tartalékkapacitást ezért az üzemszerű tartalékkapacitásból lehet fedezni, amely az ártalmatlanító berendezések rendes üzeme során halmozódik fel. A panaszos kiemeli, hogy ő sohasem látta annak szükségességét, hogy a járványok esetére az elégséges tartalékkapacitás fenntartására kiegészítő beruházásokat hajtson végre.
(74)
A panaszos részletezi továbbá, hogy egy ártalmatlanító berendezés kapacitástervezésekor figyelembe kellett venni a szomszédos szövetségi tartományok kapacitásait. Amennyiben súlyos méretekben állatjárvány tör ki, a kapacitásigény rövid távú megnövekedésének kezelésére igénybe lehet venni más szövetségi tartományok kapacitásait is. Nincsenek olyan törvényi rendelkezések, amelyek tiltanák az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok szállítását. Éppen ellenkezőleg, a vonatkozó német jogszabályok (27) járványos állatbetegségek esetén a szomszédos területek kapacitásainak igénybevételét kézenfekvő lehetőségnek tekintik a feldolgozási kapacitások terén jelentkező szűk keresztmetszet kezelésére.
5.3.2. Az összköltséget a rendes díjbevételből kell finanszírozni
(75)
A panaszos információi szerint a teljes kapacitás költségeit rendszerint a díjbevételekből finanszírozták, amelyeket az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításával megbízott vállalkozás a rendes üzemi tevékenységéből gazdálkodott ki. Mivel az üzemszerű tartalékkapacitás költségei az üzemi berendezés költségeinek állandó részét képezik, ezeket a díjszámításban figyelembe lehetett venni. E tekintetben a panaszos a Szövetségi Közigazgatási Bíróság egyik ítéletére (28) hivatkozik, amely tisztázza, hogy a szakmailag indokolt tartalékkapacitások költségeit be lehet számítani a díjakba.
(76)
A 16 szövetségi tartomány közül 10-ben kizárólag magántulajdonban lévő vállalkozásokat bíznak meg az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításával (Berlin, Brandenburg, Bréma, Hamburg, Mecklenburg-Elő-Pomeránia, Alsó-Szászország, Észak-Rajna-Vesztfália, Szász-Anhalt, Schleswig-Holstein és Türingia). Néhány ilyen szövetségi tartományban vannak különösen nagy állatállománnyal rendelkező régiók, mint például Alsó-Szászországban, Észak-Rajna-Vesztfáliában és Schleswig-Holsteinben. Bajorországban és Hessenben az állati testek ártalmatlanítását részben magántulajdonú vállalkozások végzik.
(77)
Azokban a tartományokban, ahol a panaszost vagy kapcsolt vállalkozásokat bíztak meg az állati melléktermékek ártalmatlanításával, azaz Mecklenburg-Elő-Pomerániában, Szász-Anhaltban és Türingiában, a hatóság és a megbízott vállalkozás közösen határozták meg az ártalmatlanító berendezés által fenntartandó éves maximális kapacitást. Ezeket a kapacitásokat elégségesnek tekintették ahhoz, hogy a járványos állatbetegségek esetén megnövekedett keresletet kezelni tudják. Észak-Rajna-Vesztfáliában néhány ajánlati felhívásban a panaszos tudomása szerint előírták a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás mértékét. Példaként Steinfurt járás ajánlati felhívását említi meg, ahol a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás mértékét az előző évi állatállomány 5 %-ában állapították meg. Az ártalmatlanítási díjakat úgy számították ki, hogy az ártalmatlanító berendezések összes fix költségét teljes mértékben a mezőgazdasági termelőknek és a vágóhidaknak felszámított ártalmatlanítási díjakból refinanszírozzák.
(78)
A többi szövetségi tartomány gyakorlata következésképpen azt mutatja, hogy egy ártalmatlanító berendezés összköltsége - a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségeit is beleértve - teljes mértékben finanszírozható a díjbevételekből, úgy hogy nincs szükség további állami ellentételezésre.
5.3.3. A hozzájárulás ZT általi tényleges felhasználása
(79)
A panaszos előterjeszti, hogy a ZT a hozzájárulást nem csak a rendes üzemeltetés során keletkező veszteségek finanszírozására használja fel, hanem a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartásából adódó veszteségek finanszírozására is, amely kapacitásokat később a szövetség által felölelt területen kívüli célokra használja fel.
5.3.3.1. Az járványok esetére fenntartott állítólagos tartalékkapacitás felhasználása az észak- és közép-hesseni közbeszerzési szerződés teljesítésére
(80)
A Fraunhofer-szakvéleményben (29) kimutatott tartalékkapacitások és a ZT által az észak- és közép-hesseni ajánlati felhívásra benyújtott ajánlatban 2009-ben megadott tartalékkapacitások összehasonlítása alapján megállapítható, hogy az idők során jelentősen csökkent a ZT tartalékkapacitása: Míg a tartalékkapacitás és ezáltal a járványok esetére állítólagosan szükséges tartalékkapacitás 2005-ben még a teljes kapacitás kereken 50 %-át tette ki, addig 2009-ig már csak 35 %-ra csökkent a ZT által Észak- és Közép-Hessen számára benyújtott ajánlat szerint.
(81)
Feltételezve azt, hogy a ZT-t ténylegesen azzal a feladattal bízták meg, hogy járványok esetére tartalékkapacitást tartson fenn, és a ZT átlagkapacitásának 50 %-a egy járványok esetére fenntartott megfelelő tartalékkapacitást képezett (ahogy a Fraunhofer-szakvéleményben szerepel), akkor a ZT nem tudott volna az észak-hesseni közbeszerzési eljárásban részt venni, és a baden-württembergi ártalmatlanítási kötelezettségeket sem tudta volna vállalni.
(82)
Mivel azonban a ZT az észak-hesseni közbeszerzési eljárásban ténylegesen megkapta a megbízást, és további ártalmatlanítási szolgáltatásokat vállalt el, a ZT a járványok esetére állítólagosan szükséges tartalékkapacitás egy részét szükségszerűen a rendes üzemi tevékenységre használta fel. Ennélfogva nyilvánvaló, hogy a hozzájárulások azon tartalékkapacitások költségeit finanszírozták, amelyekre járványok esetére fenntartandó tartalékkapacitásként nem volt szükség.
5.3.3.2. A nem szükséges tartalékkapacitás finanszírozása
(83)
A panaszos összehasonlítja a ZT tartalékkapacitásait a más szövetségi tartományokban rendelkezésre álló tartalékkapacitásokkal, és azt a következtetést vonja le, hogy - a különböző állatállomány-méreteket figyelembe véve - a ZT tartalékkapacitásai a más szövetségi tartományokban a járványok esetén rendelkezésre álló tartalékkapacitásokat négy-ötszörösen meghaladták. Így a hozzájárulásból olyan tartalékkapacitásokat finanszíroztak, amelyek más szövetségi tartományok gyakorlatához képest jelentősen meghaladták a járványok esetén szükséges tartalékkapacitást. A ZT többlet tartalékkapacitásai így arra álltak rendelkezésre, hogy később a szövetség által felölelt területen kívüli célokra használják fel, mint például az észak- és közép-hesseni ajánlati felhívásban való részvételre.
5.4. 4. Altmark-kritérium
(84)
A panaszos előadja, hogy a ZT megbízása nem közbeszerzési eljárás keretében történt, míg a többi szövetségi tartomány többségében a leghatékonyabb ajánlattevőt közbeszerzési eljárás keretében választják ki. Ráadásul nem végeztek költségelemzést, amelynek keretében összehasonlították volna a ZT költségeit egy átlagos, jól vezetett vállalkozás költségeivel.
(85)
A panaszos megítélése szerint Rajna-vidék-Pfalzban nem volt akadálya egy közbeszerzési eljárás lefolytatásának.
5.5. A verseny torzulása a szövetség által felölelt területeken kívüli piacokon
5.5.1. A ZT költségeket nem fedező ajánlata az észak- és közép-hesseni közbeszerzési eljárásban
(86)
A panaszos szerint a hozzájárulások versenytorzító hatása a közbeszerzési eljárás folyamatán keresztül szemléltethető:
(87)
Az ajánlati felhívás előtt a Schäfer GmbH állati hulladékokat ártalmatlanító üzemét (a továbbiakban: TBA Schäfer), a panaszos egyik kapcsolt vállalkozását bízták meg az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításával. Mindazonáltal a TBA Schäfer 2009-es eljárásban nem tudott sikeres lenni a ZT-vel szemben. Míg a TBA Schäfernek ajánlatát a teljes költségek alapján kellett benyújtania, a ZT a költségek alatti díjakat tudott kínálni, mivel kapacitásköltségeinek egy részét már a hozzájárulásokból finanszírozta.
(88)
Arra, hogy a ZT az észak-hesseni eljárásban a költségeket nem fedező ajánlatot adott, további bizonyítékot szolgáltat a ZT által a saját szövetségi területén felszámított díjakkal való összehasonlítás. Az ezen a területen a ZT által felszámított díj tonnánként 328 EUR, miközben a ZT az észak-hesseni eljárásban benyújtott ajánlatában tonnánként csupán 208 EUR-t adott meg. Mivel a két terület között a begyűjtési költségeket illetően nincsenek jelentős eltérések, nem érthető, hogy a ZT Észak-Hessenben pontosan ugyanazért a szolgáltatásért miként tudott a saját területén érvényes díjaknál kereken egyharmaddal alacsonyabb díjakat ajánlani.
(89)
Mivel a TBA Schäfer költségalapja a korábbi eljárások alapján ismert volt, a ZT számára a közbeszerzési eljárásnak a maga javára való eldöntéséhez mi sem volt egyszerűbb annál, hogy egy tonnánkénti 208 EUR-s ajánlatot nyújtson be, amely tehát csupán 4 EUR-val volt a TBA Schäfer tonnánkénti 212 EUR-s ajánlata alatt.
5.5.2. A ZT költségeket nem fedező díjai a 3. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása tekintetében
(90)
A panaszos megerősíti, hogy a ZT Rajna-vidék-Pfalzban alkalmazott átalányár-politikája torzította a vágóhidak arra irányuló ösztönzését, hogy a 3. kategóriába tartozó anyagokat elkülönítsék az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagoktól. Következésképpen jelentős mennyiségű, 3. kategóriába tartozó anyagot - amelyeket egyébként tovább fel lehetett volna dolgozni háziállat-takarmánnyá - az alacsonyabb értékű, 1. és 2. kategóriába tartozó anyagokkal együtt ártalmatlanítják (30).
(91)
Emellett a 3. kategóriába tartozó anyagok azon mennyisége, amelyet a ZT árpolitikája következtében kivontak a piacról, magasabb a Bizottság által az előzetes piaci becslésben feltételezett mennyiségnél. Az eljárás megindításáról szóló határozat (33) preambulumbekezdésében az szerepel, hogy Rajna-vidék-Pfalz tartományban az összes vágás 72 %-ánál különválasztott ák a 3. kategóriába tartozó anyagokat. Ez az adat azonban kizárólag a vágások számán alapul. Ha figyelembe vennék, hogy a szarvasmarhák vágásakor jóval nagyobb mennyiségű 3. kategóriába tartozó anyag keletkezik, mint a sertések vágásakor, akkor azt az eredményt kapnák, hogy a 3. kategóriába tartozó anyagoknak már csak 45 %-át választják külön. A piacnak a ZT árpolitikája által okozott torzulása ezáltal az eddig feltételezettnél jóval erőteljesebb.
6. A ZT ÉSZREVÉTELEI
(92)
A ZT észrevételei a lényeges pontokat illetően megegyeznek Németország következő szakaszban ismertetett észrevételeivel. A szükségtelen ismétlések elkerülése érdekében ezért a ZT észrevételeit külön nem ismertetjük.
7. NÉMETORSZÁG ÉSZREVÉTELEI
(93)
Németország vitatja, hogy a ZT szövetségi szabályzata szerint felszámított hozzájárulás jogellenes támogatás lenne, mivel teljesülnek az Altmark-ítélet kritériumai. Emellett azt állítja, hogy ez a támogatás összeegyeztethető a belső piaccal, mivel a hozzájárulás nem haladja meg a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartásának költségeit és a felhagyott ipari területek szanálási költségeit.
7.1. 1. Altmark-kritérium
(94)
Németország mindenekelőtt kifejtette, hogy a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartása általános gazdasági érdekű szolgáltatás. Németország ezt azzal támasztja alá, hogy az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása kötelező kommunális feladat.
(95)
A helyi hatóságok a ZT-t mint jogképes közjogi intézményt bízták meg e kötelező feladat ellátásával. Az általános gazdasági érdek abban áll, hogy az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása az emberi egészség védelmét szolgálja. Ez mindenekelőtt járványos állatbetegségek esetén igaz.
(96)
Ennek során figyelembe kell venni, hogy nem vethető fel a ZT-vel szemben az, hogy a finanszírozás a TSE közösségi keret és a 2007-2013-as agrártámogatási keret szerint is lehetséges volt. Hiszen ezek a keretek csak a ténylegesen elhullott állatok (elhullott állomány) ártalmatlanítási költségeinek finanszírozását szabályozták, a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartásának költségeit nem. A hozzájárulás ezért az engedélyezett TSE-támogatásokkal sem kumulálódik.
(97)
Emellett az elhullott állomány ártalmatlanításakor szennyezőként a mezőgazdasági termelők azonosíthatók, miközben a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartásának költségeit illetően a szennyező egyértelműen nem állapítható meg.
7.2. 2. Altmark-kritérium
(98)
A ZT a TierNebGAG RP keretében 1979 óta foglalkozik az állati melléktermékek ártalmatlanításával.
(99)
A 2010. február 1-jén módosított szövetségi szabályzat rögzítette a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás mértékét és a nettóköltségek kiszámításának feltételeit. Alapként a Fraunhofer-szakvélemény szolgált.
(100)
Németország hangsúlyozza, hogy a ZT által a tagjaitól a szövetségi szabályzat 2010. évi módosítása előtt beszedett hozzájárulásokat is tárgyilagos és átlátható módon rögzítették. Különösen az adott évre vonatkozó gazdasági tervet a ZT szövetségi taggyűlése nyilvános eljárás keretében alapszabályként fogadta el, a felügyeleti hatóság azt jóváhagyta, továbbá Rajna-vidék-Pfalz és Hessen tartományok állami közlönyeiben, valamint a Saar-vidék hivatalos lapjában közzétették.
7.3. 3. Altmark-kritérium
(101)
Németország véleménye szerint a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitásra az emberi egészség védelmének biztosítása érdekében van szükség járványos állatbetegségek esetén.
7.3.1. Szakvélemény a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás mértékéről
(102)
Németország szerint a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás mértékét a 2010. február 2-án módosított szövetségi szabályzatban a Fraunhofer-szakvélemény alapján határozták meg. Az eljárás megindítását követően Németország beszerezte az Institut für Strukturforschung und Planung in agrarischen Intensivgebieten (az intenzív agrárgazdálkodási területeken a strukturális kutatással és tervezéssel foglalkozó intézet) további szakvéleményét (31) is (a továbbiakban: ISPA-RP szakvélemény).
(103)
A Fraunhofer-szakvélemény különböző forgatókönyvek szerint és a bekövetkezési valószínűség figyelembevételével becsülte meg a várt anyagmennyiséget. Az ISPA-RP szakvélemény egy módszertanilag részletes megközelítést alkalmaz a járványokkal foglalkozó különböző forgatókönyvek modellezésére a ragadós száj- és körömfájás vagy a klasszikus sertéspestis kitörése esetén.
(104)
Mindkét tanulmány arra az eredményre jutott, hogy a ZT rendelkezésre álló teljes kapacitása elégséges ahhoz, hogy a saját és külső anyagok rendes mennyisége mellett, amely hetente átlagosan 1 700 tonna, mind a rövid ideig tartó, mind pedig a hosszabban elhúzódó járványok miatt keletkező mennyiséget is feldolgozza.
7.3.1.1. Rövid ideig tartó járványok
(105)
Az ISPA-RP szakvélemény eredményei szerint rövid ideig tartó járványok esetén, amikor napi legfeljebb 200 tonnás további anyagmennyisségből lehet kiindulni 2-5 napon belül, a további anyagmennyiséget a rendes mennyiséggel együtt a rendelkezésre álló heti legfeljebb 1 523 tonnás tartalékkapacitással 3 műszakos üzem mellett problémamentesen fel lehet dolgozni, anélkül, hogy további műszakokat kellene igénybe venni a hétvégén.
(106)
A szövetség által felölelt terület nagyobb részeit sújtó járványok esetén is az mutatható ki, hogy a 8 héten át érkező, heti 1 300-1 800 tonnás mennyiség többletmennyiség is feldolgozható, ha igénybe veszik a hétvégi műszakokat, és így a heti legfeljebb 2 819 tonnás rövid távú tartalékkapacitás rendelkezésre áll (lásd a 9.3.1. szakaszban a 3. táblázatot).
7.3.1.2. Hosszabb ideig elhúzódó járványok
(107)
Itt a forgatókönyv a szövetség teljes területére kiterjedő ragadós száj- és körömfájás járvány kitörésével számolt 10 százalékos vágási arány mellett, ahogy 2001-ben Nagy-Britanniában történt. Ennek során átlagosan heti 1 300 tonnás mennyiséggel számoltak 18 héten át. Az ISPA-RP szakvélemény azt mutatta ki, hogy a ZT berendezései a rendes mennyiség mellett hosszabb időszakon át ezeket a mennyiségeket is fel tudnák dolgozni 3 műszakos üzemben, heti 5 napban (lásd a 9.3.1. szakaszban a 3. táblázatot).
7.3.1.3. A bemutatott tanulmányok alapján levont következtetések
(108)
A bemutatott tanulmányok Németország megítélése szerint azt mutatják, hogy a rendelkezésre álló teljes kapacitás 5 napos és 3 műszakos üzem mellett elegendő ahhoz, hogy a rendes mennyiség mellett mind a rövid ideig tartó, mind pedig a hosszabb ideig elhúzódó járványokból adódó többletmennyiséget is feldolgozzák. Ennek során a legtöbb forgatókönyv szerint még a teljes terhelésű üzem mellett 6-12 héten át hétvégén is rendelkezésre álló további műszakokat sem kell igénybe venni.
(109)
A tanulmányok következtetése szerint a ZT 3 műszakos és heti 5 napos üzemben elégséges összkapacitással rendelkezik ahhoz, hogy a beérkező rendes mennyiséget és a hosszabb ideig elhúzódó járványokból adódó várt mennyiséget feldolgozza. A jelenleg rendelkezésre álló összkapacitás ezért nem túldimenzionált, hanem a szükségletnek megfelelőként értékelhető.
7.3.2. A járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségei
(110)
A Németország által a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségeire bemutatott számítások a Fraunhofer-szakvélemény megközelítését követik. A kapacitásköltségeket az 5 napon át 3 műszakban elérhető teljes kapacitás átlagos kihasználtsága alapján osztják fel a rendes üzem és a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás között. Átlagosan az mutatható ki, hogy a ZT rendes üzemben az 5 napon át 3 műszakban elérhető teljes kapacitását kereken 50 %-osan használja ki.
(111)
E kihasználási fok alapján a rendes üzemhez és a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitáshoz a kapacitásköltségek 50-50 %-át rendelték a begyűjtés és a feldolgozás során (32). Ennek eredményeképpen a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartását a következő költségek terhelik:
2. táblázat
A járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségei Németország szerint 2000 és 2009 között
(EUR-ban)
A járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségei
2000
2 250 106
2001
2 608 383
2002
3 163 429
2003
3 121 934
2004
3 133 539
2005
2 986 695
2006
2 793 466
2007
2 606 508
2008
2 507 167
2009
1 961 515
Átlagosan
2 784 282
(112)
Itt figyelembe kell venni, hogy a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitáshoz 2000-ben és 2001-ben a kapacitásköltségeknek mindössze kb. 45 százalékát rendelték, 2009-ben pedig a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás az észak- és közép-hesseni megbízás felvételével kb. egyötödével csökkent. 1998 és 1999 tekintetében nincsenek számítások a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségeiről.
7.3.3. A járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségeinek finanszírozása a hozzájárulásokon keresztül
(113)
A ZT számára a szövetségi tagok által fizetett hozzájárulások a bemutatott években - 2009-től eltekintve - alacsonyabbak voltak, mint a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás 2. táblázatban megadott költségei. 2009-ben a végleges hozzájárulás azonos volt a költségekkel.
(114)
Németország kifejti, hogy a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartásának költségeit nem számították bele a használati díjba, mert ez törvényileg nem lehetséges. Rajna-vidék-Pfalz tartomány kommunális adókról szóló törvényének (a továbbiakban: KAG RP) 7. §-a szerint a helyi hatóságok ugyan a költségek fedezéseként használati díjakat vethetnek ki az állami létesítmények és üzemek igénybevételének ellenszolgáltatásaként, ennek során azonban a létesítmény vagy üzem szolgáltatása és a díj között nem lehet nyilvánvaló aránytalanság. A KAG RP 8. §-a szerint a használati díj alapjául szolgáló költségeket a költségszámításra vonatkozó üzemgazdasági alapelvek szerint kell megállapítani. Németország szerint azonban csak az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása képez díjalapot, a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartása viszont nem. Ez utóbbit ugyanis nem az egyes díjfizetésre kötelezetteknek nyújtott ellenszolgáltatás formájában tartják fenn, hanem azzal a céllal, hogy az általános társadalmi érdek javára fellépjenek a jövőbeli veszélyekkel szemben.
7.3.4. Finanszírozás más szövetségi tartományokban
(115)
A Bizottság kérésére Németország szövetségi szintű felmérést készített a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás meghatározásának és finanszírozásának gyakorlatáról.
(116)
Minden tartományban - a ZT szövetsége által felölelt területtől eltekintve - a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitást a hét közben és hétvégén rendelkezésre álló üzemszerű tartalékkapacitásokból fedezik. A Böckenhoff-szakvélemény alapján a járványok leküzdésére hagyományosan nem hajtanak végre további kapacitásberuházásokat. A hét közbeni harmadik műszak és a hétvégi műszakok alapján rendelkezésre álló tartalékkapacitások elégségesek a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás számára. Időközben más szakvélemények - például az Alsó-Szászországra vonatkozó ISPA-szakvélemény (a továbbiakban: ISPA-NS) (33) - alapján, illetve az érintett érdekképviseleti csoportokkal egyeztetve alternatív számítási módszereket alkalmaznak. Azonban fenntartották a Böckenhoff-szakvélemény alapvető véleményét, miszerint a tartalékkapacitások terén nincs szükség további beruházásokra.
(117)
Az üzemszerű tartalékkapacitásokat (az üzemeltető jogi formájától függően) díjakon vagy illetékeken keresztül finanszírozzák. Különbözőképpen szabályozzák, hogy milyen bontásban osztják fel az üzemszerű tartalékkapacitás költségeit az elhullott állomány és a vágóhídon keletkezett hulladék ártalmatlanítása között.
(118)
A mezőgazdasági termelők számára a TSE közösségi keret és a 2007-2013-as agrártámogatási keret alapján az elhullott állomány ártalmatlanítására nyújtott támogatások tekintetében a legtöbb szövetségi tartományban az állami támogatások az elhullott állomány ártalmatlanítására felszámított díjak 67-75 %-át teszik ki:
a)
Baden-Württemberg és Észak-Rajna-Vesztfália: Az állattulajdonosok fizetik a feldolgozási költségek 25 %-át. A begyűjtési költségek 100 %-át, valamint a feldolgozási költségek fennmaradó 75 %-át az állam (a járások és a szövetségi tartományok) finanszírozza.
b)
Szász-Anhalt, Türingia és Brandenburg: Az állattulajdonosok fizetik a begyűjtési és feldolgozási költségek 25, illetve 33 %-át. A begyűjtési és feldolgozási költségek fennmaradó részét (75 %, illetve 67 %) az állam vállalja át.
c)
Bajorország, Rajna-vidék-Pfalz és Saar-vidék: A begyűjtési költségeket a járások, az állatbetegség-pénztár és a szövetségi tartomány fizeti, mindegyik egyharmad arányban. A feldolgozási költségek 66 %-át az állam finanszírozza, 25 %-át az állattulajdonosok, 8 %-át pedig az állatbetegség-pénztár.
d)
Szászországban a begyűjtési és feldolgozási költségek 25 %-át az állattulajdonosok finanszírozzák, 8 %-át az állatbetegség-pénztár, 66 %-át pedig az állam.
e)
Alsó-Szászországban a begyűjtési és feldolgozási költségek 60 %-át az állatbetegség-pénztár, 40 %-át pedig az állam finanszírozza. Az állatbetegség-pénztár a feldolgozási költségek 25 %-át az állattulajdonosokra hárítja.
f)
Schleswig-Holsteinben a begyűjtési és feldolgozási költségeket 100 %-ban az állatbetegség-pénztár viseli.
g)
Mecklenburg-Elő-Pomerániában a begyűjtési és feldolgozási költségeket 100 %-ban az állattulajdonosok viselik.
(119)
Németország szerint ez az áttekintés azt mutatja, hogy másodlagos jelentőségű, hogy a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségeit beszámították-e az illetékekbe vagy díjakba, vagy pedig hozzájárulásból finanszírozzák ezeket a költségeket, ahogy Rajna-vidék-Pfalzban is. Az a döntő szempont, hogy ki viseli a költségeket. Végeredményben az látható, hogy a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségeit az állam finanszírozta a TSE közösségi keret és a 2007-2013-as agrártámogatási keret szerinti támogatásokból.
7.4. 4. Altmark-kritérium
(120)
Németország szerint az uniós jog nem ír elő arra vonatkozó kötelezettséget, hogy az 1. és 2. kategóriában tartozó anyagok ártalmatlanítása tekintetében ajánlati felhívásokkal meg kellene nyitni a piacot. Ezt a Bíróság is megerősítette (34).
7.5. A verseny nem torzul a szövetség által felölelt területeken kívüli piacokon
(121)
Németország úgy ítéli meg, hogy a szóban forgó esetben a verseny sem torzul a piacokon.
7.5.1. A nem ellenőrzött áruk ZT általi ártalmatlanítása kereszttámogatás nélkül
(122)
Németország úgy ítéli meg, hogy a 3. kategóriába tartozó anyagok esetében a ZT által beszedett hozzájárulás nem torzítja a versenyt, mivel nincs kereszttámogatás:
a)
A ZT éves beszámolóiból világosan kitűnik, hogy a ZT a 3. kategóriába tartozó elkülönített anyagok feldolgozásával évek óta jelentős fedezetet gazdálkodott ki, ami kizárja a kereszttámogatást.
b)
Amennyiben a 3. kategóriába tartozó anyagokat az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagokkal együtt szállítják, a keverékeket (súly szerint) már előzetesen beszámítják a díjakba. Ez azt jelenti, hogy a díjszabás szerinti díjmérték már tartalmazza az adott kategória kevert anyagainak előzetesen kiszámított mennyiségét.
(123)
A panaszos azon állítása, hogy a ZT által alkalmazott árpolitika alapján a 3. kategóriába tartozó anyagoknak csak 45 százalékát különítik el, minden alapot nélkülöz. A ZT ilyen nagy mennyiségű 3. kategóriába tartozó anyagot sohasem dolgozott fel, amit a vonatkozó statisztikák áttekintése is megerősít. 2009-re vonatkozóan a Bizottság által az eljárás megindításáról szóló határozatban megadott 72 százalékos különválasztási arány megerősíthető.
(124)
Emellett arra is utalni kell, hogy a szövetség által felölelt területen a vágások 85 százaléka 6 üzemben történik, amelyek a lehető legnagyobb mértékben elvégzik az anyagok elkülönítését. A panaszos ilyen üzemekben végzi tevékenységét, és az itt elkülönített 3. kategóriába tartozó anyagokat szerzi be. A panaszos tehát hozzáfér a 3. kategóriába tartozó anyagok piacaihoz, és ezeken a piacokon nagyon nagy részesedéssel rendelkezik.
7.5.2. Ajánlati felhívás Észak- és Közép-Hessenben
(125)
Az a tény, hogy a ZT Észak- és Közép-Hessenben más díjakat kér, mint a szövetség által felölelt területen, nem támasztja alá a verseny torzulását. A finanszírozási különbségek az eltérő törvényi számítási előírásokkal magyarázhatók. Németországban az 1. és 2. kategóriába tartozó állati melléktermékek ártalmatlanítása a TierNebG 3. §-ának (1) bekezdése értelmében alapvetően a tartományi jog alapján illetékes helyi hatóságok feladata. Ennélfogva a mindenkori tartományi és helyi szintű előírásokban eltérően szabályozhatják a finanszírozást.
(126)
Amennyiben az állati melléktermékek ártalmatlanítását nem maguk az ártalmatlanításra kötelezettek végzik el, hanem a feladatot - ahogy Észak- és Közép-Hessenben is - harmadik felekre ruházzák, akkor a számítási előírásokra nem a kommunális adókról szóló mindenkor érvényes törvény az irányadó, hanem „az önköltségen alapuló ármegállapításra vonatkozó iránymutatások (LSP)” (35).
(127)
Különösen a díjakba, illetve az illetékekbe beszámítható kamatköltségek mértékét illetően vannak lényeges különbségek a KAG RP és az LSP között, amelyek jelentőséggel bírhatnak a ZT számára, mivel a ZT beruházásait jelentős mértékben hitelekből finanszírozza, amelyekért évente nagy összegű kamatokat fizet.
(128)
Míg a ZT ezeket a ténylegesen felmerülő kamatköltségeket a KAG RP 8. §-a szerint bevonhatja a díjszámításba, addig az LSP szerint az észak- és közép-hesseni díjak esetében csak arra lett volna lehetőség, hogy a számított kamatokat a működő tőke átlagértékére alapozzák, így arra tehát nem, hogy a tényleges kamatfizetés teljes költségét elszámolják.
(129)
A panaszos azon állításának sincs semmilyen alapja, hogy a TBA Schäfer a hozzájárulás általi kereszttámogatás miatt maradt alul az észak- és közép-hesseni pályázati eljárásban. A TBA Schäfer magasabb ajánlatát az magyarázza, hogy a TBA Schäfer túl alacsony termelési bevételt vett alapul, emellett pedig magasabb igazgatási költségekkel és vállalatcsoporton belüli hozzájárulással kellett számolnia. Ezzel szemben a ZT helyesen becsülte meg a termelési bevételt, és - mivel nem vállalatcsoport része - nem kellett vállalatcsoporton belüli hozzájárulást sem nyújtania.
7.6. Felhagyott ipari területek szanálása
(130)
Németország kifejti, hogy a ZT által beszedett hozzájárulás egy része a két felhagyott ipari terület, Sprendlingen-Gensingen és Sohrschied szanálási költségeinek finanszírozására szolgál.
(131)
Mindkét felhagyott ipari területen a korábbi tulajdonosok, illetve üzemeltetők szénhidrogén-felhasználása miatt talaj- és talajvízszennyezés alakult ki. A ZT 1979-es alapításakor mindkét ingatlan a ZT tulajdonába került.
(132)
A koblenzi körzeti kormány 1997. április 21-i és 1998. március 31-i szanálási határozatai a szennyezés ártalmatlanítására kötelezte a ZT-t. Emellett a sprendlingen-gensingeni ipari területre vonatkozó szanálási kötelezettség tekintetében a 2001. július 13-i kiegészítő határozat még további utasításokat írt elő. Az 1998 és 2010 közötti vizsgált időszakban a szanálási költségek a két felhagyott ipari terület tekintetében 2 413 049 eurót tettek ki.
7.6.1. A sprendlingen-gensingeni felhagyott ipari terület
(133)
Németország elismeri, hogy a ZT az 1998. március 31-i szanálási határozattal összhangban alapvetően felel a sprendlingen-gensingeni felhagyott ipari terület szanálási költségeiért. Támogatásjogi szempontból azonban nem indokolt, hogy a ZT teljes mértékben maga fedezze a szanálási költségeket, mivel a korlátlan felelősség az újabb német ítélkezési gyakorlat alapján egyenlőtlen bánásmódot eredményezne a magánvállalkozásokkal szemben.
(134)
Egy magánvállalkozás ugyanis a Szövetségi Alkotmánybíróság 2000. február 16-i határozata (36) óta a nemzeti jog értelmében csak az elvárható mértékig felelne a költségekért. A Szövetségi Alkotmánybíróság szerint akkor érik el ezt az elvárható mértéket, ha a felelősség meghaladja az ingatlan értékét. E határérték felett a felelősség nem tekinthető a német alaptörvény 14. cikke (2) bekezdésének 2. mondata értelmében a garantált tulajdonvédelem tartalmát és korlátait meghatározó arányos szabálynak. Mivel azonban a ZT közjogi jogi személyként nem tud hivatkozni azokra a jogokra, amelyek magánszemélyeket a német alaptörvény alapján megilletnek, ez a felelősségkorlátozás a ZT-re nem alkalmazandó.
(135)
Németország előadja, hogy a sprendlingen-gensingeni felhagyott ipari terület negatív forgalmi értékkel rendelkezik, mivel a 2009. december 31-i mérleg 128 500 eurós becsült könyv szerinti értékkel számol, azonban az időközben összesen 1 542 316 euróra rúgó szanálási költségek ezt az értéket meghaladják. Ez az imént bemutatott felelősségi korlátot is túllépi.
(136)
A felelősségi korlátot meghaladó szanálási költségek hozzájárulásból való finanszírozása a környezetvédelmi támogatási iránymutatás 132. pontja értelmében összeegyeztethető állami támogatásnak tekintendő, mivel magánszemélyeknek a szanálási költségeket csak az ingatlan forgalmi értékének erejéig kellene fedezniük.
7.6.2. A sohrschiedi felhagyott ipari terület
(137)
Bár a ZT az 1997. április 21-i szanálási határozat értelmében szennyezőként felelős, Németország kétségbe vonja, hogy a ZT a német jog alapján tényleg köteles lenne-e a korábbi tulajdonos, illetve üzemeltető által okozott károk szanálási költségeit átvállalni. Mivel azonban a tények több, mint 30 évre nyúlnak vissza, a felelősség kérdése egyértelműen nem tisztázható.
(138)
Németország szerint a hozzájárulás - amennyiben a sohrschiedi felhagyott ipari terület szanálási költségeihez járul hozzá - a környezetvédelmi támogatási iránymutatás értelmében összeegyeztethető támogatás, mivel a ZT-t nem kötelezték a szanálásra.
(139)
Németország továbbá előadja, hogy a sohrschiedi felhagyott ipari terület szintén negatív forgalmi értékkel rendelkezik, és így ebben az esetben is túllépi a már ismertetett felelősségi korlátot.
8. A TÁMOGATÁS FENNÁLLÁSÁRA VONATKOZÓ ÁLTALÁNOS FELTÉTELEK MÉRLEGELÉSE AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (1) BEKEZDÉSE SZERINT (AZ ALTMARK-FELTÉTELEK KIVÉTELÉVEL)
(140)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerint a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
8.1. Állami forrásból finanszírozott hozzájárulás
(141)
Németországban nem vitatják, hogy a ZT tagjai által fizetett hozzájárulások esetében állami forrásokról van szó. A ZT tagjai Rajna-vidék-Pfalz, a Saar-vidék és Hessen járásai és járási jogú városai. Mivel a ZT 1979 óta közigazgatási aktusokkal szedi be tagjaitól a hozzájárulást, az intézkedés állami források közvetlen átruházását foglalja magában. Mivel közigazgatási aktusokról van szó, a hozzájárulások az államnak tudhatók be.
8.2. A ZT gazdasági előnyben részesítése
(142)
Először is a kedvezményezettnek vállalkozásnak kell lennie. A vállalkozás fogalma magában foglal minden gazdasági tevékenységet folytató egységet, jogi formájától és finanszírozási módjától függetlenül. Ez nem csupán a magán-, hanem a közvállalkozásokra is érvényes (37). Minden olyan tevékenység, amely abban áll, hogy egy meghatározott piacon árukat vagy szolgáltatásokat nyújtanak rendszerint ellenszolgáltatás fejében, gazdasági tevékenységnek minősül (38). Mivel a ZT bizonyos állati melléktermékek ártalmatlanítására nyújt ellenszolgáltatás fejében szolgáltatásokat, a ZT vállalkozásnak minősül.
(143)
A hozzájárulások alapvetően gazdasági előnyhöz juttatják a ZT-t, mivel csökkentik a folyó kiadásokat, a hozzájárulásokkal szemben pedig nem nyújtanak megfelelő ellenszolgáltatást. Németország azonban azt állítja, hogy a hozzájárulások csak azokat a költségeket ellentételezték, amelyek a járványok esetén szükséges tartalékkapacitás fenntartásából keletkeztek a ZT számára, és ezért a ZT nem jutott gazdasági előnyhöz.
(144)
A Bíróság az Altmark-ítéletben megállapította, hogy a közszolgáltatási kötelezettség teljesítéséért nyújtott ellentételezés nem minősül állami támogatásnak, azaz a kedvezményezettet nem juttatja előnyhöz, amennyiben bizonyos kritériumok együttesen teljesülnek (39).
(145)
Figyelembe véve az Altmark-ítélet jelentőségét ebben az ügyben, Németország azon állítását, hogy az Altmark-kritériumok teljesültek, a 9. szakaszban külön részletesen mérlegelik.
8.3. A verseny torzulása és a tagállamok közötti kereskedelem akadályozása
(146)
Németország megítélése szerint a szövetség által felölelt területről származó, 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításának piaca nincs megnyitva a verseny előtt, és így mind a verseny torzulását, mind pedig a tagállamok közötti kereskedelem akadályozását ki lehet zárni.
(147)
A Bizottság mindenekelőtt megállapítja, hogy az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása regionális monopóliumok kezében van. Az illetékes helyi hatóságok többsége mindazonáltal ajánlati felhívások útján ítéli oda ezt a monopóliumot. Így verseny folyik a piacért. A jelenlegi ügyben ezt az észak- és közép-hesseni ajánlati felhívás megerősíti.
(148)
A Németország által a Verkehrsverbund Rhein Ruhrhoz tartozó Bahnen der Stadt Monheim (BSM) és Rheinische Bahngesellschaft (RBM) számára nyújtott C 58/06 (korábbi NN 98/05) sz. állami támogatásról szóló, 2011. február 23-i határozatával összhangban (40) a Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításának piaca meg van nyitva a verseny előtt. Az uniós jog és a nemzeti jog is az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításával megbízott helyi hatóságokra bízza annak eldöntését, hogy ajánlati felhívás útján a piacon választ ki egy ajánlattevőt, akit megbíz ezzel a feladattal, vagy pedig az ártalmatlanítást saját maga, egységen belüli szerződés-odaítélés keretében végzi el (41). Németország állításától függetlenül, miszerint a ZT betartja az egységen belüli szerződés-odaítélés kritériumait (42), a hozzájárulások erősítik a ZT pénzügyi helyzetét más lehetséges ajánlattevőkkel szemben. Mivel az ajánlati felhívásokban minden tagállam ajánlattevői részt vehetnek, a hozzájárulás alkalmas arra is, hogy akadályozza a tagállamok közötti kereskedelmet.
(149)
Ugyanígy a hozzájárulásokból adódó gazdasági előnyök alkalmasak arra, hogy erősítsék a ZT helyzetét azokon a piacokon, ahol közvetlen versenyben áll más ajánlattevőkkel (a 3. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása, ajánlati felhívás az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítására Észak- és Közép-Hessenben).
8.4. Előzetes következtetés a támogatás fennállásáról
(150)
A hozzájárulások eleget tesznek a támogatás fennállására az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdésében megállapított feltételeknek. A következő szakasz Németország azon állítását vizsgálja meg részletesen, hogy az Altmark-ítélet négy feltétele teljesül-e.
9. AZ ALTMARK-KRITÉRIUMOK MÉRLEGELÉSE AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (1) BEKEZDÉSE KERETÉBEN
9.1. 1. Altmark-kritérium
(151)
Az első Altmark-kritérium értelmében a kedvezményezett vállalkozást ténylegesen közszolgáltatási kötelezettségnek kell terhelnie, és e kötelezettségnek egyértelműen meghatározottnak kell lennie.
(152)
Előzetesen tisztázni kell, hogy az értékelés szempontjából különbséget kell tenni az 1979-2008-as és a 2009-2011-es időszak között.
(153)
Mielőtt 2009. január 1-jéig visszaható hatállyal 2010. február 2-án módosították a szövetségi szabályzatot, a ZT csak általánosan az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításával volt megbízva. A régi szövetségi szabályzat semmilyen kötelezettséget nem írt elő a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartására. Tehát nem határozták meg egyértelműen a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartására vonatkozó kötelezettséget az első Altmark-kritérium szerint.
(154)
A módosított szövetségi szabályzat az 1. és 2. kategóriában tartozó anyagok ártalmatlanítási kötelezettsége mellett kifejezetten kötelezi a ZT-t a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartására.
(155)
A Bizottság a következőkben kimutatja, hogy a ZT-nek sem az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításával kapcsolatos kötelezettsége, sem pedig a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartásával kapcsolatos kötelezettsége nem indokolja a hozzájárulást azzal, hogy az az első Altmark-kritérium szerinti állami ellentételezési kifizetés.
9.1.1. Az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítási kötelezettsége
9.1.1.1. Nem minősül általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak
(156)
A Szövetségi Közigazgatási Bíróság megítélése szerint az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása az 1069/2009/EK rendelet és a TierNebG 3. §-ának (1) bekezdése alapján közszolgáltatási kötelezettség, és ennélfogva általános gazdasági érdekű szolgáltatás. E tekintetben a Szövetségi Közigazgatási Bíróság különös jelentőséget tulajdonít annak a ténynek, hogy az anyagok ártalmatlanítása a német jog értelmében kötelező állami feladat, és abból indul ki, hogy ebből a szempontból a ZT állami szervként jár el. A Szövetségi Közigazgatási Bíróság szerint a közszolgáltatási kötelezettség magában foglalja a járványok esetére szolgáló tartalékkapacitás fenntartását is (43).
(157)
Németország osztja ezt a véleményt, és ezen túlmenően azt állítja, hogy az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása és a járványok esetére szolgáló tartalékkapacitás fenntartása az emberi egészség védelmét szolgálja.
(158)
Mivel az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása esetében közszolgáltatási kötelezettségről van szó, a Szövetségi Közigazgatási Bíróság és Németország véleménye szerint a hozzájárulások mint a ZT számára e kötelezettségekből fakadó költségekre nyújtott állami ellentételezések indokoltak.
(159)
Ahogy azt a közszolgáltatás ellentételezése formájában nyújtott állami támogatásról szóló európai uniós keretszabály (a továbbiakban: közszolgáltatási uniós keretszabály) (44) 13. pontja is kifejti, a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a tagállamok annak a kérdésnek a megítélésében, hogy mely szolgáltatástípusokat tekintenek általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak, nagy mérlegelési jogkörrel rendelkeznek, kivéve, ha olyan ágazatokról van szó, amelyekre e tekintetben külön uniós előírások alkalmazandók.
(160)
A Bíróság ítélkezési gyakorlatában hangsúlyozta, hogy az általános gazdasági érdek csak akkor áll fenn, ha az jelentősen eltér a gazdasági élet egyéb tevékenységeivel kapcsolatos érdektől (45).
(161)
A Bíróság a GEMO-ügyben is foglalkozott azzal a kérdéssel, hogy a mezőgazdasági termelőknek és a vágóhidaknak az elhullott állomány és a vágóhídon keletkezett hulladék ártalmatlanításának teljes költségét kell-e viselniük, vagy pedig az állam a költségek egy részét átvállalhatja azzal az indokolással, hogy általános gazdasági érdekű szolgáltatásról van szó. A Bíróság ebben az ítéletben tisztázta, hogy a mezőgazdasági termelőknek és a vágóhidaknak a teljes költséget viselniük kell (46).
(162)
A Bíróság megállapította, hogy az elhullott állomány és a vágóhídon keletkezett hulladék ártalmatlanítása miatt felmerülő pénzügyi teher olyan költségtétel, amely a mezőgazdasági termelők és a vágóhidak gazdasági tevékenységével szükségszerűen összekapcsolódik. Az ilyen üzemek által végzett tevékenységek következtében fel nem használható és mindenekelőtt környezetre káros termékek és maradványok keletkeznek, amelyek ártalmatlanítása a szennyező feladata.
(163)
Ezért, ha az állami szervek azzal a céllal lépnek fel, hogy a mezőgazdasági termelőket és vágóhidakat mentesítsék e teher alól, akkor olyan gazdasági előny keletkezik, amely alkalmas a verseny torzítására. Még ha az ártalmatlanítási költségek állami átvállalásával egészségpolitikai célkitűzést is kívánnak elérni, ez nem változtat semmit azon, hogy a mezőgazdasági termelők és vágóhidak gazdasági előnyhöz jutnak, mivel az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése a bevett ítélkezési gyakorlat értelmében nem az állami beavatkozás okai és céljai szerint tesz különbséget, hanem azt a hatása szerint határozza meg (47).
(164)
A TSE-vizsgálatokra, az elhullott állományra és a vágóhídon keletkezett hulladékra vonatkozó állami támogatásokról (2006-ig) szóló közösségi keret (2002/C324/02) (27) és (37) preambulumbekezdése, valamint az agrár- és erdészeti ágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló, 2007-2013-as közösségi keretszabályozás (2006/C319/01) V.B.4. szakasza szintén megerősíti, hogy az állati melléktermékek mindenkori birtokosai, illetve előállítói azok, akiknek a szakszerű ártalmatlanításról gondoskodniuk kell, és a „szennyező fizet” elv értelmében annak költségeit viselniük kell. E dokumentumok alapján e szabály alóli kivételek állami támogatásnak minősülnek, ami csak bizonyos helyzetekben (különösen az elhullott állomány tekintetében) megengedett.
(165)
Rajna-vidék-Pfalz tartomány joga is megerősíti azt, hogy alapvetően a „szennyező fizet” elv alkalmazandó. A TierNebGAG 4. §-ának (1) bekezdése e tekintetben úgy rendelkezik, hogy az ártalmatlanítás és az azzal kapcsolatos eljárások költségei a birtokosokra háríthatók.
(166)
A konkrét ügyre vonatkozóan a Bíróság ítélkezési gyakorlata, az 1069/2009/EK rendelet, a TSE közösségi keret és a 2007-2013-as agrártámogatási keret alapján a következő következtetések vonhatók le:
(167)
Mindenekelőtt az általános gazdasági érdekű szolgáltatás fennállásának szempontjából nem döntő, hogy a tagállam az adott szolgáltatást kötelező kommunális feladatként határozza-e meg. Egy szolgáltatás kötelező kommunális feladatként való meghatározása egy kizárólagos jog odaítélésének felel meg. Amennyiben a Szövetségi Közigazgatási Bíróság jogi véleménye helytálló lenne, akkor a tagállam bármilyen szolgáltatást kötelező kommunális feladatnak nyilváníthatna, és így általános gazdasági érdekű szolgáltatássá alakíthatná. Ez az értelmezés azonban kizárná az EUMSZ 106. cikkének hatékony érvényesülését: e rendelkezés értelme és célja ugyanis éppen az, hogy ellentételezéseket csak ott lehessen nyújtani, ahol egy általános gazdasági érdekű szolgáltatás azt indokolja.
(168)
A Bizottság véleménye szerint különbséget kell tenni egyrészről a kizárólagos jog odaítélése, másrészről pedig egy szolgáltatás általános gazdasági érdekű szolgáltatássá minősítése között.
(169)
Az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítására megítélt kizárólagos jog a szolgáltatásnyújtás szabadságának az EUMSZ 56. cikke szerinti korlátozását képezheti. Egy ilyen korlátozás az EUMSZ 62. cikkével összefüggésben az EUMSZ 52. cikke szerint a közegészségügy védelmével indokolható. Amennyiben Németország és Rajna-vidék-Pfalz rögzíti, hogy egy meghatározott régióban csak egy vállalkozás felel az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításáért, akkor azt kívánják biztosítani, hogy e vállalkozás rendkívül intenzív felügyelet alatt áll, és így biztosítják a közegészségügy védelmét.
(170)
A közegészségügy védelmét szolgáló intézkedés azonban - Németország és a Szövetségi Közigazgatási Bíróság megítélésével ellentétben - nem minősül automatikusan általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak.
(171)
A Bizottság tehát nem vonja kétségbe, hogy az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításakor olyan hulladékokat ártalmatlanítanak, amelyek jellemzőik alapján különösen veszélyeztetik az egészséget. Ezért az 1069/2009/EK rendelet szigorú rendszert ír elő az ilyen hulladékokat ártalmatlanító létesítmények ellenőrzésére. Ezek az előírások minden bizonnyal további költségeket is jelentenek az ártalmatlanító üzemek számára, ezeket azonban be lehet számítani a díjakba és illetékekbe.
(172)
Az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása e tekintetben nem különbözik más olyan hulladékok ártalmatlanításáról, amelyek jellemzőik alapján különösen veszélyesek az egészségre. Az ilyen jellegű hulladékok ártalmatlanítási költségeit rendszerint a szennyezőnek, és nem a társadalomnak kell viselnie.
(173)
A szolgáltatás tartalma a jelenlegi ügyben az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása. Így a Bizottságnak a jelenlegi ügyben meg kell vizsgálnia, hogy ez a szolgáltatás alapvetően jelentősen eltér-e a gazdasági élet egyéb tevékenységeitől, és így az általános érdeket, és nem csak a tevékenységből hasznot húzó gazdasági szereplő érdekét szolgálja.
(174)
A Bizottság véleménye szerint az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása tartalmát tekintve alapvetően nem különbözik a gazdasági élet más tevékenységeitől. Emiatt nem minősíthető általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak.
(175)
A Szövetségi Közigazgatási Bíróság megítélésével ellentétben az 1069/2009/EK rendelet által előírt szigorú ellenőrzésből sem következik, hogy az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak tekintendő.
(176)
Ráadásul az érintett ágazatot az uniós jog előírásai szabályozzák. Ezek előírják különösen azt, hogy az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításának költségeit a szennyező viseli. Ebből az következik, hogy alapvetően nincs helye annak, hogy a társadalom a költségek egy részét átvállalja, ahogy azt a Bíróság a GEMO-ítéletben megállapította (48). Az uniós jog e különös rendelkezései alapján immár nincs helye olyan nemzeti szabályoknak, amelyek az uniós jogtól eltérve az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítását általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak akarják minősíteni. Emiatt kizárható az általános gazdasági érdekű szolgáltatásként való minősítés.
(177)
Végezetül Németország azon érvét illetően, miszerint az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása az emberi egészség védelmét szolgálja, ismételten a GEMO-ítéletre kell utalni, amelyben a Bíróság megállapította, hogy az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése nem az állami beavatkozás okait és céljait keresi, hanem azt a hatása szerint határozza meg.
(178)
Ebből az következik, hogy alapvetően egy gazdasági szereplőnek viselnie kell a tevékenysége gyakorlására vonatkozó szabályozási előírásokból adódó költségeket, mint amilyenek például ebben az ügyben az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítására vonatkozó szigorú szabályok. Az emberi egészség védelmének célkitűzését figyelembe veszik a kizárólagos jog odaítélésének a szolgáltatásnyújtás szabadsága szempontjából való igazolásakor, valamint a mezőgazdasági termelőknek nyújtott támogatások belső piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálatakor.
(179)
Mindezen indokok alapján a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítását Németország nem minősítheti általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak.
9.1.1.2. Másodlagosan: Az ellentételezés semmiképpen sem szükséges
(180)
Másodlagosan a Bizottság utal arra, hogy az első Altmark-kritérium magával vonja annak értékelését is, hogy szükséges-e ellentételezést fizetni egy általános gazdasági érdekű szolgáltatásért. Még ha az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak is minősülne, az ellentételezés szükségességét akkor is meg kell vizsgálni.
(181)
Németország és a Szövetségi Közigazgatási Bíróság érvelésükben elsiklanak afelett, hogy a Bíróság a GEMO-ítéletben tisztázta, hogy az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításával megbízott üzemek által vállalt kötelezettségek nem igazolják az e kötelezettségekből eredő költségekért fizetett állami ellentételezés jogosságát. Az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításából adódó összes költséget a szennyezőnek kell viselnie, mivel itt olyan költségekről van szó, amelyek szükségszerűen kapcsolódnak a mezőgazdasági termelők és a vágóhidak gazdasági tevékenységéhez.
(182)
A Bíróság úgy döntött, hogy az e kötelezettségekből eredő költségekre nyújtott állami ellentételezés nem tekinthető jogosnak, mivel ezeket a költségeket a szennyezőnek kell viselnie.
(183)
A Szövetségi Közigazgatási Bíróság megítélésével ellentétben az 1069/2009/EK rendelet által előírt szigorú ellenőrzésből nem vezethető le az, hogy 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításából adódó költségek állami ellentételezésekből fedezhetők.
(184)
Azaz csupán a közszolgáltatási kötelezettség fennállásából nem vezethető le az, hogy az e kötelezettségekből adódó költségekre nyújtott állami ellentételezés jogosnak tekinthető.
(185)
A Bizottság véleménye szerint Németország nem indokolhatja a hozzájárulásokat azzal, hogy azok a ZT számára az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítására vállalt kötelezettség miatt felmerülő költségekre nyújtott állami ellentételezések, mivel a „szennyező fizet” elv értelmében az összes költséget a ZT által a szennyezőktől beszedett díjakból kell fedezni.
9.1.2. Tartalékkapacitás fenntartása járványok esetére
(186)
Azzal a kérdéssel kapcsolatban, hogy a tartalékkapacitás önmagában nézve általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak minősíthető-e, a következőket kell megjegyezni. A német jog értelmében annak a vállalkozásnak, amely területi monopóliummal rendelkezik az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítására, biztosítania kell, hogy a járvány esetén beérkező nagyobb anyagmennyiséget is képes kezelni. Amint azt a 16 szövetségi tartomány Németország által elvégzett összehasonlítása is mutatja, a ZT területén kívül ez minden térségben úgy történik, hogy a vállalkozások három műszakban üzemeltetik berendezéseiket, a berendezések hétvégén is működnek, és adott esetben más tartományoknak is adnak át anyagokat. Tehát a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartásának kötelezettsége miatt nem keletkeznek többletköltségek, mivel a járvány esetére fenntartott tartalékkapacitás az üzemszerűen rendelkezésre álló tartalékkapacitásból fedezhető.
(187)
Még ha ezáltal keletkeznek is többletköltségek, azokat a mezőgazdasági termelőkre és a vágóhidakra kellene áthárítani. Ugyanis a járvány idején megnövekedett anyagfelhasználási ráfordítások részei az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítására szolgáló berendezés üzemeltetésével együtt járó költségeknek.
(188)
E tekintetben annak semmi szerepe sincs, hogy a tulajdonosok, azaz a helyi hatóságok állami szervként elfogadott aktussal a hozzájuk tartozó vállalkozásokat arra kötelezik, hogy járványok idejére tartalékkapacitást tartsanak fenn. Ugyanis a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartása két okból sem minősíthető általános gazdaság érdekű szolgáltatásnak.
(189)
Amennyiben az üzemszerűen rendelkezésre álló - és többletköltséggel nem járó - tartalékkapacitások nem elégségesek a járvány esetére előírt tartalékkapacitás fedezésére, és ezért a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartásának kötelezettsége további beruházási költségekkel jár, akkor ezeket a költségeket a „szennyező fizet” elv alapján alapvetően a díjakból és illetékekből kell fedezni. E tekintetben az érvek ugyanazok, mint az egyéb hulladékok ártalmatlanítására vonatkozók (lásd részletesebben a (156)-(185) preambulumbekezdésben).
(190)
Amennyiben nagyobb tartalékkapacitást tartanak fenn annál, mint ami járványok esetén ténylegesen szükséges, akkor semmilyen társadalmi érdek nem fűződik ilyen felesleges tartalékkapacitás fenntartásához.
(191)
A Szövetségi Közigazgatási Bíróság e tekintetben úgy ítéli meg, hogy a tartalékkapacitás fenntartásának minősítése szempontjából lényegtelen, hogy a ZT túl nagy kapacitásokat tart-e fenn, amelyek valójában egyáltalán nem szükségesek. Egyedül a helyi hatóságok jogosultak eldönteni, hogy túlkapacitásokat finanszíroznak, vagy azok leépítésére törekednek. Ez a helyi hatóságok politikai felelősségének kérdése, nem pedig az állami támogatásokra vonatkozó jogé (49). Ezt az érvet nem lehet elfogadni, mivel a valójában egyáltalán nem szükséges kapacitások alkalmatlanok arra, hogy a társadalmi érdeket szolgálják.
(192)
Ahogy azt a 9.3. szakasz is pontosabban kifejti, a ZT ügyében az állapítható meg, hogy a járványok esetére előírt tartalékkapacitás az üzemszerűen rendelkezésre álló tartalékkapacitásból fedezhető, és így semmilyen körülmények között sem lehet megindokolni az ellentételezést.
(193)
Ezen okok miatt a Bizottság úgy véli, hogy a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartásának kötelezettsége sem minősíthető általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak. Másodlagosan a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a hozzájárulásokat állami ellentételezésként semmiképpen sem tekintheti indokoltnak.
9.1.3. A 3. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása
(194)
Mivel a ZT-t nem bízták meg a 3. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításával, már emiatt is kizárható a tevékenység általános gazdasági érdekű szolgáltatássá való minősítése. Emellett egy ilyen minősítés a 9.1.1. szakaszban felsorolt okok miatt sem állja meg a helyét.
9.1.4. Összefoglalás
(195)
Ebben az ügyben az első Altmark-kritérium nem teljesül.
(196)
A többi Altmark-kritériummal kapcsolatos megállapításokat ezért csak másodlagosan fogalmazzák meg.
9.2. 2. Altmark-kritérium
(197)
A második Altmark-kritérium megköveteli, hogy azon feltételeket, amelyek alapján az ellentételezés mértékét megállapítják, tárgyilagos és átlátható módon előzetesen meg kell határozni. Ezért ha egy tagállam a feltételek előzetes meghatározása nélkül ellentételezi egy vállalkozás veszteségeit, akkor ez az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti előnynek minősül.
(198)
Ebben az ügyben különbséget kell tenni az 1979-2008-as és a 2009-2012-es időszak között.
9.2.1. Az 1979-2008-as időszak
(199)
Az 1994. október 28-án elfogadott szövetségi szabályzat megengedte, hogy a ZT az üzleti év során felhalmozódott veszteségeket a hozzájárulásból fedezze. Németország szerint azonban a hozzájárulások azokat a költségeket hivatottak finanszírozni, amelyek a ZT számára a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartásából adódnak.
(200)
Az 1994. évi szövetségi szabályzat azonban sem a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás méretére, amelyet a ZT-nek fenn kellett volna tartania, sem pedig a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségeinek kiszámítására vonatkozóan nem tartalmaz információkat. A felhalmozódott veszteség a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségeit illetően nem tekinthető objektív mércének, mivel a veszteség mértékét számos tényező befolyásolja, amelyek nincsenek összefüggésben a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségeivel.
(201)
Előzetesen nem állapítottak meg a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségeinek kiszámítását lehetővé tevő tárgyilagos és átlátható módszert sem. Ezért az 1979-2008-as időszak tekintetében a második Altmark-kritérium nem teljesül.
9.2.2. A 2009-2012-es időszak
(202)
A szövetségi szabályzatot 2010. február 2-án2009. január 1-jéig visszamenőleges hatállyal módosították. A 10. § (2) bekezdése csupán a járványok esetére fenntartandó tartalékkapacitás nagyságát rögzíti kifejezetten. A 9. § (2) bekezdése és a 10. §. (4) bekezdése szerint a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségeit és ezáltal a hozzájárulás mértékét az üzleti év kezdete előtt a költségvetési szabályzatban rögzítik.
(203)
Az új szövetségi szabályzat 10. §-ának (5) bekezdése vezeti be a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségszámítására vonatkozó szabályokat. Ezek értelmében a Fraunhofer-szakvéleményt követve a járványok esetére előírt tartalékkapacitáshoz a teljes kapacitásköltség egy arányos részét rendelik. A szövetségi szabályzat és az éves költségvetési szabályzat felsorolja a költségszámításhoz szükséges feltételeket. A Bizottság ellenőrizte, hogy a feltételek tárgyilagos módon követhető adatok-e, és ennek megfelelően a számítási módot egyértelműen és átláthatóan mutatták-e be. A 2010-től kezdődő évekre vonatkozóan így a hozzájárulásokat előzetesen, tárgyilagos és átlátható feltételek alapján rögzítik.
(204)
Így a második Altmark-kritérium átláthatóságra vonatkozó követelményei a 2010-2012-es évekre vonatkozóan teljesülnek. Ugyanakkor utalni kell arra, hogy a Bizottság - elismerve ugyan, hogy a számításokat előzetesen, a megfelelő átláthatóság mellett végezték el - az alkalmazott számítási képletet nem találta alkalmasnak arra, hogy a harmadik Altmark-kritérium értelmében megakadályozza a túlkompenzációt.
(205)
2009-re vonatkozóan ezzel szemben a költségszámítási szabályokat, a költségvetési szabályzatot és a hozzájárulás mértékét visszamenőleges hatállyal, és nem előzetesen határozták meg. Ezért 2009-re vonatkozóan a második Altmark-kritérium nem teljesül.
9.3. 3. Altmark-kritérium
(206)
A harmadik Altmark-kritérium előírja, hogy az ellentételezés nem haladhatja meg a közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtása során felmerülő költségek egészben vagy részben való fedezéséhez szükséges mértéket, figyelemmel az érintett bevételekre és az e kötelezettségek teljesítéséből származó méltányos nyereségre.
(207)
A közszolgáltatási kötelezettség teljesítéséhez kapcsolódó költségeket a Bizottság a nettó elkerülhető költség módszere (50) alapján számította ki. Ennek alapján a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítéséhez szükséges, vagy várhatóan szükséges nettó költség a szolgáltató közszolgáltatási kötelezettség teljesítéséből adódó nettó költsége és ugyanazon szolgáltató ilyen kötelezettség nélküli nettó költsége közötti különbség. Különösen arra kell figyelni, hogy pontosan felmérjék azokat a költségeket, illetve bevételeket, amelyeket a szolgáltató a közszolgáltatási kötelezettség nélkül várhatóan el fog kerülni, illetve várhatóan nem fog realizálni. A nettó költség számításakor lehetőség szerint értékelni kell az általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtójának adott előnyöket, közöttük az immateriális előnyöket is (51).
(208)
A 2010. február 2-i szövetségi szabályzat 10. §-ának (2) bekezdése a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás nagysága tekintetében rögzíti, hogy 2009-től a járványok esetére fenntartandó tartalékkapacitás 7 110 tonna, amelyet egy hathetes időtartamon belül kell feldolgozni. Heti tonnamennyiségre átszámítva a ZT-nek arról is gondoskodnia kell, hogy járványok esetén a rendes mennyiség mellett hetente további 1 185 tonnát egy hathetes időszakon át képes legyen feldolgozni (52).
(209)
Németország előadja, hogy a hozzájárulások a ZT számára a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartásából felmerülő költségeket ellentételezik. Még ha a szövetségi szabályzat a 2010. február 2-i módosítás óta kifejezetten kötelezi is a ZT-t a járványok esetére szolgáló tartalékkapacitás fenntartására, a ZT-nek korábban is fenn kellett tartania a járványok esetére szolgáló megfelelő tartalékkapacitást, és az abból adódó költségeket viselnie kellett. Rajna-vidék-Pfalz tartomány díjszabályozása alapján a ZT számára kifejezetten nem volt lehetséges az, hogy ezeket a költségeket beszámítsa az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítási díjaiba.
(210)
A Fraunhofer-szakvélemény alapján Németország a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás nettó költségeit a 2002-2009-es időszak berendezésekkel kapcsolatos költségeinek mintegy felével számolta ki, mivel a berendezések műszakilag lehetséges kapacitását egy hét alatt - azaz 5 napos és 3 műszakos üzemben - kevesebb, mint 50 százalékban használták ki.
(211)
A Bizottság a továbbiakban kimutatja, hogy Németország számításaival ellentétben a ZT számára az előírt nagyságú, járványok esetére szolgáló tartalékkapacitás fenntartásából nem keletkeztek nettó költségek. A Németország által felsorolt költségek egyrészt az üzemszerűen rendelkezésre álló tartalékkapacitások költségei, amelyeket a díjakból és illetékekből kell fedezni, másrészt a berendezések kihasználatlanságából adódó költségek.
9.3.1. A járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás fedezése a ZT üzemszerűen rendelkezésre álló tartalékkapacitásaiból
(212)
Az 1991-es Böckenhoff-szakvélemény foglalkozott először azzal a kérdéssel, hogy kell-e a rendes üzemhez szükségesnél nagyobb ártalmatlanító berendezést építeni ahhoz, hogy járványok esetén elégséges kapacitás álljon rendelkezésre. A szakvélemény ellentétes véleményre jut, mivel az ártalmatlanító berendezés rendes üzemmódban csak 5 napon át és 2 műszakban üzemel, a harmadik műszak üzemszerű tartalékkapacitásai pedig a becslések szerint járványok esetére elégséges tartalékkapacitást biztosítanak.
(213)
Az idők során számos ártalmatlanító üzem arra állt át, hogy rendes üzemmódban is kihasználják a harmadik műszakot, csúcsterhelés idején pedig szombaton is elindítsanak egy vagy két műszakot. Ez azt jelenti, hogy rendes üzemmódban nagyobb a kihasználtság, járvány esetén pedig nagyobb mértékben hozzá kell nyúlni a hétvégén rendelkezésre álló tartalékkapacitáshoz.
(214)
Mindazonáltal az újabb szakirodalom (53) a részletes forgatókönyv-számításokban továbbra is megerősíti a Böckenhoff-szakvélemény alapállítását, hogy a járványok leküzdéséhez nincs szükség további tartalékkapacitás-beruházásokra, hanem a harmadik műszakból rendelkezésre álló tartalékkapacitások elégségesek a járványok esetén beérkező további állati testek ártalmatlanításához. Ennek során figyelembe veszik a rendes üzemmód magasabb kihasználtságát. Az e tekintetben vizsgált járványok főként helyileg behatárolt és rövid ideig tartó klasszikus sertéspestis és ragadós száj- és körömfájás járványok.
(215)
A 2010. február 2-i szövetségi szabályzatban járványok esetére előírt 1 185 tonnás heti tartalékkapacitást is - amelyet a ZT-nek járvány esetén egy hathetes időszakra kell biztosítania - a klasszikus sertéspestis és ragadós száj- és körömfájás helyileg behatárolt járványaira tervezték. A járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás nagysága az ISPA-RP szakvéleményen alapul, amely kimutatja, hogy a szövetség által felölelt területen rövid ideig tartó járványok esetén ilyen nagyságrendben kell számolni az állati testek többletmennyiségével.
(216)
Ahogy az alábbi táblázat is mutatja, a járványok esetére előírt tartalékkapacitás a többi szövetségi tartományhoz hasonlóan a ZT esetében is fedezhető a rövid távon az éjszakai és hétvégi műszakból rendelkezésre álló üzemszerű tartalékkapacitásból. A heti 2 376 tonnás üzemszerű tartalékkapacitás - amely 7 napos és 3 műszakos üzem mellett 6 héten áll rendelkezésre - a járványok esetére előírt heti 1 185 tonnás tartalékkapacitás nagyjából kétszerese.
(217)
Még ha abból is indulunk ki, hogy a berendezések kihasználtsága 7 napos és 3 műszakos üzem mellett nem maximális, illetve a berendezések nem állandóan üzemelnek 7 napon át, még akkor is elegendő üzemszerű tartalékkapacitás áll rendelkezésre a járványok esetére előírt tartalékkapacitás fedezésére. A járványok esetére előírt heti 1 185 tonnás tartalékkapacitás és az ISPA-RP szakvélemény szerint a ZT üzemeiben rendelkezésre álló tartalékkapacitás (54) összevetéséből kitűnik, hogy a ZT az éjszakai és hétvégi műszakban elégséges üzemszerű tartalékkapacitással rendelkezik.
3. táblázat
A ZT rendelkezésre álló tartalékkapacitásai a járványok esetére előírt tartalékkapacitással összevetve (az 1998 és 2009 közötti időszak átlagos kihasználtsága alapján)
Üzemmód
Összkapacitás
Rendelkezésre álló tartalékkapacitás
Járványok esetére fenntartott tartalékkapac itás a szövetségi szabályzat szerint
Tartalékkapacitás a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás levonása után
kihasználtság szerint
üzemszerű
összesen
összesen
2 műszak 5 napon át maximális kapacitás
2 160
443
443
3 műszak 5 napon át maximális kapacitás
3 240
443
1 080
1 523
1 185
338
3 műszak 7 napon át rendes kapacitás
3 864
443
1 704
2 147
962
3 műszak 7 napon át maximális kapacitás
4 536
443
2 376
2 819
1 634
(218)
Megerősíthető tehát, hogy a ZT - ahogy más szövetségi tartományokban működő üzemek is - elégséges üzemszerű kapacitással rendelkeznek a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fedezésére. Ezért a ZT-nek sohasem volt szüksége arra, hogy további kapacitásokat hozzon létre a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartására. Ebből kifolyólag a ZT számára e kötelezettség miatt nettó költségek sem keletkeztek.
(219)
Németország viszont a továbbiakban kifejti, hogy a ZT-nek nem volt jogi lehetősége arra, hogy a csak járványok esetén felhasznált tartalékkapacitások költségeit beszámítsa az ártalmatlanítási költségekbe, mivel ezek a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitások a társadalom javát szolgálják.
(220)
A szövetségi tartományokban végzett felmérés eredményei és a panaszos által bemutatott szerződések azonban azt mutatják, hogy az ártalmatlanítással foglalkozó vállalkozások jogi formájától és az alkalmazandó számítási szabályoktól függetlenül minden kapacitásköltséget kivétel nélkül az üzemi bevételekből finanszíroznak. Ez a KAG RP 8. §-ából is egyértelműen kitűnik, amely szerint „a használati díjak és rendszeres hozzájárulások alapjául szolgáló költségeket a költségszámításra vonatkozó üzemgazdasági alapelvek szerint kell megállapítani.” Az üzemszerű tartalékkapacitás költségeit tehát arányosan be kell számítani a díjakba, mivel azok ok-okozati alapon összefüggenek a saját és külső anyagok rendes üzemmód melletti ártalmatlanításával.
(221)
A Szövetségi Közigazgatási Bíróság is azt állapítja meg alapvetően helyesen az ítéletében, hogy az üzemszerű tartalékkapacitás költségeit a saját és külső anyagok ártalmatlanításából származó bevételekből kell finanszírozni (55). Ezért ha a járványok esetére előírt tartalékkapacitás - ahogy a ZT esetében is - fedezhető az üzemszerű tartalékkapacitásokból, akkor nincs szükség hozzájárulásra.
(222)
Németország végezetül a hozzájárulás indokolásaként megjegyzi, hogy a hétvégi harmadik műszak minden üzemszerű tartalékkapacitását a járványok esetére előírt tartalékkapacitás fenntartásának kötelezettsége miatt hozták létre. E kötelezettség nélkül a ZT a műszakilag lehetséges maximális kapacitását 5 napos és 3 műszakos üzemben 100 százalékosan ki tudta volna használni.
(223)
Németország azonban nem bizonyította, hogy a járványok esetére előírt tartalékkapacitás fenntartásának kötelezettsége nélkül hét közben már nem maradna üzemszerű többletkapacitása. Sokkal inkább az mutatható ki - például az ISPA-NS szakvélemény alapján -, hogy azok az üzemek is jelentős tartalékkapacitásokkal rendelkeznek, és teljes kapacitásköltségüket díjakból finanszírozzák, amelyek csak 3. kategóriába tartozó anyagokat ártalmatlanítanak, és így egyáltalán nem kötelezik őket járványok esetére szükséges tartalékkapacitások fenntartására.
9.3.2. A rendelkezésre álló tartalékkapacitások meghaladják a járványok esetére fenntartandó tartalékkapacitást
(224)
Ahogy a 3. táblázatban is látható, a ZT lényegesen nagyobb tartalékkapacitással rendelkezik, mint ami a járványok esetére előírt tartalékkapacitás fenntartásához szükséges lenne. A rendelkezésre álló tartalékkapacitás rövid távon több mint kétszer olyan nagy, mint ami járvány esetén szükséges lenne. A 2. ábra szemlélteti, hogy néhány évben maga az 5 napos és 2 műszakos üzem melletti rendes kapacitás is akár 25 %-ban is kihasználatlan maradt. A járványok esetére előírt tartalékkapacitáshoz egyáltalán nem szükséges tartalékkapacitások költségeit be lehet számítani a nettó költségekbe is. A Németország által bemutatott nettóköltség-számításokat ezen okból kifolyólag is vissza kell utasítani, mivel azok tévesen a teljes tartalékkapacitás költségét hozzárendelik a járványok esetére előírt tartalékkapacitáshoz.
(225)
Az ISPA-RP és a Fraunhofer-szakvélemény kimutatja, hogy a ZT rendelkezésre álló tartalékkapacitásai még arra is elegendőek lennének, hogy egy egész országra kiterjedő száj- és körömfájás járványt 3 hónapon belül kezeljen. A ZT-t azonban sohasem bízták meg azzal, hogy 6 hétnél hosszabb ideig tartson fenn járványok esetére szolgáló tartalékkapacitást. Azaz a szövetségi tagok sohasem kötelezték arra a ZT-t, hogy járvány esetére hosszabb távú tartalékkapacitást tartson fenn 6 hetet meghaladó időtartamon túl annak érdekében, hogy egy egész országra kiterjedő és elhúzódó járványt kezelni tudjon. Ezért nem releváns az egész országra kiterjedő száj- és körömfájás járvány esetén szükséges kapacitásra vonatkozó összehasonlítás (56).
(226)
Hogy a ZT a szövetségi szabályzat követelményeit jelentősen meghaladó üzemi kapacitásokkal rendelkezik, a következő megfontolások segítségével mutatható be: A ZT-t a szövetségi szabályzat kötelezi az 1. és 2. kategóriába tartozó saját anyagok feldolgozására, ami átlagosan heti 900 tonnás mennyiséget jelent (57). Ha ehhez hozzászámítjuk a járványok esetére előírt heti 1 185 tonnás tartalékkapacitást, akkor a ZT-nek a szövetségi szabályzatból eredő kötelezettségei teljesítéséhez olyan berendezésre volt szüksége, amelynek kapacitása 7 napos és 3 műszakos üzem mellett heti 2 085 tonna.
(227)
Valójában azonban a ZT heti 4 536 tonna maximális kapacitású berendezésekkel rendelkezik. A ZT tehát olyan berendezéseket működtet, amelyek kapacitása kétszerese a szövetségi szabályzatban előírt feladatokhoz szükséges kapacitásnak. Mivel a ZT lényegesen több kapacitással rendelkezik, mint ami állami megbízásainak teljesítéséhez szükséges, a járványok esetére előírt tartalékkapacitás fenntartásának kötelezettségéből nem keletkezhettek nettó költségei.
9.3.3. Összefoglalás
(228)
Ezért végül megállapítható, hogy Németország nem tudta bizonyítani, hogy a ZT számára a járványok esetére előírt tartalékkapacitás fenntartásának kötelezettségéből nettó költségek merültek fel. A vizsgálat kimutatta, hogy a hozzájárulásokból olyan tartalékkapacitásokat finanszíroztak, amelyek egyrészről rendes üzem mellett üzemszerűen rendelkezésre álltak (és ezért a szolgáltatásokért fizetett díjakból és illetékekből finanszírozandók), másrészt arra vezethetők vissza, hogy a ZT üzemi berendezéseinek kihasználtsága nem kielégítő.
9.4. 4. Altmark-kritérium
(229)
A negyedik Altmark-kritérium értelmében amikor egy adott esetben a közszolgáltatási kötelezettség végrehajtásával megbízott vállalkozás kiválasztása nem közbeszerzési eljárás keretében történik, amely lehetővé tenné, hogy azt a jelöltet válasszák, aki a közösségnek legkevesebb költséggel járó szolgáltatást tudja nyújtani, a szükséges ellentételezés mértékét azon költségek elemzése alapján kell megállapítani, amelyet egy átlagos, jól vezetett vállalkozásnál e kötelezettségek végrehajtásakor felmerülnének.
(230)
A négy Altmark-kritérium azon alapelv alóli kivétel feltételeit határozza meg, miszerint az ellentételezések előnyt jelentenek. Ezért a tagállamokra hárul a bizonyítási teher, hogy a kritériumokat betartották.
(231)
Egyrészt a ZT-t nem pályázati eljárás keretében választott ák ki, másrészt Németország sem bizonyította, hogy a ZT egy átlagos, jól vezetett vállalkozás. Így Németország nem bizonyította, hogy a negyedik Altmark kritérium teljesült. A Rajna-vidék-Pfalz tartományban az állati testek ártalmatlanítására kivetett magas díjak, valamint az, hogy a más szövetségi tartományokban sehol sem létező hozzájáruláson keresztül finanszírozásra van szükség, szintén arra utalnak, hogy a ZT nem átlagos, jól vezetett vállalkozás.
(232)
A negyedik Altmark-kritérium így nem teljesül.
(233)
A Szövetségi Közigazgatási Bíróság véleménye szerint a negyedik Altmark-kritérium a ZT-re nem alkalmazandó, mivel a hozzájárulás nem egy egyébként piacgazdasági tevékenység keretében vállalt közszolgáltatási kötelezettségből adódó többletköltségek ellentételezésére szolgál, hanem egy közfeladat piacon kívüli állami ellátásának finanszírozására. A feladat teljesítésének állami jellege a Szövetségi Közigazgatási Bíróság véleménye szerint a célszövetség tagságát adó helyi hatóságok azon politikai döntéséből adódik, hogy az 1. és 2. kategóriába tarozó anyagok ártalmatlanítását egységen belüli szerződés keretében ítélik oda. A Szövetségi Közigazgatási Bíróság ezt az értelmezést a Bíróság Stadtreinigung Hamburg (58) ügyben hozott ítéletére alapozza.
(234)
A Szövetségi Közigazgatási Bíróság szerint a negyedik Altmark-kritérium azt feltételezi, hogy a közszolgáltatási kötelezettséget egy magánvállalkozásnak kell ellátnia. Mivel az egységen belüli szerződés-odaítélés esetében ez nem áll fenn, a negyedik Altmark-kritérium nem alkalmazandó az olyan vállalkozásra, amely egységen belüli szerződés-odaítélés keretében kap megbízást (59).
(235)
A Bizottság nem osztja a Szövetségi Közigazgatási Bíróság jogi értelmezését. Először is a negyedik Altmark-kritérium semmilyen támpontot nem ad arra, hogy a kritérium nem alkalmazandó az egységen belüli szerződés-odaítélésre. Éppen ellenkezőleg: A két alternatíván keresztül (vagy az ajánlati felhívás, vagy pedig azoknak a költségeknek az elemzése, amelyekkel egy átlagos, jól vezetett vállalkozás rendelkezne) a Bíróság arra mutat rá, hogy a negyedik Altmark-kritérium akkor is alkalmazandó, ha nincs ajánlati felhívás, tehát különösen az egységen belüli szerződés-odaítélés esetén.
(236)
Emellett a Stadtreinigung Hamburg ügyben hozott ítélet csak azzal a kérdéssel foglalkozik, hogy mikor van megbízási kötelezettség, és mikor nincs. Ebből semmilyen következtetés sem vonható le a támogatásokkal kapcsolatos jogszabályokra nézve. Éppen ellenkezőleg: A negyedik Altmark-kritérium második alternatívája éppen azt az esetet érinti, amikor nem kötelező az ajánlati felhívás.
(237)
Emellett a Szövetségi Közigazgatási Bíróság abból indul ki, hogy a ZT területi monopóliumának az a következménye, hogy nem áll versenyben más vállalkozásokkal, és adott esetben nem áll fenn a verseny torzulása. A verseny torzulása azonban nem olyan önálló tényállási jellemzője az állami támogatás fogalmának, amely elkülönül a gazdasági előny tényállási jellemzőjétől, aminek kontextusában a negyedik Altmark-kritériumot kidolgozták. A verseny torzulásának tényállási jellemzője a jelenlegi ügyben teljesül (lásd a 8.3. szakaszt). Az európai uniós állami támogatási szabályoknak az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásának ellentételezésére való alkalmazásáról szóló közlemény (60) (a továbbiakban: az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokról szóló közlemény) 37. pontjában maga a Bizottság is kifejezetten rámutatott arra, hogy az egységen belüli szerződés-odaítélés nem zárja ki a verseny torzulását.
(238)
Végezetül pedig az, hogy a Szövetségi Közigazgatási Bíróság a ZT tevékenységének állami jellegét hangsúlyozza, felveti azt a kérdést, hogy a Szövetségi Közigazgatási Bíróság azért tagadja-e a negyedik Altmark-kritérium alkalmazhatóságát, mert abból indul ki, hogy a ZT nem végez gazdasági tevékenységet. Ez sem helytálló értelmezés: A ZT szolgáltatást nyújt ellentételezés fejében, és így gazdasági tevékenységet folytat (lásd a 8.2. szakaszt). Ezt a Bizottság az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokról szóló közlemény 13. pontjában is kifejezetten megerősíti.
9.5. Következtetés a ZT számára jelentkező gazdasági előny fennállásáról
(239)
A Szövetségi Közigazgatási Bíróság ítéletével és Németország érveivel ellentétben az Altmark-ítélet kritériumai nem teljesülnek. Először is a hozzájárulások alapvetően nem indokolhatók azzal, hogy azok a ZT által vállalt kötelezettségekre nyújtott állami ellentételezési kifizetések, mivel az ezekhez a kötelezettségekhez kapcsolódó valamennyi költséget a díjbevételekből kell fedezni. Másodszor az látható, hogy Németország érveivel éppen ellentétben a ZT számára a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartásából nem keletkeztek nettó költségek. A Németország által kimutatott költségek vagy az üzemszerű tartalékkapacitásokra vonatkoznak, amelyeket a díjakból és bevételekből kell fedezni, vagy a járványok esetére előírt tartalékkapacitást meghaladó tartalékkapacitásokra. Harmadszor 2010-ig a hozzájárulás kiszámítására szolgáló feltételeket nem előzetesen, a szükséges átláthatóság mellett rögzítették. Negyedszer pedig Németország nem tudta bizonyítani, hogy a ZT egy átlagos, jól vezetett vállalkozás.
(240)
Ezért a hozzájárulások gazdasági előnyhöz juttatták a ZT-t.
(241)
Ha a Németország által a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitásra vonatkozóan helytelenül kiszámított költségeket a „szennyező fizet” elvnek megfelelően felosztják a különböző nyújtott szolgáltatásokra - az 1. és 2. kategóriába tartozó saját anyagok ártalmatlanítása, az 1. és 2. kategóriába tartozó, Baden-Württembergből és Hessenből származó anyagok ártalmatlanítása, valamint a 3. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása -, akkor egyenként kimutatható, hogy a hozzájárulások milyen gazdasági előnyt nyújtottak a ZT-nek a különböző piacokon.
(242)
A következő 9.5.1-9.5.3. szakasz bemutatja, hogy a hozzájárulások ténylegesen veszteségeket ellentételeznek, amelyek a következő okokra vezethetők vissza:
a)
a 3. kategóriába tartozó anyagok alacsonyabb értékű feldolgozása;
b)
kihasználatlan kapacitások;
c)
a költségeket nem fedező díjak az észak- és közép-hesseni ártalmatlanításért;
d)
a költségeket nem fedező díjak a saját anyagok ártalmatlanításáért.
9.5.1. A saját és külső anyagok ártalmatlanításából adódó veszteségek a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás helytelenül kiszámított költségeinek a „szennyező fizet” elv szerinti felosztása esetén
(243)
A ZT 2002-2009-es időszakra vonatkozóan rendelkezésre álló eredményszámításából kiindulva a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás minden feltételezett költségét a „szennyező fizet” elvnek megfelelően 5 napos és 2 műszakos üzem melletti géphasználat szerint felosztják.
(244)
E tekintetben elsősorban azt kell figyelembe venni, hogy a magas tartalékkapacitás-költségek egyik lényeges oka a ZT berendezéseinek kihasználatlansága. Ezért mindenekelőtt ezeket a rendes üzemmód melletti kapacitáskihasználatlanságból adódó tartalékkapacitás-költségeket kell kiszámítani:
(245)
Ahogy a 3. táblázat kihasználtsági statisztikái is mutatják (lásd a „Kihasználtságtól függő tartalékkapacitás” oszlopot), a ZT a rendelkezésre álló műszaki kapacitásokat 5 napos és 2 műszakos üzemben sohasem merítette ki. Különösen 2002-től figyelhető meg, hogy a kihasználtság a saját anyagok erőteljes csökkenése által élesen visszaesett. A kapacitáskihasználatlanság méréséhez a továbbiakban az 5 napos és 2 műszakos üzem melletti tartalékkapacitást használjuk. A kihasználatlanság kiszámításához viszonyítási pontként a 2002-es évi 101 855 tonnás, 5 napos és 2 műszakos üzem mellett elért legmagasabb kihasználtságot vesszük alapul. Ebből átlagosan 13 százalékos kihasználatlanság jön ki eredményként.
(246)
Ahogy a 4. táblázat „Kihasználtságtól függő tartalékkapacitás (LK)” oszlopából is látható, a kihasználatlanság átlagköltsége rendes üzem mellett 434 304 euro. A ZT-nek vállalnia kell az üzemgazdasági felelősséget ezekért a költségekért, mivel ezek abból adódnak, hogy a ZT olyan berendezéseket üzemeltet, amelyek nincsenek kihasználva.
(247)
Az üzemszerű tartalékkapacitás költségeit az 5 napos és 2 műszakos használattal arányosan felosztják. Így mind a saját, mind pedig a külső anyagok ártalmatlanítása arányosan részesedik az üzemszerű tartalékkapacitás költségeiből. E tekintetben a 4. táblázatban különbséget teszünk a begyűjtés és a feldolgozás üzemszerű tartalékkapacitás-költségei között.
(248)
Az átlagot tekintve a 2002-2009-es időszakra nézve megállapítható, hogy a ZT sem a saját, sem pedig a külső anyagok ártalmatlanítása terén nem tudta az árbevételből fedezni az üzemszerű tartalékkapacitás költségeit. A megfelelő „II. fedezeti összeg” a külső anyagok ártalmatlanításánál 1 198 257 euro átlagos éves veszteséget, a saját anyagok ártalmatlanításánál pedig 1 140 898 euro átlagos éves veszteséget mutat.
4. táblázat
Eredményszámítás
(euróban)
Elhullott állomány
Vágóhídon keletkezett hulladék
Saját anyagok
1 + 2 oszlop
3. kategróiába tartozó anyagok
BW és Hessen
Alulkihasználtság
Külső anyagok
4 + 5 + 6 oszlop
Összesen
3 + 7 oszlop
(1)
Forgalom
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
(2)
Költségek a ZT szerint
3 624 234
3 877 155
7 501 388
[…]
[…]
[…]
[…]
(3)
Forgalom
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
[…]
(4)
-
Korrigált költségek
3 624 234
5 077 019
8 701 252
[…]
[…]
[…]
[…]
(5)
I. fedezeti összeg
53 674
53 674
[…]
[…]
[…]
[…]
(6)
-
Kihasználtságtól függő tartalékkapacitás (LK)
[…]
[…]
[…]
(7)
-
Üzemszerű LK, begyűjtés
70 077
236 780
306 857
[…]
[…]
[…]
[…]
(8)
-
Üzemszerű LK, feldolgozás
201 993
685 722
887 715
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(9)
II. fedezeti összeg
- 272 071
- 868 828
-1 140 898
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(10)
-
Fel nem osztott fix költségek
[…]
(11)
III. fedezeti összeg
[…]
(12)
+
Éves hozzájárulás
[…]
(13)
Eredmény
[…]
1-2. sor: A ZT adatai
A ZT a 3. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítására vonatkozó bevételeket nem külön mutatja ki a költségszámításában, hanem a többi termelési bevételhez (pl. a zsírok és olajok tekintetében) hasonlóan levonja azokat az összköltségből, amelyet ezt követően feloszt a saját, vágóhídon keletkezett hulladékok, a 3. kategóriába tartozó anyagok, valamint a baden-württembergi és hesseni anyagok között. Mivel azonban a továbbiakban külön számítást végzünk a 3. kategóriába tartozó anyagokról, az e kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításából származó bevételeket ki kell venni az összköltségből.
3-5. sor: Az I. fedezeti összeg kiszámítása:
A korrigált költségek kiszámítása érdekében a költségekből levont, 3. kategóriába tartozó anyagok feldolgozásából származó bevételeket arányosan hozzárendelik a saját, vágóhídon keletkezett hulladékokhoz, a 3. kategóriába tartozó anyagokhoz, valamint a baden-württembergi és hesseni anyagokhoz. A 2. és 4. sorban szereplő összköltségek közötti különbség ennélfogva megfelel a 3. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításából származó bevételeknek, amely a 3. sorban szerepel.
A hiányzó adatok miatt a Bizottság nem tudta ellenőrizni, hogy a ZT a 2. és 3. sorban szereplő összköltségeket helyese osztotta-e fel a különböző szolgáltatások között. Különösen arra kell felhívni a figyelmet, hogy az állati testek ártalmatlanítása aránytalanul nagy részét képezi a kapacitásköltségeknek. Ezért előfordulhat, hogy saját, vágóhídon keletkezett hulladékokra, a 3. kategóriába tartozó anyagokra, valamint a baden-württembergi és hesseni anyagokra vonatkozó I. fedezeti összeget túl magasan becsülték meg.
6-9. sor: A II. fedezeti összeg kiszámítása:
Először is a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségeiből kiszámítják az 5 napos és 2 műszakos üzem kapacitáskihasználatlanságát (= kihasználtságtól függő tartalékkapacitás). Ezt követően a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás fennmaradó költségeit arányosan felosztják az érintett mennyiségek és kiszámított kapacitáskihasználatlanság között. Mivel Baden-Württembergben nincs begyűjtés, a begyűjtési és feldolgozási költségeket külön kezelik. Mivel 2009-ben az észak- és közép-hesseni megbízás tekintetében a tartalékkapacitás közvetlen költségeit már beszámították, további költségek beszámítására nem kerül sor.
9.5.2. A hozzájárulások a külső anyagok ártalmatlanításából keletkező veszteségeket finanszírozzák
(249)
A ZT a külső anyagok ártalmatlanításának piacán versenyben áll a versenytársakkal, akiknek berendezéseik teljes költségét saját árbevételükből kell finanszírozniuk. Sem a 3. kategóriába tartozó anyagokért a ZT-vel versengő üzem, sem pedig az előbbi észak- és közép-hesseni üzemek nem tudnak az üzemszerű tartalékkapacitások vagy kereslettől függő kapacitáskihasználatlanság kiegészítő állami refinanszírozására támaszkodni.
9.5.2.1. A 3. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításából adódó veszteségek
(250)
Mint minden olyan üzemnek, amely közbeszerzési szerződés nélkül ártalmatlanít 3. kategóriába tartozó anyagokat, a ZT-nek is minden ezzel összefüggő költséget és kockázatot magának kell vállalnia.
(251)
A ZT a 3. kategóriába tartozó anyagokat az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagokkal együtt ártalmatlanítja, és ezért nem tudja ugyanazt a termelési bevételt elérni, mint ha a 3. kategóriába tartozó anyagokat az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagoktól elkülönítve ártalmatlanítaná. A 3. kategóriába tartozó tiszta anyagok iránti megnövekedett kereslet miatt azonban a ZT által a vágóhidaktól megszerezhető árak erőteljesen visszaestek. Ahogy a panaszos is kifejti, az ártalmatlanító üzemek akár még díjat is fizetnek a vágóhidaknak bizonyos 3. kategóriába tartozó anyagokért.
(252)
Ez a tendencia láthatóan megmutatkozik a 3. kategóriába tartozó anyagok esetében a feldolgozott tonnánkénti bevételek alakulásában: Míg 2002-ben a ZT még tonnánként […] euro bevételt tudott elérni, addig ez az összeg a folyamatos csökkenés után 2009-ben már csak […] euro volt. Ez azt jelenti, hogy a tonnánkénti bevétel csaknem 70 %-kal csökkent hét év alatt.
1. ábra
A 3. kategóriába tartozó anyagokra vonatkozó fedezeti összegek alakulása 2000-től 2009-ig (euróban)
(…)
(253)
Ezért a 3. kategóriájú anyagok feldolgozása az utóbbi évek során egyre inkább veszteséges üzletággá vált a ZT számára. Míg 2004-ig még fedezni tudta közvetlen költségeit, az azt követő években a 3. kategóriájú anyagok ártalmatlanítása már nem járult hozzá pozitívan a tartalékkapacitás-költségek fedezéséhez.
(254)
Hibás az a Németország által bemutatott számítás, miszerint a ZT által a 3. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanításával elérhető bevételek meghaladják a közvetlen költségeket. Számításában Németország olyan költségeket vesz alapul, amelyeket már csökkentettek a bevétellel (lásd a 4. táblázat 2. sorát), ahelyett, hogy helyesen a ténylegesen felmerülő költségeket mutatná ki (lásd a korrigált költségeket a 4. táblázat 4. sorában).
(255)
A ZT berendezései kihasználtságának fenntartása érdekében nyilvánvalóan számításba veszi a 3. kategóriába tartozó anyagok alacsonyabb értékű ártalmatlanításából adódó tartós veszteséget is.
9.5.2.2. A kapacitás kihasználatlanságából adódó veszteségek
(256)
A ZT veszteségeinek másik fontos oka az, hogy a legtöbb évben rossz volt a berendezések kihasználtsága. Az alulkihasználtság néhány évben 5 napos és 2 műszakos üzem mellett a 2001-es legjobb kihasználtsághoz képest több mint 25 %-ra nőtt. Csak 2001-ben és 2002-ben lehetett a TSE-járvány miatt jobb kihasználtságot elérni, azonban még ezekben az években sem kellett az éjszakai vagy hétvégi üzemszerű tartalékkapacitást igénybe venni.
2. ábra
A ZT rendes kapacitásainak alulkihasználtsága 5 napos és 2 műszakos üzem mellett 1998 és 2009 között
(257)
A 2002 utáni jelentős alulkihasználtság oka az állatállomány és ezáltal a saját anyagok mennyiségének csökkenése, amely 2002 és 2009 között 35 százalékkal esett vissza. A ZT megpróbálta a felszabaduló kapacitásokat a külső anyagok nagyobb mennyiségének átvételével kihasználni. Azonban csak azt követően tudta újra a 2002-2003-asat megközelítő szintre vinni a kihasználtságot, hogy sikeresen részt vett az észak- és közép-hessen ajánlati felhívásban.
9.5.2.3. Az észak- és közép-hesseni ajánlati felhívásból adódó veszteségek
(258)
Mivel a ZT Észak- és Közép-Hessenben csak 2009 óta végez ártalmatlanítást, a megbízás eredményeiről csak kevés adat áll rendelkezésre. A bemutatott 2009-es költségszámítás eredménye az lenne, hogy az új megbízás mintegy 200 000 euro összegű pozitív fedezeti összeget eredményez az üzemszerű tartalékkapacitás költségeinek levonása után.
(259)
Az ajánlati dokumentációból azonban az a következtetés vonható le, hogy a ZT a tényleges költségei alatti ajánlatot nyújtott be. Ahogy maga Németország is kifejti, a ZT által a banki hitelek után fizetett kamatok meghaladják a ZT által a számítási szabályok szerint az ajánlatban kimutatott kamatokat. A ZT tehát nem számít arra, hogy fedezni tudja a felvett hitel teljes kamatköltségeit, és a saját tőkén még megfelelő megtérülést tud elérni.
(260)
A ZT által fizetendő hitelkamatok teljes összege évente 1,07 millió euro. Ha az Észak- és Közép-Hessenből ártalmatlanított mennyiségnek a teljes kapacitásban betöltött aránya alapján abból indulunk ki, hogy a hitelköltségek egynegyede rendelhető az észak- és közép-hesseni megbízáshoz, akkor az arányos költségek összege 0,26 millió euro, szemben a ZT által az Észak- és Közép-Hessenre vonatkozóan a díjszámításban kimutatott 0,16 millió euróval. A nem fedezett 0,10 millió euro éves hitelkamathoz még hozzá kell számolni a nem fedezett tőkekamatokat is.
(261)
Egy üzleti alapon működő vállalkozás tehát nem nyújtott volna be olyan ajánlatot, amely a várt tőkeköltségeket már kezdettől fogva nem fedezi. Ezen nem változtat semmit a Németország által többször is említett hivatkozás, miszerint a díjszámítás állítólagos előírásai nem teszik lehetővé a teljes költség további elszámolását. Egyetlen magánvállalkozás sem kényszeríthető arra, illetve nem vállalná, hogy olyan árakon kínáljon szolgáltatásokat, amelyek nem teszik lehetővé számára a költségei fedezését és egy ésszerű nyereség elérését.
(262)
Még ha a 2009-re benyújtott költségszámításból is indulunk ki, amely kb. 200 000 euro összegű pozitív fedezeti összeget mutat ki, a megbízás 10 éves időtartama alatt várt fedezeti összegek nem tudják ellentételezni az alulkihasználtságból keletkező veszteségeket, amelyek 2002-től évente átlagosan 700 000 eurót tettek ki. Egy üzleti alapon működő vállalkozás ilyen hosszú időtartamon át nem tartott volna fenn kihasználatlan kapacitásokat.
(263)
A külső anyagoknál is az látható, hogy a ZT a hozzájárulásoknak köszönhetően egyrészt a költségei alatti árakon értékesít kapacitásokat a piacon, másrészt pedig éveken át kihasználatlan kapacitásokat tart fenn, amelyek jövőbeli bevételei nem tudják ellentételezni a korábbi évek alulkihasználtságából adódó veszteségeket. Az is látható, hogy a ZT olyan kapacitásokat tartott fenn a piacon, amelyeket egy üzleti alapon működő, ártalmatlanítással foglalkozó vállalkozás nem tudott volna teljesíteni.
9.5.3. A hozzájárulások a saját anyagok ártalmatlanításából keletkező veszteségeket finanszírozzák
(264)
A saját anyagok ártalmatlanításával kapcsolatos üzemszerű tartalékkapacitásokat a díjbevételekből kell fedezni. Ennek során a ZT-nek - mint minden olyan üzemnek, amely kötelező anyagok ártalmatlanításával van megbízva - saját felelőssége gondoskodni arról, hogy megfelelő üzemvezetéssel gazdaságosan lássa el ezt a feladatot. Egy további ellentételezés mentesítené őt e gazdasági felelősség alól.
(265)
Az üzemszerű tartalékkapacitást ezért fel kell osztani az elhullott állomány és a vágóhídon keletkezett hulladékok ártalmatlanítása között. A szövetségi tartományok eltérő megközelítéseket követnek a tekintetben, hogy miként osztják fel az üzemszerű tartalékkapacitás költségeit a vágóhídon keletkezett hulladékok és az elhullott állomány ártalmatlanítása között. Néhány szövetségi tartományban nagyobb arányban rendelnek tartalékkapacitás-költségeket az elhullott állományhoz, mint a vágóhídon keletkezett hulladékokhoz. Mivel sem a díjszabályzat, sem pedig a szövetségi szabályzat nem rögzít megfelelő költségfelosztási szabályokat, a tartalékkapacitás költségeit arányosan osztják fel.
9.5.3.1. A költségeket nem fedező árak a vágóhídon keletkezett hulladékok ártalmatlanítása esetén
(266)
Ahogy maga Németország is kifejti, a vágóhídon keletkezett hulladékok ártalmatlanítása terén a ZT más ártalmatlanító üzemekkel verseng. A saját, vágóhídon keletkezett hulladékok ártalmatlanítására vonatkozó díjmérték befolyásolja azt, hogy a vágóhidak milyen arányban választják külön a hulladékokat, és ezáltal azt, hogy mennyi 3. kategóriába tartozó elkülönített anyag áll más ártalmatlanító üzemek rendelkezésére.
(267)
Miközben a bevételek átlagban éppen fedezik a közvetlen költségeket, az idők során hasonló kép rajzolódik ki, mint a 3. kategóriába tartozó anyagok fedezeti összegei esetében: 2004-ig a bevételek meghaladták a közvetlen költségeket. Azonban a 2005-től érvényes új díjszabályzattal, aminek eredményeként az évi 160 eurós átlagos tonnánkénti bevétel 116 euróra - azaz 27,5 százalékkal - csökkent, az elkövetkező években még a közvetlen költségeket sem tudták fedezni, és így az üzemszerű tartalékkapacitás költségeinek fedezéséhez sem tudtak hozzájárulni. Csak 2009-ben jelentkezett ismét pozitív I. fedezeti összeg. (vö. a 4. táblázattal).
(268)
A hozzájárulások nélkül a ZT nyilvánvalóan nem tudta volna fenntartani ezt az árpolitikát. Éppen úgy, ahogy a 3. kategóriába tartozó, vágóhídon keletkezett hulladékok esetében, a ZT 2005-től berendezéseinek további kihasználása érdekében olyan árakat fogadott el, amelyek még a közvetlen költségeit sem fedezték. Összességében a saját anyagok tekintetében egy jelentősen negatív II. fedezeti összeget kapunk az üzemszerű tartalékkapacitás költségeinek levonása után, amely az árbevételnek kb. 13 százalékát teszi ki (vö. a 4. táblázattal).
9.5.3.2. A szövetség által felölelt területen a monopolhelyzet megszilárdítása a közvetlen hozzájárulásokon keresztül
(269)
Németország úgy ítéli meg, hogy a ZT a hozzájárulásokból nem tett szert gazdasági előnyre, mivel annak nincs semmilyen szerepe, hogy az állam a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitásért járó kártalanítást közvetlenül az ártalmatlanítással foglalkozó vállalkozásnak adja meg, vagy a TSE-támogatáson keresztül közvetve a szennyezőnek nyújt finanszírozást. Az utóbbi esetben a járványok esetére fenntartott tartalékkapacitás költségeit ugyan beszámítják a díjakba, ezzel egyidejűleg azonban egy ennek megfelelő mértékű támogatással tehermentesítik a szennyezőt. Mindkét esetben tulajdonképpen az állam viseli a terhek nagy részét, amivel végső soron a versenyjogi vizsgálat foglalkozik.
(270)
Először is fel kell hívni a figyelmet arra (lásd a 2.5.3. szakaszt), hogy a ZT a mezőgazdasági termelőknek nyújtott TSE-támogatáson felül kapja meg a hozzájárulásokat. Emellett a ZT Rajna-vidék-Pfalz TSE-támogatásaiból már nagyobb támogatást kap, mint összehasonlításképp Észak- és Közép-Hessenben, mivel ott a tonnánkénti ár - és ezzel a TSE-támogatás alapja - 212 euróval jóval a Rajna-vidék-pfalzi 390 eurós tonnánkénti ár alatt van. Nyilvánvalóan nem arról van szó, hogy a szövetség által felölelt területen a mezőgazdasági termelők a hozzájárulásoknak köszönhetően hasznot húznak az alacsonyabb díjakból.
(271)
Másrészt a TSE közösségi keret kifejezetten megköveteli annak bizonyítását, hogy a támogatások kedvezményezettei nem továbbfelhasználó termelőüzemek (61). Ahogy a 9.5.2. és 9.5.3. szakaszban ismertetett korábbi vizsgálat is mutatja, a ZT valóban arra használja a hozzájárulást, hogy az árpolitikájából, a ki nem használt kapacitásokból és üzemvezetésének egyéb gazdaságtalanságaiból adódó veszteségeket finanszírozza.
(272)
Németország tehát szemmel láthatólag nem tudja bizonyítani, hogy a hozzájárulásnak mint az elhullott állomány ártalmatlanítási költségeire nyújtott kártalanításnak a kedvezményezettjei a mezőgazdasági termelők. Éppen ellenkezőleg, az a kérdés merül fel, hogy a mezőgazdasági termelők a hozzájárulások nélkül nem profitáltak-e volna az alacsonyabb díjakból, mivel ebben az esetben a ZT már korábban nagyobb gazdasági nyomásnak lett volna kitéve, hogy kapacitásait és üzemvezetését a piaci adottságokhoz igazítsa.
9.5.4. Összefoglalás
(273)
Németország nem tudja bizonyítani, hogy a ZT-nek nyújtott hozzájárulások mint a szövetségi szabályzatból adódó kötelezettségekre folyósított állami ellentételezések indokoltak. Az Altmark-ítélet kritériumai nem teljesülnek.
(274)
A ZT bevétel- és költségszámításának részletes vizsgálata sokkal inkább azt mutatja, hogy a hozzájárulások gazdasági előnyhöz juttatják a ZT-t a saját és külső anyagok ártalmatlanítása terén.
(275)
A hozzájárulások ezért az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősülnek.
10. A JOGELLENESSÉG MÉRLEGELÉSE AZ EUMSZ 108. CIKKÉNEK (3) BEKEZDÉSE ALAPJÁN
(276)
A ZT-nek 1979 óta nyújtott hozzájárulásokat nem az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerint jelentették be a Bizottságnak. A hozzájárulások ezért az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerint jogellenes állami támogatásnak minősülnek.
(277)
Ezért az EK-Szerződés 86. cikke (2) bekezdésének az általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott vállalkozásoknak közszolgáltatással járó ellentételezés formájában megítélt állami támogatásokra történő alkalmazásáról szóló, 2005. november 28-i 2005/842/EK bizottsági határozat (a továbbiakban: az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokról szóló 2005. évi határozat) (62) vagy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 106. cikke (2) bekezdésének az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásával megbízott egyes vállalkozások javára közszolgáltatás ellentételezése formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról szóló, 2011. december 20-i 2012/21/EU bizottsági határozat (a továbbiakban: az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokról szóló 2011. évi határozat) (63) szerinti, bejelentési kötelezettség alóli mentesítés nem alkalmazandó, mivel - ahogy a 9. szakasz is ismerteti - a ZT-t nem általános gazdasági érdekű szolgáltatással bízták meg. Az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása, a járvány esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartása és a 3. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása ugyanis nem minősül általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak. Emellett az 1979 és 2010 közötti időszak tekintetében a második Altmark-kritérium nem teljesül, az 1979-től tartó teljes időszak tekintetében pedig a harmadik. Így nem teljesülnek az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokról szóló 2005. évi határozat 4. és 5. cikkének feltételei, valamint az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokról szóló 2012. évi határozat 4. és 5. cikkének feltételei sem, amelyek ahhoz szükségesek, hogy mentesítsék a hozzájárulásokat a bejelentési kötelezettség alól.
11. AZ ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉG MÉRLEGELÉSE AZ EUMSZ 106. CIKKÉNEK (2) BEKEZDÉSE ALAPJÁN
(278)
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott vagy a jövedelemtermelő monopólium jellegű vállalkozásokra az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése szerint az EUMSZ szabályai alkalmazandók. Az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése arra az esetre, amikor a versenyjogi szabályok alkalmazása jogilag vagy ténylegesen akadályozza az átruházott feladatok ellátását, mentességet biztosít az EUMSZ szabályainak alkalmazása alól. Ez a mentesség csak akkor alkalmazandó, ha a kereskedelem fejlődését ez nem befolyásolja olyan mértékben, amely ellentétes az Unió érdekeivel.
(279)
A közszolgáltatási uniós keretszabály 69. pontja értelmében a Bizottság ezen uniós keretszabály elveit alkalmazza minden olyan jogellenes támogatásra, amelyről 2012. január 31. után dönt, még akkor is, ha a támogatást az említett időpont előtt nyújtották. Mivel a hozzájárulások jogellenes állami támogatásnak minősülnek, a közszolgáltatási uniós keretszabályt kell alkalmazni.
(280)
Ahogy a 8.1. szakasz is ismerteti, a ZT-t nem általános gazdasági érdekű szolgáltatás működtetésével bízták meg, mivel az 1. és 2. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása, a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartása és a 3. kategóriába tartozó anyagok ártalmatlanítása nem minősül általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak. A hozzájárulások belső piaccal való összeegyeztethetősége ezért az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése és a közszolgáltatási uniós keretszabály alapján már ezen okból kifolyólag is kizárt.
(281)
A második és harmadik Altmark-kritériummal összhangban egy támogatás a közszolgáltatási uniós keretszabály szerint csak akkor tekinthető összeegyeztethetőnek az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdésével, ha az ellentételezés számítási módszereit rögzítető megbízási aktus rendelkezésre áll (2.3. szakasz), a támogatás mértéke pedig nem haladja meg a közszolgáltatási kötelezettség nettó költségét (2.8. szakasz).
(282)
Ahogy a 9.2. szakasz is ismerteti, az 1979 és 2009 közötti időszak tekintetében a második Altmark-kritérium nem teljesül, a teljes időszak tekintetében pedig a harmadik. Ezért (az 1979-2009-es időszak tekintetében) a közszolgáltatási uniós keretszabály 2.3. szakasza, valamint (az egész időszak tekintetében) a keretszabály 2.8. szakasza sem teljesül.
(283)
Ezért a hozzájárulás az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése és a közszolgáltatási uniós keretszabály alapján nem indokolható azzal, hogy az a szövetség által felölelt területen a járványok esetére szükséges tartalékkapacitás fenntartására nyújtott támogatás.
12. A HOZZÁJÁRULÁS MINT AZ ELHULLOTT ÁLLOMÁNY ÉS A VÁGÓHÍDON KELETKEZETT HULLADÉKOK ÁRTALMATLANÍTÁSI KÖLTSÉGEINEK FINANSZÍROZÁSÁRA NYÚJTOTT TÁMOGATÁS ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGÉNEK MÉRLEGELÉSE AZ EUMSZ 107. CIKKE (3) BEKEZDÉSÉNEK c) PONTJA SZERINT
(284)
A hozzájárulások esetében üzemi támogatásokról van szó, amelyek általában tilosak (64). Az ilyen támogatások összeegyeztethetőségével kapcsolatos bizonyítási teher ennélfogva a tagállamra hárul.
(285)
A TSE közösségi keret és a 2007-2013-as agrártámogatási keret alapvetően tiltja a vágóhídon keletkezett hulladékok ártalmatlanítási költségeire nyújtott támogatásokat, az elhullott állomány ártalmatlanítási költségeire nyújtott támogatásokat pedig csak azzal a feltétellel engedi meg, hogy azok kedvezményezettjei kizárólag a mezőgazdasági termelők. A továbbfelhasználó üzemek - mint például a vágóhidak és az ártalmatlanító üzemek - semmilyen esetben sem vehetnek igénybe támogatásokat (65).
(286)
Az ártalmatlanítási költségekre nyújtott támogatások ugyan az adminisztratív egyszerűsítés céljából közvetlenül az ártalmatlanító üzemnek is kifizethetők, azonban bizonyítani kell, hogy a teljes támogatás kedvezményezettjei a mezőgazdasági termelők (66).
(287)
Ahogy a 9. szakaszban ismertetett vizsgálat is megmutatta, a hozzájárulások gazdasági előnyhöz juttatják a ZT-t, és éppen hogy nem a ZT szövetségi területén működő mezőgazdasági termelőknek kedvez, akiknek még magasabb díjakat is kell fizetniük az elhullott állomány ártalmatlanításáért annál, mint amit Észak- és Közép-Hessenben kellene fizetniük. Németország tehát nem tudja bizonyítani, hogy a hozzájárulásokat teljes mértékben a mezőgazdasági termelőknek továbbítják.
(288)
Ezenkívül a Bizottság 2004. július 6-i N 15/04 határozata, amellyel engedélyezték a ZT szövetségi területén lévő mezőgazdasági termelőknek az 1998-2013 közötti időszakban az elhullott állomány ártalmatlanítási költségei tekintetében történő kártalanítására irányuló támogatási programot, úgy rendelkezik, hogy az engedélyezett támogatási program más támogatásokkal nem kumulálható.
(289)
A 2003. január 1-je előtt jogellenesen nyújtott támogatásokra vonatkozóan a TSE közösségi keret eltérő szabályozást ír elő:
a)
Az elhullott állomány ártalmatlanítási költségeire 100 %-os támogatás engedélyezhető, még akkor is, ha azokat a termelés, a feldolgozás és az értékesítés szintjén nyújtják.
b)
Emellett kivételes esetekben a vágóhídon keletkezett hulladékok ártalmatlanítására nyújtott támogatás is összeegyeztethető a belső piaccal, ha annak futamideje rövid, és tekintetbe veszik, hogy hosszú távon a „szennyező fizet” elvet kell figyelembe venni.
(290)
Ez a mentesség nem alkalmazandó: egyrészt a hozzájárulások nem csupán az elhullott állomány ártalmatlanítási költségeire szorítkoznak, amelyeket egyébként is már nagyrészt az agrártámogatási keretből finanszíroznak, másrészt pedig a vágóhídon keletkezett hulladékok tekintetében a hozzájárulások nem rövid távú és időben behatárolt intézkedésnek minősülnek.
(291)
Végezetül hangsúlyozandó, hogy maga Németország sem mutatott be indokokat a hozzájárulásoknak a TSE közösségi keret és a 2007-2013-as agrártámogatási keret szerinti összeegyeztethetőségére vonatkozóan.
(292)
Mivel a hozzájárulások a ZT-nek kedveznek, azok a TSE közösségi keret és a 2007-2013-as agrártámogatási keret értelmében az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerint nem tekinthetők a belső piaccal összeegyeztethető támogatásnak.
13. A HOZZÁJÁRULÁS MINT KÖRNYEZETVÉDELMI TÁMOGATÁS ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGÉNEK MÉRLEGELÉSE AZ EUMSZ 107. CIKKE (3) BEKEZDÉSÉNEK c) PONTJA ALAPJÁN
(293)
A hozzájárulások esetében üzemi támogatásokról van szó, amelyek általában tilosak (67). Az ilyen támogatás összeegyeztethetőségével kapcsolatos bizonyítási teher ennélfogva a tagállamra hárul. Németország azt állította, hogy a hozzájárulások esetében környezetvédelmi támogatásról van szó.
(294)
A környezetvédelmi támogatási iránymutatás 132. pontja szerint az olyan vállalkozásoknak nyújtott beruházási támogatások, amelyek környezeti károkat szüntetnek meg a szennyező anyagokkal terhelt ipari területek szanálásakor, akkor minősülnek összeegyeztethetőnek az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjával, ha ezáltal a környezetvédelem javul. E tekintetben azonban figyelembe kell venni az EUMSZ 191. cikkének (2) bekezdésében és a környezetvédelmi támogatási iránymutatásban rögzített „szennyező fizet” elvet. A környezetvédelmi támogatási iránymutatás 132. pontja szerint a szennyezőnek állami támogatás nélkül kell pénzügyileg helytállnia a szanálásért. Arra, hogy ki tekintendő szennyezőnek, az az irányadó, hogy a nemzeti jog alapján ki viseli a felelősséget.
(295)
A nemzeti felelősségi jogi helyzet megítélése szempontjából releváns időpontra a hatósági határozat elfogadásának időpontjában érvényes nemzeti jog az irányadó.
(296)
Ahogy azt Németország sem vitatja, a sohrschiedi felhagyott ipari terület tekintetében az 1997. április 21-i szanálási határozat, a sprendlingen-gensingeni felhagyott ipari terület tekintetében pedig az 1998. március 31-i szanálási határozat a két felhagyott ipari terület teljes körű szanálására kötelezi a ZT-t mint az ebben az időpontban érvényes nemzeti jog szerinti szennyezőt. A ZT tehát a német jog értelmében szennyezőként felel a két felhagyott ipari terület talajszennyezésének ártalmatlanítási költségeiért. Németország azt állítja, hogy a Szövetségi Alkotmánybíróság 2000. február 16-i határozata (68) alapján összeegyeztethető támogatásnak tekintendő az, ha a szanálási költségeket a felelősségi korlát felett a hozzájárulásokból finanszírozzák, mivel e határozat értelmében a magánszemélyek felelősségét az ingatlan forgalmi értéke korlátozza.
(297)
Németország érvelése azonban hibás. Először is a Szövetségi Alkotmánybíróság határozata csupán „inter partes”, azaz az eljárás felei viszonylatában érvényes. Mindenekelőtt azonban a legfelsőbb bírói ítélkezési gyakorlat megváltozása nem alapozza meg a jogi helyzet változását, és így a már jogerőre emelkedett közigazgatási aktusok tekintetében nem alapozza meg a közigazgatási eljárásról szóló törvény 51. cikke (1) bekezdésének 1. pontja szerinti perújítást sem.
(298)
A Szövetségi Alkotmánybíróság határozata a német joggyakorlat értelmében semmit sem változtat azon, hogy a szanálási határozat időpontjában valamennyi szennyező teljes mértékben felelős volt a szanálási költségekért. Így a Szövetségi Alkotmánybíróság 2000. február 16-i határozata alapján egy korábban elfogadott és jogerőre emelkedett határozat tekintetében egyetlen szennyező sem vonhatta volna ki magát a szennyezőként teljes mértékben rá háruló felelősség alól.
(299)
Így a ZT a Szövetségi Alkotmánybíróság Németország által ismertetett 2000. február 16-i határozatának figyelembevétele mellett is felel a sprendlingen-gensingeni és sohrschiedi felhagyott ipari területekért.
(300)
Mivel a ZT a szanálási határozatokkal szemben nem kért jogorvoslatot, a határozatok jogerőre emelkedtek, és megtámadhatatlanok. Amennyiben Németország a sohrschiedi felhagyott ipari terület esetében utólag mégis alapvetően vitatja a ZT felelősségét, akkor ez az érvelés nem követhető. A ZT az 1997. április 21-i szanálási határozattal szemben jogorvoslatért folyamodhatott volna, és megakadályozhatta volna, hogy a határozat jogerőre emelkedjen. Az pedig nem a Bizottság feladata, hogy egy nemzeti hatóság jogerőre emelkedett határozatát a nemzeti felelősségi jogi helyzet fényében a „szennyező fizet” elv szerint ismét felülvizsgáljon.
(301)
Ráadásul maga Németország is elismeri, hogy a Szövetségi Alkotmánybíróság 2000. február 16-i határozata csak magánszemélyekre alkalmazandó, közjogi jogi személyekre azonban nem. Ez abból következik, hogy a felelősség korlátozásának jogalapja a tulajdonjog. Erre azonban a közjogi jogi személyek nem hivatkozhatnak. Ebből kifolyólag vitathatatlan, hogy a nemzeti jog értelmében a ZT teljes körűen felel a szennyezett területekért.
(302)
A tagállam jogrendjében a magánjog jogi személyei és a közjog jogi személyei közötti esetleges egyenlőtlen bánásmód kérdése a környezetvédelmi támogatási iránymutatások keretében nem tárgyalható. Az iránymutatások a szennyezett területekkel kapcsolatos felelősség kérdésében csak azt rögzítik, hogy kizárólag a nemzeti jog alkalmazandó.
(303)
Mivel a német jog szerint a ZT teljes mértékben felel a két felhagyott ipari terület szanálási költségeiért, a hozzájárulás a környezetvédelmi támogatási iránymutatások értelmében az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerint nem tekinthető a belső piaccal összeegyeztethető támogatásnak.
14. KÖVETKEZTETÉSEK
(304)
Az 1979 óta a ZT-nek folyósított hozzájárulások az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősülnek. Németország a hozzájárulásokat az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdését megsértve nyújtotta.
(305)
A hozzájárulások sem az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése, sem pedig az EUMSZ 107. cikkének (2) és (3) bekezdése alapján nem nyilváníthatók összeegyeztethetőnek a belső piaccal.
(306)
A 659/1999/EK rendelet 15. cikkének (3) bekezdésével összefüggésben az említett rendelet 1. cikke b) pontjának iv. alpontja szerint azokat a támogatásokat, amelyekkel kapcsolatban a támogatás-visszatéríttetésre vonatkozó jogvesztő határidő lejárt, létező támogatásnak kell tekinteni. Az említett rendelet 15. cikke szerint a Bizottság támogatás-visszatéríttetésre vonatkozó hatásköre tízéves jogvesztő határidőn belül érvényesíthető. A jogvesztő határidő azon a napon kezdődik, amikor a jogellenes támogatást a kedvezményezettnek nyújtják, a Bizottságnak jogellenes támogatással kapcsolatos intézkedései pedig megszakítják a jogvesztő határidőt. A jogvesztő határidő minden megszakítástól számítva újra indul.
(307)
Az Európai Unió Bírósága úgy döntött, hogy a támogatás-visszatéríttetésre vonatkozó határidő nem csupán formális eljárásban szakítható meg, hanem a tájékoztatáskérés is olyan eljárásnak minősül, amely a támogatás-visszatéríttetésre vonatkozó határidő megszakításához vezet (69).
(308)
A panaszos 2008 januárjában támadta meg a ZT-nek fizetett hozzájárulást, Németországnak pedig 2008. május 26-án adták át a tájékoztatásra irányuló felkérést. A tájékoztatáskérés megszakította a támogatás-visszatéríttetésre vonatkozó határidőt. Ezért minden olyan hozzájárulás, amelyet a ZT 1998. május 26. előtt kapott, létező támogatásnak minősül. Ezzel szemben minden olyan hozzájárulás, amelyet a ZT 1998. május 26. után kapott, új támogatásnak minősül.
(309)
A 659/1999/EK rendelet 14. cikkének (1) bekezdése szerint a Bizottság nem követeli meg a támogatás visszatérítését, amennyiben az ellentétes a közösségi jog valamelyik általános elvével. A jelenlegi ügyben felvetődik a kérdés, hogy a Szövetségi Közigazgatási Bíróság 2010. december 16-i ítélete a ZT számára megalapozott várakozásokat keltett-e azzal kapcsolatban, hogy a hozzájárulás nem minősül állami támogatásnak.
(310)
A Bizottság mindenekelőtt megállapítja, hogy a Szövetségi Közigazgatási Bíróság ítélete csak a 2010-es hozzájárulásokra vonatkozott. Ha egyáltalán lehettek is megalapozott várakozások, azok csak a 2010-es hozzájárulásokra vonatkozhattak (valamint az azt követő évekre, amennyiben a szövetségi szabályzat nem módosul).
(311)
Azonban a Szövetségi Közigazgatási Bíróság ítélete a 2010-es évre (és adott esetben az azt követő évekre) vonatkozóan sem alapozhatott meg várakozásokat a ZT számára. A bevett ítélkezési gyakorlat értelmében csak az hivatkozhat a bizalomvédelem elvére, akiben valamely uniós intézmény - konkrét ígéretet téve neki - megalapozott várakozásokat kelt (70). Ilyen biztosítéknak minősül a közlés formájától függetlenül a feljogosított és megbízható forrásból származó pontos, feltétlen és egybehangzó tájékoztatás (71).
(312)
A jelenlegi ügyben azonban a Bizottság nem adott ilyen biztosítékot a ZT-nek, hanem éppen ellenkezőleg, 2010. július 20-án elfogadta az eljárás megindításáról szóló határozatot.
(313)
A Szövetségi Közigazgatási Bíróság nem uniós intézmény. Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a nemzeti bíróságokra és a Bizottságra az EUMSZ 107. és 108. cikkéből eredő tagállami kötelezettségek betartásának ellenőrzése keretében egymást kiegészítő és eltérő szerepek hárulnak (72). Míg a támogatások belső piaccal való összeegyeztethetőségének megítélésében kizárólag a Bizottság illetékes, és így a Bíróság ellenőrzése alá tartozik, addig a nemzeti bíróságok az egyes szereplők jogainak védelmét felügyelik azokban az esetekben, amikor megsértik az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerinti kötelezettséget, amelynek értelmében az állami támogatásokat előzetesen be kell jelenteni a Bizottságnak (73).
(314)
A jelenlegi ügyben a Szövetségi Közigazgatási Bíróság olyan intézkedésről hozott ítéletet, amellyel kapcsolatban a Bizottság már hivatalos vizsgálati eljárást indított. Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az eljárás megindításáról szóló határozatnak arra kell indítania a tagállamot, hogy felfüggessze a kifizetéseket (74). Ezen túlmenően a Szövetségi Közigazgatási Bíróság úgy fogadta el ítéletét, amelyet többek között arra alapozott, hogy a 4. Altmark-kritérium nem alkalmazandó, hogy az ügyet előzetes döntéshozatal céljából nem terjesztette az Európai Unió Bírósága elé.
(315)
E körülményeket figyelembe véve a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a Szövetségi Közigazgatási Bíróság ítélete nem minősül pontos, feltétlen és egybehangzó tájékoztatásnak.
(316)
A hozzájárulások visszafizettetése tehát nem sérti az uniós jog bizalomvédelemmel kapcsolatos általános elveit,
ELFOGADTA A KÖVETKEZŐ HATÁROZATOT:
1. cikk
A Németország által a „Zweckverband Tierkörperbeseitigung” (a továbbiakban: a kedvezményezett) javára Rajna-vidék-Pfalz tartományban, Saar-vidék tartományban, Rheingau-Taunus körzetben és Limburg-Weilburg járásban az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdését megsértve 1979. január 1-je óta nyújtott hozzájárulások állami támogatásnak minősülnek és nem egyeztethetők össze a belső piaccal.
2. cikk
(1) Németország azonnal visszafizetteti a kedvezményezettel az 1. cikkben említett, 1998. május 26. óta kifizetett támogatásokat.
(2) A visszafizettetés összege magában foglalja azokat a kamatokat, amelyeket attól az időponttól, amikortól az (1) bekezdésben említett támogatások a kedvezményezett rendelkezésére álltak, azok tényleges visszafizetéséig fel kell számolni.
(3) A kamatokat kamatos kamatként kell kiszámítani a 794/2004/EK rendelet V. fejezetének megfelelően.
(4) Németország e határozat közzétételének napjától az (1) bekezdésben említett támogatások tekintetében minden hátralékos kifizetést felfüggeszt.
3. cikk
Németország biztosítja, hogy a 2. cikk (1) bekezdésében említett támogatásokat e határozat közzétételétől számított négy hónapon belül visszafizetik.
4. cikk
(1) Németország e határozat közzétételétől számított két hónapon belül átadja a Bizottságnak a következőket:
a)
a kedvezményezettel visszafizetendő teljes összegre (főkövetelés és kamat) vonatkozó információk;
b)
a határozatban foglaltak teljesítése érdekében meghozott, illetve meghozni szándékozott intézkedések részletes leírása;
c)
azok a dokumentumok, amelyekből kitűnik, hogy a kedvezményezettet felszólították a támogatás visszafizetésére.
(2) Németország tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtása érdekében tett intézkedéseiről, amíg a 2. cikk (1) bekezdésében említett támogatás visszafizetése meg nem történt. A Bizottság megkeresésére Németország haladéktalanul információkat nyújt be a határozatban foglaltak teljesítése érdekében meghozott, illetve meghozni szándékozott intézkedésekről. Németország emellett részletes adatokat szolgáltat azokról a támogatási összegekről és kamatokról, amelyeket a kedvezményezett már visszafizetett.
5. cikk
Ennek a határozatnak a Németországi Szövetségi Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2012. április 25-én.