ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 14. prosince 2010
o státní podpoře C 39/96 (dříve NN 127/92), prováděné Francií ve prospěch Družstva pro vývoz francouzských knih (CELF)
(oznámeno pod číslem K(2010) 8938)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/179/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec (1) této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s uvedeným článkem (2) podaly své připomínky, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Rozsudkem ze dne 15. dubna 2008 (3) (dále jako „rozsudek Tribunálu“) Tribunál Evropské unie zrušil rozhodnutí Komise 2005/262/ES ze dne 20. dubna 2004 (4) o podpoře prováděné Francií ve prospěch Družstva pro vývoz francouzských knih (CELF) (5).
(2)
Po rozsudku Tribunálu musí Komise přijmout nové rozhodnutí.
(3)
Uvedený rozsudek je zakončením procesu, jehož hlavní etapy jsou uvedeny níže.
A. První fáze
(4)
Společnost Société internationale de diffusion et d’édition („SIDE“) dopisem ze dne 20. března 1992 upozornila Komisi na opatření k podpoře propagace, dopravy a uvádění na trh, která francouzské orgány poskytly CELF, přičemž tato podpora nebyla předmětem předchozího oznámení útvarům Komise.
(5)
Dopisem ze dne 2. dubna 1992 připomněla Komise francouzským orgánům, že každý záměr, vedoucí k poskytnutí nebo úpravě podpory měl být předmětem předběžného oznámení jejím útvarům, a požádala uvedené orgány, aby informovaly o podstatě a předmětu podpory, citované SIDE.
(6)
Dopisem ze dne 29. června 1992 potvrdily francouzské orgány Komisi existenci podpor ve prospěch CELF. Upřesnily, že tato opatření směřovala k seznámení se s francouzskou literaturou a jazykem v nefrankofonních zemích a že družstvu CELF kromě toho byla svěřena správa tří systémů přesné podpory, která by rovněž vedla k usnadnění přístupu vzdálených čtenářů k francouzským knihám.
(7)
Dopisem ze dne 7. srpna 1992 Komise potvrdila SIDE existenci podpor ve prospěch CELF, upřesnila jejich předmět a informovala ji, že daná opatření nebyla oznámena. Zároveň uvedla, že sporné podpory se nejevily jako narušující obchod mezi členskými státy. Za těchto podmínek byla SIDE vyzvána k předložení svých připomínek.
(8)
Dopisem ze dne 7. září 1992 oznámila SIDE Komisi, že chtěla odhalit diskriminační povahu opatření a následky, které z nich vyplývají, na obchod uvnitř Společenství, aniž by popírala kulturní cíl, stanovený ministerstvem kultury, které jednalo s cílem rozšiřování francouzského jazyka a literatury.
(9)
Komise v rozhodnutí ze dne 18. května 1993 (6) usoudila, že s přihlédnutím ke zvláštní situaci hospodářské soutěže v odvětví knih a kulturních záměrů dotčených režimů podpory byla použita výjimka stanovená v dřívějším čl. 92 odst. 3 písm. c) Smlouvy.
(10)
SIDE žádostí ze dne 2. srpna 1993 předložila Tribunálu odvolání na zrušení tohoto rozhodnutí. Rozsudkem ze dne 18. září 1995 (7) Tribunál částečně vyhověl požadavku SIDE tím, že zrušil rozhodnutí Komise ze dne 18. května 1993, ale pouze pokud se jedná o určitá opatření ve prospěch malých objednávek.
(11)
Tribunál usoudil, že Komise může přijmout příznivé rozhodnutí vůči následujícím třem režimům podpory, řízené CELF na účet státu:
a)
podpora při dovozu letadlem nebo s vaky pro leteckou poštu;
b)
program „Stránka ke stránce“ (8) (podpora při šíření knih ve francouzském jazyce v zemích střední a východní Evropy);
c)
„program Plus“ (vysokoškolské učebnice ve francouzském jazyce, určené pro studenty v subsaharské Africe).
(12)
Tribunál se domníval, že Komise obdržela dostatečné informace o posledních třech režimech, aby doložila zjištění, že jejich přímý účinek na hospodářskou soutěž je bezvýznamný. Tribunál mimo to uvedl, že „Pokud se týká kulturního cíle sporných podpor, stranám je známo, že cílem sledovaným francouzskou vládou je šíření francouzského jazyka a literatury“. Tribunál se domníval, že by bylo vhodné dojít k závěru, že hodnocení kulturního cíle sporné podpory nepůsobilo Komisi zvláštní obtíže a že nebylo zapotřebí získávat další informace k uznání kulturního charakteru tohoto cíle.
(13)
Pokud se jedná o náhrady poskytované výhradně CELF v případě malých objednávek, Tribunál se naproti tomu domnívá, že Komise, dříve než se vyjádřila ke slučitelnosti opatření s vnitřním trhem, měla přikročit k důkladnému přezkoumání podmínek hospodářské soutěže v příslušném odvětví.
(14)
Tribunál tudíž došel k závěru (bod 76 rozsudku), že Komise měla zahájit jednání podle dřívějšího čl. 93 odst. 2 (dnes čl. 108 odst. 2 SFEU) Smlouvy a že by tedy bylo vhodné zrušit rozhodnutí Komise ze dne 18. května 1993, pokud se týká podpory poskytované výhradně CELF k vyrovnání nadměrných nákladů při vyřizování malých objednávek knih ve francouzském jazyce, zasílaných knihkupcům sídlícím v zahraničí.
B. Druhá fáze
(15)
Komise rozhodnutím ze dne 30. července 1996 v souladu s rozsudkem Tribunálu ze dne 18. září 1995 rozhodla o zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Zúčastněné strany, vyzvané k předložení svých připomínek Komisi, jí zaslali své připomínky zejména v průběhu měsíců prosince 1996 a ledna 1997.
(16)
Komise v závěru projednávání přijala dne 10. června 1998 rozhodnutí 1999/133/ES (9). Potvrdila kulturní cíl týkající se malých objednávek a usoudila na základě dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy, že uvedené podpory neovlivňují podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu na vývozním trhu knih ve francouzském jazyce.
(17)
Tribunál rozsudkem ze dne 28. února 2002 (10) zrušil poslední větu článku 1 uvedeného rozhodnutí. Tribunál totiž měl za to, že Komise měla přistoupit k nezbytnému ověření, aby získala patřičné údaje za účelem rozlišení komisionářského trhu a vývozního trhu knih ve francouzském jazyce obecně.
(18)
Tribunál měl za to, že jelikož Komise upustila od tohoto ověření, dopustila se při hodnocení zjevného omylu tím, že vývozní trh knih ve francouzském jazyce obecně považovala za trh referenční, i když bylo stanoveno, že sporná podpora byla určena pouze vývozním komisionářům.
(19)
Naproti tomu Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 22. června 2000 (11) bez zkoumání podstaty věci zamítl odvolání francouzských orgánů proti rozhodnutí Komise ze dne 10. června 1998 a potvrdil, že i v případě, kdy by podporu bylo možno považovat za slučitelnou se společným trhem, tato skutečnost nemá vliv na povinnost oznámení, a že povinnost předchozího oznámení zahrnuje povinnost pozastavit poskytování podpory.
C. Třetí fáze
(20)
Po částečném zrušení rozhodnutí ze dne 10. června 1998 Komise dopisy ze dne 14. června 2002 požádala francouzské orgány a SIDE, aby se vyjádřily k důvodům zrušení rozhodnutí, a zejména k údajům, které se týkají dotčeného trhu.
(21)
Francouzské orgány byly vyzvány k bližšímu vysvětlení specifické povahy nabídky CELF vzhledem k dalším účastníkům na trhu, mezi nimiž je SIDE. SIDE byla vyzvána k bližšímu vysvětlení pojmu malé objednávky a k uvedení, čím se její nabídka liší od nabídky CELF a dalších účastníků na trhu.
(22)
SIDE odpověděla Komisi dopisem dne 12. srpna 2002. Francouzské orgány odpověděly dopisem dne 17. září 2002.
(23)
Komise požádala SIDE dopisem ze dne 19. září 2002 o sdělení, zda její odpověď obsahuje důvěrné informace, a poté, co dne 30. září 2002 obdržela zápornou odpověď, postoupila dopisem ze dne 17. října 2002 odpověď SIDE s přílohami k připomínkám francouzským orgánům. Při této příležitosti jim rovněž položila další řadu doplňujících otázek.
(24)
Komise dopisem ze dne 30. září 2002 rovněž položila řadu doplňujících otázek SIDE, které byly zodpovězeny dopisy ze dne 31. října 2002 a 9. prosince 2002. Na žádost Komise ze dne 16. prosince 2002 oznámila SIDE Komisi dopisem ze dne 23. prosince 2002, že její odpovědi neobsahují žádné důvěrné informace a že mohou být postoupeny francouzským orgánům k připomínkám.
(25)
Jelikož francouzské orgány neodpověděly ve stanovené lhůtě, Komise byla nucena jim zaslat upomínku dopisem ze dne 27. listopadu 2002. Francouzské orgány požádaly Komisi dopisem ze dne 19. prosince 2002 o nové prodloužení lhůty.
(26)
Komise dne 9. ledna 2003 zaslala francouzským orgánům k připomínkám odpověď SIDE ze dne 23. prosince 2002. Francouzské orgány odpověděly dopisem ze dne 17. ledna 2003 na otázky Komise ze dne 17. října 2002.
(27)
Dopisem ze dne 4. února 2003 požádaly francouzské orgány Komisi o nové prodloužení lhůty pro předání připomínek k druhé odpovědi SIDE ze dne 23. prosince 2002. Komise dopisem ze dne 11. února 2003 požadavkům na nové lhůty částečně vyhověla. Francouzské orgány odpověděly Komisi dopisem ze dne 11. března 2003.
(28)
Kromě toho útvary Komise přijaly SIDE na její vlastní žádost a mohla jim tak na jednání dne 4. března 2003 vysvětlit svůj pohled na celou záležitost od jejího počátku.
(29)
Závěrem tohoto řízení přijala Evropská komise rozhodnutí 2005/262/ES, které považuje spornou podporu za slučitelnou na základě dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy zejména poté, co konstatovala, že podpory nemohou nadměrně kompenzovat náklady spojené s vyřizováním malých objednávek.
D. Čtvrtá fáze
(30)
Tribunál rozsudkem ze dne 15. dubna 2008 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2004.
(31)
Usoudil, že pokud se jedná o část podpory vyplacenou CELF před dnem 1. listopadu 1993, kdy nabyla účinnosti Smlouva o Evropské unii, Komise se dopustila nesprávného výkladu, když považovala spornou podporu za slučitelnou se společným trhem podle dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d), zatímco bylo třeba použít základních pravidel, která byla v platnosti před dnem 1. listopadu 1993. Tribunál zejména zvážil skutečnost, že Smlouva o EU neobsahuje přechodná ustanovení ohledně použití dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d) a že zásada právní jistoty až na výjimky brání tomu, aby počátek použitelnosti právního aktu Společenství byl stanoven na datum, které předchází jeho zveřejnění.
(32)
Tribunál kromě toho usoudil, že se Komise dopustila zjevného omylu při posuzování slučitelnosti sporné podpory tím, že nadhodnotila náklady na vyřizování malých objednávek, které CELF skutečně vynaložilo. Komise totiž v rozhodnutí ze dne 20. dubna 2004 nepřihlédla ke skutečným nákladům na vyřizování malých objednávek, nýbrž odhadla tyto náklady na základě celkových vynaložených nákladů CELF (určení části celkových nákladů na vyřizování malých objednávek podle rozdělovacího klíče odlišného pro každou kategorii nákladů). U některých kategorií nákladů byly použity multiplikační faktory vzhledem k dodatečným potížím, které by způsobilo vyřizování malých objednávek ve srovnání s jinými činnostmi CELF. Tribunál však měl za to, že tyto potíže lze odstranit díky tomu, že dvě třetiny malých objednávek jsou přenášeny dálkově. Tribunál tudíž usoudil, že Komise se při hodnocení dopustila omylu tím, že použila multiplikační koeficienty na určité náklady (a to každopádně na objednávky předávané dálkově), a došel k závěru, že při neexistenci uvedených koeficientů by byly náklady spojené s vyřizováním malých objednávek nižší a provozní výsledek malých zakázek by byl kladný (600 000 FRF neboli 91 469 EUR). Komise tedy podle názoru Tribunálu neprokázala, že nedošlo k nadměrné vyrovnávací platbě.
E. Pátá fáze
(33)
V důsledku rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 tedy zůstává vyšetřovací řízení zahájené rozhodnutím Komise ze dne 30. července 1996 otevřené a Komise musí přijmout nové rozhodnutí.
(34)
S ohledem na důvody rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 a vzhledem ke skutečnosti, že rozhodnutí o zahájení řízení bylo přijato dne 30. července 1996, Komise hodlala znovu vyzvat francouzské orgány a zúčastněné strany, aby předložily své připomínky.
(35)
Komise tedy přijala rozhodnutí o prodloužení řízení s datem 8. dubna 2009 (12) (rozhodnutí K(2009) 2481, „rozhodnutí o prodloužení řízení“). Toto rozhodnutí o prodloužení doplňovalo rozhodnutí o zahájení ze dne 30. července 1996 a současně stanovilo novou lhůtu pro předložení připomínek. Je v něm uvedeno, že obě rozhodnutí je nutno považovat za nedělitelný celek, že povedou k jedinému a témuž formálnímu vyšetřovacímu řízení, a pokud by se popis skutečností a nároku nebo předběžné hodnocení Komise v rozhodnutí o prodloužení řízení odchýlily od rozhodnutí o zahájení ze dne 30. července 1996, bylo by třeba brát zřetel pouze na rozhodnutí o prodloužení řízení.
(36)
Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k dotčenému opatření.
(37)
Komise obdržela připomínky francouzských orgánů dne 9. června 2009, jakož i připomínky SIDE dne 23. července 2009. Postoupila připomínky SIDE francouzským orgánům dne 24. srpna 2009, dala jim možnost se k nim vyjádřit a obdržela jejich vyjádření dne 24. září 2009.
(38)
Francouzské orgány však neposkytly podrobné údaje, které Komise požadovala v rozhodnutí o prodloužení řízení, a spokojily se s tím, že ohledně přiměřenosti podpory odkázaly na údaje již poskytnuté dne 17. září 2002, 17. ledna 2003 a 11. března 2003, jichž Komise takto nemohla využít vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008.
(39)
Útvary Komise tedy dopisem ze dne 8. října 2009 připomněly francouzským orgánům svou žádost o údaje k uvedeným konkrétním bodům a uvedly, že pokud tyto informace neobdrží ve lhůtě deseti pracovních dnů, Komise bude muset podle čl. 13 odst. 1 jednacího řádu přijmout konečné rozhodnutí na základě dostupných informací poté, co případně vydá výslovný příkaz k poskytnutí informací na základě čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (13).
(40)
Francouzské orgány informovaly Komisi dopisem ze dne 21. října 2009, že Obchodní soud v Paříži rozsudkem ze dne 9. září 2009 rozhodl o soudní likvidaci CELF, které tak ukončilo svou činnost. Kromě toho francouzské orgány uvedly, že pokud se jedná o údaje, které Komise požadovala dopisem ze dne 8. října 2009, nemají k nim žádné dodatečné informace, a odkázaly na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(41)
Komise se proto rozhodnutím ze dne 20. listopadu 2009 (rozhodnutí K(2009) 9256, „rozhodnutí o příkazu“) nařídila Francii, aby poskytla požadované informace, neboť navzdory opakovaným žádostem nebyly tyto informace poskytnuty.
(42)
Francouzské orgány uvedly v dopisu ze dne 2. prosince 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace a že odkazují na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(43)
Je třeba poznamenat, že francouzské orgány dne 2. prosince 2009 rovněž zaslaly dopis o režimu podpory, nazvaném „Program vysokoškolských a vědeckých knih“ řečený „Program Plus“. Tento režim není předmětem tohoto rozhodnutí.
(44)
Komise dopisem ze dne 22. prosince 2009 žádala francouzské orgány o informace k situaci CELF a k likvidačnímu řízení vztahujícímu se na CELF. Francouzské orgány odpověděly dne 27. ledna 2010. Dne 9. března 2010 a 26. listopadu 2010 byla rovněž poskytnuta upřesnění.
F. Řízení před vnitrostátními soudy a předběžné otázky
(45)
Mimo jiné je třeba poznamenat, že ve Francii probíhají řízení před vnitrostátními soudy, která byla podnětem k žádosti, aby se k otázce vyslovil Soudní dvůr na základě článku 267 SFEU (dříve článek 234 Smlouvy o ES). Hlavní etapy těchto řízení jsou stručně připomenuty níže.
(46)
SIDE předala věc francouzským soudům z titulu přímého účinku dřívějšího čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES. Odvolací správní soud v Paříži rozsudkem ze dne 5. října 2004, jímž potvrdil rozsudek Správního soudu v Paříži ze dne 26. dubna 2001, uložil francouzskému státu povinnost vymáhat podpory vyplacené CELF.
(47)
Rada státu na žádost o přezkum rozsudku potvrdila rozhodnutím ze dne 29. března 2006 určité aspekty rozhodnutí odvolacího správního soudu, zejména skutečnost, že dotčené podpory nemají povahu čistě vyrovnávací platby za závazky veřejné služby (14), nemohou být vnitrostátním soudem označeny za stávající podporu a že CELF nemůže požívat oprávněné důvěry.
(48)
Rada státu nicméně v rozsudku ze dne 29. března 2006 rovněž rozhodla o přerušení řízení o opravných prostředcích doby, než se Soudní dvůr vysloví k předběžným otázkám, které k němu vznesla ohledně povinností vnitrostátního soudu rozhodnout o předem neoznámené státní podpoře, která však byla později prohlášena rozhodnutím Komise za slučitelnou se společným trhem.
(49)
Soudní dvůr v rozsudku ze dne 12. února 2008 (15) rozhodl:
„Článek 88 odst. 3 poslední větu Smlouvy o ES je třeba vykládat tak, že vnitrostátní soud není povinen nařídit navrácení podpory poskytnuté v rozporu s tímto ustanovením, pokud Komise Evropských společenství přijala konečné rozhodnutí, kterým prohlásila uvedenou podporu za slučitelnou se společným trhem ve smyslu článku 87 Smlouvy o ES. Podle práva Společenství je tento soud povinen nařídit, aby příjemce podpory zaplatil z této podpory úroky za dobu trvání protiprávního stavu. V rámci svého vnitrostátního práva může případně tento soud krom toho nařídit navrácení protiprávní podpory, aniž by bylo dotčeno právo členského státu tuto podporu později znovu poskytnout. Taktéž může být nucen k tomu, aby vyhověl žalobám na náhradu škod způsobených protiprávní povahou podpory.
V takové procesní situaci, o jakou se jedná ve sporu v původním řízení, se povinnost zhojit následky protiprávní podpory vyplývající z čl. 88 odst. 3 poslední věty Smlouvy o ES vztahuje, pro účely výpočtu částek, které je příjemce povinen zaplatit, a s výhradou mimořádných okolností, také na dobu mezi přijetím rozhodnutí Komise Evropských společenství o slučitelnosti této podpory se společným trhem a zrušením uvedeného rozhodnutí soudem Společenství.“
(50)
Poté, co Rada státu vzala v úvahu rozsudek Soudního dvora ze dne 12. února 2008, jakož i výše uvedený rozsudek Tribunálu ze dne 15. dubna 2008, rozhodnutím ze dne 19. prosince 2008 zrušila články 2, 3 a 4 výše uvedeného rozsudku Odvolacího správního soudu v Paříži ze dne 5. října 2004 a rozhodla následovně:
(51)
Především se ukládá ministrovi kultury a komunikace, aby přistoupil k vymáhání úroků spojených se státní podporou vyplacenou CELF od roku 1980 až do data rozhodnutí Rady státu, vypočtených podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (16). Ministrovi se rovněž ukládá, aby dále přistoupil k vymáhání úroků dlužných za období mezi datem rozhodnutí Rady státu a datem, kdy bude buď s konečnou platností zjištěna slučitelnost podpory se společným trhem, nebo s konečnou platností přikročeno k vrácení podpory.
(52)
Rada státu kromě toho rozhodla o odročení rozhodnutí do doby, než se Soudní dvůr vysloví k následujícím předběžným otázkám:
„1.
Může vnitrostátní soud přerušit řízení o povinnosti vrátit státní podporu do doby, než Komise vydá konečné rozhodnutí o slučitelnosti podpory s pravidly společného trhu, bylo-li původní rozhodnutí Komise, prohlašující tuto podporu za slučitelnou, zrušeno soudem Společenství?
2.
Prohlásila-li Komise třikrát po sobě podporu za slučitelnou se společným trhem před tím, než tato rozhodnutí byla zrušena Soudem prvního stupně Evropských společenství, může taková situace představovat mimořádnou okolnost, za níž by mohl vnitrostátní soud omezit povinnost vymáhání vrácení podpory?“
(53)
Soudní dvůr dne 11. března 2010 (17) rozhodl o uvedených předběžných otázkách takto:
„1.
Vnitrostátní soud, který podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES rozhoduje o žalobě na navrácení protiprávně poskytnuté státní podpory, nemůže přerušit řízení vedoucí k vydání rozhodnutí o této žalobě až do doby, než Komise Evropských společenství po zrušení předchozího kladného rozhodnutí rozhodne o slučitelnosti této podpory se společným trhem.
2.
Přijetí tří po sobě jdoucích rozhodnutí, kterými Komise prohlašuje podporu za slučitelnou se společným trhem a která byla následně zrušena soudem Společenství, nemůže samo o sobě představovat výjimečnou okolnost, která by mohla odůvodnit omezení povinnosti příjemce navrátit tuto podporu z důvodu, že byla poskytnuta v rozporu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES.“
2. POPIS DOTČENÉHO OPATŘENÍ
(54)
Francouzské orgány oznámily Komisi, že ministerstvo kultury v roce 1980 rozhodlo podle zaměření obecné politiky francouzské vlády ohledně podpory prodeje knih a literatury ve francouzském jazyce o poskytnutí podpory vývozním komisionářům, kteří by přijímali všechny druhy objednávek bez ohledu na jejich hodnoty a rentabilitu. Tato opatření byla prováděna s cílem reagovat na nedostatky na trhu a podporovat zachování činnosti vztahující se k vyřizování malých nerentabilních objednávek v rámci vývozního komisionářského trhu.
(55)
Podle francouzských orgánů by malá knihkupectví založená zejména v nefrankofonních oblastech, někdy obtížně přístupná a/nebo vzdálená, měla vážné obtíže se zásobováním, jestliže by tradiční distribuční okruhy nemohly vyhovět jejich poptávkám, pokud by množství objednaných děl byla nedostatečná nebo pokud by jednotková cena objednaných knih nebyla zvýšena tak, aby plnění bylo rentabilní.
(56)
Podle francouzských orgánů tedy cílem dotčených podpor bylo vývozním komisionářům umožnit vyřizování všech objednávek nezávisle na jejich hodnotě, rentabilitě a místu určení, pocházejících z knihkupectví v zahraničí, hlavně v nefrankofonních oblastech. Cílem bylo, aby v rámci francouzské politiky podpory kulturní rozmanitosti byla zajištěna optimální distribuce knih ve francouzském jazyce a aby bylo podporováno šíření frankofonní literatury po celém světě.
(57)
Mechanismus podpory poskytované francouzskými orgány, nazývaný „Program malých objednávek“, spočíval v dotaci, jejímž cílem bylo nahrazovat nadměrné náklady na vyřizování malých objednávek, které francouzské orgány definovaly jako objednávky v hodnotě nižší nebo rovné 500 FRF, tedy přibližně 76 EUR.
(58)
Podle francouzských orgánů se musel podnik využívající dotace zavázat, že sdělí Ředitelství pro knihy a četbu ministerstva kultury všechny údaje, které se týkají obecné činnosti podniku (celkový obrat, finanční účty, předběžné rozpočty, kopie usnesení, kterými se potvrzují tyto údaje, případně zprávu účetního revizora a souhrnnou mzdovou tabulku), jakož i veškeré údaje týkající se dotovaných činností, zejména rozpočet použití dotace dokládající provedené výkony, které byly podnětem k poskytnutí podpory za předchozí rok.
(59)
V praxi využíval „Program malých objednávek“ jediný podnik, CELF. Podle francouzských orgánů musel podnik svou žádost o dotaci na následující rok každoročně zdůvodnit doložením nadměrných nákladů, způsobených vyřizováním malých objednávek. Konkrétně, čtvrtina dotace schválené v průběhu předchozího roku byla vyplacena na počátku roku, zbytek byl přidělen na podzim poté, co veřejné orgány přezkoumaly předpokládaný rozpočet podniku využívajícího dotaci, a výkyvy zaznamenané v průběhu první části finančního roku. Bylo dohodnuto, že pokud celá částka podpory nebude využita celá, budou dotace stanovené na následující rok sníženy o zbývající částky. Ministerstvo kultury bylo mimo jiné jako přizvaný pozorovatel přítomno ve správní radě a na valných hromadách CELF.
(60)
Je třeba upřesnit, že dotčená podpora se od roku 1997 neustále snižovala a v roce 2002 byla zrušena. Ve skutečnosti tedy CELF od roku 1980 do konce roku 2001 obdrželo každý rok podporu, podle francouzských orgánů určenou ke snížení nákladů na vyřizování malých objednávek knih ve francouzštině ze zahraničí. Za období od roku 1980 do konce roku 2001 obdrželo CELF z titulu dotyčné podpory celkem přibližně 4,8 milionu EUR.
Tabulka
Částky podpory přidělené CELF od roku 1980, určené na vyřizování „malých objednávek“
Údaje poskytnuté francouzskými orgány
(částky byly zaokrouhleny a jsou uváděny v eurech)
Rok
Částka podpory
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. STANOVISKO FRANCIE A PŘIPOMÍNKY SIDE K PRODLOUŽENÍ ŘÍZENÍ
(61)
Francouzské orgány ve své odpovědi na rozhodnutí o prodloužení řízení ze dne 9. června 2009 vyjádřily zejména následující připomínky:
(62)
Nejprve uvedly, že souhlasí s analýzou Komise, podle níž podpora CELF představuje státní podporu a podle níž se na ni nevztahují výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 a 3 písm. a) a b) SFEU.
(63)
V rámci posuzování podpor podle čl. 107 odst. 3 písm. c) a d) SFEU neposkytly francouzské orgány nové údaje ohledně přiměřenosti podpor.
(64)
Francouzské orgány kromě toho uvedly, že se domnívají, že poslání uložené CELF představuje službu obecného zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(65)
Francouzské orgány se nakonec odvolávaly zejména na existenci mimořádných okolností, kvůli nimž by Komise neměla vyžadovat vrácení podpory.
(66)
Jak bylo uvedeno výše, francouzské orgány však neposkytly podrobné údaje, které Komise požadovala v rozhodnutí o prodloužení řízení, a spokojily se s tím, že ohledně přiměřenosti podpory odkázaly na údaje již poskytnuté v letech 2002 a 2003, jichž Komise takto nemohla využít vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008. Komise po písemné upomínce ze dne 8. října 2009 tudíž, dne 20. listopadu 2009 rozhodla, že francouzským orgánům uloží, aby poskytly požadované informace podle čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999. Francouzské orgány odpověděly dopisem ze dne 2. prosince 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace.
(67)
SIDE ve svých připomínkách ze dne 23. července 2009 vyjádřila zejména následující připomínky.
(68)
SIDE připomněla, že podporu využilo pouze CELF, zatímco podle ní činnost CELF nebyla jeho specifickou činností, neboť vyřizování objednávek v jakékoli hodnotě, i nepatrné, od zeměpisně rozptýlených knihkupectví tak, že se sdruží do větší objednávky pro vydavatele, je podle SIDE vlastní definicí vývozního komisionářství. SIDE rovněž uvedla, že podpora jí byla odmítnuta nikoli z důvodu údajného nedostatku transparentnosti, nýbrž proto, že je soukromým podnikem, a nikoli vydavatelským družstvem.
(69)
Kromě toho SIDE s podrobnostmi popřela, že podpory byly nezbytné. V tomto rámci zejména usoudila, že pojem „malé objednávky“ je jednostranný a odmítla číselné údaje francouzských orgánů.
(70)
SIDE dále usoudila, že podporu nelze zdůvodňovat na základě čl. 106 odst. 2 SFEU, a opírala se zejména o rozsudky vnitrostátních soudů ohledně činnosti CELF.
(71)
Nakonec SIDE uvedla, že má za to, že v daném případě neexistují mimořádné okolnosti umožňující omezit povinnost vrácení podpory.
4. POSOUZENÍ PODPORY
(72)
Je třeba rozhodnout, zda dotčené opatření představuje státní podporu a zda ji lze v tom případě považovat za slučitelnou s vnitřním trhem. Komise v rámci svého posuzování musí vzít v úvahu zejména rozsudek Tribunálu ze dne 15. dubna 2008.
A. Posouzení opatření s ohledem na čl. 107 odst. 1 SFEU
(73)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že „Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(74)
Komise na úvod připomněla, jak bylo již vyloženo v rozhodnutí o prodloužení řízení, že závěr Komise, podle něhož dotčené opatření představuje státní podporu ve smyslu Smlouvy, nebyl nikdy zpochybněn ani v průběhu jednotlivých etap řízení před Komisí ani před soudy Evropské unie (18) a ostatně ani před vnitrostátními soudy (19). Francouzské orgány tak ve své odpovědi ze dne 9. června 2009 na rozhodnutí o prodloužení řízení uvedly, že souhlasí s analýzou Komise, podle níž podpora CELF představuje státní podporu.
(75)
Komise soudí, že dotyčné opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU (dříve čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES) z následujících důvodů:
(76)
Především, opatření zvýhodňuje CELF, neboť mu umožňuje snížit náklady na vyřizování malých objednávek. Je selektivní, neboť v praxi prospělo pouze CELF.
(77)
Kromě toho je opatření financováno pomocí rozpočtových zdrojů francouzského státu, to znamená ze státních zdrojů. O jeho provádění rozhodlo ministerstvo kultury, a opatření lze tudíž přičíst francouzským orgánům.
(78)
Opatření kromě toho může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž. Podpora je totiž poskytována francouzským komisionářům (v praxi CELF), kteří vyvážejí knihy ve francouzském jazyce hlavně do nefrankofonních zemí. Uvedení francouzští komisionáři tedy alespoň potenciálně konkurují jiným komisionářům zabývajícím se vývozem frankofonních knih a sídlícím v jiných frankofonních zemích Evropské unie (v Belgii a Lucembursku). Skutečnost, že dopad tohoto opatření na obchod a narušení hospodářské soutěže jsou zřejmě nevelké, na tomto závěru nic nemění. Komise totiž podle judikatury Soudního dvora není povinna zjišťovat skutečný dopad podpory na obchod mezi členskými státy a skutečné narušení hospodářské soutěže; stačí, aby podpora mohla ovlivnit obchod a narušit hospodářskou soutěž.
(79)
Nakonec má Komise za to, že podmínky použití judikatury Altmark nebyly splněny. Soudní dvůr v rozsudku ze dne 24. července 2003 (20) upřesnil, za jakých podmínek dotace podniku pověřenému poskytováním služby obecného hospodářského zájmu nepředstavuje státní podporu: „zaprvé, podnik, který je příjemcem podpory, musí být skutečně pověřen závazky veřejné služby a tyto závazky musí být jasně vymezeny; za druhé, parametry pro výpočet kompenzace musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem; za třetí, kompenzace by neměla přesáhnout to, co je nutné pro celkové nebo částečné pokrytí nákladů vyplývajících z výkonu závazků veřejné služby, s tím, že bude brát v úvahu jim příslušné příjmy a přiměřený zisk z výkonu těchto závazků; a za čtvrté, pokud nebyl podnik pověřený plněním závazků veřejné služby v určitém případě vybrán prostřednictvím procesu zadávání veřejných zakázek, který by umožnil vybrat uchazeče schopného poskytovat předmětné služby s nejnižšími náklady pro společenství, musí být výše kompenzace určena na základě analýzy nákladů, které by na plnění těchto závazků vynaložil průměrný, správně řízený podnik disponující odpovídajícími prostředky.“
(80)
V daném případě, a aniž by bylo nutno rozvádět každou z podmínek, neboť jsou to podmínky kumulativní, Komise konstatovala, že CELF nebylo vybráno prostřednictvím řízení o zadávání veřejných zakázek a výše vyrovnávací platby nebyla určena na základě analýzy nákladů, které by vynaložil průměrný, správně řízený podnik disponující odpovídajícími výrobními prostředky.
(81)
Za těchto podmínek podpora poskytnutá CELF představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, neboť se shromáždily všechny podstatné součásti pojmu státní podpora.
(82)
Francouzské orgány ovšem dotčené opatření Komisi předem neoznámily. Podpora byla tudíž poskytnuta v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, který stanoví, že Komise musí být včas informována o záměrech poskytnout nebo upravit podpory, aby mohla podat svá vyjádření. Podpora byla tudíž poskytnuta protiprávně.
(83)
Jelikož dotčené opatření představuje státní podporu, je třeba posoudit jeho slučitelnost s vnitřním trhem.
B. Posouzení opatření s ohledem na čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU
(84)
Komise má za to, že výjimky z čl. 107 odst. 2 SFEU nelze v daném případě použít, neboť daná opatření jasně nesměřovala k dosažení cílů, které jsou zde stanoveny.
(85)
Podpora také nesplňovala podmínky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, jelikož nebyla určena k podpoře rozvoje oblastí, které by mohly zmíněné ustanovení využívat. V daném případě by také nemohla být použita výjimka stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. b), která se týká podpory při provádění významného projektu společného evropského zájmu, protože dané opatření nesměřovalo k podpoře tohoto typu projektu. Protože podpora nesměřovala ani k nápravě vážné poruchy francouzského hospodářství, nelze v daném případě použít ani výjimkou obsaženou ve druhé části čl. 107 odst. 3 písm. b).
(86)
Komise si tudíž musí položit otázku použitelnosti čl. 107 odst. 3 písm. c) a d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. c) a d) Smlouvy o ES).
(87)
Vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 je třeba rozlišit podpory vyplacené po nabytí účinnosti Smlouvy o Evropské unii (dne 1. listopadu 1993) od podpor vyplacených před tímto nabytím účinnosti, na něž je třeba použít hmotněprávní pravidla platná v průběhu dotčeného období.
(88)
Komise za tímto účelem bere na vědomí, že čtvrtina dotace schválené v průběhu předchozího roku byla vyplacena CELF na počátku roku, zbytek byl přidělen na podzim poté, co orgány veřejné správy přezkoumaly předpokládaný rozpočet podniku využívajícího dotaci a výkyvy zaznamenané v průběhu první části finančního roku. Pokud částka podpory nebyla využita celá, byly dotace stanovené na následující rok sníženy o zbývající částky. Dotace vyplacená za rok 1993 byla tudíž vyplacena částečně na počátku roku 1993 a zbytek byl přidělen na podzim 1993. Francouzské orgány rozhodly o přidělení podpory na rok 1993 koncem roku 1992 nebo na počátku roku 1993, každopádně před nabytím účinnosti Smlouvy o Evropské unii. Komise tudíž soudí, že je třeba posuzovat podporu vyplacenou za rok 1993 podle právních norem platných před nabytím účinnosti Smlouvy o Evropské unii.
a) Posouzení podpor s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU
(89)
Čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES) upřesňuje, že „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány […] podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu“.
(90)
Je třeba ověřit, zda podpory vyplacené CELF mezi rokem 1994 a koncem roku 2001 byly skutečně určeny na pomoc kultuře a zda ovlivnily podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Evropské unii v míře odporující společnému zájmu.
i) Kulturní cíl
(91)
Komise úvodem připomíná, že Tribunál ve svém výše uvedeném rozsudku ze dne 18. září 1995 připustil, že cíl podpor vyplacených CELF byl kulturní. Tribunál například v bodě 62 rozsudku uvážil, že „Pokud se týká kulturního cíle sporných podpor, stranám je známo, že cílem sledovaným francouzskou vládou je šíření francouzského jazyka a literatury. Soud v tomto ohledu rovněž zjistil, že údaje, které měla Komise k dispozici při přijímání rozhodnutí, včetně těch, které byly obsaženy v dopise žalující strany ze dne 7. září 1992, mohly podporovat hodnocení skutečného stavu a zákonnosti tohoto cíle. Za těchto okolností je třeba dojít k závěru, že hodnocení cíle sporné podpory nepůsobilo Komisi zvláštní obtíže a že nebylo nezbytné získávat další informace k uznání kulturní povahy tohoto cíle.“
(92)
Francouzské orgány totiž uvedly, že dotčené podpory sledují kulturní cíl spočívající v podpoře šíření děl ve francouzském jazyce v nefrankofonních zemích. Jednalo se tedy o dobrovolnou politiku snažící se o zachování a podporu kulturní rozmanitosti v mezinárodním měřítku.
(93)
Ochrana a podpora kulturní rozmanitosti se ovšem nachází mezi základními zásadami evropského modelu. Jsou zaneseny do čl. 167 odst. 1 SFEU (dříve čl. 151 odst. 1 Smlouvy o ES): „Unie přispívá k rozkvětu kultur členských států a přitom respektuje jejich národní a regionální různorodost a zároveň zdůrazňuje společné kulturní dědictví“ a dále v čl. 167 odst. 4, který stanoví, že „Unie ve své činnosti podle ostatních ustanovení Smluv přihlíží ke kulturním hlediskům, zejména s cílem uznávat a podporovat rozmanitost svých kultur“.
(94)
Komise tudíž soudí, že podpory poskytované CELF francouzskými orgány s cílem zajistit šíření děl ve francouzském jazyce zcela sledovaly kulturní cíl.
ii) Kritérium ovlivnění podmínek obchodu a hospodářské soutěže v Evropské unii v míře odporující společnému zájmu
(95)
Komise musí ověřit, zda dotčená opatření byla skutečně nezbytná a přiměřená ve vztahu k cíli kulturní politiky, sledovanému francouzskými orgány.
(96)
Úvodem je třeba připomenout, že podle výše uvedeného rozsudku Tribunálu ze dne 28. února 2002 je třeba posuzovat dotčené opatření podle vývozního komisionářského trhu knihami ve francouzském jazyce.
(97)
Za prvé je třeba položit si otázku nezbytnosti podpory.
(98)
Podle francouzských orgánů sestavilo tato opatření ministerstvo kultury v roce 1980, v době, kdy některé subjekty v odvětví (Groupe Hachette a Messageries du livre) hodlaly opustit vývozní komisionářský trh. Podle francouzských orgánů byl sporný mechanismus ustaven tak, aby podporoval subjekty v práci na trhu, aby mohly být splněny všechny objednávky knih ve francouzském jazyce, které přicházejí z knihkupectví nacházejících se v nefrankofonních oblastech. Toto zaručovalo, že frankofonní knihy se mohou dostat do všech knihkupectví, včetně těch nejmenších ve vzdálených zemích, i za předpokladu, kdy potřebovala pouze několik knih, mimoto často vydávaných různými vydavateli.
(99)
Pokud se týká SIDE, uvedla zejména v rámci připomínek, které předala následně k rozhodnutí o prodloužení řízení, že dotyčná podpora nebyla nezbytná. Je-li tedy pravda, že některé subjekty se v roce 1980 vzdaly komisionářství, SIDE připomíná, že ona sama byla založena právě v té době, aby vstoupila na trh. SIDE kromě toho popírá skutečnost, že specifickou činností CELF bylo vyřizování malých objednávek. SIDE zpochybňuje zejména číselné údaje francouzských orgánů a má za to, že údaje týkající se CELF a SIDE ohledně přiměřenosti jsou ve skutečnosti dosti podobné, co do obratu každého z těchto podniků, počtu faktur a řádků objednávek. V širším měřítku SIDE zpochybňuje pojem „malé objednávky“, jak jej definovaly francouzské orgány. Podle SIDE je tento pojem jednostranný, neboť náklady na vyřizování objednávky nezávisí na její hodnotě, nýbrž na počtu řádků.
(100)
Komise soudí, že není nutno s konečnou platností odpovědět na otázku nezbytnosti podpory, neboť podmínky nezbytnosti a přiměřenosti jsou kumulativní a v 121. bodě odůvodnění bude uvedeno, že nebylo prokázáno splnění podmínky přiměřenosti.
(101)
Za druhé má Komise za to, že dopad na obchod uvnitř Evropské unie a narušení hospodářské soutěže, způsobené opatřením, jsou velmi slabé, zejména vzhledem k dotčeným částkám opatření, nízké zaměnitelnosti knih ve francouzském jazyce a v jiném jazyce, jakož i značnému rozdílu mezi objemem francouzských knih vyvážených do nefrankofonních zemí jednak z Francie, jednak z Belgie a Lucemburska.
(102)
Přesněji, pokud se týká vývozního komisionářského trhu knihami ve francouzském jazyce, Komise bere na vědomí, že CELF i SIDE v rámci své vývozní komisionářské činnosti distribuují knihy v nefrankofonních zemích a územích. Ve frankofonních zemích je totiž místní trh pokryt velkými vydavateli díky jejich pobočkám nebo jejich zástupcům. Vývozní komisionářství má tedy pouze velmi okrajovou úlohu na frankofonních trzích, které však představují hlavní odbytiště knih psaných ve francouzštině.
(103)
Na vnitrostátním vývozním komisionářském trhu s knihami ve francouzském jazyce působí všeobecní komisionáři, jako jsou SIDE a CELF, a v menší míře specializovaní komisionáři, kteří rovněž okrajově prodávají přímo koncovým uživatelům a okrajově konkurují oběma všeobecným komisionářům, jakož i určitý počet knihkupectví, která příležitostně přijímají objednávky od zahraničních knihkupců, a on-line knihkupectví, jejichž činnost však v době dotčených opatření byla relativně omezená.
(104)
Na dotčeném trhu tedy sporná opatření postihla hlavně žalující stranu. Francouzské orgány na jedné straně tvrdí, že program malých objednávek byl v zásadě přístupný všem podnikům, které o něj požádaly, pokud souhlasily s podmínkami týkajícími se poskytnutí podpor. Uvádějí, že ministerstvo kultury odmítlo SIDE v roce 1991 z toho důvodu, že SIDE odmítla přijmout požadovaný závazek transparentnosti, aby mohla uvedené podpory využívat. SIDE na druhé straně uvedla, že odmítnutí francouzských orgánů souviselo se skutečností, že je soukromým podnikem, a nikoli vydavatelským družstvem. Kromě toho v roce 1996, po zrušení rozhodnutí Komise ze dne 18. května 1993, ministerstvo kultury ve snaze ukončit řízení připomnělo SIDE, že režim podpory malých objednávek nebyl svou podstatou vyhrazen CELF. Dopisem ze dne 3. září 1996 jí navrhlo rozhovor za účelem přezkoumání, zda by byla schopna za stejných podmínek transparentnosti poskytovat stejné služby, jako poskytuje CELF. Při rozhovoru dne 26. září 1996 oznámili vedoucí pracovníci SIDE ministerstvu kultury, že odmítají využívat program, jehož slučitelnost s právem Společenství může být Komisí zpochybněna.
(105)
Výše uvedené údaje v 101. bodě odůvodnění a následujících bodech odůvodnění naznačují, že zhoršení podmínek obchodu a hospodářské soutěže v Evropské unii dotčenými opatřeními bylo relativně omezené.
(106)
Komise však za účelem určení přiměřenosti opatření musí za třetí rovněž porovnat výši podpor s náklady vynaloženými CELF na dosažení cíle sledovaného francouzskými orgány.
(107)
Za tímto účelem je třeba připomenout jednotlivé etapy procesu vyřizování objednávek, na němž se jednotlivé strany shodují:
a)
přijetí objednávky knihkupce;
b)
opatření objednávky kódem;
c)
záznam objednávky;
d)
odeslání objednávky vydavateli;
e)
převzetí děl;
f)
přidělení fyzického umístění každému klientovi, „přihrádky“, v níž jsou objednané knihy skladovány;
g)
balení.
(108)
Podle francouzských orgánů neslo CELF určité náklady spojené s vyřizováním „malých objednávek“. Francouzské orgány totiž mají za to, že na vývozním komisionářském trhu způsobují některé objednávky takové nadměrné náklady, že zpracování by nemohlo být ziskové. Francouzské orgány uvedly, že jako strop pro „malé objednávky“ určily částku 500 FRF (76,22 EUR) a že tento strop byl určen empiricky. Francouzské orgány upřesnily, že některé objednávky nižší než 500 FRF mohly být ziskové, zatímco jiné, vyšší než tato částka, ziskové být nemusely. Cílem bylo najít metodu přijatelnou z hospodářského hlediska, aby CELF bylo ochotno přijímat malé objednávky, i když nejsou dostatečně ziskové.
(109)
Jak Komise uvedla v rozhodnutí o prodloužení řízení, francouzským orgánům přísluší, aby v rámci analýzy slučitelnosti stanovily výši nákladů, které CELF skutečně vynaložilo.
(110)
Komise v tomto ohledu v rozhodnutí o prodloužení řízení žádala francouzské orgány, aby jí poskytly určité množství údajů, aby bylo možno vyvodit důsledky z rozsudku Tribunálu a rozhodnout o přiměřenosti podpory. Komise žádala zejména o následující údaje:
-
dostatečné zdůvodnění, proč nejsou dostupné údaje ohledně nákladů spojených s malými objednávkami za jednotlivé dotyčné roky, a dostatečný výklad důvodů, pro něž by bylo přijatelné zevšeobecnění pouze na základě roku 1994,
-
údaje umožňující zvážení skutečných nákladů (a nikoli pouhých odhadů) vyřizování malých zakázek v roce 1994 (alespoň pro určité kategorie nákladů) a případné dostatečné zdůvodnění důvodů, pro něž by mohl být přijatelný odhad těchto nákladů na základě celkových nákladů CELF,
-
přesvědčivé rozdělovací klíče nákladů, umožňující přiřadit část celkových nákladů k vyřizování malých objednávek, a použitelné na každou kategorii nákladů po celé dotyčné období,
-
informace o vývoji podílu objednávek předaných dálkově v průběhu dotyčných let,
-
náklady spojené s malými objednávkami bez neodůvodněných multiplikačních koeficientů,
-
výpočet nákladů, které CELF neslo v souvislosti s vyřizováním malých objednávek, v jejichž případě proběhl výpočet buď bez použití multiplikačních koeficientů, nebo pokud tyto multiplikační koeficienty použity byly, pouze u objednávek, které nebyly dálkově předány,
-
stanovisko francouzských orgánů k výpočtu Tribunálu, podle něhož byly náklady spojené s malými objednávkami bez uvedených koeficientů sníženy o více než 635 000 FRF (96 805,13 EUR), a to i bez zvážení jiných kategorií nákladů než těch, pro něž byl použit koeficient „tři“. Je třeba připomenout, že provozní výsledek vyřizování malých objednávek byl podle výpočtu Tribunálu ziskový o více než 600 000 FRF (91 469,14 EUR),
-
stanovisko francouzských orgánů k možnosti CELF dosáhnout přiměřeného zisku.
(111)
Komise zejména, jak již uvedla v rozhodnutí o prodloužení řízení, není bez doplňujícího vysvětlení a aktualizace údajů od francouzských orgánů schopna využít účtů využití programu vyřizování malých objednávek, které jí francouzské orgány poskytly za roky 1994 až 2001 dopisem ze dne 17. ledna 2003, ani vysvětlení týkajících se provádění analýzy analytického účetnictví, poskytnutých v dopisu ze dne 5. března 1998
(112)
Francouzské orgány však neposkytly podrobné údaje, které Komise požadovala v rozhodnutí o prodloužení řízení, a spokojily se s tím, že ohledně přiměřenosti podpory odkázaly na údaje již poskytnuté dne 17. září 2002, 17. ledna 2003 a 11. března 2003, jichž Komise takto nemohla využít vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008.
(113)
Útvary Komise tedy dopisem ze dne 8. října 2009 připomněly francouzským orgánům svou žádost o údaje k uvedeným konkrétním bodům a uvedly, že pokud tyto informace neobdrží ve lhůtě deseti pracovních dnů, Komise bude muset podle čl. 13 odst. 1 jednacího řádu přijmout konečné rozhodnutí na základě dostupných informací poté, co případně vydá výslovný příkaz k poskytnutí informací na základě čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999.
(114)
Francouzské orgány uvedly v dopisu ze dne 21. října 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace, a odkázaly na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(115)
Komise se tudíž rozhodnutím ze dne 20. listopadu 2009 („rozhodnutí o příkazu“) rozhodla nařídit Francii, aby poskytla požadované informace, neboť navzdory opakovaným žádostem nebyly tyto informace poskytnuty.
(116)
Francouzské orgány uvedly v dopisu ze dne 2. prosince 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace a že odkazují na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(117)
Článek 13 nařízení ovšem stanoví, že „Přezkoumání možné protiprávní podpory je zakončeno přijetím rozhodnutí (…). Nesplní-li členský stát příkaz k poskytnutí informací, je rozhodnutí přijato na základě dostupných informací.“
(118)
Jak výše uvedeno, francouzské orgány Komisi neposkytly údaje, které od nich opakovaně požadovala, naposled v rozhodnutí o příkazu ze dne 20. listopadu 2009.
(119)
Komise podle článku 13 jednacího řádu tudíž rozhodla na základě dostupných informací a připomíná, že francouzským orgánům v každém případě přísluší, aby prokázaly slučitelnost zkoumané podpory s vnitřním trhem, a tudíž přiměřenost této podpory.
(120)
Ve světle rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 a Komisi dostupných údajů zejména zřejmě nelze vycházet ze zevšeobecnění odhadovaných nákladů na vyřizování malých objednávek za rok 1994. Zejména také zřejmě nelze použít rozdělovacích klíčů k neodůvodněným nákladům a vycházet z údajů, pro něž byly použity neodůvodněné multiplikační koeficienty, zejména pro dálkově předávané objednávky. Ve světle výpočtu nákladů spojených s malými zakázkami, uvedeného v rozsudku Tribunálu, a jelikož francouzské orgány neposkytly Komisi údaje umožňující rozptýlit její pochybnosti vyslovené v rozhodnutí o prodloužení řízení ohledně přiměřenosti podpory, nebylo zejména možno zjistit ztrátovost vyřizování malých zakázek.
(121)
Komise tudíž soudí, že nebylo dokázáno, že podpory vyplacené v letech 1994 až 2001 splňují kritérium přiměřenosti.
(122)
Tyto podpory tudíž nejsou slučitelné podle čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU.
b) Posouzení podpor s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(123)
Čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES) upřesňuje, že „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány […] podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem“.
(124)
Podle rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 nelze výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES) použít na podpory vyplacené CELF v průběhu let 1980 až 1993. Je tudíž třeba určit, zda na ně lze použít výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES).
(125)
Totéž je třeba učinit u podpor vyplacených v letech 1994 až 2001, ohledně nichž došla Komise k závěru v 122. bodu odůvodnění, že výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES) na ně nelze použít.
(126)
Za účelem určení, zda čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU může sloužit za základ slučitelnosti, Komise musí ověřit, zda dotčené podpory skutečně sledují cíl obecného zájmu a zda neovlivňují obchod v míře odporující společnému zájmu.
(127)
Komise soudí, že podpory skutečně sledují obecný zájem tak, jak byl předešle určen. V tomto ohledu je třeba připomenout, že začlenění výjimky stanovené dřívějším čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU) potvrzuje politiku, kterou sleduje Komise na základě dřívějšího čl. 92 odst. 3 písm. c) před nabytím účinnosti Smlouvy o Evropské unii. Na základě tohoto článku totiž Komise v minulosti schvalovala podpory sledující kulturní cíle. Tuto praxi potvrdily soudy Evropské unie, například výše uvedeným rozsudkem Tribunálu ze dne 18. září 1995, v němž Tribunál skutečně uvážil, že Komise mohla na základě dřívějšího čl. 92 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES přijmout příznivé rozhodnutí ohledně tří režimů podpor, které spravuje CELF (podpory dovozu letadlem, programu „Page à Page“ a „Programu Plus“).
(128)
Komise naproti tomu soudí, že nebylo dokázáno, že podpory byly úměrné sledovanému cíli.
(129)
Komise v rozhodnutí o prodloužení řízení, jakož i poté v rozhodnutí o příkazu, žádala francouzské orgány o předložení připomínek k přiměřenosti podpor s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(130)
Jak je výše uvedeno, francouzské orgány Komisi neposkytly údaje umožňující dokázat přiměřenost podpor vyplácených od roku 1980, které po nich žádala zejména naposled v rozhodnutí o příkazu ze dne 20. listopadu 2009.
(131)
Komise podle článku 13 nařízení (ES) č. 659/1999 tudíž rozhodla na základě dostupných informací a připomíná, že francouzským orgánům v každém případě přísluší, aby prokázaly slučitelnost zkoumané podpory s vnitřním trhem, a tudíž přiměřenost této podpory.
(132)
Mutadis mutandis, výše uvedená úvaha o přiměřenosti podpory v rámci čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU zde lze transponovat.
(133)
Komise tudíž soudí, že nebylo dokázáno, že vyplacené podpory splňují kritérium přiměřenosti.
(134)
Komise závěrem soudí, že dotčené opatření není slučitelné s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
C. Posouzení opatření s ohledem na čl. 106 odst. 2 SFEU
(135)
Francouzské orgány několikrát tvrdily, že CELF bylo pověřeno posláním veřejné služby a že sporná opatření je nutno posuzovat se zřetelem k ustanovením čl. 106 odst. 2 SFEU (dříve čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES).
(136)
Tento článek stanoví, že „Podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu nebo ty, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají pravidlům obsaženým ve smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.“
(137)
Především je třeba položit si v daném případě otázku existence služby obecného hospodářského zájmu. Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že s výjimkou odvětví, kde již tato otázka byla předmětem právní úpravy Evropské unie, mají členské státy širokou posuzovací pravomoc týkající se posuzování povahy služeb, které lze označit za služby obecného hospodářského zájmu. Úlohou Komise je tedy dbát na to, aby tento manévrovací prostor byl využíván bez zjevných chyb, pokud se jedná o vymezení služeb obecného hospodářského zájmu.
(138)
Francouzské orgány v daném případě opakovaně uvedly, že CELF bylo pověřeno specifickým posláním veřejné služby kulturní povahy, spočívajícím ve splnění každé objednávky frankofonního díla od knihkupců sídlících v zahraničí bez ohledu na objem a povahu objednávky. Komise soudí, že toto poslání by skutečně mohlo představovat službu obecného hospodářského zájmu.
(139)
Za druhé je třeba ověřit, zda CELF bylo skutečně pověřeno touto službou obecného hospodářského zájmu. Podle judikatury Evropské unie totiž dotčené podniky musí být státem předem pověřeny poskytováním dotyčné služby prostřednictvím jednoho nebo více úředních aktů, jejichž formu může určit každý členský stát.
(140)
Francouzské orgány v daném případě předložily několik úmluv mezi CELF a ministerstvem kultury, které podle nich dokládají, že CELF bylo skutečně pověřeno poskytováním dotyčné služby obecného hospodářského zájmu. Podle francouzských orgánů Ředitelství pro knihy a četbu ministerstva kultury uzavírala s CELF každoroční úmluvy až do roku 2001.
(141)
Francouzské orgány však navzdory žádostem Komise, včetně rozhodnutí o příkazu, nepředložily kopie úmluv o veřejné službě za každý dotyčný rok.
(142)
Kromě toho v úmluvách, které má Komise k dispozici, nebyla přesně vymezena povaha povinností veřejné služby (v úmluvě například nebyla uvedena částka, od níž jsou objednávky považovány za „malé objednávky“). Z toho vyplývá, že i za tyto roky neexistuje akt, který by s dostatečnou předností uváděl povinnosti veřejné služby uložené CELF.
(143)
Komise tudíž soudí, že nebylo prokázáno, že CELF bylo skutečně pověřováno úředním aktem poskytováním dotyčné veřejné služby pro každý zvažovaný rok.
(144)
Komise nakonec soudí, že aniž by bylo nutno rozhodnout o podmínce nezbytnosti, neboť podmínky jsou kumulativní, nebyla splněna ani podmínka přiměřenosti.
(145)
V úmluvách, které má Komise k dispozici, totiž chybí jakékoli vysvětlení způsobu výpočtu výše podpory. Kromě toho povinnost CELF předložit účty využívání dotace není provázena přesnou definicí parametrů pro výpočet a kontroly nákladů veřejné služby, které by umožnily ověřit, že se nejedná o nadměrnou vyrovnávací platbu. Kromě toho, jestliže úmluvy skutečně počítaly s převodem nevyužité části dotace z roku na rok, neobsahují žádné upřesnění ohledně fungování tohoto mechanismu, který ostatně zřejmě nebyl použit. Francouzské orgány nakonec obecněji, a jak bylo uvedeno v rámci analýzy kritéria přiměřenosti s ohledem na čl. 107 odst. 3 SFEU, neposkytly údaje prokazující přiměřenost podpor s ohledem na jednotlivé body rozsudku Tribunálu.
(146)
Francouzské orgány tak Komisi neposkytly údaje, které by umožnily prokázat přiměřenost podpor v rámci čl. 106 odst. 2 SFEU a které od nich požadovala, zejména naposled v rozhodnutí o příkazu ze dne 20. listopadu 2009.
(147)
Komise podle článku 13 jednacího řádu tudíž rozhodla na základě dostupných informací a připomíná, že francouzským orgánům v každém případě přísluší, aby prokázaly slučitelnost zkoumané podpory s vnitřním trhem, a tudíž přiměřenost této podpory.
(148)
Komise tedy usuzuje ze stejných důvodů, které jsou uvedeny v rámci analýzy přiměřenosti podpory s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU, že nebylo prokázáno, že vyplacené podpory splňují kritérium přiměřenosti.
(149)
Komise tudíž soudí, že podmínky čl. 106 odst. 2 SFEU nebyly splněny.
(150)
Komise tudíž závěrem soudí, že mechanismus podpory, nazvaný Program „malých objednávek“, který prováděla Francie ve prospěch CELF v období 1980 až konec roku 2001, představuje podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
5. PROMLČECÍ LHŮTA, MIMOŘÁDNÁ OKOLNOST, OPRÁVNĚNÁ DŮVĚRA, ZÁSADA PRÁVNÍ JISTOTY, ZÁSADA PŘIMĚŘENOSTI
(151)
Za předpokladu protiprávní a neslučitelné státní podpory musí Komise v zásadě přikázat členskému státu, aby přijal všechna nezbytná opatření k zpětnému získání podpory od jejího příjemce. Článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 totiž stanoví, že „Je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(152)
Komise musí nicméně přihlédnout k následujícím činitelům:
(153)
Za prvé, článek 15 nařízení (ES) č. 659/1999 stanoví, že pravomoci Komise ve věci navrácení podpory podléhají promlčecí lhůtě deseti let. Promlčecí lhůta počíná dnem, kdy je protiprávní podpora udělena příjemci, a jakékoli opatření přijaté Komisí nebo členským státem jednajícím na žádost Komise, týkající se protiprávní podpory, přerušuje průběh promlčecí lhůty.
(154)
Jak již Komise vyložila v rozhodnutí o prodloužení řízení, aniž obdržela zvláštní komentáře zúčastněných stran k tomuto bodu, soudí, že pravidlo promlčecí lhůty uvedené v předchozím bodě odůvodnění lze v daném případě použít. Soudní dvůr v rozsudku ze dne 5. října 2006 ve věci Transalpine (21) totiž usoudil, že pokud nařízení Rady (ES) č. 659/1999 obsahuje pravidla procedurální povahy, tato pravidla platí pro všechna správní řízení před Komisí ve věci otevřených státních podpor v době, kdy vstoupilo v platnost nařízení (ES) č. 659/1999, a sice dne 16. dubna 1999. Tato záležitost však spadá do rámce formálního vyšetřovacího řízení zahájeného 30. června 1996.
(155)
Jelikož v daném případě byly podpory vypláceny každý rok od roku 1980 a Komise žádala francouzské orgány o informace v dubnu 1992, je zřejmé, že podpory vyplacené CELF v letech 1980 a 1981 nemohou být vráceny, neboť vypršela promlčecí lhůta.
(156)
Za druhé, Komise nevyžaduje vrácení podpory, pokud by tím odporovala obecné zásadě práva Evropské unie. Podle judikatury Evropské unie je totiž Komise povinna přihlížet k mimořádným okolnostem, které odůvodňují, že upustí od příkazu vrácení protiprávně poskytnutých podpor, odporuje-li toto vrácení obecné zásadě práva Evropské unie.
(157)
Komise právě v tomto rámci vyzvala v rozhodnutí o prodloužení řízení francouzské orgány, příjemce podpory i další zúčastněnou stranu, aby předložily své připomínky k uplatnění zásady oprávněné důvěry a zásady právní jistoty v daném případě nebo jakékoli jiné zásady, která by mohla přimět Komisi, aby nevyžadovala vrácení podpory.
(158)
Komise bere na vědomí, že francouzské orgány ve svých připomínkách mají za to, že existovaly mimořádné okolnosti umožňující omezení povinnosti vrátit podpory. SIDE naopak usoudila, že takové mimořádné okolnosti nenastaly.
(159)
Komise v tomto ohledu připomíná, že v rámci předběžných otázek položených Soudnímu dvoru ve výše uvedené věci CELF se odvolací soud v podstatě tázal, zda přijetí tří po sobě jdoucích rozhodnutí, kterými Komise prohlašuje podporu za slučitelnou s vnitřním trhem, která byla následně zrušena soudem Společenství, mohlo samo o sobě představovat mimořádnou okolnost, která by mohla odůvodnit omezení povinnosti příjemce vrátit tuto podporu.
(160)
Soudní dvůr ve výše uvedeném rozsudku ze dne 11. března 2010 nejprve odkázal na svůj rozsudek ze dne 12. února 2008, v jehož bodech 65 a následujících uvedl, že po zrušení příznivého rozhodnutí Komise nelze vyloučit možnost, že se příjemce neoprávněně poskytnutých podpor dovolá mimořádných okolností, které mohly oprávněně vzbudit jeho důvěru v jejich regulérnost, a tudíž se vzepře jejich vrácení (22).
(161)
Soudní dvůr v něm však rovněž uvedl, že oprávněná důvěra příjemce podpory se nemůže zrodit z příznivého rozhodnutí Komise, jednak když toto rozhodnutí bylo zpochybněno ve lhůtě pro podání opravného prostředku a poté zrušeno soudem Evropské unie, jednak dokud neuplyne lhůta pro odvolání, nebo dokud se v případě odvolání s konečnou platností nevysloví soud Evropské unie (23).
(162)
Soudní dvůr v daném případě v rozsudku ze dne 11. března 2010 uvedl, že zrušení třetího příznivého rozhodnutí Komise rozsudkem Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 samo o sobě nemůže vzbudit oprávněnou důvěru, ani nepředstavuje mimořádnou okolnost (24).
(163)
Soudní dvůr dodal, že málo obvyklé trojí po sobě jdoucí zrušení a priori odráží složitost záležitosti, a místo aby budilo oprávněnou důvěru, spíše zvětšuje pochybnosti příjemce podpory, pokud se týká slučitelnosti sporné podpory. Připouští, že trojí po sobě jdoucí odvolání, jehož výsledkem bylo trojí zrušení, charakterizuje velmi vzácnou situaci, avšak soudí, že takové okolnosti jsou součástí normálního fungování soudního systému, který skýtá stranám, čelícím údajně důsledkům protiprávnosti podpory, možnost dovolávat se zrušení následných rozhodnutí, která považují za původce této situace.
(164)
Soudní dvůr mimo jiné v daném případě usoudil, že výskyt mimořádné okolnosti nelze dále brát v úvahu s ohledem na zásadu právní jistoty (25). Dokud totiž Komise nepřijala rozhodnutí o schválení a dokud nevypršela lhůta pro odvolání proti takovému rozhodnutí, příjemce nemá jistotu ohledně zákonnosti, takže se nelze dovolávat ani zásady ochrany oprávněné důvěry ani zásady právní jistoty.
(165)
Kromě toho, jak Soudní dvůr uvedl v rozsudku ze dne 11. března 2010 (26), výskyt mimořádné okolnosti nelze dále brát v úvahu s ohledem na zásadu přiměřenosti. Zrušení protiprávní podpory cestou vrácení je totiž logickým důsledkem zjištění její protiprávnosti, takže vrácení této podpory s cílem obnovení dřívějšího stavu nelze v zásadě považovat za nepřiměřené opatření ve srovnání s cíli ustanovení Smlouvy v oblasti státních podpor.
(166)
Soudní dvůr tudíž došel k závěru, že přijetí tří po sobě jdoucích rozhodnutí, kterými Komise prohlašuje podporu za slučitelnou se společným trhem a která byla následně zrušena soudem Společenství, nemůže samo o sobě představovat výjimečnou okolnost, která by mohla odůvodnit omezení povinnosti příjemce navrátit tuto protiprávní a neslučitelnou podporu.
(167)
Komise vzhledem k předchozímu a bez jakýchkoli dalších podkladů, které by představovaly mimořádnou okolnost, tudíž soudí, že v daném případě nenastaly mimořádné okolnosti, které by mohly omezit povinnost CELF vrátit dotyčné podpory (s výjimkou částek vyplacených v letech 1980 a 1981, jak je vysvětleno výše).
6. ZPĚTNÉ ZÍSKÁNÍ
(168)
Francouzské orgány tudíž podle článku 14 nařízení (ES) č. 659/1999 musí od CELF získat zpět částku podpor, které mu byly vyplaceny z titulu programu „malých objednávek“ v průběhu let 1982 až 2001.
(169)
Podle toho, co vyplývá z tabulky (27), celková částka podpory, která má být od CELF získána zpět a která byla přijata v průběhu let 1982 až 2001, činí 4 631 401 EUR, k nimž je třeba připočíst úroky.
(170)
Podle čl. 14 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 podpora, která má být navrácena podle rozhodnutí o navrácení, zahrnuje úroky v přiměřené výši stanovené Komisí. Úroky jsou splatné od data, kdy byla protiprávní podpora k dispozici příjemci, do data jejího navrácení.
(171)
Z rozsudku Soudního dvora ze dne 12. října 2000 ve věci Magefesa (28) však vyplývá, že je-li podnik v konkursu a stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy, úroky z podpor protiprávně získaných před tímto ohlášením splatné po ohlášení úpadku podniku nejsou dlužné.
(172)
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že francouzské orgány ve své zprávě zaslané dne 27. ledna 2010 informovaly Komisi o situaci, v níž se v současnosti CELF nachází.
(173)
S ohledem na finanční situaci CELF byla CELF přiznána dne 25. února 2009 ochrana před věřiteli. Byl jmenován správce konkurzní podstaty.
(174)
Francouzský stát z titulu sporu ohledně státních podpor přihlásil následující pohledávky: 11 885 785,02 EUR (z titulu platby úroků podle výše uvedeného rozhodnutí Rady státu ze dne 19. prosince 2008) a 4 814 339,90 EUR (z titulu případného vrácení jistiny podpory přijaté v průběhu let 1980-2001).
(175)
Francouzské orgány uvedly, že ze soupisu pohledávek vyplývá, že sporné pohledávky činí 17 045 039,50 EUR z celkových přihlášených pasiv 21 254 232,29 EUR.
(176)
Když správce konkurzní podstaty zjistil, že vyrovnání je zjevně nemožné, požádal o změnu ochrany před věřiteli na soudní likvidaci, zejména z důvodu státem přihlášených pohledávek.
(177)
Obchodní soud v Paříži rozsudkem ze dne 9. září 2009 po zjištění, že výše pasiv vylučuje další pokračování v činnosti, rozhodl o nařízení soudní likvidace a určil likvidátora. Tribunál stanovil dvouletou lhůtu, po jejímž uplynutí bude prověřeno ukončení soudní likvidace. Francouzské orgány uvedly, že stávající a/nebo budoucí spory by však mohly odůvodnit prodloužení termínu ukončení soudní likvidace.
(178)
Francouzské orgány uvedly, že všichni zaměstnanci CELF byli propuštěni a že kancelář likvidátora byla zavřena dne 31. prosince 2009. Probíhají pouze úkony, které směřují k vymáhání dosud dlužných pohledávek od klientů.
(179)
Francouzské orgány v elektronické korespondenci ze dne 9. března 2010 uvedly, že při likvidačním řízení s CELF byla dodržena obvyklá pravidla likvidačního řízení týkajícího se podniků.
(180)
Podle informací, které francouzské orgány Komisi sdělily, CELF již nevykonává žádnou hospodářskou činnost.
(181)
Francouzské orgány musí tudíž vzhledem k probíhající likvidaci CELF dbát v rámci své povinnosti vymáhat navrácení protiprávní podpory zvláště na dodržení judikatury platné v případě likvidace podniku, který je příjemcem podpory (29). To předpokládá zvláště, že aktiva CELF budou prodána za tržní cenu, že stát zanese své pohledávky týkající se vymáhání neslučitelné protiprávní podpory do pasiv podniku v likvidaci a plně uplatní svá věřitelská práva ve všech fázích řízení až do ukončení likvidace.
(182)
Pokud se týká výpočtu úroků, je třeba poznamenat, že ve francouzském právu článek L 622-28 Obchodního zákoníku stanoví, že „rozsudkem o zahájení [řízení o ochraně před věřiteli] se zastavuje nabíhání zákonných a obvyklých úroků, jakož i všech úroků z prodlení a přirážek.“
(183)
V této věci tudíž z částek vyplacených CELF nabíhají úroky počínaje dnem, kdy jí byly dány k dispozici až do dne 25. února 2009, což je datum rozsudku Obchodního soudu v Paříži o zahájení řízení o ochraně před věřiteli, které bylo poté rozsudkem ze dne 9. září 2009 změněno na soudní likvidaci.
7. ZÁVĚR
(184)
Komise konstatuje, že Francie protiprávně poskytla podporu ve prospěch CELF, čímž porušila ustanovení čl. 108 odst. 3 SFEU.
(185)
Tato podpora je neslučitelná s vnitřním trhem a francouzské orgány ji musí získat zpět, s výjimkou částek vyplacených v letech 1980 a 1981, na něž se vztahuje promlčení.
(186)
Francouzské orgány tudíž musí od CELF získat zpět částku 4 631 401 EUR, k níž je třeba přičíst úroky za každou z podpor vyplacených každoročně počínaje rokem 1982. Z částek, které mají být vráceny, nabíhají úroky počínaje dnem, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do dne 25. února 2009, což je datum rozsudku Obchodního soudu v Paříži o zahájení řízení o ochraně před věřiteli.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Protiprávní státní podpora, poskytnutá Francií ve prospěch Družstva pro vývoz francouzských knih (CELF) v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Francie je povinna získat zpět částku 4 631 401 EUR odpovídající částkám, které CELF přijalo v průběhu let 1982 až 2001 z titulu podpory uvedené v článku 1.
2. Z částek, které mají být vráceny, nabíhají úroky počínaje dnem, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do dne 25. února 2009, což je datum rozsudku Obchodního soudu v Paříži o zahájení řízení o ochraně před věřiteli.
3. Úroky jsou vypočteny na složeném základě podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
1. Navrácení podpory uvedené v článku 2 nabývá okamžité účinnosti.
2. Francie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců od data jeho oznámení.
Článek 4
1. Francie ve lhůtě dvou měsíců od data oznámení tohoto rozhodnutí poskytne následující informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má od příjemce získat zpět;
b)
podrobný popis přijatých a plánovaných opatření za účelem plnění tohoto rozhodnutí;
c)
dokumenty prokazující, že příjemce byl k navrácení podpory úředně vyzván.
2. Francie bude Komisi informovat o průběhu vnitrostátních opatření přijatých k provádění tohoto rozhodnutí až do úplného navrácení podpory uvedené v článku 2. Poskytne okamžitě a na první požádání Komise veškeré informace o přijatých a plánovaných opatřeních za účelem plnění tohoto rozhodnutí. Poskytne rovněž podrobné informace týkající se částky podpory a úroků již získané od příjemce zpět.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 14. prosince 2010.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2010. december 14.)
a Franciaország által a Coopérative d’Exportation du Livre Français (CELF) részére nyújtott C 39/96 (korábbi NN 127/92) állami támogatásról
(az értesítés a C(2010) 8938. számú dokumentummal történt)
(Csak a francia nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/179/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),
azt követően, hogy az említett cikk értelmében felhívta az érdekelteket, hogy nyújtsák be észrevételeiket, és tekintettel a benyújtott észrevételekre (2),
mivel:
1. AZ ELJÁRÁS
(1)
2008. április 15-i ítéletében (3) (a továbbiakban: a Törvényszék ítélete) az Európai Unió Törvényszéke megsemmisítette a Franciaország által a Coopérative d’exportation du livre français (a továbbiakban: CELF) (4) javára nyújtott támogatásra vonatkozó, 2004. április 20-i 2005/262/EK bizottsági határozatot (5).
(2)
A Bíróság ítéletét követően a Bizottságnak új határozatot kell elfogadnia.
(3)
Az említett ítéletet eljárás előzte meg, amely az alábbiakban ismertetett főbb szakaszokból állt.
A. Első szakasz
(4)
A Société internationale de diffusion et d’édition (a továbbiakban: SIDE) 1992. március 20-án kelt levelében felhívta a Bizottság figyelmét a francia hatóságok által a CELF javára, a promóciós, szállítási és forgalmazási költségek támogatására tett intézkedésekre, amelyeket Franciaország elmulasztott előzetesen bejelenteni a Bizottság szolgálatainak.
(5)
A Bizottság 1992. április 2-án kelt levelében emlékeztette a francia hatóságokat arra, hogy minden, az állami támogatások nyújtására vagy módosítására irányuló szándékot előzetesen be kell jelenteni a Bizottságnak, és felhívta őket, hogy adjanak tájékoztatást a SIDE által említett intézkedések jellegéről és tárgyáról.
(6)
A francia hatóságok 1992. június 29-én kelt levél útján megerősítették a Bizottságnak a CELF-nek nyújtott támogatások létezésének tényét. Ugyanakkor pontosították, hogy intézkedéseik célja a francia nyelv és irodalom megismertetése a nem francia nyelvű országok közönségével, és hogy a francia állam ugyancsak a CELF-et bízta meg három célzott támogatási rendszer működtetésével is, amelyek célja szintén az, hogy megkönnyítse a távoli olvasók hozzáférését a francia könyvekhez.
(7)
A Bizottság 1992. augusztus 7-i, SIDE-hez címzett válaszlevelében megerősítette a CELF javára nyújtott támogatások létét, pontosította azok tárgyát és közölte, hogy az intézkedésre előzetes bejelentés nélkül került sor. Ugyanakkor jelezte, hogy a kifogásolt támogatás nem tűnik a tagországok közti kereskedelmet torzító jellegű intézkedésnek. Mindezek után felhívta a SIDE-t, hogy nyújtsa be észrevételeit.
(8)
A SIDE 1992. szeptember 7-én kelt levele útján közölte a Bizottsággal, hogy a szóban forgó intézkedés diszkriminatív jellege, valamint annak a Közösségen belüli kereskedelemre vonatkozó következményei miatt kíván kifogást emelni, anélkül, hogy vitatná a Kulturális Minisztériumnak a francia nyelv és irodalom terjesztésére irányuló kulturális törekvéseit.
(9)
A Bizottság 1993. május 18-i határozatában (6) úgy vélekedett, hogy figyelemmel a könyvpiaci verseny sajátos jellegére, valamint a kérdéses támogatási rendszerek kulturális célzatára, az intézkedésre alkalmazható a Szerződés korábbi 92. cikke (3) bekezdésének c) pontjában foglalt eltérés.
(10)
A SIDE 1993. augusztus 2-án megsemmisítési keresetet nyújtott be az említett határozat ellen. A Bíróság 1995. szeptember 18-án hozott ítéletében (7) részben helyt adott a SIDE keresetének, és kimondta a Bizottság 1993. május 18-i határozatának hatályon kívül helyezését, ám kizárólag a CELF javára a kis megrendelések vonatkozásában hozott intézkedések tekintetében.
(11)
A Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság kellő megalapozottsággal hozott kedvező határozatot a következő három, az állam megbízásából a CELF által működtetett támogatási rendszerről:
a)
a légi árufuvarozás és a légipostazsákok támogatása;
b)
a „Page à Page” (8) program (a francia nyelvű könyvek közép- és kelet-európai országokban történő terjesztésének támogatása);
c)
a „Plus” program (a fekete Afrikából származó diákoknak szánt francia nyelvű egyetemi tankönyvek programja).
(12)
A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottságnak elegendő információ állt a rendelkezésére az idézett három programról azon megállapítás megalapozottságához, hogy azok elhanyagolható hatással vannak a versenyre. A Törvényszék egyebekben jelezte, hogy „Ami a jogvita tárgyát képező támogatás kulturális célzatát illeti, mindkét fél számára nyilvánvaló, hogy a francia kormány célkitűzése a francia nyelv és irodalom terjesztése”. A Törvényszék helyénvalónak ítélte azt a végkövetkeztetést, hogy a jogvita tárgyát képező támogatás kulturális célzatának megítélése nem ütközött különösebb nehézségekbe és a Bizottságnak nem volt szüksége további információkra e célkitűzés kulturális jellegének azonosításához.
(13)
Ami ellenben a kisebb megrendelések teljesítéséhez a CELF-nek kizárólagosan nyújtott kompenzációt illeti, a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottságnak alaposabban meg kellett volna vizsgálnia a verseny feltételeit az érintett szektorban, mielőtt a szóban forgó intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségéről megnyilatkozik.
(14)
A Törvényszék ennélfogva (az említett ítélet 76. pontjában) arra a végkövetkeztetésre jutott, hogy a Bizottságnak kezdeményeznie kellett volna a Szerződés korábbi 93. cikkének (2) bekezdésében (jelenleg az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdésében) előírt eljárást, és hogy éppen ezért helyénvaló a Bizottság 1993. május 18-i határozatát a külföldön működő könyvkereskedők francia nyelvű könyvekre leadott kis megrendeléseinek teljesítéséből adódó többletköltségek kompenzálására a CELF-nek kizárólagosan nyújtott támogatás vonatkozásában hatályon kívül helyezni.
B. Második szakasz
(15)
A Törvényszék 1995. szeptember 18-i ítéletének megfelelően a Bizottság 1996. július 30-i határozatában a hivatalos vizsgálati eljárás megindítása mellett döntött. Az érdekelt felek, akiket a Bizottság felhívott észrevételeik megtételére, 1996 decembere és 1997 januárja folyamán nyújtották be megjegyzéseiket.
(16)
A bizonyítás-felvétel után a Bizottság 1998. június 10-én elfogadta az 1999/133/EK határozatot (9). Megerősítette a kis megrendelések teljesítéséhez nyújtott támogatások kulturális célzatát, és a Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének d) pontja alapján úgy ítélte meg, hogy e támogatások nem olyan jellegűek, amelyek a francia könyvek exportjának piacán a közös érdekkel ellentétes mértékben befolyásolnák az Unión belüli kereskedelmi és versenyfeltételeket.
(17)
A Törvényszék 2002. február 28-án kelt ítéletében (10) kimondta a szóban forgó határozat 1. cikke utolsó mondatának hatályon kívül helyezését. A Törvényszék úgy vélekedett, hogy a Bizottság nem végezte el a szükséges vizsgálatokat, amelyek alapján az exportközvetítői piacot és a francia nyelvű könyvek exportjának általános piacát megfelelő adatok birtokában meg tudta volna különböztetni egymástól.
(18)
A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság, miután elmulasztotta az említett vizsgálatot, nyilvánvaló értékelésbeli hibát követette el, amikor a francia nyelvű könyvek exportjának általános piacát jelölte meg referenciapiacként, miközben megállapítható, hogy a vitatott támogatás egyedül az exportközvetítésre irányult.
(19)
Ezzel szemben az Európai Bíróság 2000. június 22-i ítéletében (11), az ügy érdemi részét nem vitatva elutasította a francia hatóságok által a Bizottság 1998. június 10-i határozata ellen benyújtott keresetét, és megerősítette, hogy még ha a támogatás a közös piaccal összeegyeztethetőnek minősül is, ez a tény nem befolyásolja a bejelentési kötelezettséget, valamint hogy az előzetes bejelentési kötelezettség maga után vonja a támogatás felfüggesztésének kötelezettségét.
C. Harmadik szakasz
(20)
Az 1998. június 10-i határozat részleges hatályon kívül helyezését követően a Bizottság 2002. június 14-én kelt levele útján felhívta a francia hatóságokat és a SIDE-t, hogy nyújtsák be a határozat hatályon kívül helyezésének indoklásával és különösen az érintett piacra vonatkozó tényelemekkel kapcsolatos észrevételeiket.
(21)
A Bizottság felhívta a francia hatóságokat, hogy észrevételeikben részletesen térjenek ki arra, mi az, amiben a CELF kínálata eltért a piac többi szereplője, köztük a SIDE által kínált szolgáltatásoktól. A Bizottság felhívta a SIDE-t, hogy észrevételeiben részletesen térjen ki a kis megrendelések fogalmára és fejtse ki, miben tértek el szolgáltatásai a CELF illetve a többi piaci szereplő szolgáltatásaitól.
(22)
A SIDE 2002. augusztus 12-én kelt levele útján juttatta el válaszát a Bizottsághoz. A francia hatóságok 2002. szeptember 17-én kelt levél útján nyújtották be válaszukat.
(23)
A Bizottság, miután 2002. szeptember 19-én kelt levele útján felhívta a SIDE-t, jelezze, válasza tartalmaz-e bizalmas jellegű információkat, és 2002. szeptember 30-án kérdésére nemleges választ kapott, 2002. október 17-én kelt levele útján a SIDE válaszát mellékleteivel együtt átadta a francia hatóságoknak megjegyzéseik megtételére. A Bizottság egyúttal kiegészítő kérdéseket is intézett a francia hatóságokhoz.
(24)
A Bizottság 2002. október 30-án kelt levelében a SIDE-hez is eljuttatta további kiegészítő kérdéseit, amelyekre 2002. október 31-én és 2002. december 9-én kelt levelek útján kapott választ. A SIDE a Bizottság 2002. december 16-i kérdésére válaszolva 2002. december 23-i levelében közölte, hogy válaszai nem tartalmaznak bizalmas jellegű információkat, és hogy a Bizottság azokat véleményezésre átadhatja a francia hatóságoknak.
(25)
Időközben, mivel a kijelölt határidőn belül nem nyújtották be válaszaikat, a Bizottság kénytelen volt 2002. november 27-én kelt levele útján figyelmeztetni a francia hatóságokat. A francia hatóságok 2002. december 19-én kelt levél útján újabb haladékot kértek a Bizottságtól.
(26)
A Bizottság 2003. január 9-én véleményezésre átadta a francia hatóságoknak a SIDE 2002. december 23-i megjegyzéseit. A francia hatóságok 2003. január 17-én kelt levél útján feleltek a Bizottság 2002. október 17-i kérdéseire.
(27)
A francia hatóságok 2003. február 4-én levélben újabb haladékot kértek a Bizottságtól a SIDE második, 2002. december 23-i válaszához fűzendő megjegyzések tekintetében. A Bizottság 2003. február 11-én kelt levelében részben beleegyezett a kért határidő-módosításokba. A francia hatóságok 2003. március 11-én nyújtották be válaszaikat a Bizottságnak.
(28)
Időközben a Bizottság szolgálatai saját kérésére fogadták a SIDE-t, amely a 2003. március 4-i adatfelvétel során kifejthette, hogyan látja az ügy alakulását a kezdetektől fogva.
(29)
Az eljárás kezdetekor az Európai Bizottság elfogadta a 2005/262/EK határozatot, amely a jogvita tárgyát képező támogatást a Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének d) pontja alapján megfelelőnek ítélte, miután nevezetesen megállapította, hogy a támogatás nem minősül a kis megrendelések feldolgozásából adódó többletköltségek túlkompenzálásának.
D. Negyedik szakasz
(30)
A Törvényszék 2008. április 15-i ítéletében hatályon kívül helyezte a Bizottság 2004. április 20-i határozatát.
(31)
Megállapította, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy - ami a CELF részére nyújtott támogatásnak az 1993. november 1-jét, azaz az Európai Unióról szóló szerződés hatálybalépését megelőző időszakban folyósított részét illeti - a vitatott támogatás az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének d) pontja alapján összeegyeztethető a közös piaccal, ahelyett hogy az 1993. november 1-je előtt hatályban lévő anyagi jogi rendelkezéseket alkalmazta volna. A Törvényszék mindenekelőtt figyelembe vette, hogy az EU-Szerződés nem tartalmaz az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdése d) pontjának alkalmazására vonatkozó átmeneti rendelkezéseket, és hogy a jogbiztonság elve néhány kivételtől eltekintve nem teszi lehetővé, hogy valamely közösségi aktus időbeli hatályának kezdő időpontját az aktus megjelenése előtti időpontban állapítsák meg.
(32)
Ezen túlmenően a Törvényszék úgy vélte, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el a vitatott támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálata során, mivel túlbecsülte a CELF által a kis megrendelések feldolgozásához kapcsolódóan viselt tényleges többletköltségeket. 2004. április 20-i határozatában a Bizottság valóban nem vette figyelembe a kis megrendelések feldolgozásának tényleges költségeit, ehelyett az alapján becsülte meg e költségeket, hogy a CELF összességében mekkora költségeket viselt (a teljes költség egy részét egy, az egyes költségkategóriák esetében eltérő, előre meghatározott megosztási kulcs alapján hozzárendelte a kis megrendelések feldolgozásához). Egyes költségkategóriákra szorzót alkalmaztak, figyelembe véve azokat a nehézségeket, amelyek a kis megrendelések feldolgozásakor a CELF egyéb tevékenységeihez képest többletnehézségként lépnek fel. A Törvényszék ennek ellenére úgy vélekedett, hogy ezek a nehézségek a kis megrendelések kétharmadánál alkalmazott elektronikus továbbítással feloldhatók voltak. A Törvényszék ezért úgy ítélte meg, hogy a Bizottság mérlegelési hibát követett el azzal, hogy egyes költségek összegét (és mindent összevetve, az elektronikusan továbbított megrendelésekét) szorzókkal többszörözte meg, és megállapította, hogy a szorzók alkalmazása nélkül a kis megrendelések feldolgozásához kötődő költségeket alacsonyabb értékben kellett volna meghatározni, és kimutatható lett volna, hogy a kis megrendelésekhez kapcsolódó tevékenységből származó nyereség meghaladta a 600 000 francia frankot (91 469 EUR-t). A Törvényszék szerint a Bizottság tehát nem bizonyította, hogy nem történt túlkompenzáció.
E. Ötödik szakasz
(33)
Tekintettel a Törvényszék 2008. április 15-i ítéletére, a Bizottság 1996. július 30-i határozata szerint megindított hivatalos vizsgálati eljárás tehát továbbra is folyamatban van, és a Bizottságnak új határozatot kell elfogadnia.
(34)
Figyelemmel a Törvényszék 2008. április 15-i ítéletének indokolására, illetve arra a tényre, hogy az eljárás megindításáról szóló határozat időpontja 1996. július 30-ra nyúlik vissza, a Bizottság ismételten fel kívánta hívni a francia hatóságokat és az érdekelt feleket, hogy tegyék meg észrevételeiket.
(35)
A Bizottság ezután 2009. április 8-án határozatot fogadott el az eljárás kiterjesztéséről (12) (C(2009) 2481 határozat, a továbbiakban: az eljárás kiterjesztéséről szóló határozat). E kiterjesztő határozat - miközben új határidőt állapít meg az észrevételek benyújtására - kiegészíti az említett 1996. július 30-i határozatot. Jelzi, hogy a két határozatot elválaszthatatlan egységnek kell tekinteni, és azok egyetlen és egyazon hivatalos vizsgálati eljárást vonnak maguk után, valamint hogy amennyiben a Bizottság által az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban közölt tény- és jogleírás vagy előzetes értékelés eltér az eljárás megindításáról szóló 1996. július 30-i határozatban foglaltaktól, az eljárás kiterjesztéséről szóló határozat az irányadó.
(36)
A Bizottság felkérte az érdekelt feleket a kérdéses intézkedéssel kapcsolatos észrevételeik megtételére.
(37)
A francia hatóságok 2009. június 9-én, a SIDE 2009. július 23-án juttatta el észrevételeit a Bizottsághoz. A Bizottság 2009. augusztus 24-én véleményezésre átadta a SIDE észrevételeit a francia hatóságoknak, amelyekre 2009. szeptember 24-én kapott választ.
(38)
Mindeközben a francia hatóságok nem nyújtották be a Bizottság által az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban kért részletes tényelemeket, és a támogatás arányosságának kérdésére vonatkozóan mindössze a 2002. szeptember 17-én, 2003. január 17-én és 2003. március 11-én egyszer már benyújtott információkat küldték meg ismét, amelyeket a Bizottságnak a Törvényszék 2008. április 15-i ítéletére tekintettel ebben a formában nem állt módjában felhasználni.
(39)
A Bizottság szolgálatai ezért 2009. október 8-án kelt levelük útján emlékeztették a francia hatóságokat az egyes említett szempontokkal kapcsolatos tényelemek továbbítására vonatkozó felhívásukra, jelezve egyúttal, hogy amennyiben a Bizottság tíz munkanapon belül nem kapja meg a kért információkat, annak az eljárási rendelet 13. cikkének (1) bekezdésével összhangban a rendelkezésére álló információk alapján végleges határozatot kell hoznia, miután az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK rendelet 10. cikkének (3) bekezdése értelmében adott esetben információnyújtási rendelkezést adott ki (13).
(40)
A francia hatóságok 2009. október 21-én kelt levelükben arról tájékoztatták a Bizottságot, hogy a Párizsi Kereskedelmi Bíróság 2009. szeptember 9-i ítéletében felszámolási eljárást indított a CELF ellen, amely beszüntette tevékenységét. Ami a Bizottság 2009. október 8-án kelt levelében kért tényelemeket illeti, a francia hatóságok jelezték, hogy további információkkal nem szolgálhatnak, és ismét megküldték 2009. június 9-én továbbított észrevételeiket.
(41)
2009. november 20-i határozatában (C(2009) 9256 határozat, a továbbiakban: felszólítási határozat) ezért a Bizottság úgy határozott, felszólítja Franciaországot a kért információk benyújtására, mivel azok a többszöri kérés ellenére sem érkeztek meg.
(42)
2009. december 2-án kelt levelükben a francia hatóságok jelezték, hogy nem szolgálhatnak további információkkal a Bizottság számára, és hogy ismét megküldik 2009. június 9-én továbbított észrevételeiket.
(43)
Meg kell jegyezni, hogy 2009. december 2-án a francia hatóságok a „Programme de Livres Universitaires et Scientifiques”, vagyis a „Plus” nevű támogatási programhoz kapcsolódóan egy levelet is mellékeltek. Ezt a támogatási programot a jelen határozat nem érinti.
(44)
A Bizottság 2009. december 22-én kelt levelében felkérte a francia hatóságokat, hogy tájékoztassák a CELF helyzetéről és a vonatkozó felszámolási eljárásról. A francia hatóságok 2010. január 27-én nyújtották be válaszukat, amelyet 2010. március 9-én és 2010. november 26-án pontosítottak.
F. Nemzeti bírósági eljárás és az előzetes döntéshozatal céljából feltett kérdések
(45)
Meg kell jegyezni, hogy Franciaországban nemzeti bírósági eljárások zajlanak, amelyek nyomán az EUMSZ 267. cikke (az EK-Szerződés korábbi 234. cikke) alapján több keresetet is benyújtottak a Bírósághoz. Ezen eljárások röviden az alábbiakban ismertetett főbb szakaszokból álltak.
(46)
A SIDE az EK-Szerződés korábbi 88. cikke (3) bekezdésének közvetlen hatályára hivatkozva a francia bíróságnál keresetet indított. A Párizsi Közigazgatási Fellebbviteli Bíróság, megerősítve a Párizsi Közigazgatási Bíróság 2001. április 26-i határozatát, 2004. október 5-i ítéletében felszólította a francia államot, hogy kezdje meg a CELF javára folyósított támogatások visszafizettetését.
(47)
A fellebbezést követően az Államtanács 2006. március 29-i ítéletében megerősítette a Közigazgatási Fellebbviteli Bíróság határozatának egyes elemeit, nevezetesen azt, hogy a szóban forgó támogatások nem kizárólag a közszolgáltatási kötelezettségek ellentételezését szolgálták (14), azokat a nemzeti bíróság nem tekintheti fennálló támogatásnak, és hogy a CELF nem hivatkozhat a jogos bizalomra.
(48)
Mindazonáltal az Államtanács 2006. március 29-i ítéletében szintén úgy határozott, hogy a fellebbezés ügyében addig nem hoz döntést, amíg az Európai Bíróság választ nem ad az Államtanács előzetes döntéshozatal céljából hozzá intézett, arra vonatkozó kérdéseire, hogy hogyan kell eljárnia a nemzeti bíróságnak egy be nem jelentett, de a későbbiekben egy bizottsági határozat által a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánított állami támogatás tekintetében.
(49)
2008. február 12-i ítéletében (15) a Bíróság kimondta:
„Az EK 88. cikk (3) bekezdésének utolsó mondatát úgy kell értelmezni, hogy a nemzeti bíróság nem köteles elrendelni, hogy a kedvezményezettek térítsék vissza a fent rendelkezés megsértésével végrehajtott támogatást akkor is, ha arról a Bizottság végleges határozatában megállapította, hogy a támogatás az EK 87. cikk értelmében a közös piaccal összeegyeztethető. A közösségi jog alkalmazásában a nemzeti bíróság köteles a támogatás kedvezményezettjét a jogellenes időszak tekintetében járó kamatok megfizetésére kötelezni. A nemzeti jog keretein belül a nemzeti bíróság tehát adott esetben elrendelheti a jogellenes támogatás visszatéríttetését, a tagállamnak a támogatás későbbi nyújtásával kapcsolatos jogának sérelme nélkül. A nemzeti bíróság továbbá helyt adhat a támogatás jogellenességével okozott károk megtérítése iránti kérelmeknek.
Az alapeljárásban fennálló eljárási helyzetben az EK 88. cikk (3) bekezdésének utolsó mondatából eredő, a támogatás jogellenessége hatásainak kiküszöbölésére vonatkozó kötelezettség a kedvezményezett által fizetendő összegek kiszámítása tekintetében - rendkívüli körülmények hiányában - kiterjed a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét megállapító bizottsági határozat meghozatala, valamint e határozatnak a közösségi bíróság által történt megsemmisítése között eltelt időszakra is.”
(50)
Tekintettel a Bíróság 2008. február 12-i ítéletére, valamint a Törvényszék fent említett 2008. április 15-i ítéletére, az Államtanács 2008. december 19-i ítéletében hatályon kívül helyezte a Párizsi Közigazgatási Fellebbviteli Bíróság fenti 2004. október 5-i ítéletének 2., 3. és 4. cikkét, és a következőképpen határozott.
(51)
Elsőként a Kulturális és Kommunikációs Minisztérium köteles megkezdeni a CELF javára 1980 óta az Államtanács ítéletének időpontjáig kifizetett támogatásokhoz kapcsolódó, a Bizottság 794/2004/EK rendeletének (16) megfelelően kiszámított kamatok visszatéríttetését. Ezt követően felszólítja továbbá a minisztériumot azon kamatok visszatéríttetésére is, amelyek az Államtanács ítéletének meghozatala és a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségének megállapítása, illetve a támogatás végleges visszatérítése között eltelt időszakban merülnek fel.
(52)
Ezen túlmenően az Államtanács úgy határozott, hogy az eljárást mindaddig felfüggeszti, amíg az Európai Bíróság az alábbi, előzetes döntéshozatal céljából feltett kérdésekre választ nem ad:
„1.
A nemzeti bíróság felfüggesztheti-e az eljárást valamely állami támogatás visszatérítésének kötelezettségével kapcsolatos kérdésben arra az időre, amíg a Bizottság jogerős határozattal nem dönt a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségéről, amenynyiben a Bizottság korábbi határozatát, amelyben e támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánította, a közösségi bíróság megsemmisítette?
2.
Tekintve, hogy a támogatást a Bizottság három alkalommal a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánította, majd ez után e határozatokat az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága megsemmisítette, az ilyen helyzet minősülhet-e olyan rendkívüli körülménynek, amely alapján a nemzeti bíróság korlátozhatja a támogatás visszatéríttetésének kötelezettségét?”
(53)
A Bíróság 2010. március 11-én (17) határozatot hozott az előzetes döntéshozatal céljából feltett kérdésekről, és kimondta:
„1.
Azon nemzeti bíróság, amely az EK-Szerződés 88. cikkének (3) bekezdése alapján jogellenes állami támogatás visszatérítése iránti kérelmet bírál el, nem függesztheti fel az eljárását ezen kérelem tárgyában, amíg az Európai Közösségek Bizottsága - korábbi engedélyező határozatának a megsemmisítését követően - a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségéről döntést nem hoz.
2.
Három egymást követő, valamely támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító európai bizottsági határozat elfogadása, amelyeket a közösségi bíróság ezt követően megsemmisített, önmagában nem minősülhet olyan rendkívüli körülménynek, amely korlátozhatná a kedvezményezettnek ezen támogatás visszatérítésére vonatkozó kötelezettségét, amennyiben e támogatást az EK-Szerződés 88. cikkének (3) bekezdését megsértve nyújtották.”
2. AZ INTÉZKEDÉS LEÍRÁSA
(54)
A francia hatóságok tájékoztatták a Bizottságot, hogy a francia Kulturális Minisztérium 1980-ban, a francia nyelvű könyvek és irodalom terjesztése terén a francia kormány által követett általános politikai irányvonalaknak megfelelően úgy döntött, hogy támogatást nyújt azoknak az exportközvetítőknek, amelyek hajlandóak minden rendelésnek eleget tenni, függetlenül annak összegétől és nyereségességétől. Ez az intézkedés a piacon keletkezett hiány betöltésére, illetve a „nem rentábilis kis rendelések”-hez kapcsolódó tevékenységnek az exportközvetítés piacán való fenntartására irányult.
(55)
A francia hatóságok szerint a döntően nem francia nyelvű, olykor nehezen elérhető és/vagy távoli területeken működő kis könyvkereskedések súlyos beszerzési nehézségekkel küzdenek, a hagyományos terjesztési hálózatok ugyanis nem tudnak eleget tenni rendeléseiknek, ha a rendelt könyvek mennyisége nem elegendő vagy egységáruk nem elég magas ahhoz, hogy a terjesztő szolgáltatásai megtérüljenek.
(56)
A francia hatóságok szerint a szóban forgó támogatás tehát arra irányult, hogy lehetővé tegye az exportközvetítők számára a külföldön, döntően nem francia nyelvű területeken működő könyvkereskedőktől érkező valamennyi megrendelés teljesítését, függetlenül azok összegétől, nyereségességétől és rendeltetési helyétől. Az intézkedés célja az volt, hogy a kulturális sokszínűség támogatására irányuló francia politika keretében biztosítsa a francia nyelvű könyvek optimális terjesztését, és ezáltal elősegítse a francia nyelvű irodalom eljutását a világ minden tájára.
(57)
A francia hatóságok által „kis megrendelések programjának” keresztelt támogatási mechanizmus támogatás formájában kompenzálta a francia hatóságok meghatározása szerint kisebb, 500 francia frank (FRF) - körülbelül 76 EUR - értéket meg nem haladó megrendelések teljesítésének többletköltségeit.
(58)
A francia hatóságok szerint a kedvezményezett vállalkozás kötelezettséget vállalt arra, hogy átad a Kulturális Minisztérium Könyv- és Olvasásügyi Igazgatóságának minden, a vállalkozás általános tevékenységéhez kapcsolódó adatot (globális üzleti forgalom, pénzügyi elszámolás, előirányozott költségvetések, az adatokat igazoló dokumentumok másolatai, adott esetben a könyvvizsgáló jelentése, illetve a munkabérosztályok kimutatása), valamint minden, a támogatás által érintett tevékenységre vonatkozó dokumentumot, nevezetesen a támogatás felhasználásának elszámolását, amely igazolja az előző évben odaítélt támogatás által érintett szolgáltatások végrehajtását.
(59)
A gyakorlatban a „kis megrendelések programja” keretében egyetlen vállalkozás, a CELF részesült támogatásban. A francia hatóságok szerint a CELF-nek a következő évre vonatkozó támogatási kérelme alátámasztásául évről évre igazolnia kellett a kis rendelések teljesítéséből eredő többletköltségeit. Az előző évben odaítélt támogatás negyedrészét az év elején folyósították, a fennmaradó részt pedig ősszel, miután az állami szervek ellenőrizték a kedvezményezett vállalkozás előirányzott költségvetését és az év első fele folyamán tapasztalt ingadozásokat. A kialakult gyakorlat szerint, ha a támogatás összege nem lett teljes egészében felhasználva, a visszamaradó összegek a következő évre előirányzott támogatásból levonásra kerültek. Ezen túlmenően a Kulturális Minisztérium megfigyelőként részt vett a CELF felügyelőbizottságának és közgyűlésének ülésein.
(60)
Tisztázni kell, hogy az 1997 óta folyamatosan csökkenő összegű támogatást 2002-ben megszüntették. A CELF 1980-tól 2001 végéig évenkénti támogatásban részesült, amelynek célja a francia hatóságok szerint a francia nyelvű könyvekre irányuló kis összegű külföldi megrendelések kezelési költségeinek csökkentése volt. 1980 és 2001 vége között a CELF a szóban forgó támogatás címén hozzávetőleg összesen 4,8 millió EUR-ban részesült.
Táblázat
A CELF részére 1980 óta a „kis rendelések” feldolgozása címén odaítélt támogatások összege
A francia hatóságok által közölt adatok
(euróban kifejezett, kerekített összegek)
Év
A támogatás összege
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. FRANCIAORSZÁG MEGJEGYZÉSEI ÉS A SIDE ÉSZREVÉTELEI AZ ELJÁRÁS KITERJESZTÉSÉT KÖVETŐEN
(61)
Az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatra adott, 2009. június 9-i válaszukban a francia hatóságok különösen az alábbi észrevételeket fogalmazták meg.
(62)
Elsőként jelezték, hogy egyetértenek a Bizottság azon értékelésével, miszerint a CELF részére folyósított támogatás állami támogatásnak minősül, és az EUMSZ 107. cikke (2) és (3) bekezdésének a) és b) pontjában foglalt eltérések nem alkalmazhatók.
(63)
A támogatásoknak az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) és d) pontja tekintetében történő értékelése során a francia hatóságok a támogatások arányosságát illetően nem szolgáltak új adatokkal.
(64)
Ugyanakkor jelezték, hogy véleményük szerint a CELF megbízatása az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében általános érdekű szolgáltatásnak minősül.
(65)
A francia hatóságok végül és mindenekfelett olyan rendkívüli körülmények megléte mellett érveltek, amelyek megakadályozzák, hogy a Bizottság visszatéríttesse a támogatást.
(66)
Amint azt korábban jeleztük, a francia hatóságok tehát nem nyújtották be a Bizottság által az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban kért részletes tényelemeket, és a támogatás arányosságának kérdésére vonatkozóan mindössze a 2002-ben és 2003-ban már benyújtott információkat küldték meg ismét, amelyeket a Bizottságnak a Törvényszék 2008. április 15-i ítéletére tekintettel ebben a formában nem állt módjában felhasználni. Egy 2009. október 8-án kelt emlékeztetőt követően a Bizottság 2009. november 20-án úgy határozott, hogy felszólítja a francia hatóságokat az 1999/659/EK rendelet 10. cikkének (3) bekezdésében előírt információk benyújtására. 2009. december 2-án kelt levelükben a francia hatóságok azt a választ adták, hogy nem szolgálhatnak további információkkal a Bizottság számára.
(67)
2009. július 23-i észrevételeiben a SIDE a következő megállapításokat tette.
(68)
Emlékeztetett arra, hogy a támogatásból kizárólag a CELF részesült, jóllehet véleményük szerint a CELF tevékenysége nem kizárólagos, mivel a földrajzilag elszórtan található könyvkereskedésektől származó különböző méretű, akár kis megrendelések csoportos ellátása, amelynek révén a kiadók felé nagyobb megrendelést lehet leadni, a SIDE szerint nem más, mint az exportközvetítői tevékenység meghatározása. A SIDE továbbá felhívta a figyelmet arra, hogy a támogatást nem az átláthatóság állítólagos hiánya miatt tagadták meg tőle, hanem azért, mert nem kiadói szövetkezetként, hanem magánvállalkozásként működik.
(69)
Mindemellett a SIDE részletesen cáfolta a támogatások szükségességének tényét. Ennek során konkrétan úgy vélte, hogy a „kis megrendelések” fogalmát önkényesen határozták meg, és cáfolta a francia hatóságok által közölt számadatokat.
(70)
A SIDA ezenkívül úgy ítélte meg, hogy a támogatás nem igazolható az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése alapján, és a nemzeti bíróságok által a CELF tevékenységéhez kapcsolódóan hozott ítéletekre hivatkozott.
(71)
Végül a SIDA jelezte, hogy véleménye szerint a vizsgált esetben nem áll fenn olyan rendkívüli körülmény, amely alapján a visszatéríttetési kötelezettség korlátozható.
4. A TÁMOGATÁS ÉRTÉKELÉSE
(72)
Meg kell állapítani, hogy a kérdéses intézkedés állami támogatásnak minősül-e, és hogy adott esetben az a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető-e. Értékelése során a Bizottságnak különösen a Törvényszék 2008. április 15-i ítéletét kell figyelembe vennie.
A. Az intézkedés értékelése az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése tekintetében
(73)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet”.
(74)
A Bizottság - amint az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban már kifejtette - előzetesen emlékeztetett arra, hogy azon következtetését, amely szerint a szóban forgó intézkedés a Szerződés értelmében állami támogatásnak minősül, sem a bizottsági eljárás egyes szakaszaiban, sem az Európai Unió Bírósága (18), és még a nemzeti bíróságok előtti eljárások során sem kérdőjelezték meg (19). Továbbá, az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatra adott 2009. június 9-i válaszukban a francia hatóságok jelezték, hogy egyetértenek a Bizottság azon értékelésével, miszerint a CELF részére folyósított támogatás állami támogatásnak minősül.
(75)
A Bizottság úgy véli, hogy a kérdéses intézkedés az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése (az EKSz. korábbi 87. cikke (1) bekezdése) értelmében a következő okok miatt állami támogatásnak minősül.
(76)
Az intézkedés először is előnyben részesíti a CELF-et, mivel lehetővé teszi számára a kis megrendelések költségeinek csökkentését. Az intézkedés szelektív jellegű, mivel a gyakorlatban csak a CELF a kedvezményezettje.
(77)
Ezenkívül az intézkedés finanszírozása a francia állam költségvetési eszközei révén, tehát állami költségvetési forrásokból történt. Végrehajtásáról a Kulturális Minisztérium döntött, ezért az intézkedés a francia hatóságoknak tudható be.
(78)
Mindemellett az intézkedés valószínűsíthetően érinteni fogja a tagállamok közötti kereskedelmet és torzítja a versenyt. A támogatást valójában olyan francia exportközvetítőknek (a gyakorlatban a CELF-nek) nyújtották, amelyek francia könyvek elsősorban nem francia nyelvű országokba irányuló exportjával foglalkoznak. Az említett francia exportközvetítők tehát - legalábbis potenciálisan - versenyhelyzetben vannak az Európai Unió más francia nyelvű országaiban (Belgiumban és Luxemburgban) működő, francia nyelvű könyvek exportjával foglalkozó többi exportközvetítővel. Az, hogy az intézkedés tagországok közti kereskedelemre gyakorolt hatása és versenytorzító hatása csekélynek tűnik, nem változtat ezen a következtetésen. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően a Bizottságnak nem kell megállapítania, hogy a támogatás ténylegesen befolyásolja a tagállamok közötti kereskedelmet és torzítja a versenyt; elég, ha a támogatás esetében ez valószínűsíthető.
(79)
Végül a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az Altmark ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat alkalmazásának feltételei nem teljesülnek. 2003. július 24-i ítéletében (20) a Bíróság pontosította, hogy egy általános gazdasági érdekű szolgáltatás működtetésével megbízott vállalkozásnak nyújtott támogatás milyen körülmények között nem minősül állami támogatásnak: „egyrészt a kedvezményezett vállalkozást ténylegesen közszolgáltatási kötelezettségnek kell terhelnie, és e kötelezettségnek egyértelműen meghatározottnak kell lennie; másrészt az ellentételezés kiszámításának alapjául szolgáló feltételeket tárgyilagos és átlátható módon előzetesen kell megállapítani; harmadszor, az ellentételezés nem haladhatja meg a közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtása során felmerülő költségek egészben vagy részben való fedezéséhez szükséges mértéket, figyelemmel az érintett bevételekre és az e kötelezettségek teljesítéséből származó méltányos nyereségre; negyedszer, amikor egy adott esetben a közszolgáltatási kötelezettség végrehajtásával megbízott vállalkozás kiválasztása nem közbeszerzési eljárás keretében történik, amely lehetővé tenné, hogy azt a jelöltet válaszszák, aki a közösségnek legkevesebb költséggel járó szolgáltatást tudja nyújtani, a szükséges ellentételezés mértékét azon költségek elemzése alapján kell megállapítani, amelyet egy átlagos, jól vezetett és a szükséges közszolgáltatási követelmények kielégítéséhez közlekedési eszközökkel megfelelően felszerelt vállalkozásnál e kötelezettségek végrehajtásakor felmerülnének, figyelemmel az érintett bevételekre és az e kötelezettségek teljesítéséből származó méltányos nyereségre”.
(80)
A Bizottság - tekintve, hogy az egyes feltételeket nem külön kell vizsgálni, mivel azoknak együttessen kell teljesülniük - a vizsgált ügyben megállapítja, hogy a CELF kiválasztása nem közbeszerzési eljárás keretében történt, és hogy az ellentételezés mértékét nem egy átlagos, jól vezetett és termelési eszközökkel megfelelően felszerelt vállalkozásnál felmerülő költségek elemzése alapján állapították meg.
(81)
Mindezek alapján a CELF-nek nyújtott támogatás az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti állami támogatás, mivel az állami támogatás fogalmának valamennyi alkotóeleme teljesül.
(82)
A szóban forgó intézkedést ezenfelül a francia hatóságok nem jelentették be előzetesen a Bizottságnak. A támogatást ennélfogva az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével ítélték oda, amely kimondja, hogy a Bizottságot az észrevételei megtételéhez szükséges időben tájékoztatni kell minden támogatás nyújtására és módosítására irányuló szándékról. A támogatást tehát jogellenesen nyújtották.
(83)
Mivel a kérdéses intézkedés állami támogatás, értékelni kell a belső piaccal való összeegyeztethetőségét.
B. Az intézkedés értékelése az EUMSZ 107. cikkének (2) és (3) bekezdése tekintetében
(84)
A Bizottság úgy véli, hogy a vizsgált esetre nem alkalmazhatóak az EUMSZ 107. cikke (2) bekezdésében álló eltérések, mert a szóban forgó intézkedés nyilvánvaló módon nem az ott meghatározott célokat szolgálta.
(85)
A támogatásra nézve nem teljesülnek az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontjában található eltérésben foglalt feltételek sem, mivel az nem valamely, az idézett rendelkezésben említett térség fejlődését szolgálta. A 107. cikke (3) bekezdésének b) pontjában álló, a közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításnak előmozdítására vonatkozó eltérés szintén nem alkalmazható a vizsgált esetre, mivel a szóban forgó intézkedés nem szolgálta hasonló jellegű projekt előmozdítását. Mivel a támogatás nem irányult a francia gazdaságban bekövetkezett komoly zavar megszüntetésére sem, a 107. cikke (3) bekezdésének b) pontjának második részében álló eltérés sem alkalmazható a vizsgált esetre.
(86)
A Bizottságnak ennélfogva meg kell vizsgálnia az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése c) és d) pontjának (az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdése c) és d) pontjának) alkalmazhatóságát.
(87)
Tekintettel a Törvényszék 2008. április 15-i ítéletére, meg kell különböztetni az Európai Unióról szóló szerződés hatálybalépése (1993. november 1.) után nyújtott támogatásokat azoktól, amelyeket e hatálybalépést megelőzően nyújtottak, és amelyekre a szóban forgó időszakban hatályban lévő anyagi jogi rendelkezések alkalmazandók.
(88)
E célból a Bizottság megjegyzi, hogy az előző évben odaítélt támogatás negyedrészét az év elején folyósították, a fennmaradó részt pedig ősszel, miután az állami szervek ellenőrizték a kedvezményezett vállalkozás előzetes költségvetését és az év első fele folyamán tapasztalt ingadozásokat. Ha a támogatás összegét nem használták fel teljes egészében, akkor a visszamaradó összegeket levonták a következő évre előirányzott támogatásból. Az 1993. évre nyújtott támogatást tehát részben 1993 elején, a fennmaradó részt pedig 1993 őszén folyósították. A francia hatóságok 1992 végén vagy 1993 elején, de mindenképpen az Európai Unióról szóló szerződés hatálybalépését megelőzően hozták meg az 1993. évi támogatást odaítélő határozatot. A Bizottság ezért úgy véli, hogy az 1993-ra folyósított támogatást az Európai Unióról szóló szerződés hatálybalépését megelőzően alkalmazandó jogszabályok figyelembevételével kell értékelni.
a) A támogatások értékelése az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének d) pontja tekintetében
(89)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének d) pontja (az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének d) pontja) szerint „A belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető […] a kultúrát és a kulturális örökség megőrzését előmozdító támogatás, ha az az Unión belüli kereskedelmi és versenyfeltételeket nem befolyásolja a közös érdekkel ellentétes mértékben”.
(90)
Ellenőrizni kell tehát, hogy a CELF részére 1994 és 2001 vége között folyósított támogatások valóban kulturális célt szolgáltak-e, és hogy a közös érdekkel ellentétes mértékben befolyásolták-e az Unión belüli kereskedelmi és versenyfeltételeket.
i) Kulturális cél
(91)
A Bizottság előzetesen emlékeztet arra, hogy a Törvényszék 1995. szeptember 18-i említett ítélete elismerte a CELF-nek folyósított támogatások kulturális célját. A Törvényszék tehát az ítélet 62. pontjában kimondta, hogy „Ami a jogvita tárgyát képező támogatás kulturális célzatát illeti, mindkét fél számára nyilvánvaló, hogy a francia kormány célkitűzése a francia nyelv és irodalom terjesztése”. E tekintetben a Bíróság ezenfelül megállapítja, hogy határozata meghozatalakor a Bizottság rendelkezésére álló tényelemek, beleértve a felperes felügyelő bizottságának 1992. szeptember 7-i levelében foglaltakat, megfelelően alátámasztották a Bizottságnak e célkitűzés valós és jogszerű mivoltáról alkotott ítéletét. Mindezek alapján helyénvaló az a végkövetkeztetés, hogy a jogvita tárgyát képező támogatás célzatának megítélése nem ütközött különösebb nehézségekbe, és a Bizottságnak nem volt szüksége további információkra e célkitűzés kulturális jellegének azonosításához.
(92)
A francia hatóságok jelezték, hogy a szóban forgó támogatások kulturális törekvést szolgáltak, mégpedig a francia nyelvű könyvek nem francia nyelvű országokban történő terjesztésének előmozdítását. Olyan tudatos politikáról van tehát szó, amely nemzetközi szinten fokozott figyelmet fordít a kulturális sokszínűség megőrzésére és ösztönzésére.
(93)
A kulturális sokszínűség megőrzése és előmozdítása ráadásul az európai modell alapelvei között is szerepel. E törekvések az EUMSZ-ben is megjelennek, a 167. cikk (1) bekezdésében (az EK-Szerződés korábbi 157. cikkének (1) bekezdése), amely szerint: „Az Unió hozzájárul a tagállamok kultúrájának virágzásához, tiszteletben tartva nemzeti és regionális sokszínűségüket, ugyanakkor előtérbe helyezve a közös kulturális örökséget”, illetve a 167. cikk (4) bekezdésében, amely szerint: „Az Unió a Szerződések egyéb rendelkezései alá tartozó tevékenysége során, különösen kultúrái sokszínűségének tiszteletben tartása és támogatása érdekében, figyelembe veszi a kulturális szempontokat”.
(94)
A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok által a CELF-nek a francia nyelvű könyvek terjesztéséhez nyújtott támogatás kulturális törekvéseket szolgált.
ii) Az Unión belüli kereskedelmi és versenyfeltételeknek a közös érdekkel ellentétes mértékben történő befolyásolására vonatkozó feltétel
(95)
A Bizottságnak ellenőriznie kell, hogy a szóban forgó intézkedések a francia hatóságok kulturális politikai törekvései szempontjából szükségesek és arányosak voltak-e.
(96)
Előzetesen emlékeztetni kell, hogy a szóban forgó intézkedéseket a Törvényszék 2002. február 28-i említett ítéletének megfelelően a francia nyelvű könyvexport piacán kell vizsgálni.
(97)
Először is, meg kell vizsgálni a támogatás szükségességét.
(98)
A francia hatóságok szerint az intézkedéseket a Kulturális Minisztérium 1980-ban, egy olyan pillanatban hirdette meg, amikor egyes szakmai szereplők (a Hachette csoport, illetve a Messageries du livre) az exportközvetítői piacról való kivonulást fontolgatta. A francia hatóságok szerint a vitatott támogatási mechanizmus rendeltetése az volt, hogy a piaci szereplőket erőfeszítésre ösztönözze annak érdekében, hogy a nem francia nyelvű régiókban működő könyvkereskedők valamennyi francia könyvekre szóló megrendelésének eleget tudjanak tenni. E kötelezettségvállalás biztosította, hogy a francia nyelvű könyvek eljuthassanak minden könyvkereskedőhöz, beleértve a távoli országok apró kereskedéseit is, még akkor is, ha azoknak mindössze néhány, ráadásul esetleg különböző kiadóknál megjelent könyvre van szükségük.
(99)
A SIDE a maga részéről elsősorban az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatot követően benyújtott észrevételek útján jelezte, hogy az érintett támogatás nem volt szükséges. Ennélfogva még ha igaz is, hogy egyes szereplők 1980-ban felhagytak az exportközvetítői tevékenységgel, a SIDE emlékeztet arra, hogy saját szervezete pontosan ebben az időszakban lépett új szereplőként a piacra. A SIDE egyebekben tagadja, hogy a CELF tevékenysége kifejezetten a kis megrendelések feldolgozásához kötődik. Különösen a francia hatóságok által közölt számadatokat kérdőjelezi meg, és úgy véli, hogy a CELF-re és a SIDE-re vonatkozó adatok arányaikban, a két vállalkozás üzleti forgalma, a teljesített megrendelések száma, illetve a rendelési tételek mennyisége tekintetében valójában igen hasonlók. Általánosabb szinten a SIDE kifogásolja azt, ahogyan a francia hatóságok a „kis megrendelések” fogalmát meghatározzák. A SIDE szerint ez a fogalommeghatározás önkényes, mivel egy megrendelés feldolgozásának költsége nem az összegének, hanem a tételek számának függvénye.
(100)
A Bizottság úgy véli, hogy a támogatás szükségességének kérdésében nem kell végleges következtetést levonni, mivel a szükségesség és az arányosság feltétele együttesen teljesül, és a (121) preambulumbekezdésben megállapítást fog nyerni, hogy az arányosság feltételének teljesítését nem bizonyították.
(101)
Másodsorban, a Bizottság úgy véli, hogy az intézkedésnek az Európai Unión belüli kereskedelemre gyakorolt hatása és versenytorzító hatása igen csekély, figyelembe véve elsősorban az intézkedés által érintett összegeket, a francia könyvek más nyelvű könyvekkel való helyettesíthetőségének elenyésző mértékét, valamint a francia nyelvű könyvek nem francia nyelvű országokba irányuló exportja terén a Franciaországból, illetve a Belgiumból és Luxemburgból exportált könyvek volumene közötti nagymértékű eltérést.
(102)
Pontosabban, ami a francia nyelvű könyvexport piacát illeti, a Bizottság megjegyzi, hogy a CELF és a SIDE exportközvetítői tevékenységük keretében francia nyelvű könyvek nem francia nyelvű területeken történő terjesztésével foglalkoznak. A francia nyelvű országokban a nagy könyvkiadók leányvállalataikon vagy képviselőiken keresztül maguk látják el a helyi piacot. Az exportközvetítői tevékenység tehát elhanyagolható szerepet játszik ezeken a piacokon, amelyek ugyanakkor a francia nyelvű könyvek legfőbb felvevőpiacát jelentik.
(103)
A francia nyelvű könyvexport nemzeti piacán a SIDE-hez és a CELF-hez hasonló általános exportközvetítők, valamint kisebb mértékben szakosodott exportközvetítők is jelen vannak, amelyek marginálisan szintén foglalkoznak közvetlenül a végső felhasználók számára történő exporteladással, és ezek csekély konkurenciát jelentenek a két általános exportközvetítő, illetve azon könyvkereskedések számára, amelyek - többnyire alkalmi jelleggel - külföldi könyvesboltoktól vesznek fel rendeléseket, valamint az on-line könyvesboltok számára, amelyek tevékenysége az érintett intézkedés idején még meglehetősen korlátozott volt.
(104)
Az érintett piacon ezért a vitatott intézkedések a felperest érintették a legkedvezőtlenebbül. A francia hatóságok egyrészről megerősítik, hogy a „kis megrendelések programja” elvileg minden arra pályázatot benyújtó vállalkozás előtt nyitva állt, amennyiben az hajlandó volt elfogadni a támogatás odaítéléséhez kapcsolódó feltételeket. Jelzik, hogy a Kulturális Minisztérium 1991. évi elutasítását a SIDE felé azzal indokolta, hogy ő maga nem volt hajlandó teljesíteni az említett támogatás előfeltételeként meghatározott átláthatósági kötelezettséget. Más részről a SIDE jelezte, hogy a francia hatóságok azért utasították el, mert magánvállalkozásként, nem pedig kiadói szövetkezetként működött. A Kulturális Minisztérium ezen felül 1996-ban, a Bizottság 1993. május 18-i határozatának hatályon kívül helyezését követően, az eljárás mielőbbi lezárásának érdekében emlékeztette a SIDE-t, hogy a kis megrendelések támogatási rendszere korántsem a CELF részére fenntartott kiváltság. A Minisztérium 1996. szeptember 3-án kelt levél útján azt javasolta, egy megbeszélés keretében közösen vizsgálják meg, vajon a SIDE is alkalmas lenne-e - azonos átláthatósági feltételek mellett - ugyanazon feladatok ellátására, mint a CELF. Az 1996. szeptember 26-i megbeszélésen a SIDE vezetői tudatták a Kulturális Minisztériummal, hogy nem kívánnak olyan támogatási programból részesülni, amelynek a közösségi joggal való összeegyeztethetősége kétségesnek tűnhet fel a Bizottság előtt.
(105)
Mindazonáltal a fenti (101) és azt követő preambulumbekezdésekben szereplő tények a jelek szerint arra utalnak, hogy a szóban forgó intézkedés meglehetősen korlátozott mértékben befolyásolta az Európai Unión belüli kereskedelmi és versenyfeltételeket.
(106)
A Bizottságnak ugyanakkor az intézkedés arányosságának megállapítására harmadsorban össze kell vetnie a kapott támogatások összegét a CELF által a francia hatóságok szándékának elérése érdekében vállalt költségekkel.
(107)
E célból emlékeztetni kell a megrendelések feldolgozásának azon különböző szakaszaira, amelyekben az egyes felek egyetértenek:
a)
a könyvkereskedő megrendelő lapjának átvétele;
b)
a megrendelés egységesítése;
c)
a megrendelés rögzítése;
d)
a megrendelés továbbítása a kiadóhoz;
e)
a könyvek átvétele;
f)
minden egyes vevő számára egy fizikai hely - a „rekesz” - biztosítása, ahol az általa megrendelt könyveket tárolják;
g)
a csomagolás.
(108)
A francia hatóságok szerint a CELF-et bizonyos, a „kis megrendelések” teljesítéséből eredő költségek terhelték. A francia hatóságok úgy vélik, hogy az exportközvetítés piacán belül egyes megrendelések teljesítése a többletköltségek miatt már semmiképpen nem rentábilis. A francia hatóságok jelezték, hogy a „kis megrendelés” értékének meghatározásához az 500 francia frankos (76,22 EUR) értékküszöböt alkalmazták, és hogy ezt a tapasztalatok alapján állapították meg. A francia hatóságok hangsúlyozták, hogy egyes 500 FRF-nál kisebb összegű megrendelések nyereségesnek, míg más ennél magasabb összegű rendelések veszteségesnek is bizonyulhatnak. Döntésük célja az volt, hogy találjanak egy olyan, gazdaságilag elfogadható módszert, amely arra tudja ösztönözni a CELF-et, hogy kevéssé rentábilis voltuk ellenére teljesítse a kis megrendeléseket.
(109)
Amint azt a Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában is kimondta, a francia hatóságok - az összeegyeztethetőségi vizsgálat keretében - kötelesek meghatározni a CELF által viselt tényleges költségeket.
(110)
E tekintetben az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában a Bizottság felszólította a francia hatóságokat, hogy a Törvényszék ítélete végkövetkeztetéseinek meghatározása és a támogatás arányosságára vonatkozó határozat meghozatala érdekében szolgáljanak bizonyos információkkal. A Bizottság konkrétan az alábbi tényelemek benyújtását kérte:
-
annak megfelelő indokolása, hogy miért nem állnak rendelkezésre a kis megrendelésekhez kötődő költségek adatai az egyes évekre lebontva, és az arra vonatkozó indokok megfelelő ismertetése, hogy miért elfogadható, hogy kizárólag az 1994. évi adatokat vonatkoztatják a későbbi összegre,
-
az 1994. évi kis megrendelések feldolgozása tényleges (és nem csupán becsült) költségeinek figyelembevétele (legalább egyes költségkategóriák esetében), majd megfelelő indokolás arra vonatkozóan, miért elfogadható, hogy e költségeket az alapján becsülik meg, hogy a CELF összességében mekkora költségeket viselt,
-
hiteles költségmegosztási kulcsok, amelyek lehetővé teszik, hogy a költségek egy részét hozzárendeljék a kis megrendelések feldolgozásához, és amelyek az érintett időszakban valamennyi költségkategóriára alkalmazhatók,
-
az elektronikusan továbbított megrendelések arányában az érintett évek során bekövetkező változására vonatkozó információk,
-
a kis megrendelésekből eredő, az indokolatlan szorzótényezők alkalmazása nélkül számított költségek,
-
számítások azon költségekről, amelyek - szorzótényezők alkalmazása nélkül, illetve a szorzótényezőknek kizárólag a nem távközlési eszköz útján leadott rendelések esetén történő alkalmazását feltételezve - a kis összegű megrendelések kezelése következtében a CELF-et terhelték,
-
a francia hatóságok álláspontja a Törvényszék számítását illetően, amely szerint az említett szorzótényezők hiányában a kis megrendelések feldolgozásához kötődő költségeket több mint 635 000 francia frankkal (96 805,13 EUR) alacsonyabb értékben kellett volna meghatározni, még akkor is, ha a hármas szorzótényezővel növelt költségektől eltérő költségkategóriákat nem veszik figyelembe. Emlékeztetni kell arra, hogy a Törvényszék számítása szerint ebből következően kimutatható lett volna, hogy a kis megrendelések feldolgozásához kapcsolódó tevékenységből származó nyereség meghaladta a 600 000 francia frankot (91 469,41 EUR-t),
-
a francia hatóságok álláspontja azt illetően, hogy a CELF-nek lehetősége volt méltányos nyereséget elkönyvelni.
(111)
A Bizottságnak - amint azt az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában már jelezte - különösen a francia hatóságtól származó kiegészítő magyarázat és naprakész adatok hiányában nem áll módjában felhasználni a kis megrendelések programjához kapcsolódó támogatásfelhasználási elszámolást, amelyet a francia hatóságok 2003. január 17-én kelt levelükben az 1994. és 2001. év közötti időszakra vonatkozóan benyújtottak, valamint az 1998. március 5-i levélben foglalt, az analitikus könyvelés vizsgálatának lebonyolítására vonatkozó magyarázatokat.
(112)
A francia hatóságok azonban nem nyújtották be a Bizottság által az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban kért részletes tényelemeket, és a támogatás arányosságának kérdésére vonatkozóan mindössze a 2002. szeptember 17-én, 2003. január 17-én és 2003. március 11-én egyszer már benyújtott információkat küldték meg ismét, amelyeket a Bizottságnak a Törvényszék 2008. április 15-i ítéletére tekintettel ebben a formában nem állt módjában felhasználni.
(113)
A Bizottság szolgálatai ezért 2009. október 8-án kelt levelük útján emlékeztették a francia hatóságokat az egyes említett szempontokkal kapcsolatos tényelemek továbbítására vonatkozó felhívásukra, jelezve egyúttal, hogy amennyiben a Bizottság tíz munkanapon belül nem kapja meg a kért információkat, annak az eljárási rendelet 13. cikke (1) bekezdésével összhangban a rendelkezésére álló információk alapján végleges határozatot kell hoznia, miután a 659/1999/EK rendelet 10. cikke (3) bekezdésének értelmében adott esetben információnyújtási rendelkezést adott ki.
(114)
2009. október 21-én kelt levelükben a francia hatóságok jelezték, hogy nem szolgálhatnak kiegészítő információkkal, és ismét megküldték 2009. június 9-én továbbított észrevételeiket.
(115)
2009. november 20-i határozatában (a továbbiakban: felszólítási határozat) ezért a Bizottság úgy határozott, felszólítja Franciaországot a kért információk benyújtására, mivel azok többszöri kérés ellenére sem érkeztek meg.
(116)
2009. december 2-án kelt levelükben a francia hatóságok jelezték, hogy nem szolgálhatnak kiegészítő információkkal a Bizottság számára, és hogy ismét megküldik 2009. június 9-én továbbított észrevételeiket.
(117)
Az eljárási rendelet 13. cikke kimondja, hogy „A lehetséges jogellenes támogatás vizsgálata (…) határozattal zárul. Amennyiben egy tagállam nem tartja be az információnyújtási rendelkezést, a Bizottság a határozatot a rendelkezésre álló információk alapján hozza meg.”
(118)
Amint az korábban már említésre került, a francia hatóságok nem nyújtották be a Bizottságnak az általa több ízben, utoljára a 2009. november 20-i felszólítási határozatban kért információkat.
(119)
A Bizottság ezért az eljárási rendelet 13. cikkének megfelelően a rendelkezésre álló információk alapján hoz határozatot, mindazonáltal emlékeztetve arra, hogy a francia hatóságok kötelesek bizonyítani a vizsgált támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségét, azaz e támogatás arányosságát.
(120)
A Törvényszék 2008. április 15-i ítélete és a Bizottság rendelkezésére álló információk fényében különösen megállapítható, hogy 1994. évi kis megrendelések feldolgozásának becsült költségei nem vonatkoztathatók a későbbi költségekre. Megállapítható továbbá, hogy nem alkalmazhatók indokolatlan költségmegosztási kulcsok és különösen az elektronikus úton továbbított megrendelések esetén nem használhatók fel azok az adatok, amelyekre vonatkozóan indokolatlan szorzótényezőket alkalmaztak. A Törvényszék ítéletében szereplő, a kis megrendelések feldolgozásához kötődő költségek számítására figyelemmel, és mivel a francia hatóságok nem nyújtották be a Bizottságnak az utóbbi által az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban felvetett kétségek eloszlatására szolgáló információkat, a támogatás arányosságát tekintve nem állapítható meg a kis megrendelések feldolgozásához kapcsolódó tevékenység veszteséges jellege.
(121)
A Bizottság következésképpen úgy ítéli meg, nem bizonyított, hogy az 1994 és 2001 között nyújtott támogatások megfelelnek az arányosság elvének.
(122)
Ezek a támogatások ezért az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének d) pontja alapján nem összeegyeztethetők a belső piaccal.
b) A támogatások értékelése az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése c) pontja tekintetében
(123)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja (az EKSz. korábbi 87. cikke (3) bekezdésének c) pontja) szerint „A belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető […] az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatás, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben”.
(124)
A Törvényszék 2008. április 15-i ítéletével összhangban az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének d) pontjában (az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének d) pontjában) foglalt eltérés nem alkalmazható a CELF-nek 1980 és 1993 között nyújtott támogatásokra. Meg kell tehát határozni, hogy alkalmazható-e az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjában (az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének c) pontjában) szereplő eltérés.
(125)
Ugyanígy kell tenni az 1994 és 2001 vége között folyósított támogatások esetében is, amelyekre vonatkozóan a Bizottság a fenti (122) preambulumbekezdésben megállapította, hogy az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének d) pontjában (az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének d) pontjában) foglalt eltérés nem alkalmazható.
(126)
Annak meghatározása érdekében, hogy az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja (az EKSz. korábbi 87. cikke (3) bekezdésének c) pontja) lehet-e az összeegyeztethetőség jogalapja, a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy a szóban forgó támogatások közös érdeket szolgálnak-e, és hogy a közös érdekkel ellentétes mértékben befolyásolják-e a kereskedelmet.
(127)
A Bizottság véleménye szerint a támogatások, a fenti meghatározás szerint valóban közös érdeket szolgálnak. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének d) pontjában (az EUMSZ jelenlegi 107. cikke (3) bekezdésének d) pontjában) foglalt eltérésnek az Európai Unióról szóló szerződésbe történő beemelése megerősítette a korábbi 92. cikk (3) bekezdésének c) pontja alapján az Európai Unióról szóló szerződés hatálybalépését megelőzően alkalmazott bizottsági politikát. A Bizottság korábban e cikk alapján engedélyezte a kulturális célú támogatásokat. Ezt a gyakorlatot az Európai Unió Bírósága is megerősítette, például a Törvényszék már említett, 1995. szeptember 18-i ítéletében, amelyben a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság - az EKSz. korábbi 92. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján - kellő megalapozottsággal hozott kedvező határozatot az állam megbízásából a CELF által működtetett három támogatási rendszerről (a légi árufuvarozás támogatása, „Page à Page” program és „Plus” program).
(128)
Ezzel szemben a Bizottság úgy véli, nem bizonyított, hogy a támogatás arányos volt a kívánt céllal.
(129)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában, majd későbbi felszólítási határozatában felszólította a francia hatóságokat, hogy az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjával összefüggésben nyújtsák be a támogatások arányosságára vonatkozó észrevételeiket.
(130)
Amint az korábban már megjegyzésre került, a francia hatóságok nem nyújtották be a Bizottságnak azokat az információkat, amelyek alapján megállapítható lett volna az 1980 óta nyújtott támogatások arányossága, és amelyeket a Bizottság utoljára 2009. november 20-i felszólítási határozatában kért tőlük.
(131)
Az eljárási rendelet 13. cikkének megfelelően a Bizottság ezért a rendelkezésre álló információk alapján hoz határozatot, mindazonáltal emlékeztetve arra, hogy a francia hatóságok kötelesek bizonyítani a vizsgált támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségét, azaz e támogatás arányosságát.
(132)
A támogatásnak az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése d) pontjának tekintetében vett arányosságát illetően korábban ismertetett érvelés értelemszerűen ebben az esetben is érvényes.
(133)
A Bizottság következésképpen úgy ítéli meg, nem bizonyított, hogy a kifizetett támogatások megfelelnek az arányosság elvének.
(134)
Összegezve a Bizottság úgy gondolja, hogy a szóban forgó intézkedés az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján nem összeegyeztethető a belső piaccal.
C. Az intézkedés értékelése az EUMSZ 106. Cikke (2) bekezdésének tekintetében
(135)
A francia hatóságok többször is hangsúlyozták, hogy a CELF közfeladat ellátására kapott megbízatást, és hogy a vitatott intézkedéseket az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdése (az EKSz. korábbi 86. cikke (2) bekezdése) rendelkezéseinek fényében kell értékelni.
(136)
Ez a cikk a következőképpen rendelkezik: „Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott vagy a jövedelemtermelő monopólium jellegű vállalkozások olyan mértékben tartoznak a Szerződések szabályai, különösen a versenyszabályok hatálya alá, amennyiben ezek alkalmazása sem jogilag, sem ténylegesen nem akadályozza a rájuk bízott sajátos feladatok végrehajtását. A kereskedelem fejlődését ez nem befolyásolhatja olyan mértékben, amely ellentétes az Unió érdekeivel”.
(137)
Ebben esetben először is meg kell vizsgálni, beszélhetünk-e általános gazdasági érdekű szolgáltatásról. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következően azon ágazatok kivételével, amelyekre vonatkozóan már létezik európai uniós szabályozás, a tagállamok a feltehetően általános gazdasági érdekű szolgáltatások minősítésekor jelentős mérlegelési jogkörrel rendelkeznek. Ennélfogva a Bizottság feladata annak felügyelete, hogy e mérlegelési jogkör gyakorlása során, az általános gazdasági érdekű szolgáltatások meghatározását illetően ne kövessenek el nyilvánvaló hibát.
(138)
A vizsgált esetben a francia hatóságok többször is felhívták a figyelmet arra, hogy a CELF kulturális célú közfeladat ellátására kapott megbízatást, amelynek tartalma a külföldi könyvkereskedőktől francia nyelvű könyvekre szóló valamennyi megrendelés ellátása, függetlenül azok nagyságától és jellegétől. A Bizottság véleménye szerint ez a megbízatás valóban általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak tekinthető.
(139)
Másodszor meg kell vizsgálni, hogy a CELF valóban megbízatást kapott-e ezen általános gazdasági érdekű szolgáltatás ellátására. Az Európai Unió ítélkezési gyakorlatával összhangban az államnak egy vagy több hivatalos jogi aktus útján kell megbízást adnia az érintett vállalatoknak az adott szolgáltatás elvégzésére, amelynek formáját az egyes tagállamok maguk határozhatják meg.
(140)
A vizsgált esetben a francia hatóságok több olyan, a CELF és a Kulturális Minisztérium között létrejött szerződést mutattak be, amelyek szerintük igazolják, hogy a CELF tényleges megbízatást kapott a szóban forgó általános gazdasági érdekű szolgáltatás elvégzésére. A francia hatóságok szerint a Könyv- és Olvasásügyi Igazgatóság 2001-ig évről évre szerződést kötött a CELF-fel.
(141)
A francia hatóságok azonban a bizottsági kérések, többek között a felszólítási határozatban foglalt felhívás ellenére nem nyújtották be az egyes érintett évekre vonatkozó közszolgáltatási szerződések másolatát.
(142)
Emellett a Bizottság birtokában lévő szerződések nem határozzák meg a közszolgáltatási kötelezettség pontos jellegét (továbbá azt az összeget sem tüntetik fel bennük, amelyen felül a megrendelések „kis megrendelésnek” tekinthetők). Ennek eredményeképpen még ezekre az évekre vonatkozóan sem létezik olyan jogi aktus, amely kellő pontossággal megnevezné a CELF-re háruló közszolgáltatási kötelezettségeket.
(143)
Következésképpen a Bizottság úgy véli, nem bizonyították, hogy a CELF csakugyan minden vizsgált évben hivatalos határozat útján kapott volna megbízást a kérdéses közszolgáltatási tevékenység végzésére.
(144)
Végül - és tekintve, hogy a szükségességi feltétel meghatározása nem szükséges, mivel a feltételek együttesen teljesülnek - a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az arányosság feltétele sem teljesül.
(145)
A Bizottság rendelkezésére álló szerződések nem szolgálnak magyarázattal a támogatás összegének kiszámítási módjára vonatkozóan. Más részről a CELF számára a támogatásfelhasználási elszámolás benyújtására vonatkozóan előírt kötelezettség mellett nem határozták meg pontosan a kiszámítás, illetve a közszolgáltatási tevékenység költségeinek ellenőrzése alapjául szolgáló paramétereket, amelyek lehetővé tennék annak tisztázását, hogy nem történt-e túlkompenzáció. Továbbá noha a szerződések előírják, hogy amennyiben a támogatás egy részét nem használják fel, évente jelentést kell készíteni, a továbbiakban nem pontosítják e mechanizmus működését, amelyet a jelek szerint a gyakorlatban nem alkalmaztak. Végül általánosságban - amint az az arányossági kritériumnak az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének tekintetében történt vizsgálata keretében is említésre került - a francia hatóságok nem szolgáltak olyan adatokkal, amelyek a Törvényszék ítéletének különböző pontjait figyelembe véve igazolják a támogatások arányosságát.
(146)
Hasonlóképpen nem nyújtották be a Bizottságnak azokat az információkat, amelyek alapján megállapítható lett volna a támogatás arányossága az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésének tekintetében, és amelyeket a Bizottság utoljára 2009. november 20-i felszólítási határozatában kért tőlük.
(147)
Az eljárási rendelet 13. cikkének megfelelően a Bizottság ezért a rendelkezésre álló információk alapján hoz határozatot, mindazonáltal emlékeztetve arra, hogy a francia hatóságok kötelesek bizonyítani a vizsgált támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségét, azaz e támogatás arányosságát.
(148)
A támogatás arányosságának az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése d) pontjának tekintetében történt vizsgálata keretében is említett okok miatt a Bizottság következésképpen úgy véli, nem bizonyított, hogy a nyújtott támogatások megfelelnek az arányosság elvének.
(149)
A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése alkalmazásnak feltételei nem teljesülnek.
(150)
Összegezve a Bizottság úgy véli, hogy a „kis megrendelések” programja nevű támogatási mechanizmus, amelyet Franciaország 1980 és 2001 vége között a CELF javára hajtott végre, a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatásnak minősül.
5. JOGVESZTŐ HATÁRIDŐ, RENDKÍVÜLI KÖRÜLMÉNY, JOGOS ELVÁRÁS, A JOGBIZTONSÁG ELVE, AZ ARÁNYOSSÁG ELVE
(151)
Jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatás gyanúja esetén a Bizottságnak elvben fel kell szólítania az érintett tagállamot, hogy hozza meg a szükséges intézkedéseket a támogatásnak a kedvezményezettől történő visszavételére. A 659/1999/EK rendelet 14. cikke kimondja, hogy „amennyiben a jogellenes támogatások esetén elutasító határozat születik, a Bizottság dönt arról, hogy az érintett tagállam hozza meg a szükséges intézkedéseket a támogatásnak a kedvezményezettől történő visszavételére.”
(152)
Mindazonáltal a Bizottságnak figyelembe kell vennie az alábbi tényeket.
(153)
Először is a 659/1999/EK rendelet 15. cikke kimondja, hogy a Bizottság támogatás-visszatéríttetésre vonatkozó hatásköre tízéves jogvesztő határidőn belül érvényesíthető. A jogvesztő határidő azon a napon kezdődik, amikor a jogellenes támogatást a kedvezményezettnek nyújtják, és a Bizottság vagy a Bizottság kérésére eljáró tagállam jogellenes támogatással kapcsolatos intézkedései megszakítják a jogvesztő határidőt.
(154)
Amint azt a Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában már kifejtette, mivel e tekintetben az érdekelt felektől nem kapott egyedi észrevételeket, úgy ítéli meg, hogy az előző preambulumbekezdésben említett szabály a vizsgált esetben alkalmazható. A Bíróság a Transalpine ügyben hozott 2006. október 5-i ítéletében (21) megállapította, hogy amennyiben a 659/1999/EK rendelet eljárási jellegű szabályokat tartalmaz, akkor azok a 659/1999/EK rendelet hatálybalépésétől, azaz 1999. április 16-ától kezdődően az állami támogatásokkal kapcsolatban a Bizottság előtt folyamatban lévő valamennyi közigazgatási eljárásra vonatkoznak. Ez az ügy pedig az 1996. június 30-a óta zajló hivatalos vizsgálati eljárás keretébe illeszkedik.
(155)
A vizsgált esetben, mivel a támogatást 1980 óta folyósították és a Bizottság 1992-ben kért tájékoztatást a francia hatóságoktól, úgy tűnik, hogy az 1980-ban és 1981-ben a CELF-nek nyújtott támogatások a jogvesztő határidőt figyelembe véve nem téríttethetők vissza.
(156)
Másodsorban a Bizottság nem követeli meg a támogatás visszatérítését, amennyiben az ellentétes az uniós jog valamelyik általános elvével. Az Európai Unió ítélkezési gyakorlata szerint a Bizottságnak kötelessége figyelembe venni azokat a rendkívüli körülményeket, amelyek indokolják, hogy lemondjon a jogellenesen nyújtott támogatások visszatéríttetéséről, amennyiben ez a visszatéríttetés ellentétes az uniós jog valamelyik általános elvével.
(157)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában ilyen körülmények között kérte fel a francia hatóságokat, a támogatás kedvezményezettjeit, valamint minden más érdekelt felet, hogy nyújtsák be észrevételeiket a jogos elvárás elve, a jogbiztonság elve, vagy bármely más olyan elv megfelelő alkalmazásáról, amely jogalapot adhat a Bizottságnak arra, hogy ne rendelje el a támogatás visszafizettetését.
(158)
A Bizottság megjegyzi, hogy a francia hatóságok észrevételeikben úgy vélekedtek, hogy rendkívüli körülmények állnak fenn, amelyek lehetővé teszik a támogatás-visszatérítési kötelezettség korlátozását. Ezzel szemben a SIDE véleménye szerint nem léteznek ilyen rendkívüli körülmények.
(159)
E tekintetben a Bizottság emlékeztet arra, hogy az említett CELF-ügyben a kérdést előzetes döntéshozatal céljából előterjesztő bíróság által a Bírósághoz intézett kérdés lényegében arra irányult, hogy a támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító három egymást követő bizottsági határozat elfogadása, amelyeket később a közösségi Bíróság megsemmisített, önmagában olyan rendkívüli körülménynek minősülhet-e, amely indokolja a kedvezményezett támogatás-visszatérítési kötelezettségének korlátozását.
(160)
2010. március 11-i ítéletében a Bíróság először is 2008. február 12-i ítéletére hivatkozott, amelynek 65. és azt követő pontjaiban jelezte, hogy a Bizottság engedélyező határozatának megsemmisítését követően nem kizárt, hogy a jogellenes támogatásból részesülő kedvezményezett olyan rendkívüli körülményekre hivatkozzon, amelyek megalapozhatták az e támogatás szabályszerűségébe vetett bizalmát, és hogy ebből következően megtagadja annak visszafizetését (22).
(161)
A Bizottság ugyanakkor arra is felhívta a figyelmet, hogy a támogatás kedvezményezettje nem alapíthat jogos bizalmat a Bizottság engedélyező határozatára, egyrészről akkor, ha ezt a határozatot a jogorvoslatra nyitva álló határidő alatt megtámadták, majd azt az Európai Unió Bírósága megsemmisítette, másrészről addig, ameddig az ilyen határozattal szembeni jogorvoslatra nyitva álló határidő le nem telik, illetve fellebbezés esetén addig, ameddig az Európai Unió Bírósága arról végleges határozatot nem hoz (23).
(162)
A vizsgált esetben a Bíróság 2010. március 11-i ítéletében kimondta, hogy a harmadik engedélyező bizottsági határozatnak a Törvényszék által 2008. április 15-én hozott ítélettel történő megsemmisítése önmagában nem keletkeztethet jogos bizalmat, és nem minősülhet rendkívüli körülménynek (24).
(163)
A Bíróság hozzátette, hogy a három megsemmisítés nem túl gyakori sorozata kifejezheti mindenekelőtt az ügy bonyolultságát, és - ahelyett, hogy jogos bizalmat keletkeztetne - inkább kétségeket ébreszthet a kedvezményezettben a vitatott támogatás összeegyeztethetőségét illetően. A Bíróság elismeri, hogy meglehetősen ritka az a helyzet, amikor három egymást követő kereset eredménye három megsemmisítés, ám úgy véli, hogy az ilyen körülmények mindazonáltal illeszkednek az igazságszolgáltatási rendszer normális működésébe, amely biztosítja azon jogalanyoknak a lehetőséget, akik úgy vélik, hogy egy támogatás jogellenességének következményei sújtják őket, hogy megtámadják az ezen helyzet alapjának tekintett, egymást követő határozatokat.
(164)
A Bizottság továbbá a vizsgált esetben úgy ítélte meg, hogy rendkívüli körülmény fennállta nem fogadható el a jogbiztonság elve szempontjából (25). Valójában, ameddig a Bizottság nem hoz megerősítő határozatot, illetve ameddig az ilyen határozattal szembeni jogorvoslatra nyitva álló határidő le nem telik, a kedvezményezett nem lehet biztos a tervezett támogatás jogszerűségében, ily módon nem hivatkozhat sem a jogos bizalom, sem a jogbiztonság elvére.
(165)
Mindemellett, amint azt a Bíróság 2010. március 11-i ítéletében jelezte (26), rendkívüli körülmény fennállta nem fogadható el az arányosság elve szempontjából sem. Ugyanis a jogellenes támogatás visszatéríttetés útján történő megszüntetése a támogatás jogellenessége megállapításának logikus következménye, ily módon ezen támogatásnak a korábbi helyzet visszaállítása érdekében történő visszatéríttetése főszabály szerint nem tekinthető a szerződés állami támogatásokra vonatkozó rendelkezéseinek célkitűzéseihez képest aránytalan intézkedésnek.
(166)
A Bíróság következésképpen megállapította, hogy három egymást követő, valamely támogatást összeegyeztethetőnek nyilvánító európai bizottsági határozat elfogadása, amelyeket a közösségi bíróság ezt követően megsemmisített, önmagában nem minősülhet olyan rendkívüli körülménynek, amely korlátozhatná a kedvezményezettnek e jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatás visszatérítésére vonatkozó kötelezettségét.
(167)
A fentiekre figyelemmel és olyan további tények hiányában, amelyek rendkívüli körülménynek minősülhetnének, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a vizsgált esetben nem áll fenn olyan rendkívüli körülmény, amely korlátozhatná a CELF-nek a szóban forgó támogatás visszatérítésére vonatkozó kötelezettségét (kivéve a fentiek értelmében az 1980-ban és 1981-ben folyósított összegeket).
6. VISSZAFIZETTETÉS
(168)
A 659/1999/EK rendelet 14. cikke értelmében a francia hatóságoknak tehát vissza kell fizettetniük a CELF-fel a „kis megrendelések” program címén 1982 és 2001 között részére folyósított támogatások összegét.
(169)
A táblázat adatai alapján (27) a CELF által visszafizetendő, 1982 és 2001 között nyújtott támogatás teljes összege 4 631 401 EUR, amelyre kamatot kell felszámítani.
(170)
A 659/1999/EK rendelet 14. cikke (2) bekezdése értelmében a visszatérítésre kerülő támogatásnak magában kell foglalnia a kamatot, amely attól a naptól esedékes, amikor a jogellenes támogatást a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották, addig a napig, amíg visszafizetésre nem került.
(171)
A Bíróság 2000. október 12-i, Magefesa-ügyben hozott ítéletéből (28) ugyanakkor az következik, hogy amennyiben egy vállalat ellen csődeljárás indul és a nemzeti jogszabályok ezt lehetővé teszik, azokat a kamatokat, amelyek a vállalati csődnyilatkozatot megelőzően jogellenesen nyújtott támogatások összege után e nyilatkozatot követően esedékesek, nem kell kifizetni.
(172)
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy 2010. január 27-én benyújtott megjegyzésükben a francia hatóságok tájékoztatták a Bizottságot a CELF jelenlegi helyzetéről.
(173)
A CELF pénzügyi helyzetét figyelembe véve a vállalatot 2009. február 25-én védintézkedési eljárás alá helyezték, és felszámolót neveztek ki.
(174)
Az állami támogatásokkal kapcsolatos per esetére a francia állam az alábbi követeléseket tette: 11 885 785,02 EUR (kamatfizetés címén, az Államtanács 2008. december 19-i említett ítéletével összhangban) és 4 814 339,9 EUR (az 1980 és 2001 között kapott támogatások tényleges tőkeösszegének visszatérítése címén).
(175)
A francia hatóságok jelezték, hogy a követelések állapotából következően 21 254 232,29 EUR teljes összegű tartozás esetében a vitatott követelések összege 17 045 039,50 EUR.
(176)
Megállapítva, hogy a visszafizetés nyilvánvalóan lehetetlen, a felszámoló kezdeményezte a védintézkedési eljárás csődeljárássá történő átváltását, különösen az állami követelések tekintetében.
(177)
A Párizsi Kereskedelmi Bíróság 2009. szeptember 9-i határozatában, miután megállapította a tevékenység folytatására irányuló terv lehetőségét kizáró tartozások fennállását, elrendelte a CELF bírósági felszámolását, és felszámolót nevezett ki. A Bíróság két évben határozta meg azt az időt, amikorra a bírósági felszámolás lezárását meg kell vizsgálni. A francia hatóságok jelezték, hogy a folyamatban lévő és/vagy várható eljárások ugyanakkor indokolhatják a bírósági felszámolás lezárásának későbbi időpontját.
(178)
A francia hatóságok felhívták a figyelmet arra, hogy a CELF valamennyi alkalmazottját elbocsátották, és hogy a felszámolást végző egység 2009. december 31-én megszűnt. A fennmaradó tevékenység kizárólag az ügyfelek esedékes tartozásainak behajtására irányul.
(179)
A francia hatóságok 2010. március 9-én kelt e-mail üzenetükben tudatták, hogy a CELF-fel szembeni felszámolási eljárás a vállalati felszámolási eljárás szokásos előírásainak megfelelően történt.
(180)
A francia hatóságok által a Bizottsághoz eljuttatott információk szerint a CELF immár semmilyen gazdasági tevékenységet nem folytat.
(181)
Következésképpen, tekintettel a CELF ellen zajló felszámolási eljárásra, a francia hatóságoknak az összeegyeztethetetlen támogatás visszafizettetésére irányuló kötelezettségükkel összefüggésben különösen biztosítaniuk kell, hogy tiszteletben tartsák a kedvezményezett vállalkozás felszámolása esetén alkalmazandó ítélkezési gyakorlatot (29). Ebből különösen az következik, hogy a CELF eszközeit piaci áron értékesítik, hogy az állam a jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatások visszatéríttetéséből eredő követeléseit a felszámolás alatt álló vállalkozás tartozásaként számolja el, valamint hogy az eljárás valamennyi szakaszában, illetve a felszámolás idején hitelezői jogait teljeskörűen érvényesíti.
(182)
Ami a kamatszámítást illeti, meg kell jegyezni, hogy a francia jogban a Kereskedelmi Törvénykönyv L 622-28. cikke úgy rendelkezik, hogy „a [védintézkedési eljárás] megindításáról szóló határozattal megszűnik a törvényes és szerződéses kamatok, valamint valamennyi késedelmi kamat és növekmény esedékessége”.
(183)
Következésképpen ebben az ügyben a CELF részére folyósított összegeket attól a naptól, amikor azokat rendelkezésre bocsátották, 2009. február 25-ig, azaz a Párizsi Kereskedelmi Bíróság azon ítéletének napjáig terheli kamat, amelyben a 2009. szeptember 9-i ítélettel később csődeljárássá alakított védintézkedési eljárás megindításáról határozott.
7. KÖVETKEZTETÉS
(184)
A Bizottság megállapítja, hogy Franciaország az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseit megszegve jogellenesen nyújtott támogatást a CELF részére.
(185)
Ez a támogatás összeegyeztethetetlen a belső piaccal, és azt a francia hatóságoknak vissza kell fizettetniük (kivéve az 1980-ban és 1981-ben folyósított összegeket, amelyekre vonatkozóan a követelések elévültek).
(186)
A francia hatóságok 4 631 401 EUR összeget kötelesek visszafizettetni a CELF-fel, az 1982 óta évente nyújtott valamennyi támogatásra számított kamatokkal növelve. A visszafizettetendő összeget attól a naptól terheli kamat, amikor azt a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották, 2009. február 25-ig, azaz a Párizsi Kereskedelmi Bíróság védintézkedési eljárást megindító ítéletének napjáig,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A Franciaország által a Coopérative d’exportation du livre français (CELF) részére az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseit megszegve jogellenesen odaítélt állami támogatás összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
2. cikk
(1) Franciaország köteles visszafizettetni a CELF részére az 1. cikkben említett, támogatás címén 1982 és 2001 között folyósított 4 631 401 EUR összeget.
(2) A visszafizettetendő összeget attól a naptól, amikor azt a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották, 2009. február 25-ig, azaz a Párizsi Kereskedelmi Bíróság védintézkedési eljárást megindító ítéletének napjáig terheli kamat.
(3) A kamatokat a 794/2004/EK rendelet V. fejezetével összhangban, kamatos kamattal kell kiszámítani.
3. cikk
(1) A 2. cikkben említett támogatás visszafizettetésnek haladéktalanul és hatékonyan kell megtörténnie.
(2) Franciaországnak biztosítania kell, hogy e határozatot az arról való értesítéstől számított négy hónapon belül végrehajtsák.
4. cikk
(1) Az e határozatról való értesítéstől számított két hónapon belül Franciaország az alábbi információkat rendelkezésre bocsátja:
a)
a kedvezményezettel visszafizettetendő teljes összeg (tőke és kamatok);
b)
az e határozatnak való megfelelés érdekében meghozott és tervezett intézkedések részletes bemutatása;
c)
az azt igazoló dokumentumok, hogy a kedvezményezettet felszólították a támogatás visszafizetésére.
(2) Franciaország, amíg a 2. cikkben említett támogatás visszafizetése be nem fejeződött, folyamatosan tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtása érdekében hozott nemzeti intézkedésekről. Franciaország a Bizottság egyszerű kérésére azonnal benyújtja annak az információkat azokra a tervezett és már elfogadott intézkedésekre vonatkozóan, amelyek az e határozatnak való megfeleléséhez szükségesek. Részletes információkkal szolgál továbbá a kedvezményezettel már visszafizettetett támogatási összegekre és visszafizettetési kamatokra vonatkozóan.
5. cikk
E határozat címzettje Franciaország.
Kelt Brüsszelben, 2010. december 14-én.