NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 447/2012
ze dne 21. března 2012,
kterým se doplňuje nařízení (ES) č. 1060/2009 Evropského parlamentu a Rady o ratingových agenturách stanovením regulačních technických standardů pro posuzování souladu metodik pro vydávání ratingů
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1060/2009 ze dne 16. září 2009 o ratingových agenturách (1), a zejména na čl. 21 odst. 4 písm. d) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ustanovení čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009 požaduje, aby ratingová agentura používala metodiky pro vydávání ratingů, které jsou přesné a důsledné, systematické, stabilní a které podléhají vyhodnocování založenému na zkušenostech z minulosti, včetně zpětného testování.
(2)
Toto nařízení je nezbytné, aby byla zajištěna transparentnost posuzování, které provádí Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (ESMA) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy), o změně rozhodnutí č. 716/2009/ES a o zrušení rozhodnutí Komise 2009/77/ES (2), a jednotná pravidla, pokud jde o požadavky stanovené v čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009.
(3)
Orgán ESMA musí posoudit plnění požadavků uvedených v ustanovení čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009 ze strany ratingových agentur, když prověřuje žádosti o registraci podle článku 15 uvedeného nařízení. Jako součást probíhajícího dohledu by měl orgán ESMA po provedení registrace posuzovat průběžné plnění požadavků uvedených v ustanovení čl. 8 odst. 3 ze strany ratingových agentur, kdykoliv takové posouzení považuje za nutné.
(4)
Nařízení (ES) č. 1060/2009, a zejména jeho článek 23, nedovoluje orgánu ESMA, Komisi ani jiným orgánům veřejné správy členského státu zasahovat do obsahu ratingů či metodik. Z tohoto důvodu by toto nařízení mělo stanovit pravidla, na základě kterých se uvedené metodiky budou posuzovat, ale uvedené orgány by neměly rozhodovat o přesnosti ratingu, který je výsledkem uvedených metodik.
(5)
Ustanovení čl. 6 odst. 2 ve spojení s bodem 9 oddílu A přílohy I nařízení (ES) č. 1060/2009 požaduje, aby ratingová agentura zřídila útvar, který bude odpovědný za pravidelný přezkum jejích metodik, modelů a klíčových předpokladů pro vydávání ratingů, jako jsou matematické a korelační předpoklady, a jejich významných změn nebo modifikací, jakož i vhodnosti těchto metodik, modelů a klíčových předpokladů pro vydávání ratingů v případě jejich skutečného nebo zamýšleného použití pro hodnocení nových finančních nástrojů.
(6)
Toto nařízení vychází z návrhů regulačních technických norem předložených Komisi ke schválení orgánem ESMA podle postupu stanoveného v článku 10 nařízení (EU) č. 1095/2010.
(7)
Orgán ESMA uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v oblasti cenných papírů a trhů zřízenou podle článku 37 nařízení (EU) č. 1095/2010. Kromě toho v květnu 2011 orgán ESMA zveřejnil výzvu s cílem získat informace od účastníků trhu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví pravidla, která mají být použita pro posuzování toho, zda jsou metodiky pro vydávání ratingů v souladu s požadavky stanovenými v čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009.
Článek 2
Prokázání souladu
Ratingová agentura musí být vždy schopna orgánu ESMA prokázat plnění požadavků stanovených v čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009, které se týkají používání metodik pro vydávání ratingů.
Článek 3
Posuzování souladu orgánem ESMA
1. Kromě posouzení plnění požadavků uvedených v ustanovení čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009 v souvislosti s žádostí o registraci podle článku 15 uvedeného nařízení orgán ESMA průběžně posuzuje plnění požadavků stanovených v čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009 všemi ratingovými agenturami, tak jak považuje za vhodné.
2. Při posouzení plnění požadavků uvedených v ustanovení čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009 ze strany ratingových agentur použije orgán ESMA veškeré informace, které jsou relevantní pro proces vypracování, schválení, použití a přezkumu metodik pro vydávání ratingů.
3. Pro stanovení vhodné úrovně posouzení orgán ESMA zváží, zda metodiky pro vydávání ratingů byly v minulosti při předpovídání úvěruschopnosti prokazatelně soudržné a přesné a může přihlédnout k metodám vyhodnocování, jako jsou odpovídající studie selhání či přechodu navržené k testování uvedené konkrétní metodiky.
Článek 4
Posouzení důslednosti metodiky pro vydávání ratingů
1. Ratingová agentura používá a uplatňuje metodiky pro vydávání ratingů, které:
a)
obsahují jasné a důkladné kontroly a postupy jejich vývoje a související schválení, které umožňují vhodné přezkoumání;
b)
zahrnují veškeré příčinné faktory, jež jsou považovány za relevantní pro určení úvěruschopnosti hodnoceného subjektu nebo finančního nástroje, které jsou podloženy statistickými důkazy nebo zkušenostmi a důkazy z minulosti;
c)
berou v úvahu modelové vztahy mezi hodnocenými subjekty nebo finančními nástroji s totožným rizikovým faktorem a rizikové faktory, vůči nimž jsou metodiky pro vydávání ratingů citlivé;
d)
zahrnují spolehlivé, relevantní a kvalitní související analytické modely, klíčové předpoklady pro vydání ratingu a kritéria, pokud jsou zavedeny.
2. Ratingová agentura vede seznam používaných metodik pro vydávání ratingů a podrobně vysvětluje tyto body, pokud jde o:
a)
všechny kvalitativní faktory, včetně rozsahu kvalitativního posouzení uvedených faktorů,
b)
všechny kvantitativní faktory, včetně klíčových proměnných, zdrojů údajů, klíčových předpokladů, modelování a kvantitativních metod.
3. Podrobné vysvětlení uvedené v odstavci 2 zahrnuje:
a)
prohlášení o významu všech kvalitativních nebo kvantitativních faktorů použitých v uvedené metodice pro vydávání ratingů včetně, pokud je to vhodné, popisu a odůvodnění souvisejících koeficientů přidělených uvedeným faktorům a jejich dopadu na ratingy;
b)
posouzení vztahu mezi klíčovými předpoklady použitými v uvedené metodice pro vydávání ratingů a kritickými rizikovými faktory odvozenými z makroekonomických nebo finančních údajů a
c)
posouzení vztahu mezi klíčovými předpoklady použitými v metodice pro vydávání ratingů a volatilitou ratingů, které jsou výsledkem uvedené metodiky v průběhu času.
4. Ratingová agentura používá metodiky pro vydávání ratingů a s nimi související analytické modely, klíčové předpoklady pro vydávání ratingů a kritéria, které neprodleně začleňují závěry nebo výsledky interního přezkumu nebo kontrolního přezkumu, který provedl jeden nebo více z těchto subjektů nebo osob:
a)
nezávislí členové správní nebo dozorčí rady ratingové agentury;
b)
útvar přezkumu ratingové agentury;
c)
všechny ostatní příslušné osoby nebo výbor podílející se na kontrole a přezkumu metodik pro vydávání ratingů.
Článek 5
Posouzení systematičnosti metodiky pro vydávání ratingů
1. Ratingová agentura používá metodiku pro vydávání ratingů a s ní spojené analytické modely, klíčové předpoklady pro vydávání ratingů a kritéria, které jsou systematicky uplatňovány při stanovení všech ratingů v dané kategorii aktiv nebo v daném tržním segmentu, pokud neexistuje objektivní důvod se od ní odchýlit.
2. Ratingová agentura musí používat metodiku pro vydávání ratingů, která je schopna rychle začlenit zjištění z jakéhokoliv přezkumu její přiměřenosti.
Článek 6
Posouzení stability metodiky pro vydávání ratingů
Ratingová agentura používá metodiky pro vydávání ratingů, které jsou navrženy a zavedeny způsobem, který jim umožňuje:
a)
používat metodiku soustavně, pokud neexistuje objektivní důvod pro její změnu nebo zrušení;
b)
rychle začlenit jakákoli zjištění plynoucí z průběžné kontroly nebo přezkumu, zejména pokud by změny strukturálních makroekonomických nebo finančních podmínek na trhu mohly ovlivnit ratingy stanovené pomocí této metodiky;
c)
porovnávat ratingy různých kategorií aktiv.
Článek 7
Posouzení, zda metodiky pro vydávání ratingů podléhají vyhodnocování založenému na zkušenostech z minulosti, včetně zpětného testování
1. Ratingová agentura používá metodiky pro vydávání ratingů, které se opírají o kvantitativní důkazy rozlišovací schopnosti metodiky pro vydávání ratingů.
2. Ratingová agentura používá metodiky pro vydávání ratingů, jež popisují:
a)
spolehlivost v minulosti a schopnost předpovědi pro ratingy vydané s použitím relevantní metodiky v příslušných časových horizontech a v různých kategoriích aktiv;
b)
míru, do jaké se předpoklady použité v modelovém ratingu odchylují od skutečných selhání a ztrátovosti.
3. Vyhodnocování metodiky pro vydávání ratingu je strukturováno tak, aby:
a)
posuzovalo citlivost metodiky pro vydávání ratingů na změny veškerých jejích základních předpokladů, včetně kvalitativních nebo kvantitativních faktorů;
b)
provádělo přiměřené a vhodné posouzení ratingů vypracovaných v minulosti pomocí uvedené metodiky pro vydávání ratingů;
c)
používalo spolehlivé vstupní údaje, včetně vhodné velikosti vzorků údajů;
d)
náležitě přihlíželo k hlavním geografickým oblastem hodnocených subjektů nebo finančních nástrojů u všech hodnocených ratingových kategorií, jako jsou strukturované financování, stát, podniky, finanční instituce, pojišťovny, veřejné finance.
4. Ratingová agentura zavádí postupy, kterými zajistí, že systémové ratingové nesrovnalosti, na něž upozornilo zpětné testování, jsou identifikovány a náležitě řešeny.
5. Do postupu přezkumu metodik pro vydávání ratingů ratingová agentura zahrne:
a)
pravidelné přezkumy ratingu a výkonnosti hodnocených subjektů a finančních nástrojů;
b)
testování modelu a testování mimo model;
c)
informace o vyhodnocování či zpětném testování v minulosti.
Článek 8
Osvobození
V případech, kdy existují omezené kvantitativní důkazy, o které by se mohla schopnost předpovědi metodiky pro vydávání ratingů opřít, je ratingová agentura osvobozena od plnění článku 7 tohoto nařízení, pokud:
a)
zajistí, aby metodiky pro vydávání ratingů citlivě předpovídaly úvěruschopnost;
b)
používá interní postupy soustavně v čase i v různých segmentech trhu;
c)
má zavedené postupy, pomocí kterých zajistí, že systémové nesrovnalosti ratingů, jež odhalilo zpětné testování, jsou identifikovány a náležitě řešeny.
Článek 9
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 21. března 2012.
A BIZOTTSÁG 447/2012/EU FELHATALMAZÁSON ALAPULÓ RENDELETE
(2012. március 21.)
a hitelminősítő intézetekről szóló 1060/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a hitelminősítési módszerek megfelelőségének értékelésére szolgáló szabályozási technikai standardok megállapítása révén történő kiegészítéséről
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel a hitelminősítő intézetekről szóló, 2009. szeptember 16-i 1060/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 21. cikke (4) bekezdésének d) pontjára,
mivel:
(1)
Az 1060/2009/EK rendelet 8. cikkének (3) bekezdése a hitelminősítő intézetek számára szigorú, szisztematikus, folyamatos és - az utóteszteléseket is beleértve - a korábbi tapasztalatokra épülő minősítési módszerek alkalmazását írja elő.
(2)
Ez a rendelet az európai felügyeleti hatóság (Európai Értékpapír-piaci Hatóság) létrehozásáról, a 716/2009/EK határozat módosításáról és a 2009/77/EK bizottsági határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2010. november 24-i 1095/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) által létrehozott Európai Értékpapírpiaci Hatóság (EÉPH) által elvégzett értékelés átláthatóságának, valamint az 1060/2009/EK rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében előírt követelményekre vonatkozó egységes szabályok biztosításához szükséges.
(3)
Az 1060/2009/EK rendelet 15. cikke szerinti nyilvántartásba vétel iránti kérelmek vizsgálatakor az EÉPH-nak értékelnie kell a hitelminősítő intézetek megfelelését az említett rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében foglalt előírásoknak. A nyilvántartásba vételt követően az EÉPH-nak az általa gyakorolt folyamatos felügyelet részeként mindazon esetekben értékelnie kell a hitelminősítő intézetek folyamatos megfelelését a 8. cikk (3) bekezdésében foglalt előírásoknak, amikor ezt szükségesnek tartja.
(4)
Az 1060/2009/EK rendelet és különösen annak 23. cikke az EÉPH, a Bizottság és a tagállami hatóságok számára tiltja, hogy befolyásolják a hitelminősítések tartalmát vagy módszereit. E rendeletnek kell meghatároznia azokat a szabályokat, amelyek alapján az említett módszerek értékelhetők, de a rendelet nem teszi lehetővé a hatóságok részére azt, hogy az említett módszerek alapján kibocsátott hitelminősítések pontosságáról határozzanak.
(5)
Az 1060/2009/EK rendelet 6. cikkének (2) bekezdése az I. melléklet A. szakaszának 9. pomtjával összefüggésben értelmezve a hitelminősítő intézet számára előírja a felülvizsgálati funkció létrehozását, amely felelős a hitelminősítő intézet módszereinek, modelljeinek és főbb minősítési, úgymint matematikai és korrelációs feltevéseinek időszakos felülvizsgálatáért, továbbá azok jelentős változásaiért és módosításaiért, illetve annak ellenőrzéséért, hogy az említett felhasznált vagy felhasználni javasolt módszerek, modellek és főbb értékelési feltevések megfelelőek-e új pénzügyi eszközök értékelésére.
(6)
E rendeletnek az EÉPH által az 1095/2010/EU rendelet 10. cikkében meghatározott eljárásnak megfelelően a Bizottsághoz jóváhagyásra benyújtott szabályozási technikaistandard-tervezet képezi az alapját.
(7)
Az EÉPH nyilvános konzultációt folytatott az e rendelet alapját képező szabályozási technikaistandard-tervezetekről, elemezte az ezekkel összefüggésben felmerülő költségeket és hasznokat, és kikérte az 1095/2010/EU rendelet 37. cikke alapján létrehozott Értékpapírpiaci Érdekképviseleti Csoport véleményét. Az EÉPH emellett 2011 májusában felhívást tett közzé a piaci szereplők álláspontjának megismerése érdekében,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Tárgy
Ez a rendelet az annak értékelése során alkalmazandó szabályokat állapítja meg, hogy a hitelminősítési módszerek megfelelnek-e az 1060/2009/EK rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében meghatározott követelményeknek.
2. cikk
A megfelelés bemutatása
A hitelminősítő intézeteknek bármikor képesnek kell lenniük annak bemutatására az EÉPH felé, hogy megfelelnek az 1060/2009/EK rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében a hitelminősítő módszerekre vonatkozóan meghatározott követelményeknek.
3. cikk
A megfelelés EÉPH általi értékelése
(1) Az 1060/2009/EK rendelet 15. cikke szerinti nyilvántartásba vétel iránti kérelemmel összefüggésben a hitelminősítő intézeteknek az említett rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében előírt rendelkezéseknek való megfelelésének vizsgálata mellett az EÉPH minden hitelminősítő intézet esetében saját belátása szerint folyamatosan is vizsgálja az 1060/2009/EK rendelet 8. cikke (3) bekezdésének való megfelelést.
(2) A hitelminősítő intézeteknek az 1060/2009/EK rendelet 8. cikke (3) bekezdése rendelkezéseinek való megfelelése vizsgálatakor az EÉPH a hitelminősítő módszerek kidolgozására, jóváhagyására, alkalmazására és felülvizsgálatára vonatkozó összes információt felhasználja.
(3) Az értékelés megfelelő szintjének meghatározásához az EÉPH mérlegeli, hogy az adott hitelminősítési módszer rendelkezik-e bizonyítható múlttal a hitelképesség előrejelzésének konzisztenciája és pontossága tekintetében, továbbá figyelembe vehet hitelesítési módszereket, mint például az adott konkrét módszer tesztelésére kidolgozott, a nemteljesítéssel vagy a minősítés változásával foglalkozó tanulmányokat.
4. cikk
A hitelminősítési módszer szigorú jellegének értékelése
(1) A hitelminősítő intézetek olyan hitelminősítési módszereket használnak és alkalmaznak, amelyek:
a)
olyan egyértelmű és szilárd kontrollokat és eljárásokat tartalmaznak a kidolgozásukra és ez érintett jóváhagyásokra vonatkozóan, amelyek lehetővé teszik a módszer hatékonyságának érdemi ellenőrzését;
b)
a minősített szervezet vagy pénzügyi eszköz hitelképességének megállapításához szükségesnek tartott összes tényezőt magukban foglalják, statisztikai, múltbeli tapasztalatokon vagy bizonyítékokon alapuló adatokkal alátámasztva;
c)
figyelembe veszik az egyazon kockázati tényező által érintett minősített szervezetek vagy pénzügyi eszközök és azon kockázati tényezők közötti modellezett kapcsolatot, amelyre a hitelminősítési módszerek érzékenyek;
d)
megbízható, releváns és minőségfüggő analitikus modelleket, valamint a legfontosabb hitelminősítési feltevéseket és kritériumokat tartalmazzák, amennyiben ezek részei a módszernek.
(2) A hitelminősítő intézetek az alábbi pontokra vonatkozóan felsorolást állítanak össze, amelyhez részletes magyarázatot fűznek az általuk alkalmazott hitelminősítési módszerek tekintetében:
a)
az összes kvalitatív tényező, ideértve az egyes tényezőkhöz tartozó kvalitatív értékelés szempontjait;
b)
az összes kvantitatív tényező, ideértve a kulcsfontosságú változókat, adatforrásokat, fő feltevéseket, modellezési és kvantitatív technikákat.
(3) A (2) bekezdésben említett részletes magyarázatban ki kell térni az alábbiakra:
a)
a hitelminősítési módszerben alkalmazott egyes kvalitatív és kvantitatív tényezők fontosságára vonatkozó nyilatkozat, adott esetben e tényezőkhöz rendelt súlyok ismertetésével és indokolásával, valamint a hitelminősítésre kifejtett hatásukkal együtt;
b)
a hitelminősítési módszerben alkalmazott legfontosabb feltevések és a makrogazdasági vagy pénzügyi adatokból származó kritikus kockázati tényezők közötti kapcsolat értékelése; valamint
c)
a hitelminősítési módszerben alkalmazott legfontosabb feltevések és a módszer alkalmazásával az eddigiek során kapott hitelminősítések volatilitása közötti kapcsolat értékelése.
(4) A hitelminősítő intézetek olyan hitelminősítési módszereket és azokhoz kapcsolódó analitikai modelleket, fő hitelminősítési feltevéseket és kritériumokat alkalmaznak, amelyek azonnal beépítik az alábbiak közül egy vagy több által elvégzett belső felülvizsgálatokból vagy monitoring felülvizsgálatokból nyert megállapításokat és eredményeket:
a)
a hitelminősítő intézet igazgatótanácsának vagy felügyelőbizottságának független tagjai;
b)
a hitelminősítő intézet felülvizsgálati funkciót betöltő egysége;
c)
a hitelminősítési módszerek nyomon követésében és felülvizsgálatában részt vevő egyéb érintett személy vagy bizottság.
5. cikk
A hitelminősítési módszer szisztematikus jellegének értékelése
(1) A hitelminősítő intézetek olyan hitelminősítési módszereket és azokhoz kapcsolódó analitikai modelleket, fő hitelminősítési feltevéseket és kritériumokat használnak, amelyeket valamennyi hitelminősítés kidolgozásakor szisztematikusan alkalmaznak az adott eszközosztály vagy piaci szegmens vonatkozásában, kivéve, ha az ettől való eltérés valamilyen objektív ok alapján indokolt.
(2) A hitelminősítési intézetek olyan hitelminősítési módszert alkalmaznak, amely a módszer megfelelőségének bármely felülvizsgálatából származó megállapítást képes azonnal beépíteni.
6. cikk
A hitelminősítési módszer folyamatos jellegének értékelése
A hitelminősítő intézetek olyan hitelminősítési módszereket alkalmaznak, amelyek tervezésük és alkalmazásuk módjából fakadóan alkalmassá teszik azokat arra, hogy:
a)
folyamatosan használják azokat, kivéve, ha valamilyen objektív ok a hitelminősítési módszer megváltoztatását vagy használatának megszüntetését indokolja;
b)
a folyamatban lévő monitoringból vagy felülvizsgálatból származó megállapításokat azonnal beépítsék, különösen akkor, ha a strukturális makrogazdasági vagy a pénzügyi piaci feltételeket érintő változások befolyásolhatják az adott módszer által előállított hitelminősítéseket;
c)
összehasonlítsák különböző eszközosztályok hitelminősítéseit.
7. cikk
A hitelminősítési módszer korábbi tapasztalatokra épülő, utóteszteléseket is magában foglaló hitelesítésének értékelése
(1) A hitelminősítő intézetek olyan hitelminősítési módszereket alkalmaznak, amelyekről kvantitatív bizonyítékok állnak rendelkezésre a diszkriminációs képesség tekintetében.
(2) A hitelminősítő intézetek által alkalmazott hitelminősítési módszerek alkalmasak az alábbiak leírására:
a)
az adott módszer alkalmazásával megfelelő időintervallumon keresztül és különböző eszközosztályokra vonatkozóan kibocsátott hitelminősítések múltbeli adatokra épülő megalapozottsága és előrejelző képessége;
b)
a minősítési modellben használt feltevéseknek a tényleges nemteljesítési és veszteségrátáktól való eltérési foka.
(3) A hitelminősítési módszerek hitelesítése megfelel az alábbiaknak:
a)
a hitelminősítési módszernek a mögöttes feltevések változására való érzékenységét vizsgálja, ideértve a kvalitatív és kvantitatív tényezők változására való érzékenységet is;
b)
helyesen és megfelelően értékeli az adott hitelminősítési módszer által előállított korábbi hitelminősítéseket;
c)
megbízható inputadatokat használ, aminek része a megfelelő méretű adatminták kiválasztása is;
d)
a minősítési kategóriák (például strukturált pénzügyi eszközök, állampapírok, vállalatok, pénzügyi intézmények, biztosítók, államháztartás) mindegyike tekintetében megfelelőképpen figyelembe veszi a minősített szervezetek vagy pénzügyi eszközök meghatározó földrajzi területeit.
(4) A hitelminősítő intézetek rendelkeznek olyan eljárásokkal, amelyek biztosítják, hogy az utótesztelés által jelzett rendszerszintű hitelminősítési anomáliákat feltárják, és megfelelően kezelik.
(5) A hitelminősítési módszerek felülvizsgálatának folyamatába a hitelminősítő intézetek beleveszik:
a)
a minősített szervezetek és pénzügyi eszközök rendszeres hitelminősítési és teljesítményértékelési felülvizsgálatát;
b)
a mintán belüli és a mintán kívüli tesztelést;
c)
a hitelesítésre vagy utótesztelésre vonatkozó korábbi információkat.
8. cikk
Mentesség
Azokban az esetekben, amikor korlátozott mennyiségű kvantitatív bizonyíték áll rendelkezésre a hitelminősítési módszer előrejelző képességének alátámasztására, a hitelminősítő intézet mentesül a 7. cikk előírásai alól, ha:
a)
biztosítja azt, hogy a hitelminősítési módszerek megbízható előrejelzői a hitelképességnek;
b)
belső eljárásait következetes módon, tartósan és piaci szegmensektől függetlenül alkalmazza;
c)
rendelkeznek olyan eljárásokkal, amelyek biztosítják, hogy az utótesztelés által jelzett rendszerszintű hitelminősítési anomáliákat észlelik és megfelelően kezelik.
9. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2012. március 21-én.