ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o státní podpoře C 88/97, kterou Francouzská republika poskytla bance Crédit Mutuel
(oznámeno pod číslem K(2011) 3436)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/747/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s tímto článkem (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. ŘÍZENÍ
(1)
Dne 25. ledna 1991 podaly „Association française des banques“ („Francouzské sdružení bank“ - dále jen „AFB“), odborová komora lidových bank a banka Crédit Agricole stížnost, podle níž Francie údajně poskytla státní podpory ve prospěch banky Crédit Mutuel.
(2)
První žádost Komise o informace o spořicím účtu „Livret bleu“ byla vyjádřena v dopise ze dne 27. května 1991.
(3)
Dopisem ze dne 6. února 1998 oznámila Komise francouzským orgánům své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 2 SFEU) ve věci možných opatření podpory obsažených ve spořicím mechanismu účtu „Livret bleu“ (2).
(4)
Dne 8. dubna 1998 francouzské orgány odpověděly na otázky položené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení.
(5)
Dne 18. června 1998 zaslala banka Crédit Mutuel Komisi dopis s vyložením argumentů pro zamítnutí označení opatření uvedených v rozhodnutí o zahájení řízení za státní podporu a dále soubor analytického účetnictví týkajícího se „Livret bleu“. Komise rovněž obdržela připomínky řady zúčastněných stran (viz oddíl 3 a 4, body 48 až 59) a dne 3. září 1998 je předala francouzským orgánům.
(6)
Stěžovatelé zaslali Komisi čtyři podání dopisy ze dne 29. října 1999, 16. května 2000, 16. října 2000 a 19. ledna 2001, které Komise předala francouzským orgánům dne 21. února 2000 a 3. listopadu 2000.
(7)
Dne 5. února 2001 předala Komise francouzským orgánům dokumenty obdržené od AFB.
(8)
Na žádost Komise provedl v období od listopadu 1998 do prosince 1999 konzultant (3) (dále jen „konzultant Komise“) audit analytického účetnictví „Livret bleu“. Zpráva konzultanta Komise byla předložena k přezkumu francouzským orgánům a bance Crédit Mutuel dne 10. ledna 2000. Dne 7. února 2000 byla zorganizována technická konzultační schůzka mezi útvary Komise za přítomnosti jejich konzultanta, francouzskými orgány a bankou Crédit Mutuel věnovaná této zprávě.
(9)
Dopisem ze dne 14. září 1999 si útvary Komise vyžádaly od francouzských orgánů upřesnění ohledně úkolů obecného zájmu, kterými je pověřena banka Crédit Mutuel. Dne 21. února 2000, 3. listopadu 2000 a 5. února 2001 předaly útvary Komise francouzským orgánům k připomínkování různé podklady (4) přidané do spisu stěžovateli a týkající se „přitažlivého účinku“ spořicího účtu „Livret bleu“ (viz pododdíl 7.2.3, body 110 až 118). Francouzské orgány předložily své připomínky dne 1. února 2001.
(10)
Dne 11. dubna 2000 podala u Komise stížnost Bankovní federace Evropské unie (FBE) ohledně podpor poskytnutých francouzským státem ve prospěch banky Crédit Mutuel v podobě výlučné distribuce spořicího účtu „Livret bleu“.
(11)
V květnu roku 2000 pověřila Národní konfederace Crédit Mutuel auditní kancelář Arthur Andersen přezkumem metodiky postupů analytického účetnictví banky Crédit Mutuel a vypracováním provozního účtu spořicího účtu „Livret bleu“. Tento úkol byl ukončen v září roku 2000 předáním podrobné zprávy o provozním účtu „Livret bleu“, jež ocenila výsledek analytického účetnictví „Livret bleu“ na ztrátu před zdaněním ve výši 498 milionů FRF. Tento výsledek byl založen na zohlednění „vyrovnávacích prvků“. Dne 2. února 2001 bylo zorganizováno jednání mezi Komisí a bankou Crédit Mutuel věnované této zprávě. Po připomínkách Komise požádala banka Crédit Mutuel kancelář Arthur Andersen o předání zprávy ze dne 8. února 2001, jež odůvodňovala použití metody zvané „vyrovnání přecenění činnosti IARD [pojištění proti škodám (5) banky Crédit Mutuel]“, která byla zejména předmětem kritiky ze strany útvarů Komise.
(12)
V dubnu roku 2001 požádala Komise svého konzultanta, aby zjistil odchylky mezi svou zprávou a zprávou kanceláře Arthur Andersen a určil změny v údajích a metodice, které by mohly být případně zahrnuty do jeho předchozí zprávy. Nová konečná zpráva konzultanta Komise byla předána dne 23. července 2001. Oceňuje výsledek analytického účetnictví spořicího účtu „Livret bleu“ na kumulovaný nekapitalizovaný zisk ve výši 1,074 miliardy FRF (163,7 milionu EUR). Tato zpráva byla předána stejného dne francouzským orgánům. Během jednání dne 26. července 2001 mezi Komisí, francouzskými orgány, bankou Crédit Mutuel a kanceláří Arthur Andersen vyjádřily banka Crédit Mutuel a kancelář Arthur Andersen svůj nesouhlas s konečnými závěry konzultanta Komise. Kancelář Arthur Andersen trvala na svých předchozích závěrech v dokumentu ze dne 13. září 2001 předaném v příloze zprávy francouzských orgánů ze dne 15. září 2001. Francouzské orgány zaslaly dne 26. října 2001 Komisi novou zprávu s právní analýzou spořicího účtu „Livret bleu“ z hlediska právních předpisů Společenství v oblasti hospodářské soutěže a dne 7. ledna 2002 zprávu o nákladech pověření veřejnou službou, která přebírá číselné údaje již předložené bankou Crédit Mutuel, aniž by přinášela nové skutečnosti.
(13)
Zpráva zaslaná francouzskými orgány Komisi dne 26. října 2001 vysvětlovala, proč, podle jejich názoru, i) režim spořicího účtu „Livret bleu“ nepředstavuje podporu, ii) by se mohlo jednat pouze o stávající podporu, pokud by Komise označení za podporu uznala, a iii) by se v každém případě jednalo o podporu slučitelnou.
(14)
Rozhodnutím ze dne 15. ledna 2002 (6) (dále jen „zrušené rozhodnutí“) Komise prohlásila státní podporu, kterou Francouzská republika poskytla bance Crédit Mutuel, za neslučitelnou s vnitřním trhem.
(15)
Rozhodnutí ze dne 15. ledna 2002 bylo zrušeno rozsudkem Soudu prvního stupně ze dne 18. ledna 2005 (7).
(16)
Komise se proti rozsudku Soudu prvního stupně neodvolala. Podle čl. 266 odst. 1 SFEU je Komise povinna přijmout opatření vyplývající z tohoto rozsudku. V oblasti státní podpory to znamená, že po zrušení rozhodnutí se řízení vrací do fáze formálního vyšetřování.
(17)
Rozhodnutím ze dne 7. června 2006 (8) (dále jen „rozhodnutí o prodloužení“) Komise prodloužila formální vyšetřovací řízení a upřesnila předmět svého posouzení případné podpory.
(18)
Francie sdělila Komisi své připomínky k rozhodnutí o prodloužení dopisy ze dne 1. září 2006 a 7. září 2006.
(19)
Dne 19. září 2006 Komise obdržela stížnost Sdružení obětí banky Crédit Mutuel („Association des Victimes du Crédit Mutuel“).
(20)
Dopisem ze dne 13. října 2006 obdržela Komise připomínky banky Crédit Mutuel.
(21)
Komise předala připomínky banky Crédit Mutuel francouzským orgánům dopisem ze dne 31. října 2006.
(22)
Následkem dvou žádostí Komise o doplňkové informace ze dne 22. září 2006 a 28. listopadu 2006 předložila Francie dodatečné připomínky dopisy ze dne 8. listopadu 2006 a 28. února 2007.
(23)
Komise se setkala s francouzskými orgány dne 19. prosince 2006 a s bankou Crédit Mutuel dne 15. ledna 2007.
(24)
Dne 10. května 2007 přijala Komise rozhodnutí podle čl. 86 odst. 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 3 SFEU) ve spojení s články 43 a 49 Smlouvy o ES (nyní články 49 a 56 SFEU), podle něhož měla Francie zrušit zvláštní práva (9) banky Crédit Mutuel, spořitelny Caisses d’Épargne a banky Banque Populaire na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ (pokud jde o Crédit Mutuel) a vkladních knížek „Livret A“ (pokud jde o Caisses d’Épargne a francouzskou poštu La Poste) (10).
(25)
Jelikož Francie nezrušila zvláštní práva na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ v devítiměsíční lhůtě stanovené rozhodnutím ze dne 10. května 2007, zahájila Komise řízení o porušení smlouvy podle článku 226 Smlouvy o ES (nyní článek 258 SFEU) a dopisem dne 5. června 2008 jí zaslala výzvu kvůli neplnění rozhodnutí.
(26)
Dne 19. září 2009 zaslala Komise Francii žádost o nové informace a Francie na ni odpověděla dne 13. října 2009.
(27)
Dne 8. října 2009 Komise ukončila řízení o porušení smlouvy, protože Francie splnila přijetím reformy ze dne 1. ledna 2009, kterou liberalizovala distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ (11), povinnost zrušit zvláštní práva na distribuci těchto spořicích nástrojů (12).
(28)
Během roku 2010 se Komise pomocí elektronické pošty obrátila na banku Crédit Mutuel s několika dotazy, na které dotčená banka odpověděla rovněž elektronickou poštou.
(29)
Toto rozhodnutí v souladu s článkem 13 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (13), uzavírá řízení ve věci případných prvků podpory obsažených v mechanizmu spořicího účtu „Livret bleu“.
2. POPIS MECHANISMU SPOŘICÍHO ÚČTU „LIVRET BLEU“
2.1 Popis banky Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel je decentralizovaná bankovní a pojišťovací skupina, již tvoří celostátní síť bank se statusem družstevních společností s proměnným kapitálem. Crédit Mutuel se řídí zákonem ze dne 10. září 1947, který stanovil zásady spolupráce. Banka je organizována na třech úrovních: místní, regionální a celostátní.
(31)
Skupina Crédit Mutuel má pod dvojím označením skupiny (Crédit Mutuel a Crédit Industriel et Commercial (dále jen „CIC“) téměř 6 000 poboček a více než 72 000 zaměstnanců. Místní banky Crédit Mutuel jsou součástí 18 regionálních federací, které jsou členy celostátní konfederace bank Crédit Mutuel, jež představuje ústřední orgán sítě. CIC sdružuje 6 regionálních bank a specializované pobočky jak ve Francii, tak ve světě.
(32)
Crédit Mutuel je kromě toho skupinou s jediným vedením a sledující globální politiku. Na úrovni konfederace udržuje vnitřní finanční solidaritu, která zajišťuje hotovost pro regionální federace. Z hlediska práva hospodářské soutěže vykazuje skupina vlastnosti jediného podniku, protože má na ústřední úrovni jediné rozhodovací centrum.
2.2 Popis spořicího účtu „Livret bleu“
(33)
Spořicí účet „Livret bleu“ byl spořicí produkt regulovaný státem a distribuovaný výlučně bankou Crédit Mutuel.
(34)
Podle opraveného finančního zákona na rok 1975 (14) podléhal tento produkt částečnému osvobození od daně. Úroky vyplácené spořitelům z uložených vkladů byly osvobozeny od daně do výše dvou třetin. Stát stanovil pro spořitele hrubou úrokovou míru u „Livret bleu“ tak, aby čistá míra byla po odvedení daně (15) stejná jako u vkladní knížky „Livret A“, která byla od zdanění zcela osvobozena.
(35)
Stát stanovil úrokovou míru u „Livret bleu“ na úroveň přesahující inflaci a tato míra byla upravována podle vývoje na peněžním trhu. Poslední čistá úroková míra u „Livret bleu“ před zrušením tohoto spořicího produktu reformou z 1. ledna 2009 (viz bod 41) byla 4 % (16). Nejvyšší částka, kterou si spořitelé na spořicím účtu „Livret bleu“ mohli uložit, byla ve výši 15 300 EUR. Vklady na účtu „Livret bleu“ se zvýšily z 13 miliard EUR (85 miliard FRF) v roce 1991 na 22 miliard EUR v roce 2008.
(36)
Příznačné vlastnosti spořicího účtu „Livret bleu“, jako byla okamžitá dostupnost prostředků, povolené vklady od 15 EUR výše, absence nákladů (zejména při zakládání účtu), vedly k nahromadění značné hotovosti. Kromě toho bylo možno zřídit si u účtu automatické platby ve prospěch finančního úřadu nebo veřejných podniků jako EDF nebo France Telécom. Spořicí účet „Livret bleu“, jež byl zřízen jako spořicí produkt pro soukromé osoby, se tak v určitých aspektech blížil běžnému účtu.
(37)
Povinnosti ve spojení s použitím prostředků vybraných prostřednictvím „Livret bleu“ se časem vyvíjely.
(38)
V prvním období musela banka Crédit Mutuel přidělovat 50 % prostředků (navýšených v roce 1983 (17) na 65 % prostředků a na 80 % nových vkladů) na použití „v obecném zájmu“ (zejména na financování místních samospráv a jiných veřejných organizací) a se zbytkem mohla nakládat volně (dále jen „volné použití“).
(39)
Tento systém hluboce proměnila vyhláška ze dne 27. září 1991 (18), kterou došlo ke sblížení „Livret bleu“ se systémem vkladních knížek „Livret A“. Počínaje touto vyhláškou byly všechny nové vklady (19) soustředěny u Caisse des Dépôts et Consignation (dále jen „CDC“), která na oplátku vyplácela Crédit Mutuel odměnu za zprostředkování. Tato odměna, jež byla původně stanovena 1,3 % vkladů na účtu „Livret bleu“ uložených u CDC, byla dne 1. ledna 2005 snížena na 1,2 % a dne 1. listopadu 2005 na 1,1 %. CDC používá prostředky shromážděné bankou Crédit Mutuel hlavně na financování sociálního bydlení.
(40)
Tato hluboká reforma systému se kromě toho projevila postupným přerozdělením stávajících vkladů (20). Od vyhlášky ze dne 27. září 1991 až do konce prvního pololetí roku 1999 se část určená na „použití v obecném zájmu“ a část „volného použití“ postupně snižovaly, až byly všechny vklady přiděleny k uložení u CDC.
V miliardách FRF a v %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Roční průměrné vklady
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Centralizované použití CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Použití v obecném zájmu
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Volné použití
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Zdroj: Littlejohn Fraser
(41)
Dne 1. ledna 2009 vstoupila v platnost reforma, která umožnila všem bankám nabízet vkladní knížku „Livret A“ a kterou se přestalo rozlišovat mezi vkladními knížkami „Livret A“ a spořicími účty „Livret bleu“. Od 1. ledna 2009 se z „Livret bleu“ banky Crédit Mutuel stala vkladní knížka „Livret A“ nabízená pouze pod jiným názvem. Spořicí účet „Livret bleu“, a s ním výlučné právo banky Crédit Mutuel tento produkt šířit, přestaly k tomuto dni existovat.
2.3 Popis důvodů, které vedly k zahájení/prodloužení řízení
(42)
Jak je rozvedeno v rozhodnutí o prodloužení řízení (21), Komise považovala za možné, že Francie prostřednictvím odměny za zprostředkování poskytla bance Crédit Mutuel podporu.
(43)
Z judikatury Altmark Soudního dvora vyplývá, že vyrovnání za veřejnou službu nepředstavují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU, pokud splňují určité kumulativní podmínky uvedené v rozsudku ve věci Altmark ze dne 24. července 2003 (22).
(44)
Komise se ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení domnívala, že není možné, aby byla splněna čtvrtá podmínka judikatury Altmark, protože stát nepřidělil úkol veřejné služby spočívající ve shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty nejvýhodnějšímu zájemci prostřednictvím veřejné soutěže, ale přidělil jej vyjednáváním přímo bance Crédit Mutuel, což předem nezaručuje, že odměna poskytnutá bance Crédit Mutuel není vyšší než míra požadovaná dobře spravovaným podnikem. Kromě toho soudila, že francouzské orgány neprokázaly, že výše vyrovnání byla stanovena vzhledem k nákladům středně velkého a dobře spravovaného podniku v odvětví bankovnictví. Pro stanovení, že výše vyrovnání byla určena na základě analýzy nákladů, které by měl dobře spravovaný podnik ve smyslu judikatury Altmark, totiž nestačí, když francouzské orgány zdůrazňují, že banka Crédit Mutuel je dobře spravovaným podnikem.
(45)
Podle Komise představovala odměna za zprostředkování státní prostředek, který mohl poskytnout selektivní zvýhodnění schopné narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jehož použití jí nebylo oznámeno. Odměna za zprostředkování tak mohla obsahovat prvky protiprávní podpory.
(46)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení považovala Komise za možné, že toto opatření není slučitelné s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU), a soudila, že zřejmě není použitelná žádná z odchylek uvedených v čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU).
(47)
Na základě výpočtů jejího konzultanta se jí totiž jevilo jako možné, že výše vyrovnání přesáhla meze toho, co je nezbytné k pokrytí nákladů vynaložených k plnění povinnosti veřejné služby (shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty) se zohledněním příjmů, které se k ní vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění této povinnosti. Po připomenutí, že výše vyrovnání musí zahrnovat všechna zvýhodnění poskytnutá státem nebo ze státních prostředků, a to v jakékoliv formě, Komise ve svém výpočtu vyrovnání zohlednila nejen čisté náklady na shromažďování vkladů soustředěných v CDC, ale také čistý výsledek (náklady nebo zisk) použití v obecném zájmu a volného použití. Ze zprávy konzultanta Komise vyplývalo nadměrné vyrovnání ve prospěch banky Crédit Mutuel v letech 1991, 1992, 1993 a 1998.
3. ARGUMENTY STĚŽOVATELŮ
(48)
Komise představila argumenty stěžovatelů ve svém rozhodnutí ze dne 6. února 1998 o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 2 SFEU). Podání předaná od té doby uvádějí následující nové argumenty.
(49)
Zpráva AFB (aktualizovaná koncem února 1999 a předaná Komisi v říjnu roku 1999) o přitažlivém účinku „Livret bleu“ ocenila čistý bankovní produkt vytvořený přitažlivým účinkem „Livret bleu“ na 17 miliard FRF (2,6 miliardy EUR) za předpokladu, že nárůst podílu Crédit Mutuel na trhu ve všech segmentech pocházel v období 1986-1997 výlučně z distribuce „Livret bleu“.
(50)
Studie vypracovaná Caisse Nationale du Crédit Agricole a předložená v květnu roku 2000 provedla analýzu počtu bankovních poboček banky Crédit Mutuel. Ze studie vyplývá, že celkový počet stálých bankovních poboček od roku 1991 do roku 1994 klesal, a potom postupně rostl, až v roce 1998 dosáhl úrovně roku 1990. Vývoj se různil podle jednotlivých regionů: počet stálých bankovních poboček, a poté také nestálých, poklesl v oblastech výrazného tradičního působení banky Crédit Mutuel (Pays de Loire, Bretaň, Alsasko), zatímco v ostatních regionech rostl. Je proto pravděpodobné, že banka Crédit Mutuel omezila své působení ve venkovských oblastech za účelem svého posilnění v oblastech městských. Tyto údaje zřejmě vyvracejí tvrzení banky Crédit Mutuel, podle nichž byla v devadesátých letech minulého století nucena zachovat svou rozsáhlou přítomnost ve venkovských oblastech. Také zřejmě prokazují, že banka Crédit Mutuel je schopna uchovat mimořádně hustou síť i po zrušení jakékoliv kontroly ze strany orgánů veřejné moci.
(51)
AFB zaslala Komisi dopis ze dne 4. června 1998, ve kterém tvrdila, že odměna ve výši 1,3 % z vkladů uložených na spořicím účtu „Livret bleu“ a soustředěných u CDC byla nadměrná, protože spořitelny Caisses d’Épargne a poštovní banka dostávaly ve stejné době od CDC 1,20 % a 1,50 % z prostředků uložených na vkladních knížkách „Livret A“, které byly rovněž soustředěny u CDC. AFB v dopisu uvádí, že v roce 1997 nabídla francouzským orgánům, že zajistí shromažďování vkladů na „Livret bleu“ za odměnu ve výši pouhého 1 %, ale že vláda ponechala tuto nabídku bez odpovědi. AFB zejména zdůraznila, že se ve zprávě poslance Douyèra z dubna 1998 o modernizaci spořitelen Caisses d’Épargne uvádí, že náklady na shromažďování průměrné spořitelny, jako je například spořitelna Burgundska, dosahují výše 0,96 % vkladů a že neexistuje důvod, proč by banka Crédit Mutuel měla mít správní náklady vyšší.
(52)
Rozklad kanceláře Glais ze srpna 2000 předložený na žádost AFB přinesl statistické podklady o údajném konkurenčním zvýhodnění banky Crédit Mutuel díky výlučnému právu distribuce „Livret bleu“. Přezkum časových řad ukazuje, že vklady na spořicím účtu „Livret bleu“ a vklady na jiných účtech vykazovaly až do přelomu let 1985-1987 prudký růst. Růst úvěrů pro domácnosti pokračuje i po tomto období a zůstává výraznější u banky Crédit Mutuel než u jejích hlavních konkurentů. Znalec kanceláře Glais z toho vyvozuje, že „účinek spořicího účtu Livret bleu zřejmě přitahoval zákazníky a od poloviny osmdesátých let zřejmě kladný účinek přetrvával, aniž by vklady rostly. Zdá se, že od tohoto období stála expanzivní strategie banky Crédit Mutuel právě na stálých zákaznicích takto původně získaných“. Na základě použití zejména ukazatele přetrvávání náhodných hospodářských otřesů na proměnné činnosti a modelování jednoduché rovnice poptávky po úvěrech došel znalec k závěru, že činnost banky Crédit Mutuel (hlavně v oblasti úvěrů) zřejmě neprobíhala v souladu s průměrným vývojem na bankovním trhu. Znalec vysvětluje tento jev skutečností, že zákazníci banky Crédit Mutuel byli svému ústavu věrnější než zákazníci jiných bank, a to např. kvůli spořicímu účtu „Livret bleu“.
(53)
V druhém podání (z prosince 2000) předložila kancelář Glais novou ekonometrickou analýzu stupně připoutanosti zákazníků ke každé bankovní síti. Podle znalce potvrzují její výsledky předpoklad, podle něhož mají Crédit Mutuel a Caisses d’Épargne lepší prostředky než ostatní banky, aby ze svých zákazníků učinily zákazníky stálé. Není ale možné určit, zda je důvodem této větší stálosti zákazníků nabídka vkladních knížek osvobozených od daní nebo využívání husté sítě poboček v různých regionech (dva nástroje, které jsou těmto sítím společné).
(54)
Na okraj tohoto řízení obdržela Komise také dodatečné podání předložené stěžovateli, podle nějž mohla banka Crédit Mutuel získat banku CIC, jež byla předtím majetkem veřejné pojišťovací skupiny GAN, při její privatizaci v dubnu 1997 kvůli podporám, jež získala díky spořicímu účtu „Livret bleu“ a díky nimž vzrostl její podíl na trhu vkladů z 2 % v roce 1969 na přibližně 6,9 % v roce 1997. Podle stěžovatelů rostly díky dotčeným podporám rychle vlastní prostředky podniku, a to z 650 milionů FRF (99 milionů EUR) v roce 1974 na 47,3 miliardy FRF (7,2 miliardy EUR) v roce 1997.
(55)
Stížnost podaná Sdružením obětí banky Crédit Mutuel ze dne 19. září 2006 obsahuje pouze tvrzení o údajném „zneužití veřejného spoření k soukromým a obchodním účelům […] na úkor spořitelů a francouzského hospodářství“, a to bez skutečných argumentů nebo důkazů ohledně případné protiprávní státní podpory.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH TŘETÍCH STRAN
(56)
Po zveřejnění rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 6. února 1998 obdržela Komise komentáře od řady zúčastněných třetích stran.
(57)
Někteří konkurenti banky Crédit Mutuel informovali o újmě, o které se domnívají, že ji utrpěli kvůli přidělení výlučného práva na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ bance Crédit Mutuel. Tyto banky uváděly ve většině případů údajný přitažlivý účinek spořicího účtu „Livret bleu“, kvůli kterému přicházejí o zákazníky ve prospěch Crédit Mutuel, a přály si zrušení tohoto výlučného práva. Takové komentáře zaslaly Komisi následující bankovní ústavy:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Vedle připomínek na obranu banky Crédit Mutuel uvedených v oddílu 4 obdržela Komise připomínky ve prospěch mechanizmu spořicího účtu „Livret bleu“, jež podaly následující třetí strany:
pan Bertholet, poslanec za departement Drôme
pan Blondel, člen generální rady departementu Nord
pan Cabot, ředitel Centre régional Information Jeunesse de Toulouse
pan Cormorèche, starosta Montuel
pan Cornelis, člen generální rady departementu Nord
pan Chavannes, starosta Angoulême
pan Crépeau, poslanec za departement Charente-Maritime
pan Debavelaere, senátor za departement Pas-de-Calais
pan Decool, starosta Brouckerque
pan Delevoye senátor za departement Pas-de-Calais
pan Delnatte, poslanec za departement Nord
pan Dolez, poslanec za departement Nord
pan Ewald, regionální zástupce sdružení Association pour le droit à l’initiative économique
pan Fronton, Union départementale des associations familiales de Haute-Garonne
pan Foy, senátor za departement Nord
pan Galiègue, předseda Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
paní Gournay, starostka Caestre
paní Armelle Guinebertière, poslankyně Evropského parlamentu
pan Hervé, starosta Rennes
pan Humez, předseda Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais
paní Ingelaere, předsedkyně Flandr’action
pan Juppé, poslanec a primátor města Bordeaux
pan Lapalu, předseda sdružení Animation et gestion d’organismes privés
pan Lazaro, poslanec za departement Nord
pan Lebreton, předseda generální rady departementu Côtes d’Armor
pan Ledieu, starosta Cateau-Cambrésis
pan Leleu, člen správní rady Crédit Mutuel Nord
pan Maille, předseda Communauté urbaine de Brest
pan Masclet, člen regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
pan Méhaignerie, předseda generální rady departementu d’Ille-et-Villaine
pan Mio, člen regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
paní Novak, předsedkyně sdružení Association pour le droit à l’initiative économique
paní Permuy, členka regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
pan Albert Rivaux, člen generální rady departementu Pas-de-Calais
pan de Rohan, předseda regionální rady regionu Bretaň
pan Valla, člen generální rady departementu l’Ardèche
pan Vanlerenberghe, starosta Arrasu
pan Villain, starosta Cambrai
pan de Villiers, poslanec za departement Vendée.
(59)
Velká většina třetích stran zdůraznila úlohu, kterou hraje Crédit Mutuel zejména na regionální úrovni při financování sociálního hospodářství, a to hlavně neziskových sdružení. Zdůraznily také doprovodnou úlohu, již plní banka Crédit Mutuel u lidových vrstev, které tvoří důležitou část jejích zákazníků. Řada místních zastupitelů zdůraznila úlohu Crédit Mutuel při vytváření podniků a pracovních příležitostí a ve spojení s místní samosprávou při rozvoji místních iniciativ. Další se domnívaly, že svými decentralizovanými strukturami vyhovuje Crédit Mutuel lépe než centralizované ústavy místním potřebám a nutnosti vyváženého rozvoje území.
5. PŘIPOMÍNKY BANKY CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel vyčítá Komisi mimořádně dlouhé vyřizování záležitosti.
(61)
Vedle toho se podle Crédit Mutuel netýkal rozsudek Soudu prvního stupně pouze chybějícího odůvodnění, ale obsahoval také kritiku uvažování Komise, která nebyla údajně zohledněna v rozhodnutí o prodloužení řízení, a to zejména pokud jde o výpočet případného nadměrného vyrovnání. V tomto ohledu vyčítá Crédit Mutuel Komisi, že pouze sečetla kladné roční zůstatky, aniž od nich odečetla zůstatky z roků se zápornými výsledky, a to v rozporu s metodou doporučovanou rámcem Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (dále jen „rámec Společenství z roku 2005“) (23).
(62)
Podle banky splňuje odměna za zprostředkování čtyři podmínky judikatury Altmark:
a)
pokud jde o první podmínku, byla banka Crédit Mutuel údajně pověřena dvěma službami obecného hospodářského zájmu, a to jednak zachováním dostatečného počtu bankovních poboček ve venkovském prostředí z důvodů územního rozvoje a jednak shromažďováním vkladů určených na financování sociálního bydlení. Pokud jde o zachování bankovních poboček na venkově, banka popírá závěr Komise, podle nějž je znění francouzských právních a jiných předpisů příliš neurčité na to, aby pověřilo Crédit Mutuel podobným úkolem, a aby tak byla splněna první podmínka judikatury Altmark. Podle Crédit Mutuel dospěla Komise k tomuto závěru na základě skutečnosti, že tyto dokumenty neuložily bance Crédit Mutuel konkrétní povinnosti, protože platí pro bankovnictví jako celek. Banka Crédit Mutuel se domnívá, že se Komise pokouší vnutit jí důkazní břemeno, aby prokázala, že je splněna první podmínka judikatury Altmark, s čímž dotčená judikatura údajně nepočítá;
b)
pokud jde o druhou podmínku, Crédit Mutuel zdůrazňuje, že odměna za zprostředkování byla zavedena současně s povinností soustředit finanční prostředky u CDC a že způsoby výpočtu této odměny byly stanoveny objektivním a transparentním způsobem;
c)
pokud jde o třetí podmínku, banka se domnívá, že odměna není dostačující na pokrytí nákladů na shromažďování finančních prostředků, protože činnost spojená s jejich centralizovaným použitím u CDC údajně vykazuje záporný zůstatek za celé období 1991-2005;
d)
Crédit Mutuel se domnívá, že je splněna i čtvrtá podmínka. Výše odměny za zprostředkování byla údajně stanovena podle skutečných nákladů, které banka měla v souvislosti s distribucí „Livret bleu“. Banka Crédit Mutuel je ve smyslu judikatury Altmark údajně dobře spravovaným podnikem, protože její správní náklady patří k nejnižším. Komise to údajně ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení uznala (24). Banka se domnívá, že Komise nerozvedla dostatečně důvody, kvůli nimž se domnívá, že tato podmínka nebyla splněna.
(63)
Banka Crédit Mutuel se každopádně domnívá, že opatření je slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Crédit Mutuel kritizuje zejména metodu výpočtu nadměrného vyrovnání, o níž se zmiňuje rozhodnutí o prodloužení řízení. Podle banky se Komise nejprve dopustila v posouzení celkového hospodářského výsledku provozního účtu „Livret bleu“ chyb ve výpočtu, protože převzala chybné závěry svého konzultanta, a to bez ohledu na skutečnost, že sporné body mezi konzultantem Komise a konzultantem Crédit Mutuel nebyly vyřešeny (25).
(64)
Crédit Mutuel dále popírá přístup na ročním základě zvolený Komisí (tzn. skutečnost vzít v úvahu pouze částky u roků, v nichž došlo k nadměrnému vyrovnání, a nevyrovnat je částkami za roky, kdy vyrovnání bylo nedostatečné), což je údajně v rozporu s některými předchozími případy, zrušeným rozhodnutím a podle banky také s rámcem Společenství z roku 2005 (26). Komise by měla postupovat podle komplexního přístupu (tzn. vyrovnat celkovou částku za roky nadměrného vyrovnání částkou za roky nedostatečného vyrovnání), a to jednak pro celé období 1991-1998 a jednak pro celé období počínaje rokem 1999.
(65)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení Komise navíc nezohlednila správně přiměřený zisk. Své posouzení přiměřeného zisku založila na výši nákladů povinného vlastního kapitálu odhadovaných na 6 %, zatímco tyto náklady představují v analytickém účetnictví zatížení a ne ziskové rozpětí. Komise měla zohlednit míru návratnosti kapitálu, jak doporučuje společnost Arthur Andersen (27). Navíc postavila výpočet přiměřeného zisku na pomíjivém základě, který se v okamžiku úplné centralizace vkladů u CDC stává nulovým, protože tyto vklady nemají žádné náklady z hlediska povinného vlastního kapitálu. Crédit Mutuel zdůrazňuje, že ukazatel zvolený Komisí vede k tomu, že banku připravuje u „Livret bleu“ o veškeré běžné ziskové rozpětí. Podle Crédit Mutuel musí mít každá banka možnost dosahovat běžné ziskové rozpětí, a to i u centralizovaného použití, jež nemá žádné náklady vlastního kapitálu v úzce pojatém předpisovém chápání míry solventnosti.
(66)
Komise také řádně nezohlednila náklady spojené s dalším úkolem obecného zájmu, o kterém se banka Crédit Mutuel domnívá, že ho plní, a to zachováním bankovních poboček na venkově za účelem podněcování lidového spoření na celém území usnadněním přístupu k bankovním službám co největšímu počtu osob.
(67)
Crédit Mutuel nakonec odmítá existenci přitažlivého účinku. Připomíná, že Komise ve svém zrušeném rozhodnutí uznala, že se tento přitažlivý účinek nepodařilo formálně prokázat, a soudí, že od té doby se neobjevila žádná nová skutečnost.
(68)
Pokud jde o postup, odmítá Crédit Mutuel jakékoliv vracení případné podpory s odvoláním na několik obecných zásad práva Společenství, a to zejména zásadu legitimního očekávání a dodržení přiměřené lhůty.
6. PŘIPOMÍNKY FRANCIE
(69)
Francie soudí, že podmínky judikatury Altmark jsou splněny:
a)
pokud jde o první podmínku, zdůrazňuje, že Komise uznala, že banka Crédit Mutuel byla pověřena úkolem služby obecného hospodářského zájmu, a to shromažďováním vkladů určených na financování sociálního bydlení. Připomíná, že Komise ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení uvedla, že zachování bankovních poboček ve venkovské oblasti z důvodů územního rozvoje lze považovat za službu obecného hospodářského zájmu (28), ale neodpovídá na argumenty uvedené Komisí ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení, podle nichž není první podmínka judikatury Altmark splněna, protože neexistují vnitrostátní právní a jiné předpisy, které by jasným způsobem přidělovaly úkol ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU (29);
b)
pokud jde o druhou podmínku, Francie se domnívá, že parametry vyrovnání byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem;
c)
pokud jde o třetí podmínku, tvrdí, že výše vyrovnání (odměna za zprostředkování) nepřesahovala míru nutnou k pokrytí nákladů systému a odkazuje přitom na analytický výkaz zisků a ztrát účtu „Livret bleu“ za období 1999-2005;
d)
čtvrtá podmínka je také údajně splněna, protože Francie tvrdí, že správa banky Crédit Mutuel splňuje požadovaná kritéria účinnosti (30).
(70)
Pokud jde o podmínky existence podpory, Francie odkazuje na argumenty uvedené před zrušením rozhodnutí z roku 2002:
a)
podmínka státních prostředků není splněna, protože zisky banky Crédit Mutuel z vkladů nesoustředěných u CDC (volné použití a použití v obecném zájmu) pocházely ze soukromých zdrojů (peněžní částky uložené spořiteli) a orgány veřejné moci s nimi nemohly disponovat;
b)
výměna mezi členskými státy nemohla být ovlivněna před ukončením jednotného trhu bankovních a finančních činností dne 1. ledna 1993 po přijetí druhé směrnice Rady 89/646/EHS ze dne 15. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu a o změně směrnice 77/780/EHS (dále jen „druhá bankovní směrnice“) (31). Počínaje tímto dnem se francouzské orgány domnívaly, že kvůli skutečnosti, že neexistoval evropský status družstevních společností, a kvůli omezením, jež tento stav měl na přeshraniční rozvoj společností se statusem družstev jako Crédit Mutuel, nevyvíjely bankovní pobočky Crédit Mutuel činnost mimo vnitrostátní hranice. Účty „Livret bleu“ otevřené nerezidentům k tomu navíc představovaly méně než 0,1 % vkladů. Francouzské orgány také soudily, že se zahraniční bankovní ústavy ve Francii zaměřovaly na zcela jiný trh, než byl trh Crédit Mutuel;
c)
odměna za zprostředkování placená CDC bance Crédit Mutuel u centralizovaných vkladů na účtu „Livret bleu“ nemohla představovat podporu, ale pouze odměnu za službu poskytovanou bankou, jejíž výše byla smluvně stanovena v roce 1991 na 1,3 %. Francouzské orgány trvaly na závažnosti správních nákladů u „Livret bleu“ kvůli počtu spořicích účtů, na nichž byl vklad nižší než 5 000 FRF (762 EUR). Odvolávaly se na studie analytického účetnictví provedené Crédit Mutuel (po zavedení dotčeného opatření), aby dospěly k závěru, že tato výše odměny byla plně odůvodněná. Tvrdily, že každé zvýhodnění, které by měl obsahovat spořicí účet „Livret bleu“, je nutno posuzovat z hlediska nákladů spojených s cílem obecného hospodářského zájmu. V tomto ohledu upozornily Komisi na rostoucí přerozdělování vkladů na účtu na finanční použití v obecném zájmu, jehož podíl vzrostl z 50 % vkladů na „Livret bleu“ v období 1975 až 1983 na 65 % v období 1983 až 1991 a na 100 % vkladů soustředěných u CDC v roce 1998;
d)
za předpokladu, že by se skutečně jednalo o podporu, jednalo by se v každém případě o podporu stávající, protože režim „Livret bleu“ byl zaveden před liberalizací bankovního trhu dne 1. ledna 1993 (uplynutí lhůty pro provedení druhé bankovní směrnice).
(71)
Ve zprávě ze dne 26. října 2001 uvádějí francouzské orgány důvod, proč by se v případě, že by Komise označila opatření za podporu, jednalo v každém případě o podporu slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 3 SFEU. Vytýkají Komisi, že se dopustila chyb při výpočtu celkového výsledku provozního účtu „Livret bleu“, protože nepostupovala podle metody doporučené konzultantem banky Crédit Mutuel (32). Tvrdí také, že Komise musí zohlednit přiměřený zisk, jehož výši odhadují na […] (33).
(72)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí o prodloužení řízení vytýkají francouzské orgány Komisi, že postupovala „asymetricky“, když nevyrovnala částky z let, kdy došlo k nadměrnému vyrovnání (1991, 1992, 1993 a 1998), částkami za roky, kdy došlo k vyrovnání nedostatečnému (1994 až 1997), a že v příloze 1 rozhodnutí o prodloužení řízení převzala plně závěry svého konzultanta ohledně tří bodů, u nichž existuje mezi Francií a Komisí rozdílný názor. Francie upřesnila, že během celého období 1999-2005 docházelo u systému „Livret bleu“ k nedostatečnému vyrovnání ze strany státu. Výše odměny za zprostředkování tak nepřesáhla míru nutnou k pokrytí nákladů spojených s distribucí „Livret bleu“ v podobě zanesené do analytického účetnictví „Livret bleu“, jež bylo vypracováno společně s Komisí (s výhradou dvou úprav (34)) a jež vyhovuje požadavkům směrnice Komise 80/723/EHS ze dne 25. června 1980 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky a o finanční průhlednosti uvnitř určitých podniků (35). Francie také vysvětlila, že k nedávným snížením odměny za zprostředkování došlo hlavně kvůli uspokojení potřeb subjektů činných ve financování sociálního bydlení (36).
(73)
Francouzské orgány upřesňují, že od roku 1999 existuje mechanismus vracení případného nadměrného vyrovnání.
(74)
Francie také vysvětlila, že riziko chybějící hotovosti do jednoho měsíce nesla banka Crédit Mutuel a že riziko chybějící hotovosti nad jeden měsíc nesla CDC. Upřesnila také, že u částek shromážděných na účtu „Livret bleu“ se míra vyvážení rizik pro výpočet potřeby vlastního kapitálu nutného pro míru solventnosti rovnala nule. Uvedla, že vyvážení rizika z hlediska potřeby vlastního kapitálu Crédit Mutuel se v období 1999 až 2005 u jiných produktů spoření a jiných prostředků kromě „Livret bleu“ pohybovalo od […] do […] %. Francouzské orgány upřesnily, že kvůli tomu, že uplatnění evropské míry solventnosti se počínaje plným soustředěním vkladů u CDC v roce 1999 nejevilo jako náležité, zahrnula banka Crédit Mutuel pro výpočet přiměřeného zisku u „Livret bleu“ náklady vlastního kapitálu, jež byly stanoveny vzhledem k nákladům jiných produktů spoření a jiných zdrojů, přičemž je omezila (na […] až […] % mezi rokem 1999 a rokem 2005). Na žádost Komise Francie také poskytla upřesnění ohledně rozpětí odměny související s vytvořením povinných rezerv u francouzské národní banky Banque de France.
7. POSOUZENÍ
7.1 Existence podpory
(75)
V rozhodnutí o prodloužení řízení Komise soudila, že odměna za zprostředkování vyplácená CDC bance Crédit Mutuel představuje jediné dotčené opatření, jež by mohlo obsahovat prvky podpory (37).
(76)
Případná podpora, kterou v sobě obsahuje odměna za zprostředkování, byla zavedena dne 27. září 1991 vyhláškou ze stejného dne a v tomto rozhodnutí je analyzována až do uvolnění distribuce vkladní knížky „Livret A“ a harmonizace „Livret bleu“ s touto vkladní knížkou dne 1. ledna 2009 (38).
7.1.1 Podmínky judikatury Altmark nejsou splněny
(77)
Je nutno zdůraznit, že podle judikatury Altmark (39) nepředstavují vyrovnání vyplácená na oplátku za úkoly veřejné služby státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud jsou splněny čtyři kumulativní podmínky.
(78)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí o prodloužení řízení uvádějí francouzské orgány a banka Crédit Mutuel existenci dvou služeb obecného hospodářského zájmu, a to zachování dostatečného počtu bankovních poboček ve venkovském prostředí z důvodů územního rozvoje a shromažďování vkladů určených na financování sociálního bydlení.
(79)
Ovšem již před zavedením dotčeného opatření nebyla banka Crédit Mutuel povinna udržovat své pobočky ve venkovském prostředí, protože zákon o zřizování a zavírání bankovních poboček byl zrušen v roce 1987 a kontrolní režim (údajně nadále platný pro Crédit Mutuel v období 1987 až 1991) dne 1. července 1991 (40). Francouzské orgány a Crédit Mutuel ostatně nepopíraly závěr rozhodnutí o prodloužení řízení, podle kterého „neexistuje po roce 1991 [to znamená k 1. červenci 1991] žádný akt, na jehož základě by byla banka Crédit Mutuel pověřena ve smyslu čl. 86 Smlouvy o ES [nyní článek 106 SFEU] úkolem uvedeným ve výše uvedeném bodě 24 pod písmenem iii) [zachování poboček na venkově z důvodů územního rozvoje]“ (41).
(80)
Z tohoto důvodu je nutno ověřit, zda je judikatura Altmark použitelná, pouze u úkolu shromažďovat vklady za účelem financování sociálního bydlení.
(81)
Komise připomíná, že členské státy mají širokou posuzovací pravomoc týkající se povahy služeb, které lze označit za služby obecného hospodářského zájmu. Domnívá se, že prováděcí nařízení k ustanovením článku 9 opraveného finančního zákona na rok 1975 (42) a článku 24 opraveného finančního zákona na rok 1982 (43), a zejména pak vyhláška ze dne 27. září 1991, svěřují jasně Crédit Mutuel úkol (v podobě definované v článcích R 323-10 a R 331-14 stavebního a bytového zákoníku) shromažďovat finanční prostředky, které se převádějí na CDC a umožňují posledně jmenovanému subjektu financovat sociální bydlení. Komise soudí, že se Francie nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když označila tento úkol za službu obecného hospodářského zájmu.
(82)
Podle čtvrté podmínky judikatury Altmark, „není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by vynaložil průměrný podnik, správně řízený […], aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností“ (44).
(83)
Komise soudí, že čtvrtá podmínka není splněna, pokud jde o úkol shromažďovat vklady soustředěné u CDC za účelem financování sociálního bydlení. Je nutno poznamenat, že stát nepověřil tímto úkolem nejvýhodnějšího zájemce v rámci veřejné soutěže, ale přímým vyjednáváním s Crédit Mutuel. Výše odměny za zprostředkování nebyla stanovena vzhledem k nákladům spojeným s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu, které by měl průměrný a správně řízený podnik. Výše odměny za zprostředkování stanovená na 1,3 % nemohla vycházet ze skutečných nákladů Crédit Mutuel při poskytování služby obecného hospodářského zájmu, protože v září 1991 neexistovalo oddělené účetnictví pro „Livret bleu“, jež by umožnilo zpětně dohledat v účetnictví banky náklady spojené výlučně s „Livret bleu“. Oddělené účetnictví „Livret bleu“ bylo vytvořeno až po několika letech a pro období před rokem 1991 bylo vypracováno zpětně. Nic proto neukazuje, že míra odměny za zprostředkování byla stanovena s ohledem na náklady průměrného a správně řízeného podniku, který poskytuje dotčený úkol obecného zájmu. Francouzské orgány tvrdí, že banka Crédit Mutuel je obecně dobře spravována. Toto tvrzení ovšem skutečně nedokládají a odkazují hlavně na bod 13 rozhodnutí o prodloužení řízení, v němž Komise pouze uvádí finanční výsledky Crédit Mutuel v roce 2004 (bilanční suma, čistý hospodářský výsledek, poměr mezi náklady a výnosy, kapitál a míra solventnosti). Pokud by členský stát stanovil výši vyrovnání na základě analýzy nákladů průměrného a správně řízeného podniku, neměl by žádném případě potíže prokázat to Komisi a vysvětlit jí použitou metodiku, což Francie v tomto konkrétním případě neučinila. Skutečnost, že od uvolnění distribuce vkladních knížek „Livret A“ a spořicích účtů „Livret bleu“ k 1. lednu 2009 klesla odměna za zprostředkování banky Crédit Mutuel z 1,1 % na 0,6 %, zřejmě ukazuje na to, že výše této odměny byla vyšší než v případě, že by tato odměna byla určena na základě nákladů průměrného a správně řízeného podniku zajišťujícího stejný úkol obecného zájmu.
(84)
Vzhledem k tomu, že podmínky judikatury Altmark jsou kumulativní, stačí, že jedna z podmínek není splněna, aby judikatura nebyla použitelná a dotčené opatření mohlo případně představovat státní podporu. Z předcházejícího vyplývá, že dotčené opatření nesplňuje čtvrtou podmínku judikatury Altmark. Judikatura Altmark tak není použitelná a je nutno prověřit, zda opatření skutečně představuje státní podporu (45) (46).
7.1.2 Podmínky existence podpory jsou splněny
(85)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
7.1.2.1 Přičitatelnost státu a státní prostředky
(86)
CDC vyplácela bance Crédit Mutuel odměnu za zprostředkování ročně (47) podle úmluvy mezi státem a Crédit Mutuel, která stanovila způsoby provádění nařízení ze dne 27. září 1991. Výši odměny za zprostředkování stanovuje stát jako vyrovnávací platbu za plnění povinností veřejné služby. CDC je navíc veřejným podnikem, jehož jednání je přičitatelné státu (48). Podmínka přičitatelnosti státu a státních prostředků je tak splněna.
7.1.2.2 Selektivita
(87)
Odměna za zprostředkování byla poskytována výlučně bance Crédit Mutuel na oplátku za shromažďování spoření, jež bylo soustředěno u CDC za účelem financování sociálního bydlení, a to prostřednictvím spořicího účtu „Livret bleu“, na jehož distribuci měla banka Crédit Mutuel výlučné právo. Toto opatření mělo proto selektivní povahu.
7.1.2.3 Ověření existence výhody narušující hospodářskou soutěž, jelikož podmínky judikatury Altmark nejsou použitelné
(88)
Odměna za zprostředkování zlepšila konkurenční postavení Crédit Mutuel vůči jejím konkurentům, protože představovala převod státních prostředků pouze ve prospěch této banky. Podle judikatury Soudního dvora představuje zlepšení konkurenčního postavení určitého podniku v důsledku státní podpory obvykle důkaz narušení hospodářské soutěže s ostatními podniky, které podobnou podporu nezískaly (49).
7.1.2.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(89)
Podle ustálené judikatury dochází k ovlivnění obchodu mezi členskými státy, pokud podnik-příjemce podpory vyvíjí činnost v oblasti otevřené hospodářské soutěži, v níž dochází k obchodu mezi členskými státy (50). Ovšem počínaje rokem 1979 dosáhl podíl zahraničních bank na trhu výše 8 % u úvěrové činnosti (4 % u poboček bez vlastní právní subjektivity a 4 % u dceřiných společností s francouzskou právní subjektivitou) a 4,5 % u přijímání vkladů (2 % a 2,5 %). Vzhledem ke všem zahraničním bankám dosáhl podíl nefrancouzských evropských bank u úvěrů 50 % a u vkladů 70 %. Banka Crédit Mutuel tak byla počínaje sedmdesátými lety vystavena na francouzském území hospodářské soutěži zahraničních bankovních sítí. Ve zvažovaném období přitom byl již trh hotovostního bankovního spoření, který zahrnuje také spořicí nástroje jako Codevi, LEP (vkladní knížka lidového spoření), „Livret jeune“ (spoření mladých), spořicí účty na běžných vkladních knížkách a CEL (spořicí účet bydlení) (51), otevřen hospodářské soutěži.
(90)
Komise tak dochází k závěru, že čtyři podmínky nutné k prokázání existence podpory jsou splněny.
7.1.2.5 Protiprávnost opatření podpory
(91)
Opatření podpory je protiprávní, protože nebylo oznámeno Komisi v souladu čl. 108 odst. 3 SFEU a bylo prováděno poté, co ve Francii vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství.
(92)
Jako odpověď na argument uváděný francouzskými orgány, podle nějž se údajně jedná o stávající podporu, protože byla přijata před koncem lhůty na provedení druhé bankovní směrnice dne 1. ledna 1993, Komise zdůrazňuje, že tato směrnice měla za cíl uskutečnění vnitřního trhu v odvětví úvěrových institucí z hlediska svobody usazování a volného poskytování služeb. Neznamenala, že dotčený trh byl před přijetím odměny za zprostředkování uzavřen hospodářské soutěži, ale pouze to, že v odvětví bankovnictví dosud přetrvávaly určité překážky pro svobodu usazování a volné poskytování služeb. Rozhodnutí ze dne 10. května 2007 zjišťuje, že spořicí účet „Livret bleu“ patří k „trhu“ bankovního spoření v hotovosti, což znamená otevření dotčené činnosti hospodářské soutěži, a v žádném bodě nepotvrzuje argument francouzských orgánů, podle nějž byla dotčená činnost otevřena hospodářské soutěži až v roce 1993. Rozhodnutí se naopak odvolává na existenci „vyzrálého“ trhu (52).
7.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(93)
Jelikož dotčené opatření obsahuje prvky státní podpory, musí Komise analyzovat jeho slučitelnost s vnitřním trhem.
(94)
Podle čl. 106 odst. 2 SFEU: „podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu […] podléhají pravidlům obsaženým ve Smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie“.
(95)
V souladu s judikaturou Soudního dvora, praxí Komise a rámcem Společenství z roku 2005 čl. 106 odst. 2 SFEU znamená, že státní podpora poskytnutá podniku pověřenému správou služby obecného hospodářského zájmu může být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud opatření podpory splňuje následující podmínky:
a)
poskytovaná služba vykazuje příznačné vlastnosti služby obecného hospodářského zájmu;
b)
podnik byl státem skutečně pověřen poskytováním této služby obecného hospodářského zájmu prostřednictvím jednoho nebo více úředních aktů;
c)
jsou dodrženy zásady nezbytné nutnosti a proporcionality; a
d)
rozvoj obchodu není dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.
(96)
Podmínky a) a b) jsou splněny z důvodů uvedených v bodě 81.
(97)
Pokud jde o podmínku d), Komise nemá žádné údaje, které by naznačovaly, že byl obchod uvnitř Společenství dotčen v tak závažné míře, že by podpora tuto podmínku nesplňovala. Rozhodnutí ze dne 10. května 2007 zejména požadovalo, aby bylo zrušeno výlučné právo na distribuci „Livret bleu“, protože zvláštní práva spojená s distribucí „Livret bleu“ představovala omezení volného poskytování služeb uvnitř Společenství (53). Pokud odměna za zprostředkování nepředstavovala nadměrné vyrovnání za úkoly služby obecného hospodářského zájmu svěřené Crédit Mutuel, nelze soudit, že by ovlivňovala rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.
(98)
Komise proto dále přezkoumává, zda byly skutečně dodrženy zásady nezbytné nutnosti a proporcionality, tzn. zda výše vyrovnání představovaná odměnou za zprostředkování nepřesáhla částku nezbytně nutnou k pokrytí nákladů vyvolaných plněním povinností veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k ní vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto povinností (54).
(99)
Při ověřování neexistence případného nadměrného vyrovnání (viz pododdíl 7.2.5) používá Komise pro období od 27. září 1991 (viz pododdíl 7.2.1) do 31. prosince 2005 komplexní přístup (viz pododdíl 7.2.2). Zohledňuje všechna zvýhodnění spojená s „Livret bleu“, aniž do nich zahrnuje případný přitažlivý účinek, jehož rozsah se nepodařilo určit (viz pododdíl 7.2.3). Je zohledněn přiměřený zisk (viz pododdíl 7.2.4), a to včetně u vkladů soustředěných u CDC.
7.2.1 Začátek zvažovaného období dne 27. září 1991
(100)
V rozhodnutí o prodloužení řízení zahrnoval výpočet čistého hospodářského výsledku spořicího účtu „Livret bleu“, provedený za účelem posouzení existence případného nadměrného vyrovnání, hospodářský výsledek za celý rok 1991 (55). Jinak řečeno, čisté příjmy vytvořené jak volnými použitími, tak použitími v obecném zájmu byly zohledněny od 1. ledna 1991.
(101)
Jak bylo vysvětleno v bodech 75 a 76, jediné opatření, kterého se tato záležitost týká, je odměna za zprostředkování, jejíž podstata byla zavedena dne 27. září 1991, a to ve stejné době, kdy byla banka Crédit Mutuel pověřena soustředit své vklady u CDC za účelem financování sociálního bydlení. Před tímto dnem neexistovala ani odměna za zprostředkování, ani soustředění vkladů u CDC. Komise proto musí zahájit posuzování přiměřenosti podpory počínaje tímto dnem.
(102)
Náklady a příjmy spojené s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu nemohou proto pocházet z období před dnem 27. září 1991. Jinými slovy, náklady a příjmy spojené s poskytováním služby obecného zájmu financované dotyčnou podporou lze zohlednit až ode dne zavedení tohoto opatření podpory (odměny za zprostředkování). Komise dospívá k závěru, že její rozhodnutí o prodloužení řízení obsahovalo nesrovnalost v tom smyslu, že sice omezilo opatření podpory pouze na odměnu za zprostředkování zavedenou dne 27. září 1991, ale nadále zohledňovalo čisté příjmy ze spořicích účtů „Livret bleu“ i za období od 1. ledna 1991 do 27. září 1991.
(103)
Jelikož je banka Crédit Mutuel schopna sdělit čisté hospodářské výsledky u použití v obecném zájmu a u volných použití pouze na celoročním základě, Komise se domnívá, že pro rok 1991 je nutno zohlednit čisté hospodářské výsledky pouze za období od 27. září 1991 do 31. prosince 1991, přičemž je nutno vzít z celkového hospodářského výsledku za rok 1991 v potaz pouze jeho poměrnou část odpovídající počtu dotčených dní, tzn. 96/365. Hospodářský výsledek za rok 1991 u vkladů soustředěných u CDC lze zohlednit celý, protože toto soustředění, jak je uvedeno v bodě 101, bylo zavedeno právě dne 27. září 1991, což již samo o sobě znamená, že se žádná část tohoto výsledku netýká období od 1. ledna 1991 do 27. září 1991.
7.2.2 Komplexní přístup až do konce roku 2005 a přístup na ročním základě následně
(104)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení Komise doporučovala pro posouzení existence případného nadměrného vyrovnání použít přístup na ročním základě. Tento přístup vychází z rámce Společenství z roku 2005 a představuje změnu oproti její předchozí praxi. Pokud totiž Komise musela před schválením rámce Společenství z roku 2005 posuzovat existenci případného nadměrného vyrovnání, používala přístup, který lze označit za „komplexní“ a při němž bylo možno vyrovnat, a to bez omezení, částky za roky nadměrného vyrovnání částkami za roky, kdy došlo k vyrovnání nedostatečnému (56).
(105)
Podle bodu 26 rámce Společenství z roku 2005 uplatní Komise na neoznámené podpory ustanovení uvedeného rámce, pokud byla podpora poskytnuta po zveřejnění rámce v Úředním věstníku Evropské unie, a na ostatní případy ustanovení platná v okamžiku poskytnutí podpory. Dotčená podpora je poskytována na ročním základě (57) a nebyla oznámena. Ke zveřejnění rámce Společenství z roku 2005 v Úředním věstníku Evropské unie došlo dne 29. listopadu 2005. Proto je nutno na období před rokem 2006 použít pravidla platná v okamžiku poskytnutí podpory a pro období od 1. ledna 2006 do konce platnosti opatření dne 31. prosince 2008 rámec Společenství z roku 2005.
(106)
Rámec Společenství z roku 2005 doporučuje přístup „na ročním základě“ v tom smyslu, že výpočet případného nadměrného vyrovnání se má provádět za rok, aniž lze částku nadměrné vyrovnávací platby převést na další rok kromě případu, kdy tato částka nepřesahuje 10 % výše roční vyrovnávací platby (58).
(107)
Ovšem před přijetím rámce Společenství z roku 2005 používala Komise v případech, kdy ověřovala, zda podnik nedostal nadměrné vyrovnání za plnění úkolů veřejné služby, „komplexní přístup“ (viz bod 104) (59).
(108)
Při komplexním přístupu jsou čisté výsledky za každý rok, sčítané rok po roku, aktualizovány k 1. lednu každého roku uplatněním referenční sazby pro Francii (60).
7.2.3 Zohledněné výhody
(109)
Podle první věty bodu 17 rámce Společenství z roku 2005 „musí výnosy, které mají být zohledněny, zahrnovat alespoň veškeré výnosy z poskytování služeb obecného hospodářského zájmu“. Při ověřování absence případného nadměrného vyrovnání je tedy nutno zohlednit čistý výsledek použití v obecném zájmu a volného použití během šetřeného období. Komise soudí, že tyto výsledky představují příjmy zavedené Francií počínaje dnem 27. září 1991 ve prospěch Crédit Mutuel v rámci poskytování služby obecného zájmu spočívající ve financování sociálního bydlení prostřednictvím CDC. Tato použití jsou v analytickém účetnictví postavena na konkrétním zdroji, a to vkladech shromážděných díky distribuci spořicího účtu „Livret bleu“. V konkurenčních tržních podmínkách (bez zvláštního práva distribuovat produkt spoření osvobozený od daně) by si banka Crédit Mutuel nebyla pravděpodobně schopna opatřit tento zdroj za stejných nákladů, a proto použití a související prostředky musí být v obecné struktuře systému „Livret bleu“ zohledněny. Francie ostatně sama potvrdila existenci vazby mezi těmito použitími, spořicím účtem „Livret bleu“ a úkolem financování sociálního bydlení tím, že počínaje rokem 1991 převedla vklady určené na tato použití na CDC (61). Jinými slovy, když Francie dne 27. září 1991 přiděluje bance Crédit Mutuel službu obecného hospodářského zájmu spočívající ve shromažďování vkladů soustředěných u CDC a určených na financování sociálního bydlení, potvrzuje, že jí přiděluje distribuci spořicího účtu „Livret bleu“. Zisk plynoucí z použití finančních prostředků uložených na tomto účtu je tedy nutno považovat počínaje tímto dnem za příjem přidělený Crédit Mutuel za poskytování služby obecného hospodářského zájmu.
(110)
Stěžovatel a jiné orgány či organizace (Rada pro hospodářskou soutěž a zprávy poslanců nebo výzkumných organizací (62)) soudí, že výlučné právo na distribuci „Livret bleu“ vyvolalo „přitažlivý účinek“, protože umožnilo Crédit Mutuel přilákat zákazníky, učinit z nich své stálé zákazníky a prodávat jim jiné bankovní produkty než pouze „Livret bleu“. V rozhodnutí o prodloužení řízení Komise nevyloučila, že spořicí účet „Livret bleu“ mohl přitažlivým účinkem vytvořit nepřímé příjmy (63), ale připomenula, že se tyto příjmy dosud nepodařilo kvantifikovat (64).
(111)
Na konci vyšetřování této záležitosti dospívá Komise ke zjištění, že existenci přitažlivého účinku sice nelze vyloučit, ovšem údaje, které shromáždila, jí v tomto konkrétním případě neumožňují kvantifikovat případný přitažlivý účinek dostatečně podloženým způsobem.
(112)
Dokumenty předložené stěžovateli předpokládají existenci přitažlivých účinků, ale formálně je nedokládají a nedokáží přesně ocenit jejich finanční důsledky.
(113)
Pokud jde o studie kanceláře Glais (viz body 52 a 53), Komise zjišťuje, že Crédit Mutuel může právem tvrdit, že tyto statistické analýzy neposkytují žádný jistý důkaz kvantifikovatelného přitažlivého účinku.
(114)
V připomínkách stěžovatelů byla navržena tři subjektivní posouzení. Nejprve, vzhledem ke skutečnosti, že ostatní banky nabídly distribuovat „Livret bleu“ za odměnu ve výši 1 %, stěžovatelé navrhli odhadnout řádově přibližný přitažlivý účinek tím, že se vypočte rozdíl mezi mírou odměny placenou bance Crédit Mutuel a touto sazbou ve výši 1 %, což činí 0,3 % a odpovídá přibližně 300 milionům FRF za rok. Nic ovšem neumožňuje prokázat, že by konkurenti Crédit Mutuel byli schopni během zvažovaného období plnit tyto úkoly při uvedené míře odměny ve výši 1 %. Tento první argument navíc neprokazuje existenci přitažlivého účinku, ale zřejmě se spíše vrací k tvrzení, že banka Crédit Mutuel údajně dostala nadměrné vyrovnání, k čemuž, jak bude prokázáno dále, nedošlo. Nic neumožňuje prokázat, že přitažlivý účinek odpovídá rozdílu mezi odměnou za zprostředkování a údajnou nižší odměnou, za kterou se konkurenti Crédit Mutuel nabízeli distribuovat „Livret bleu“ sami.
(115)
Podle druhé metody, kterou stěžovatelé navrhli, by se přitažlivý účinek měřil podle růstu podílu Crédit Mutuel na trhu. Podobnou metodu nelze přijmout, protože vychází z předpokladu, že ke zvýšení podílu na trhu došlo výlučně kvůli „Livret bleu“, což není nijak objektivně doloženo.
(116)
Třetí posouzení výlučného distribučního práva je založeno na výpadku daňových příjmů kvůli osvobození „Livret bleu“ od daně. Pokud by si banka Crédit Mutuel přála nabízet bez daňového osvobození vkladní knížku a nabízela přitom bez ohledu na daňové postavení spořitelů stejný čistý výnos jako u „Livret bleu“, skutečně by zaplatila slevu rovnající se výši pomyslné daně, kterou by (případně) spořitelé platili. Podle stěžovatelů je nutno považovat kumulované daňové zvýhodnění za období 1991-1997 ve výši 4,5 miliardy FRF za výhodu, jež vznikla bance Crédit Mutuel, a to ve stejné výši. Toto uvažování nelze přijmout, protože banka Crédit Mutuel by s největší pravděpodobností nedistribuovala „Livret bleu“ za stejných podmínek, pokud by musela nést v plné míře náklady na osvobození od daně, jehož ostatně přímo využívají společníci společnosti.
(117)
Dotyčné případné výhody lze obtížně prokázat a kvantifikovat. Přímá hospodářská výhoda z provozování „Livret bleu“ je přímo měřitelná z účetnictví „Livret bleu“. Hospodářská výhoda z prodeje jiných produktů nebo služeb zákazníkům, kteří se stali stálými díky „Livret bleu“, by naopak šla zjistit v analytickém účetnictví těchto produktů, pokud by bylo možno okamžitě odlišit, co se prodává zákazníkům, kteří se stali stálými zákazníky Crédit Mutuel nebo byli k bance přilákány díky „Livret bleu“, a tím, co se prodává zákazníkům, kteří se na Crédit Mutuel obrátili z jiných důvodů, což nelze. Z těchto důvodů nebyl konzultant Komise schopen posoudit případný přitažlivý účinek podle účetní metody použité na ocenění všech přímých hospodářských výhod získaných z „Livret bleu“.
(118)
Důmyslnější pokusy konzultanta Komise o posouzení přitažlivého účinku nebyly úspěšné. Komise proto soudí, že v ověřovacím výpočtu absence případného nadměrného vyrovnání nemůže zohlednit případnou výhodu plynoucí z přitažlivého účinku.
7.2.4 Výpočet přiměřeného zisku
(119)
Při ověřování absence nadměrného vyrovnání ve prospěch podniku pověřeného službou obecného hospodářského zájmu je nutno zohlednit přiměřený zisk (65). Rámec Společenství z roku 2005 upřesňuje, že „přiměřeným ziskem by se měla rozumět míra návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo absenci rizika vyplývající pro dotčený podnik […]. Tato míra nesmí běžně přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech“ (66).
(120)
V rozhodnutí o prodloužení řízení (67) se Komise domnívala, že je vhodné uplatnit u použití v obecném zájmu a u volných použití přiměřený zisk v průměrné výši 6 % vlastního kapitálu na tato použití. Tato míra, která se rok od roku liší a dosahuje v průměru 6 %, odpovídá míře návratnosti vlastního kapitálu původně doporučované bankou Crédit Mutuel: banka zvolila za náklady vlastního kapitálu výši dividend skutečně rozdělovaných během dotyčného roku. Pokud jde o zohlednění přiměřeného zisku v rámci ověření absence případného nadměrného vyrovnání, Komise se v tomto rozhodnutí neodchyluje, co se týče volných použití a použití v obecném zájmu, od přístupu, podle kterého již postupovala v rozhodnutí o prodloužení řízení a který je popsán v oddíle 7.2.5.
(121)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení (68) se ale Komise domnívala, že tento přiměřený zisk není nutno uplatňovat na vklady soustředěné u CDC, protože tyto vklady nemají žádné náklady vlastního kapitálu z hlediska obezřetnostních pravidel, jelikož tyto vklady Crédit Mutuel neinvestuje, ale pouze je převádí na CDC. Ovšem z obezřetnostního hlediska je úvěrové riziko vkladů soustředěných u CDC považováno za rovné riziku vystavení státu (Francouzské republiky), jedná se tak o rizikové vyrovnání rovnající se nule a nevyžadující tudíž vlastní kapitál.
(122)
Nevzít v úvahu žádný přiměřený zisk u vkladů soustředěných u CDC by znamenalo, že se celkový přiměřený zisk (na jedné straně zisk z použití v obecném zájmu a z volných použití a na straně druhé zisk z vkladů soustředěných u CDC) od roku 1991 do roku 1999 snižuje a až počínaje rokem 2000 v důsledku soustředění všech vkladů u CDC v roce 1999 zcela mizí (69).
(123)
V dopise ze dne 1. září 2006, v němž francouzské orgány předložily své připomínky v reakci na rozhodnutí o prodloužení řízení, tyto orgány potvrdily, že finanční prostředky soustředěné u CDC nespotřebovávaly povinný vlastní kapitál. Nicméně, podle francouzských orgánů, „vzhledem k tomu, že se od úplného soustředění vkladů u CDC v roce 1999 nejevilo použití evropské míry solventnosti jako náležité, [navrhla] banka Crédit Mutuel zahrnout do výpočtu přiměřeného zisku u ‚Livret bleu‘ náklady vlastního kapitálu získané pomocí odkazu na náklady vlastního kapitálu u ostatních produktů spoření a jiných prostředků“. Komise nepovažuje podobný přístup za uspokojivý, protože vede k umělému uplatnění na finanční prostředky soustředěné u CDC kapitálových požadavků, jež jsou závislé na průměrných kapitálových požadavcích jiných aktiv Crédit Mutuel, které jsou na „Livret bleu“ zcela nezávislé.
(124)
Neexistence požadavku na povinný kapitál svědčí o absenci rizika úvěrových ztrát, což je případ vkladů soustředěných u CDC. Shromažďování vkladů pro CDC nepředstavuje ani riziko nedostatku hotovosti (kromě rizika v rámci měsíce) a ani transformaci splatnosti, protože částka převáděná na CDC se každý měsíc upravuje podle vývoje vkladů a úrok placený CDC je okamžitě převáděn na vkladatele. Je tedy zřejmé, že tato služba obecného hospodářského zájmu představuje pro Crédit Mutuel nízkou míru rizika. Existují ale jiné druhy rizik, jako je provozní riziko, hospodářské riziko (riziko, že míra odměny nepokryje vzniklé náklady), právní riziko a riziko pro pověst banky. Ostatně jiné bankovní činnosti, jako je distribuce sdružených finančních prostředků, správa majetku nebo prodej finančních produktů (akcií a dluhopisů), nespotřebovávají povinný vlastní kapitál a přesto jsou velmi ziskové. Neexistuje tak přímá vazba mezi ziskem očekávaným u určité činnosti a spotřebou povinného vlastního kapitálu, která se vypočítává na základě obezřetnostních pravidel a jejímž konkrétním cílem není v žádném případě posouzení ziskovosti určité činnosti.
(125)
V tomto konkrétním případě je ale nutno uznat, že pokud Komise povolí bance Crédit Mutuel získávat přiměřený zisk u části vkladů soustředěných u CDC, uznává, že stanovení odpovídající míry tohoto zisku představuje výkon s komplexním hospodářským posouzením. „Livret bleu“ je totiž netypický bankovní produkt, v němž se mísí vlastnosti produktu spoření a běžných účtů a u nějž jsou vklady soustředěny u orgánu veřejné moci. Přímo srovnatelné produkty, které by mohly sloužit jako ukazatel pro přiměřený zisk u podobné činnosti, jako takové neexistují.
(126)
Při neexistenci produktu dostatečně srovnatelného s „Livret bleu“ se Komise domnívá, že může v tomto konkrétním případě použít dva ukazatele, které umožňují posoudit, zda lze u vkladů soustředěných u CDC považovat určitý zisk za přiměřený. Tyto dva ukazatele jsou následující:
a)
ziskové rozpětí ve francouzském bankovním odvětví, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním podělený obchodním obratem (v tomto konkrétním případě představuje obchodní obrat bank jejich provozní výsledek). Při použití údajů francouzského bankovního odvětví za zvažované období (od 27. září 1991 do konce roku 2008) dosahuje toto ziskové rozpětí v průměru výše 23 % za rok;
b)
míra návratnosti kapitálu francouzského bankovního odvětví, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním podělený výší aktiv. Průměrná roční míra návratnosti kapitálu za celé zvažované období je 45 bazických bodů (0,45 %).
(127)
Následující tabulka (70) uvádí ziskové rozpětí a míru návratnosti kapitálu francouzského bankovního odvětví za období 1993-2008 (údaje za období před rokem 1993 nejsou k dispozici):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Výsledek před zdaněním (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Provozní výsledek (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Ziskové rozpětí
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Průměrné ziskové rozpětí
22,8 %
Aktiva (71)
není k dispozici
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Míra návratnosti
není k dispozici
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Průměrná míra návratnosti
0,45 %
(128)
Pokud jde o shromažďování vkladů soustředěných u CDC, používá Komise pro výpočet ziskového rozpětí a míry návratnosti kapitálu Crédit Mutuel následující hodnoty:
a)
jako jmenovatele ziskového rozpětí příjmy získané za shromažďování vkladů soustředěných u CDC, tzn. roční výši odměny za zprostředkování;
b)
jako jmenovatele míry návratnosti kapitálu vklady převedené na CDC;
c)
u čitatele, tzn. hospodářského výsledku před zdaněním, se Komise domnívá, že při zohlednění ziskového rozpětí ve výši 4,2 % u shromažďování vkladů soustředěných u CDC, tzn. hospodářského výsledku před zdaněním odpovídajícímu 4,2 % odměny za zprostředkování placené CDC, jako přiměřeného zisku nedostala banka Crédit Mutuel žádné nadměrné vyrovnání (viz bod 132).
(129)
Pokud jde o druhý ukazatel (míra návratnosti kapitálu) Komise konstatuje, že banka Crédit Mutuel nezískala žádné nadměrné vyrovnání za správu „Livret bleu“ během zvažovaného období, pokud se jako přiměřený zisk za shromažďování vkladů soustředěných u CDC zohlední míra návratnosti kapitálu ve výši 5 bazických bodů, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním odpovídající 0,05 % celkové výše vkladů převedených na CDC.
(130)
Podle rámce Společenství z roku 2005 nesmí přiměřený zisk přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. Povolit ziskové rozpětí ve výši 4,2 % znamená povolit méně než pětinu průměrného ziskového rozpětí bankovního odvětví (22,8 %). Vzhledem k tomu, že se, jak bylo vysvětleno v bodě 124, u shromažďování vkladů soustředěných u CDC jedná o činnost s nízkým rizikem, a tudíž s nízkou výnosností, domnívá se Komise, že zisk ve výši 4,2 % není zjevně přehnaný a v tomto konkrétním případě ho lze považovat za přiměřený.
(131)
Stejně tak se Komise domnívá, že zohlednění zisku ve výši 5 bazických bodu u vkladů soustředěných u CDC je vzhledem k průměrné míře návratnosti kapitálu ve výši 45 bazických bodů zaznamenané ve francouzském bankovním odvětví během zvažovaného období přiměřené a představuje spodní a konzervativní práh toho, co je v tomto konkrétním případě možno považovat za zisk, který není zjevně nepřiměřený. Tato nízká úroveň zisku ostatně vhodným způsobem odráží úroveň rizika, jíž byla banka Crédit Mutuel vystavena při shromažďování vkladů pro CDC a která je nízká, jak je vysvětleno v bodě 124.
7.2.5 Ověření absence nadměrného vyrovnání
(132)
Na základě předchozích úvah přistoupila Komise k ověření absence nadměrného vyrovnání podle metody vysvětlené v pododdílech 7.2.1 a 7.2.4 (73). Toto ověření je uvedeno v následující tabulce:
(v mil. EUR)
VYROVNÁNÍ
NADMĚRNÉ ČI NEDOSTATEČNÉ VYROVNÁNÍ
Rok
Odměna za zprostředkování
(roční)
Komplexní přístup (74)
(až do konce roku 2005)
Přístup na ročním základě (75)
(počínaje rokem 2006)
1991 (od 27.9.1991 do 31.12.1991)
1,5
43,8
Nepoužije se
(až do roku 2005 se používá komplexní přístup - viz pododdíl 7.2.2)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
(…)
-39,1
2007
(…)
-24,3
2008
(…)
-6,1
(133)
Je možno konstatovat, že nadměrné vyrovnání na konci roku 2005 (15 milionů EUR) nepřesahuje 10 % vyrovnání za rok 2005 (196,7 milionů EUR). Podle bodu 21 rámce z roku 2005 lze tuto částku převést na následující rok. Konečný hospodářský výsledek vykazuje na konci roku 2008 pro celé zvažované období nedostatečné vyrovnání ve výši -6,1 milionu EUR.
(134)
Komise tak může dospět k závěru, že odměna za zprostředkování nepředstavovala nadměrné vyrovnání ve prospěch banky Crédit Mutuel za službu obecného hospodářského zájmu, která jí byla svěřena v období od 27. září 1991 až do konce roku 2008.
8. ZÁVĚR
(135)
Komise konstatuje, že Francouzská republika provedla dotčené opatření protiprávně a porušila tím čl. 108 odst. 3 SFEU. Podporu lze ale považovat za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 2 SFEU, protože vyrovnání placené státem nepřesáhlo částku nezbytně nutnou k pokrytí nákladů vyvolaných plněním povinností veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k ní vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto povinností,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá Francouzskou republikou ve prospěch Crédit Mutuel na základě vyhlášky ze dne 27. září 1991, kterým se stanoví použití v obecném zájmu pro banku Crédit Mutuel, je slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. május 24.)
a Francia Köztársaság által a Crédit Mutuel javára nyújtott, C 88/97. számú állami támogatásról
(az értesítés a C(2011) 3436. számú dokumentummal történt)
(Csak a francia nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/747/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az említett cikknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (1), és tekintettel ezen észrevételekre,
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
1991. január 25-én a Francia Bankszövetség (Association française des banques; a továbbiakban: AFB), a Chambre syndicale des banques populaires és a Crédit Agricole panaszt emeltek, amelyben azt állították, hogy Franciaország állami támogatást nyújtott a Crédit Mutuel javára.
(2)
A Livret bleu-vel kapcsolatban a Bizottság 1991. május 27-i levelében kért először tájékoztatást.
(3)
A Bizottság 1998. február 6-i levelében tájékoztatta a francia hatóságokat az EK-Szerződés 88. cikkének (2) bekezdésében (az EUMSZ jelenlegi 108. cikkének (2) bekezdésében) előírt eljárásnak a „Livret bleu” (2) megtakarítási konstrukcióban foglalt lehetséges támogatási intézkedések tekintetében történő megindítására vonatkozó határozatáról.
(4)
A francia hatóságok 1998. április 8-án válaszoltak a Bizottság által az eljárás megindításáról szóló határozatban feltett kérdésekre.
(5)
A Crédit Mutuel 1998. június 18-án levelet küldött a Bizottságnak, amelyben az eljárás megindításáról szóló határozatban említett intézkedések állami támogatássá minősítésének elvetésére irányuló érveket, valamint a Livret bleu-höz kapcsolódó analitikus könyvelési dokumentációt nyújtott be. Számos érdekelt fél is eljuttatta észrevételeit a Bizottságnak (lásd a 3. és a 4. szakaszt, valamint a (48)-(59) preambulumbekezdést), amely azokat 1998. szeptember 3-án továbbította a francia hatóságoknak.
(6)
A panaszosok 1999. október 29-i, 2000. május 16-i, 2000. október 16-i és 2001. január 19-i levelükben négy kiegészítő feljegyzést intéztek a Bizottsághoz, amelyeket ez utóbbi 2000. február 21-én és 2000. november 3-án továbbított a francia hatóságoknak.
(7)
A Bizottság 2001. február 5-én továbbította a francia hatóságoknak az AFB-től kapott dokumentumokat.
(8)
1998 novemberétől 1999 decemberéig - a Bizottság kérésére - egy tanácsadó (3) (a továbbiakban: a Bizottság tanácsadója) ellenőrizte a Livret bleu analitikus könyvelését. A tanácsadói jelentést 2000. január 10-én benyújtották átvizsgálásra a francia hatóságoknak és a Crédit Mutuelnek. Erről a jelentésről 2000. február 7-én szakmai egyeztető értekezletre került sor a bizottsági szolgálatok, az őket segítő tanácsadó, a francia hatóságok és a Crédit Mutuel között.
(9)
A bizottsági szolgálatok 1999. szeptember 14-i levelükben arra kérték a francia hatóságokat, hogy határozzák meg a Crédit Mutuel által ellátott általános érdekű feladatokat. A bizottsági szolgálatok 2000. február 21-én, 2000. november 3-án és 2001. február 5-én - a panaszosok által a Livret bleu esetleges „költségek alatti eladás hatására” vonatkozóan az aktához csatolt (lásd a 7.2.3. alszakaszt, valamint a (110)-(118) preambulumbekezdést) - különböző dokumentumokat (4) továbbítottak észrevételezésre a francia hatóságoknak. A francia hatóságok 2001. február 1-jén nyújtották be észrevételeiket.
(10)
2000. április 11-én az Európai Unió Bankszövetsége (Fédération bancaire de l’Union européenne; FBE) a francia állam által - a Livret bleu kizárólagos forgalmazása formájában - a Crédit Mutuel javára nyújtott támogatással kapcsolatos panaszt emelt a Bizottságnál.
(11)
2000 májusában a Confédération nationale du Crédit Mutuel azzal a feladattal bízta meg az Arthur Andersen könyvvizsgáló társaságot, hogy vizsgálja felül a Crédit Mutuel analitikus könyvelési munkamódszereit és készítse el a Livret bleu eredménykimutatását. Ez a feladat 2000 szeptemberében zárult le a Livret bleu eredménykimutatására vonatkozó részletes jelentés átadásával, amely jelentés a Livret bleu adózás előtti veszteségét 498 millió FRF-ra becsülte Ez a következtetés „korrekciós tényezők” figyelembevételén alapult. Erről a jelentésről a Bizottság és a Crédit Mutuel 2001. február 2-án tartott értekezletet. A Bizottság észrevételeit követően a Crédit Mutuel arra kérte az Arthur Andersent, hogy továbbítsa „az IARD-tevékenység (5) (a Crédit Mutuel kárbiztosítási tevékenysége) túlzott súlyozásának korrigálása” elnevezésű -többek között a bizottsági szolgálatok által bírált - alkalmazott módszert megindokoló, 2001. február 8-i feljegyzést.
(12)
2001 áprilisában a Bizottság azt kérte tanácsadójától, hogy azonosítsa a saját és az Arthur Andersen jelentése közötti eltéréseket, és határozza meg azokat az adat-, illetve módszertani módosításokat, amelyeket adott esetben be lehetne építeni a korábbi jelentésébe. A Bizottság tanácsadója 2001. július 23-án újabb zárójelentést nyújtott be. A jelentés a Livret bleu analitikus könyvelésének eredményét 1,074 milliárd FRF (163,7 millió EUR) halmozott, nem tőkésített nyereségre becsüli. Ezt a jelentést még aznap továbbították a francia hatóságoknak. A Bizottság, a francia hatóságok, a Crédit Mutuel és az Arthur Andersen 2001. július 26-i értekezletén a Crédit Mutuel és az Arthur Andersen kifejezésre juttatta, hogy nem ért egyet a Bizottság tanácsadójának végkövetkeztetéseivel. Az Arthur Andersen fenntartotta a francia hatóságok 2001. szeptember 15-i feljegyzésének mellékleteként eljuttatott, 2001. szeptember 13-i dokumentumban foglalt korábbi következtetéseit. A francia hatóságok 2001. október 26-án újabb feljegyzést küldtek a Bizottságnak a Livret bleu közösségi versenyjog fényében történő jogi elemzésére vonatkozóan, továbbá megküldték a közfeladat költségeire vonatkozó, 2002. január 7-i feljegyzést, amely új információ hozzáadása nélkül sorolja fel a Crédit Mutuel által már benyújtott számadatokat.
(13)
A francia hatóságok által a Bizottságnak 2001. október 26-án megküldött feljegyzés kifejtette, hogy szerintük i. a „Livret bleu”-rendszer miért nem minősül támogatásnak; ii. amennyiben a Bizottság továbbra is támogatásnak minősíti, csakis létező támogatásról lehetne szó; és iii. mindenesetre a belső piaccal összeegyeztethető támogatás lenne.
(14)
A Bizottság a 2002. január 15-i határozattal (6) (a továbbiakban: a megsemmisített határozat) a Francia Köztársaság által a Crédit Mutuel javára nyújtott állami támogatást a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította.
(15)
A 2002. január 15-i határozatot a Törvényszék 2005. január 18-i ítélete (7) megsemmisítette.
(16)
A Bizottság nem fellebbezett a Törvényszék ítélete ellen. Az EUMSZ 266. cikke (1) bekezdésének megfelelően a Bizottság köteles megtenni a szóban forgó ítéletben foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket. Állami támogatások kapcsán ez azt jelenti, hogy a határozat megsemmisítését követően az eljárás visszakerül a hivatalos vizsgálati szakaszba.
(17)
A Bizottság a 2006. június 7-i határozatával (8) (a továbbiakban: az eljárás kiterjesztéséről szóló határozat) kiterjesztette a hivatalos vizsgálati eljárást, és egyértelműen meghatározta egy esetleges támogatásra vonatkozó értékelésének tárgyát.
(18)
Franciaország a 2006. szeptember 1-jei és 2006. szeptember 7-i levelében közölte a Bizottsággal az eljárás kiterjesztéséről szóló határozattal kapcsolatos észrevételeit.
(19)
2006. szeptember 19-én az Európai Bizottsághoz panasz érkezett az Association des Victimes du Crédit Mutuel (a Crédit Mutuel Áldozatainak Szövetsége) elnevezésű szervezettől.
(20)
A Bizottság egy 2006. október 13-i levélben kapta meg a Crédit Mutuel észrevételeit.
(21)
A Bizottság a Crédit Mutuel észrevételeit 2006. október 31-i levelében továbbította a francia hatóságoknak.
(22)
A Bizottság 2006. szeptember 22-i és 2006. november 28-i, kiegészítő tájékoztatás iránti kérelmét követően Franciaország 2006. november 8-án és 2007. február 28-án nyújtott be kiegészítő észrevételeket.
(23)
A Bizottság 2006. december 19-én találkozott a francia hatóságokkal és 2007. január 15-én a Crédit Mutuellel.
(24)
2007. május 10-én a Bizottság az EK-Szerződés 86. cikkének (3) bekezdése (az EUMSZ jelenlegi 106. cikkének (3) bekezdése) alapján, az EK-Szerződés 43. és 49. cikkével (az EUMSZ jelenlegi 49. és 56. cikkével) összefüggésben határozatot fogadott el, amelynek értelmében Franciaországnak meg kellett szüntetnie azokat a különleges jogokat (9), amelyeket a Crédit Mutuel, a Caisse d’Épargne és a Banque Populaire részére a Livret bleu (a Crédit Mutuel esetében) és a Livret A (a Caisse d’Épargne és a La Poste esetében) forgalmazása tekintetében biztosított (10).
(25)
Mivel Franciaország nem szüntette meg a Livret A és a Livret bleu különleges forgalmazási jogát a 2007. május 10-i határozatban előírt 9 hónapos határidőn belül, a Bizottság megindította az EK-Szerződés 226. cikkében (az EUMSZ jelenlegi 258. cikkében) előírt jogsértési eljárást azzal, hogy 2008. június 5-én felszólító levelet intézett Franciaországhoz a határozat betartásának elmulasztása miatt.
(26)
2009. szeptember 19-én a Bizottság új információkat kért Franciaországtól, amely 2009. október 13-án válaszolt.
(27)
A Bizottság 2009. október 8-án megszüntette a jogsértési eljárást, mivel Franciaország - a Livret A és a Livret bleu forgalmazásának liberalizálását jelentő 2009. január 1-jei reform elfogadásával (11) - eleget tett a szóban forgó betétkönyvek forgalmazásának megszüntetésére vonatkozó kötelezettségének (12).
(28)
2010 folyamán a Bizottság több kérdést tett fel a Crédit Mutuelnek elektronikus levelek útján, amelyekre ez utóbbi szintén elektronikus levelekben válaszolt.
(29)
Ez a határozat az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (13) 13. cikkének megfelelően lezárja a „Livret bleu” konstrukcióban rejlő lehetséges támogatási elemekkel kapcsolatos eljárást.
2. A „LIVRET BLEU” KONSTRUKCIÓ ISMERTETÉSE
2.1. A Crédit Mutuel bemutatása
(30)
A Crédit Mutuel változó alaptőkéjű, szövetkezeti jogállással rendelkező pénztárak országos hálózatából álló decentralizált bank- és biztosítási csoport. A Crédit Mutuelre az együttműködés alapelveit meghatározó, 1947. szeptember 10-i törvény irányadó. Szerveződése háromszintű: helyi, regionális és országos.
(31)
A Crédit Mutuel csoportnak - a csoport két cégneve alatt (Crédit Mutuel és Crédit Industriel et Commercial [a továbbiakban: CIC]) - közel 6 000 értékesítési pontja és több mint 72 000 munkavállalója van. A Crédit Mutuel helyi pénztárai a Confédération nationale du Crédit Mutuel - a hálózat központi szerve - 18 regionális tagszövetségéhez tartoznak. A CIC hat regionális bankot, valamint szakosodott leányvállalatokat tömörít Franciaországban és nemzetközi szinten egyaránt.
(32)
A Crédit Mutuel másrészt globális politikát követő, egyetlen igazgatósággal rendelkező csoport. A csoport belső pénzügyi szolidaritást tart fenn az országos szövetség szintjén, amely biztosítja a regionális tagszövetségek likviditását. A csoport versenyjogi szempontból egyetlen vállalkozás jellemzőit mutatja, ugyanis központi szinten egyetlen döntéshozatali központtal rendelkezik.
2.2. A Livret bleu bemutatása
(33)
A Livret bleu az állam által szabályozott, kizárólag a Crédit Mutuel által forgalmazott takarékossági termék volt.
(34)
Ezt a terméket az 1975. évi pótköltségvetési törvény (14) értelmében részlegesen kivonták az adókörből. A betétesek részére a betétösszegekre fizetett kamatokat kétharmad részben adómentessé tették. Az állam a betétesek számára oly módon határozta meg a Livret bleu bruttó kamatlábát, hogy az adó levonása után (15) a nettó kamatláb megegyezzen a teljes egészében adómentes Livret A-éval.
(35)
Az állam a Livret bleu kamatlábát az inflációt meghaladó szinten, a pénzpiachoz indexálva állapította meg. A Livret bleu legutolsó nettó kamatlába, még e takarékossági termék 2009. január 1-jei reformmal bekövetkezett megszüntetése előtt (lásd a 41 preambulumbekezdést) 4 % volt (16). A betétesek által a Livret bleu betétkönyvükre maximálisan befizethető összeg 15 300 EUR volt. A Livret bleu állománya az 1991-es 13 milliárd EUR-ról (85 milliárd FRF-ról) 2008-ban 22 milliárd EUR-ra emelkedett.
(36)
A Livret bleu jellemzői - a pénzeszközök azonnali rendelkezésre bocsátása, a 15 EUR-tól engedélyezett befizetések, a költségmentesség (többek között megnyitáskor) stb. - magas likviditást eredményeztek. Ezenkívül a Livret bleu-t automatikusan meg lehetett terhelni az Államkincstár vagy közüzemi vállalkozások - például az EDF vagy a France Télécom - javára. A Livret bleu - magánszemélyeknek szánt takarékossági termék - tehát bizonyos szempontból folyószámlához hasonlított.
(37)
A Livret bleu révén gyűjtött források felhasználásához kapcsolódó kötelezettségek idővel változtak.
(38)
A Crédit Mutuel először is köteles volt a források 50 %-át (1983-tól a források (17) 65 %-át és az új betétösszegek 80 %-át) úgynevezett „közérdekű” felhasználásra (különösen helyi önkormányzatok és más köztestületek finanszírozására) fordítani, a fennmaradó résszel a bank szabadon rendelkezett (a továbbiakban: szabad felhasználású állományok).
(39)
Ezt a rendszert az 1991. szeptember 27-i rendelet (18) mélyrehatóan megreformálta - azáltal, hogy a Livret bleu-t a Livret A rendszeréhez igazította. E rendelet hatálybalépésétől kezdődően ugyanis az új állományt (19) teljes egészében központosították a Caisse des Dépôts et Consignations elnevezésű pénztárnál (a továbbiakban: CDC), amely ellentételezésként közvetítői jutalékot fizetett a Crédit Mutuelnek. Ezt a jutalékot, amelyet eredetileg a Livret bleu CDC-hez átkönyvelt állományának 1,3 %-ában állapítottak meg, 2005. január 1-jén 1,2 %-ra, majd 2005. november 1-jén 1,1 %-ra csökkentették. A CDC a Crédit Mutuel által gyűjtött forrásokat elsősorban a szociális lakhatás finanszírozására használja fel.
(40)
Ezenkívül a rendszer említett mélyreható reformja a meglévő állomány fokozatos reallokációjában nyilvánult meg (20). Az 1991. szeptember 27-i rendelet hatálybalépésétől 1999 első félévének végéig a „közérdekű felhasználások” és a meglévő „szabad felhasználások” részesedése mindaddig csökkent, amíg a teljes állományt át nem könyvelték a CDC-hez.
Milliárd FRF-ban és %-ban)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Átlagos éves állomány
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
A CDC-nél központosított felhasználások
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Közérdekű felhasználások
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Szabad felhasználások
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Forrás: Littlejohn Fraser
(41)
2009. január 1-jén hatályba lépett a Livret A és a Livret bleu reformja, amely minden bank számára lehetővé tette a Livret A forgalmazását, és amely megszüntette a Livret A és a Livret bleu közötti különbségtételt. 2009. január 1-je óta a Crédit Mutuel „Livret bleu” konstrukciója nem más, mint egy más néven forgalmazott Livret A. A Livret bleu, és következésképp a Crédit Mutuel kizárólagos forgalmazási joga ezen a napon megszűnt.
2.3. Az eljárás megindításához/kiterjesztéséhez vezető okok ismertetése
(42)
Ahogyan azt az eljárás kiterjesztéséről szóló határozat (21) kifejti, a Bizottság lehetségesnek ítélte, hogy Franciaország a közvetítői jutalék révén támogatást nyújtott a Crédit Mutuelnek.
(43)
A Bíróság Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a közszolgáltatással járó ellentételezés nem minősül az EUMSZ 107. cikke szerinti állami támogatásnak, ha eleget tesz a 2003. július 24-iAltmark-ítéletben (22) említett, bizonyos kumulatív feltételeknek.
(44)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában úgy ítélte meg, hogy az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat negyedik feltétele nem feltétlenül teljesül, amennyiben a szociális bérlakásokra szánt betétgyűjtési közfeladatot nem a közbeszerzési eljárás útján kiválasztott legjobb ajánlattevőnek, hanem közvetlenül a Crédit Mutuellel folytatott tárgyalás útján ítélték oda, ami eleve nem biztosít semmiféle garanciát arra, hogy a Crédit Mutuelnek nyújtott díjazás nem magasabb egy jól vezetett vállalkozás által kért szintnél. Ezenkívül úgy ítélte meg, hogy a francia hatóságok nem bizonyították be, hogy az ellentételezés szintjét egy bankszektorbeli átlagos, jól vezetett vállalkozás költségeire hivatkozva határozták meg. Annak megállapításához, hogy az ellentételezés szintjét az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat értelmében vett, jól vezetett vállalkozás költségeinek elemzése alapján határozták-e meg, ugyanis nem elegendő, hogy a francia hatóságok hangsúlyozták, hogy a Crédit Mutuel jól vezetett vállalkozás.
(45)
A Bizottság szerint a közvetítői jutalék olyan, a Bizottságnak be nem jelentett állami forrás volt, amely versenytorzító és a tagállamok közötti kereskedelmet érintő szelektív előnyt képezhet. A közvetítői jutalék következésképp tartalmazhatott jogellenes támogatási elemeket.
(46)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában lehetségesnek tartotta, hogy ez az intézkedés nem egyeztethető össze az EK-Szerződés 86. cikkének (2) bekezdésével (az EUMSZ jelenlegi 106. cikkének (2) bekezdésével), és úgy ítélte meg, hogy az EK-Szerződés 87. cikkének (2) és (3) bekezdésében (az EUMSZ jelenlegi 107. cikkének (2) és (3) bekezdésében) említett eltérések egyike sem alkalmazható.
(47)
A Bizottság számára ugyanis - tanácsadója számításai alapján - lehetségesnek tűnt, hogy az ellentételezés összege meghaladta a közszolgáltatási kötelezettség (a szociális bérlakásokra szánt betétgyűjtés) végrehajtása miatt felmerült költségek fedezéséhez szükséges mértéket, figyelembe véve a kapcsolódó bevételeket, valamint az e kötelezettség biztosításából származó ésszerű nyereséget. Miután a Bizottság emlékeztetett arra, hogy az ellentételezés összegének tartalmaznia kell az állam által vagy állami forrásokból bármilyen formában nyújtott összes előnyt, az ellentételezés számítása során nemcsak a CDC-nél központosított betétek gyűjtésének nettó költségét vette figyelembe, hanem a közérdekű felhasználások és a szabad felhasználások nettó eredményét (költségét, illetve nyereségét) is. A Bizottság tanácsadójának jelentéséből 1991-re, 1992-re, 1993-ra és 1998-ra vonatkozóan a Crédit Mutuel túlkompenzációja derül ki.
3. A PANASZOSOK ÉRVEI
(48)
A Bizottság a panaszosok érveit az EK-Szerződés 88. cikkének (2) bekezdése (az EUMSZ jelenlegi 108. cikkének (2) bekezdése) szerinti eljárás megindításáról szóló, 1998. február 6-i határozatában mutatta be. Az azóta eljuttatott kiegészítő feljegyzések a következő új érveket sorakoztatják fel.
(49)
A Livret bleu „költségek alatti eladás hatására” vonatkozóan az AFB (1999 februárjának végén aktualizált és a Bizottságnak 1999 októberében eljuttatott) feljegyzése a Livret bleu „költségek alatti eladás hatása” kiváltotta nettó banki eredményt 17 milliárd FRF-ra (2,6 milliárd EUR-ra) becsülte - feltételezve, hogy az 1986-1997 közötti időszakban a Crédit Mutuel piaci részesedéseinek növekedése valamennyi szegmensben kizárólag a Livret bleu forgalmazásából származik.
(50)
A Caisse Nationale du Crédit Agricole által készített, 2000 májusában közölt tanulmány elemezte a Crédit Mutuel ügyintézőhelyei számának alakulását. A tanulmányból kiderül, hogy az állandó ügyintézőhelyek teljes száma 1991-től 1994-ig csökkent, majd fokozatosan emelkedett, és 1998-ban visszaállt az 1990-es szintre. A számok régiónként eltérően alakultak: az állandó ügyintézőhelyek, majd a nem állandó ügyintézőhelyek száma a Crédit Mutuel hagyományosan erős jelenlétével jellemzett régiókban (Pays de Loire, Bretagne, Elzász) csökkent, míg a többi régióban fokozatosan emelkedett. Valószínű tehát, hogy a Crédit Mutuel azért csökkentette a jelenlétét a vidéki térségekben, hogy fokozottabban legyen jelen a városi térségekben. Ezek az adatok láthatóan megcáfolják a Crédit Mutuel azon állításait, amelyek szerint az 1990-es évek során a vidéki térségekben erős jelenlét fenntartására kényszerült. Az adatok afelé is mutatnak, hogy a Crédit Mutuel még az állami ellenőrzés megszüntetése után is rendkívül sűrű hálózatot képes fenntartani.
(51)
Az AFB 1998. június 4-én levelet intézett a Bizottsághoz, amelyben megerősítette, hogy a Livret bleu-n tartott pénzeszközök CDC-nél központosított állománya 1,3 %-ának megfelelő díjazás túlzott mértékű volt, mivel ugyanebben az időszakban a Caisse d’Épargne 1,20 %-ot, a La Poste pedig 1,50 %-ot kapott a Livret A - szintén a CDC-nél központosított - pénzeszközeire. A levélben az AFB közölte, hogy 1997-ben azt javasolta a francia hatóságoknak, hogy mindössze 1 %-nak megfelelő díjazás mellett biztosítsák a Livret bleu betéteinek gyűjtését, a kormány azonban nem reagált erre az ajánlatra. Az AFB többek között kiemelte, hogy a takarékpénztárak korszerűsítéséről szóló, 1998. áprilisi Douyère-jelentés szerint egy átlagos takarékpénztár - például a burgundiai - betétgyűjtési költsége az állományának 0,96 %-a, és nem indokolt, hogy a Crédit Mutuelnek magasabb kezelési költségei legyenek.
(52)
A Glais társaság 2000. augusztusi feljegyzése, amelyet az AFB kérésére nyújtott be, statisztikai adatokkal szolgált a Livret bleu kizárólagos forgalmazási joga által a Crédit Mutuel számára esetlegesen biztosított versenyelőnyről. Az idősorok vizsgálata azt mutatja, hogy a Livret bleu-ben elhelyezett betétek állománya, valamint a többi betét állománya az 1985-1987-es fordulópontig erőteljesen emelkedett. A háztartásoknak nyújtott hitelek növekedése folytatódik ezen az időponton túl, és erősebb marad a Crédit Mutuel esetében, mint a legfőbb versenytársai esetében. A Glais társaság szakértője ebből azt a következtetést vonta le, hogy „a Livret bleu úgy tűnik, vevőcsalogató hatást gyakorolt, és az 1980-as évek közepétől kezdődően a pozitív hatás láthatóan állandósult - anélkül, hogy a betétek növekedtek volna. Következésképp úgy tűnik, hogy ettől az időszaktól kezdődően az eredetileg hűségessé tett ügyfélkör táplálta a Crédit Mutuel terjeszkedő stratégiáját.” Többek között a véletlenszerű gazdasági sokkhatásoknak a tevékenységi változókra gyakorolt tartós hatását jelző mutató, valamint a hitelkeresletre vonatkozó egyszerű egyenlet modellezése alapján a szakértő azt állapította meg, hogy a Crédit Mutuel (alapvetően hitelezési) tevékenysége láthatóan nem állt kapcsolatban a bankpiac átlagos alakulásával. A szakértő ezt a jelenséget azzal magyarázza, hogy a Crédit Mutuel ügyfélköre - például a Livret bleu révén - feltehetőleg sokkal hűségesebb, mint más bankhálózatok ügyfélköre.
(53)
Egy második (2000. decemberi feljegyzésben) a Glais társaság az egyes bankhálózatok vonzerejének új ökonometriai elemzését javasolta. Eredményei - a szakértő szerint - megerősítik azt a feltételezést, miszerint a Crédit Mutuel és a Caisse d’Épargne rendelkeznek olyan eszközökkel, amelyek lehetővé teszik, hogy a többi banknál sokkal hatékonyabban tegyék hűségesebbé ügyfélkörüket. Nem határozható meg azonban, hogy egy adókörből kivont takarékbetétkönyv forgalmazása vagy a különböző régiókban lévő sűrű fiókhálózat igénybevétele (e hálózatok két közös eszköze) okozza-e az ügyfélkör fokozottabb hűségét.
(54)
Ezen eljárás keretein kívül a Bizottsághoz beérkezett egy, a panaszosok által benyújtott kiegészítő feljegyzés is, amely szerint az, hogy a Crédit Mutuel 1997 áprilisában megvásárolhatta a korábban az állami tulajdonban lévő GAN biztosítási csoport tulajdonát képező CIC-t e banki létesítmény privatizációja során, a Livret bleu jogcímén kapott támogatásoknak volt köszönhető, amelyek Crédit Mutuel betétpiaci részesedését az 1969-es 2 %-ról 1997-ben mintegy 6,9 %-ra növelték. A panaszosok szerint a szóban forgó támogatások miatt a vállalkozás saját tőkéje gyorsan növekedett, az 1974-es 650 millió FRF-ról (99 millió EUR-ról) 1997-ben 47,3 milliárd FRF-ra (7,2 milliárd EUR-ra) nőtt.
(55)
Végezetül az Association des Victimes du Crédit Mutuel 2006. szeptember 19-i panaszában egyszerűen az az állítás szerepel, hogy „az állami megtakarításokat magán- és kereskedelmi célokra sikkasztották el […] a betétesek és a francia gazdaság rovására”, amely állítást egy esetlegesen jogellenes állami támogatással kapcsolatos valódi érvekkel vagy bizonyítékokkal nem támasztanak alá.
4. AZ ÉRDEKELT HARMADIK SZEMÉLYEK ÉSZREVÉTELEI
(56)
Az eljárás megindításáról szóló, 1998. február 6-i határozat közzétételét követően a Bizottsághoz számos érdekelt harmadik személy észrevétele érkezett be.
(57)
A Crédit Mutuel egyes versenytársai beszámoltak arról a kárról, amely - megítélésük szerint - azért érte őket, mert a Crédit Mutuel megszerezte a Livret bleu kizárólagos forgalmazási jogát. E bankok többsége azt állította, hogy a Livret bleu „költségek alatti eladás hatása” miatt ügyfeleket veszített a Crédit Mutuel javára, és ennek a kizárólagos jognak a megszüntetését kérte. Ilyen észrevételeket a következő intézmények intéztek a Bizottsághoz:
Banque Dupuy de Parseval;
Banque Natexis;
Banque de Picardie;
Banque Populaire de Bourgogne;
Banque Populaire Bretagne Atlantique;
Banque Populaire du Centre;
Banque Populaire Centre-Atlantique;
Banque Populaire de Champagne;
Banque Populaire de la Côte d’Azur;
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud;
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain;
Banque Populaire du Haut-Rhin;
Banque Populaire de La Loire;
Banque Populaire de Lorraine;
Banque Populaire de Lyon;
Banque Populaire du Midi;
Banque Populaire du Massif Central;
Banque Populaire de l’Ouest;
Banque Populaire Provençale et Corse;
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège;
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais;
Banque Populaire Savoisienne;
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg;
Banque Populaire du Sud-Ouest;
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron;
B.P.ROP Banque Populaire;
Banque de Savoie;
Crédit Commercial de France;
Crédit Commercial du Sud-Ouest;
Crédit Lyonnais;
Société Générale;
Union des Banques à Paris.
(58)
Másfelől a Crédit Mutuel védelmében a 4. szakaszban ismertetett észrevételeken túl a Bizottság a „Livret bleu” konstrukció mellett szóló észrevételeket kapott az alábbi harmadik személyektől:
Bertholet úr, Drôme megye országgyűlési képviselője
Blondel úr, a Nord megyei közgyűlés (conseil général) tagja
Cabot úr, a toulouse-i Regionális Ifjúsági Tájékoztató Központ (Centre régional Information Jeunesse) igazgatója
Cormorèche úr, Montuel polgármestere
Cornelis úr, a Nord megyei közgyűlés tagja
Chavannes úr, Angoulême polgármestere
Crépeau úr, Charente-Maritime megye országgyűlési képviselője
Debavelaere úr, Pas-de-Calais megye szenátora
Decool úr, Brouckerque polgármestere
Delevoye úr, Pas-de-Calais megye szenátora
Delnatte úr, Nord megye országgyűlési képviselője
Dolez úr, Nord megye országgyűlési képviselője
Ewald úr, a „Gazdasági Kezdeményezési Jogért” Egyesület (Association pour le droit à l’initiative économique) regionális megbízottja
Fronton úr, Haute-Garonne Megye Családi Egyesületeinek Uniója (Union départementale des associations familiales de Haute-Garonne)
Foy úr, Nord megye szenátora
Galiègue úr, a solesme-i Crédit Mutuel Pénztár elnöke
Gournay asszony, Caestre polgármestere
Armelle Guinebertière asszony, európai parlamenti képviselő
Hervé úr, Rennes polgármestere
Humez úr, Pas-de-Calais megye cisztás fibrózis elleni küzdelemmel foglalkozó megyei bizottságának (Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais) elnöke
Ingelaere asszony, a Flandr’action elnöke
Juppé úr, Bordeaux országgyűlési képviselője és polgármestere
Lapalu úr, a magánszervezetek szervezésével és irányításával foglalkozó (Animation et gestion d’organismes privés) egyesület elnöke
Lazaro úr, Nord megye országgyűlési képviselője
Lebreton úr, a Côtes d’Armor megyei közgyűlés elnöke
Ledieu, Cateau-Cambrésis polgármestere
Leleu úr, a Crédit Mutuel Nord igazgatótanácsi tagja
Maille úr, a Communauté urbaine de Brest elnöke
Masclet úr, a Nord-Pas-de-Calais-i regionális önkormányzat képviselője
Méhaignerie úr, az Ille-et-Villaine megyei közgyűlés elnöke
Mio úr, a Nord-Pas-de-Calais-i regionális önkormányzat képviselője
Novak úr, a „Gazdasági Kezdeményezési Jogért” Egyesület (Association pour le droit à l’initiative économique) elnöke
Permuy asszony, a Nord-Pas-de-Calais-i regionális önkormányzat képviselője
Albert Rivaux, a Pas-de-Calais megyei közgyűlés tagja
de Rohan úr, a bretagne-i regionális önkormányzat elnöke
Valla úr, az Ardèche megyei közgyűlés tagja
Vanlerenberghe úr, Arras polgármestere
Villain úr, Cambrai polgármestere
de Villiers úr, Vendée megye országgyűlési képviselője.
(59)
A harmadik személyek túlnyomó többsége kiemelte a Crédit Mutuelnek a szociális gazdaságban - többek között regionális szinten - betöltött szerepét, valamint különösen a nonprofit egyesületek finanszírozásában betöltött szerepét. Kiemelték a Crédit Mutuelnek az alacsonyabb jövedelműek körében betöltött támogató szerepét is, ahonnan ügyfélkörének jelentős része származik. Több helyi képviselő kiemelte a Crédit Mutuel szerepét a vállalkozások létrehozásában és a munkahelyteremtésben, valamint a helyi önkormányzatokkal együttes részvételét a helyi kezdeményezések kidolgozásában. Mások úgy ítélték meg, hogy a Crédit Mutuel - decentralizált struktúrái révén - jobban megfelelt a helyi igényeknek és a kiegyensúlyozott területfejlesztés szükségességének, mint a központosított intézmények.
5. A CRÉDIT MUTUEL ÉSZREVÉTELEI
(60)
A Crédit Mutuel az ügy elhúzódását rója fel a Bizottságnak.
(61)
Ezenkívül a Crédit Mutuel szerint a Törvényszék ítélete nemcsak az indokolási kötelezettség megsértésére vonatkozott, hanem a Bizottság érvelésére vonatkozó bírálatokat is tartalmazott, amelyeket az eljárás kiterjesztéséről szóló határozat nem biztos, hogy figyelembe vett, különösen az esetleges túlkompenzáció kiszámítása tekintetében. Ebben a tekintetben a Crédit Mutuel azt kifogásolja, hogy a Bizottság úgy adta össze az éves pozitív egyenlegeket, hogy - a közszolgáltatással járó ellentételezés formájában nyújtott állami támogatásról szóló közösségi keretszabályban (a továbbiakban: 2005-ös közösségi keretszabály) (23) javasolt módszerrel ellentétben - nem osztotta fel újra a negatív évek egyenlegeit.
(62)
A bank szerint a közvetítői jutalék eleget tesz az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat négy feltételének:
a)
ami az első feltételt illeti: a Crédit Mutuelt két, általános gazdasági érdekű szolgáltatással bízták meg; az egyiknek a lényege az ügyintézőhelyek számottevő jelenlétének - területfejlesztési célú - fenntartása a vidéki térségekben, a másiknak pedig a szociális lakhatás finanszírozására szánt betétgyűjtés. A vidéki térségekben lévő ügyintézőhelyek fenntartása tekintetében a bank vitatja a Bizottság azon következtetését, miszerint a francia törvényi és rendeleti szövegek továbbra is túlságosan általánosak ahhoz, hogy a Crédit Mutuelt ilyen feladattal bízzák meg, és következésképp ahhoz, hogy teljesüljön az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat első feltétele. A Crédit Mutuel szerint a Bizottság ezt a következtetést abból vonja le, hogy ezek a jogszabályszövegek nem írtak elő konkrét megkötéseket a Crédit Mutuel számára, amennyiben a bankszektor egészére vonatkoztak. A Crédit Mutuel emellett úgy véli, hogy a Bizottság megpróbálja rákényszeríteni az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlatban megállapított első feltétel teljesülése bizonyításának terhét, amit a szóban forgó ítélkezési gyakorlat nem ír elő;
b)
ami a második feltételt illeti: a Crédit Mutuel hangsúlyozza, hogy a közvetítői jutalék a pénzeszközök CDC-nél történő központosításának kötelezettségével egy időben jött létre, és hogy e közvetítői jutalék számítási módszereinek meghatározása tárgyilagos és átlátható módon történt;
c)
ami a harmadik feltételt illeti: a bank megítélése szerint a díjazás nem elegendő a betétgyűjtési költségek fedezéséhez, ugyanis a CDC-nél központosított felhasználásokhoz kapcsolódó tevékenység az 1991-2005 közötti időszakban végig negatív egyenleget mutat;
d)
a Crédit Mutuel megítélése szerint a negyedik feltétel is teljesül. A közvetítői jutalék összegét a Crédit Mutuel számára a Livret bleu forgalmazásával kapcsolatban ténylegesen felmerült költségek függvényében határozták meg. A Crédit Mutuel az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat értelmében jól vezetett vállalkozás, mert kezelési költségei a legalacsonyabbak között vannak. A Bizottság ezt ráadásul el is ismerte az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában (24). A Crédit Mutuel úgy véli, hogy a Bizottság nem indokolta meg kellőképpen, hogy véleménye szerint miért nem teljesül ez a feltétel.
(63)
Mindenesetre a Crédit Mutuel megítélése szerint az intézkedés az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése alapján összeegyeztethető a belső piaccal. A Crédit Mutuel különösen az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban bemutatott túlkompenzáció-számítási módszert bírálja. Szerinte a Bizottság először is számítási hibákat vétett a Livret bleu eredménykimutatása szerinti átfogó jövedelem értékelése során azzal, hogy - a Bizottság tanácsadója és a Crédit Mutuel tanácsadója közötti rendezetlen vitás kérdések ellenére - átvette a tanácsadója téves következtetéseit (25).
(64)
A Crédit Mutuel ezt követően a Bizottság által alkalmazott éves megközelítést vonja kétségbe (azaz azt, hogy csak a túlkompenzáció éveihez kapcsolódó összegeket vette figyelembe, anélkül, hogy azokat kiegyenlítette volna az alulkompenzáció éveihez kapcsolódó összegekkel), amely ellentétes bizonyos korábbi esetekkel, a megsemmisített határozattal és - szerinte - a 2005-ös közösségi keretszabállyal (26). A Bizottságnak átfogó megközelítést kellene alkalmaznia (azaz a túlkompenzáció éveihez kapcsolódó összegeket teljes egészében kompenzálnia kellene az alulkompenzáció éveinek összegeivel) egyrészt az 1991-1998 közötti időszak egészére, másrészt az 1999-ben kezdődő időszak egészére.
(65)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában ráadásul helytelenül vette figyelembe az ésszerű nyereséget. Az ésszerű nyereség értékelését a szabályozói saját tőke 6 %-ra becsült költségére alapozta, holott ezek a költségek nem árrést, hanem analitikus könyvelés szerinti ráfordításokat jelentenek. A Bizottságnak az Arthur Andersen által javasolt, sajáttőke-megtérülési rátát kellett volna figyelembe vennie (27). Ráadásul ily módon az ésszerű nyereség kiszámítását fokozatosan csökkenő alapra helyezte, amely az állomány CDC-nél történő központosításától kezdődően nullává válik, mivel ennek az állománynak egyáltalán nincs szabályozói saját tőkét érintő költsége. A Crédit Mutuel hangsúlyozza, hogy a Bizottság által figyelembe vett mutató végeredményben megfosztja a Livret bleu-n keletkező bármely szokásos árréstől. Szerinte minden banknak - még olyan központosított felhasználás esetén is, amelynek a szolvenciamutató szigorúan szabályozási értelmében egyáltalán nincs sajáttőke-költsége - lehetősége kell, hogy legyen szokásos árrés realizálására.
(66)
A Bizottság azokat a költségeket sem vette megfelelően figyelembe, amelyek a Crédit Mutuel saját megítélése szerint ellátott másik közérdekű feladat, azaz a vidéki térségekben lévő ügyintézőhelyek fenntartása miatt keletkeztek, amelynek célja, hogy a lehető legtöbb ügyfél banki hozzáférésének elősegítése révén az ország egész területén ösztönözze a lakossági megtakarításokat.
(67)
Végezetül a Crédit Mutuel cáfolja egy esetleges „költségek alatti eladás hatás” fennállását. Emlékeztet arra, hogy a Bizottság a megsemmisített határozatában elismerte, hogy a „költségek alatti eladás hatást” hivatalosan nem lehetett kimutatni, és megítélése szerint azóta nem történt új fejlemény.
(68)
Az eljárás tekintetében a Crédit Mutuel a potenciális támogatás visszafizettetésének vitatása érdekében több általános közösségi jogelvre - különösen a jogos elvárás elvére és az ésszerű határidő betartásának elvére - hivatkozik.
6. FRANCIAORSZÁG ÉSZREVÉTELEI
(69)
Franciaország úgy ítéli meg, hogy az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat feltételei teljesülnek:
a)
az első feltétel tekintetében hangsúlyozza, hogy a Bizottság elismerte: a Crédit Mutuelt a szociális lakhatás finanszírozására szánt betétgyűjtés jelentette általános gazdasági érdekű szolgáltatási feladattal bízták meg. Emlékeztet arra, hogy a Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában jelezte, hogy a vidéki térségekben az ügyintézőhelyek területfejlesztési céllal történő fenntartása is tekinthető általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak (28), azonban nem válaszol a Bizottság által az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában kifejtett azon érvekre, amelyek szerint az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat első feltétele azért nem teljesül, mert nincs olyan nemzeti jogszabály vagy szabályozás, amely kellően világosan írna elő az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében vett feladatot (29);
b)
a második feltétel tekintetében Franciaország úgy véli, hogy az ellentételezés paramétereit előzetesen, tárgyilagos és átlátható módon állapították meg;
c)
a harmadik feltétel kapcsán - a Crédit Mutuel Livret bleu konstrukciójának 1999-2005 közötti időszakra vonatkozó analitikus eredménykimutatására hivatkozva - azt állítja, hogy az ellentételezés (a közvetítői jutalék) összege nem haladta meg a rendszer költségeinek fedezéséhez szükséges mértéket;
d)
a negyedik feltétel is teljesül, mivel Franciaország azt állítja, hogy a Crédit Mutuel eleget tesz az előírt hatékonysági kritériumoknak (30).
(70)
A támogatás létezésére vonatkozó feltételek tekintetében Franciaország a 2002-es határozat megsemmisítése előtt kifejtett érvekre hivatkozik:
a)
az állami forrásokra vonatkozó feltétel azért nem teljesül, mert a Crédit Mutuelnek a CDC-nél nem központosított (szabad felhasználású és közérdekű felhasználású) állományokból származó nyeresége magánforrásokból (a betétesek által elhelyezett pénzeszközökből) folyt be, és nem állt a hatóságok rendelkezésére;
b)
a tagállamok közötti kereskedelem érintettsége nem merülhetett fel azt megelőzően, hogy a hitelintézetek létesítésére, üzleti tevékenységének megkezdésére és folytatására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról, valamint a 77/780/EGK irányelv módosításáról szóló, 1989. december 15-i 89/646/EGK második tanácsi irányelv (a továbbiakban: a második banki irányelv) (31) elfogadását követően 1993. január 1-jén létrejött a banki és pénzügyi tevékenységek egységes piaca. A francia hatóságok szerint ettől az időponttól kezdődően a szövetkezet európai jogállásának hiánya miatt, továbbá az e helyzetből fakadóan keletkező, a Crédit Mutuelhez hasonló szövetkezeti jogállású társaságok határokon átnyúló terjeszkedését érintő korlátozások miatt a Crédit Mutuel pénztárai nem folytattak tevékenységet az országhatárokon kívül. A nem belföldi illetőségű személyek számára nyitott „Livret bleu”-számlák ráadásul az állománynak kevesebb mint 0,1 %-át tették ki. A francia hatóságok emellett úgy ítélték meg, hogy a Franciaországban működő külföldi banki létesítmények a Crédit Mutuel piacától nagyon eltérő piacot céloztak meg;
c)
a CDC által a központosított Livret bleu betétkönyvek állományára a Crédit Mutuelnek fizetett közvetítői jutalék nem minősülhetett támogatásnak, hanem kizárólag egy banki szolgáltatás díjazásának, amely szolgáltatás árát 1991-ben szerződéses úton 1,3 %-ban állapították meg. A francia hatóságok nyomatékosították, hogy a Livret bleu kezelési költségei azon betétkönyvek száma miatt voltak magasak, amelyeknek 5 000 FRF (762 EUR) alatti volt az állománya. A Crédit Mutuel által (a szóban forgó intézkedés bevezetése után) végzett analitikus könyvelési munkákra hivatkoztak, majd azt a következtetést vonták le, hogy ez a díjazási összeg teljes mértékben indokolt volt. Azt állították, hogy a Livret bleu-nek a Crédit Mutuelnél jelentkező bármely előnyét egy általános gazdasági érdek célkitűzéséhez kapcsolódó ráfordításokkal összevetve kellene vizsgálni. Ebben a tekintetben felhívták a Bizottság figyelmét arra, hogy a betétkönyvállományt egyre inkább közérdekű pénzügyi felhasználási célhoz rendelik, amelynek aránya a Livret bleu 1975-1983 közötti állományának 50 %-áról 1983-1991 között 65 %-ra, és 1998-ban a CDC-nél központosított állomány 100 %-ára emelkedett;
d)
amennyiben ténylegesen felmerült támogatás, az minden esetben létező volt, ugyanis a „Livret bleu”-rendszert a bankpiac 1993. január 1-jei liberalizációja (a második banki irányelv átültetési határidejének lejárata) előtt hozták létre.
(71)
A francia hatóságok 2001. október 26-i feljegyzésükben megindokolják, hogy amennyiben a Bizottság fenntartaná a támogatássá minősítést, miért lenne szó minden esetben az EUMSZ 106. cikkének (3) bekezdése szerint a belső piaccal összeegyeztethető támogatásról. Azt róják fel a Bizottságnak, hogy hibázott a Livret bleu eredménykimutatása szerinti átfogó jövedelem kiszámításakor azzal, hogy nem követte a Crédit Mutuel által javasolt módszert (32). Azt állítják továbbá, hogy a Bizottságnak ésszerű nyereséget kell figyelembe vennie, amelynek összegét […] (33) -ra/-re becsülik.
(72)
Az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatra vonatkozó észrevételeikben a francia hatóságok ezenkívül azt róják fel a Bizottságnak, hogy „aszimmetrikus érvelést” alkalmazott azáltal, hogy nem kompenzálta a túlkompenzációt mutató évek (1991, 1992, 1993 és 1998) összegeit az alulkompenzációt mutató évek (1994-1997) összegeivel, valamint azt, hogy az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban teljes egészében átvette tanácsadója következtetéseit három olyan kérdésben, amelyben Franciaország és a Bizottság álláspontja eltér. Franciaország rámutatott arra, hogy az 1999-2005 közötti időszakban az állam mindvégig alulkompenzálta a Livret bleu-höz kapcsolódó rendszert. Ily módon a közvetítői jutalék összege nem haladta meg a Livret bleu analitikus könyvelésében feltüntetett forgalmazási költségeinek fedezéséhez szükséges mértéket; az analitikus könyvelést (két kiigazítás mellett (34)) a Bizottsággal együtt dolgozták ki, és az eleget tesz a tagállamok és a közvállalkozások közötti pénzügyi kapcsolatok átláthatóságáról, illetve egyes vállalkozások pénzügyi átláthatóságáról szóló, 1980. június 25-i 80/723/EGK bizottsági irányelv (35) követelményeinek. Franciaország azt is kifejtette, hogy a közvetítői jutalék közelmúltbeli csökkentései elsősorban a szociális lakhatás finanszírozása területén tevékenykedő szereplők igényeinek feleltek meg (36).
(73)
A francia hatóságok részletesen kifejtik, hogy az esetleges túlkompenzáció visszatérítési mechanizmusa 1999 óta létezik.
(74)
Franciaország azt is kifejtette, hogy az egyhavi fizetésképtelenségi kockázatot a Crédit Mutuel, az egy hónapon túli fizetésképtelenségi kockázatot pedig a CDC viselte. Rámutatott arra, hogy a Livret bleu jogcímén gyűjtött összegek esetében a szavatoló tőkéhez szükséges sajáttőke-szükséglet számításához alkalmazott kockázatsúlyozási arány nulla százalék volt. Kifejtette, hogy a Crédit Mutuel sajáttőke-szükségletei tekintetében a kockázat súlyozása a többi takarékossági termék és a Livret bleu-től eltérő források esetében 1999-től 2005-ig […]-[…] % között mozgott. A francia hatóságok rámutattak arra, hogy mivel az európai szolvenciamutató alkalmazása a teljes állomány CDC-nél történt 1999-es központosításától kezdődően nem helytálló, a Crédit Mutuel a Livret bleu-höz kapcsolódó ésszerű nyereség kiszámításába felvette a sajáttőke-költséget, amelyet a többi takarékossági termék és forrás költségére hivatkozva - (1999-2005 között […]-[…] %-ra) korlátozva - számított ki. A Bizottság kérésére Franciaország pontosabban bemutatta a Banque de France-nál elhelyezett kötelező tartalék képzéséhez kapcsolódó ellentételezési mértéket is.
7. ÉRTÉKELÉS
7.1. A támogatás megléte
(75)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban úgy ítélte meg, hogy az egyetlen szóban forgó intézkedés, amely esetlegesen állami támogatási elemeket tartalmazhatott, a Crédit Mutuelnek a CDC által fizetett közvetítői jutalék volt (37).
(76)
A közvetítői jutalékban rejlő esetleges támogatást 1991. szeptember 27-én hozta létre az ugyanezen a napon elfogadott rendelet; ez a határozat a támogatást a Livret A forgalmazásának liberalizációjáig és a Livret bleu Livret A-val való, 2009. január 1-jei összehangolásáig elemzi (38).
7.1.1. Az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat feltételei nem teljesülnek
(77)
Emlékeztetni kell arra, hogy az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat (39) értelmében a közfeladatokért fizetett ellentételezés négy kumulatív feltétel teljesülése esetén nem minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak.
(78)
Az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatra válaszként küldött észrevételeikben a francia hatóságok és a Crédit Mutuel két általános gazdasági érdekű szolgáltatás meglétére hivatkoznak: az egyik az ügyintézőhelyek számottevő jelenlétének területfejlesztési céllal történő fenntartása a vidéki térségekben, a másik pedig a szociális lakhatás finanszírozására szánt betétgyűjtés.
(79)
Márpedig a Crédit Mutuel még a szóban forgó intézkedés bevezetése előtt sem volt köteles a vidéki térségekben lévő ügyintézőhelyeket fenntartani, mivel a bankfiókok megnyitásáról és bezárásáról szóló törvényt 1987-ben hatályon kívül helyezték, és mivel az ellenőrzési rendszert (amely a Crédit Mutuel esetében 1987-től 1991-ig maradt fenn) 1991. július 1-jén eltörölték (40). A Crédit Mutuel és a francia hatóságok másfelől nem vitatták az eljárás kiterjesztéséről szóló határozat azon következtetését, amely szerint „1991 után [azaz 1991. július 1-je után] nem létezik olyan jogi aktus, amelynek alapján a Crédit Mutuelt az EK-Szerződés 86. cikke [az EUMSZ jelenlegi 106. cikke] alapján megbízták volna a fenti (24) preambulumbekezdés iii. pontjában említett feladattal [a vidéki térségekben lévő ügyintézőhelyek területfejlesztési célú fenntartásával]” (41).
(80)
Következésképp kizárólag a szociális lakhatás finanszírozását célzó betétgyűjtési feladat tekintetében indokolt ellenőrizni, hogy alkalmazandó-e az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat.
(81)
A Bizottság emlékeztet arra, hogy a tagállamok az általános gazdasági érdekűnek minősíthető szolgáltatások jellege tekintetében kiterjedt mérlegelési jogkörrel rendelkeznek. Megítélése szerint az 1975. évi pótköltségvetési törvény (42) 9. cikkében és az 1982. évi pótköltségvetési törvény (43) 24. cikkében foglalt rendelkezések végrehajtási rendeletei - különösen az 1991. szeptember 27-i rendelet - egyértelműen megbízzák a Crédit Mutuelt azzal (az építésügyi és lakásügyi törvény R323-10. és R 331-14. cikkében meghatározott) feladattal, hogy gyűjtsön a CDC-nek átutalandó pénzeszközöket, amelyek ez utóbbi számára lehetővé teszik a szociális lakhatás finanszírozását. A Bizottság megítélése szerint e feladat általános gazdasági érdekű szolgáltatássá minősítésével Franciaország nem követett el nyilvánvaló értékelési hibát.
(82)
Az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat negyedik feltétele szerint „amikor egy adott esetben a közszolgáltatási kötelezettség végrehajtásával megbízott vállalkozás kiválasztása nem közbeszerzési eljárás keretében történik, amely lehetővé tenné, hogy azt a jelöltet válasszák, aki a közösségnek legkevesebb költséggel járó szolgáltatást tudja nyújtani, a szükséges ellentételezés mértékét azon költségek elemzése alapján kell megállapítani, amelyet egy átlagos, jól vezetett és a szükséges közszolgáltatási követelmények kielégítéséhez […] [valamely] vállalkozásnál e kötelezettségek végrehajtásakor felmerülnének, figyelemmel az érintett bevételekre és az e kötelezettségek teljesítéséből származó méltányos nyereségre” (44).
(83)
A Bizottság úgy véli, hogy a szociális lakhatás finanszírozása céljából a CDC-nél központosított betétek gyűjtésére irányuló feladat vonatkozásában a negyedik feltétel nem teljesül. Megjegyzendő, hogy az állam nem nyilvános közbeszerzési eljárás útján bízta meg ezzel a feladattal a legjobb ajánlattevőt, hanem közvetlenül, a Crédit Mutuellel folytatott tárgyalás útján. A közvetítői jutalék szintjét nem egy átlagos, jól vezetett vállalkozás általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásához kapcsolódó költségeire vonatkoztatva határozták meg. A közvetítői jutalék 1,3 %-os szintje ugyanis nem alapulhatott a Crédit Mutuel általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtása tekintetében felmerülő tényleges költségein, mivel 1991 szeptemberében a Livret bleu-ről nem vezettek külön könyvelést, amely lehetővé tette volna a bank könyvelésében kifejezetten a Livret bleu-höz kapcsolódó költségek dokumentálását. A Livret bleu elkülönített könyvelését évekkel később alakították ki, és azt visszamenőlegesen rekonstruálták a korábbi évekre, 1991-ig bezárólag. Következésképp nincs arra utaló jel, hogy a közvetítői jutalék szintjét a szóban forgó közérdekű feladatot ellátó, átlagos, jól vezetett vállalkozás költségeire vonatkoztatva állapították volna meg. A francia hatóságok azt állítják, hogy a Crédit Mutuel általában véve jól vezetett. Mégsem bizonyítják be igazán ezt az állítást, mivel elsősorban az eljárás kiterjesztéséről szóló határozat (13) preambulumbekezdésére hivatkoznak, ahol a Bizottság pusztán a Crédit Mutuel 2004. évi általános pénzügyi eredményeit (mérlegfőösszegét, nettó eredményét, üzemi együtthatóját, saját tőkéjét és fizetőképességi együtthatóját) említi. Mindenesetre ha valamely tagállam az ellentételezés szintjét egy átlagos, jól vezetett vállalkozás költségeinek elemzése alapján határozta meg, nem kellene, hogy nehézsége merüljön fel a Bizottságnak történő bizonyítása és a követett módszertan kifejtése során, amit jelen esetben Franciaország nem tett meg. Végezetül az a tény, hogy a Livret A és a Livret bleu takarékbetétkönyvek forgalmazásának 2009. január 1-jei liberalizációjától kezdődően a Crédit Mutuel közvetítői jutaléka 1,1 %-ról 0,6 %-ra csökkent, a jelek szerint arra utal, hogy ez a jutalékszint meghaladta azt a jutalékot, amelyet ugyanezt a közérdekű feladatot ellátó, átlagos, jól vezetett vállalkozás költségei alapján határoztak volna meg.
(84)
Amennyiben az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat feltételei kumulatívak, elegendő az egyik feltétel teljesülésének elmaradása ahhoz, hogy az ítélkezési gyakorlat ne legyen alkalmazható, és a szóban forgó intézkedést esetlegesen állami támogatásnak lehessen minősíteni. A fentiekből következik, hogy a szóban forgó intézkedés nem tesz eleget az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat negyedik feltételének. Az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat tehát nem alkalmazható, és indokolt megvizsgálni, hogy az intézkedés ténylegesen állami támogatásnak minősül-e (45) (46).
7.1.2. A támogatás fennállására vonatkozó feltételek teljesülnek
(85)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
7.1.2.1. Az államnak tulajdoníthatóság és állami források
(86)
Az állam és a Crédit Mutuel közötti, az 1991. szeptember 27-i rendelet végrehajtási szabályainak megállapításáról szóló szerződés értelmében a közvetítői jutalékot a CDC évente (47) folyósította a Crédit Mutuelnek. A közvetítői jutalék összegét az állam állapítja meg a közszolgáltatási kötelezettségek ellentételezése érdekében. Ezen túlmenően a CDC állami vállalkozás, amelynek a magatartása az államnak tulajdonítható (48). Az államnak tulajdoníthatósággal és az állami forrásokkal kapcsolatos feltétel tehát teljesül.
7.1.2.2. Szelektivitás
(87)
A közvetítői jutalékot a szociális lakhatás finanszírozása céljából a CDC-nél központosított megtakarítások gyűjtése ellenében, kizárólag a Crédit Mutuelnek nyújtották a Livret bleu segítségével, amelynek kizárólagos forgalmazási joga illette meg. Ez az intézkedés következésképp szelektív jellegű volt.
7.1.2.3. Az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat alkalmazhatatlanságára való tekintettel a versenytorzító előny fennállásának vizsgálata
(88)
Mivel a közvetítői jutalék kizárólag a Crédit Mutuel javára történő forrás-átutalást jelentett, javította e bank versenytársaival szembeni versenypozícióját. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis valamely vállalkozás versenypozíciójának állami támogatást követő javulása általában bizonyítja, hogy torzul a verseny a hasonló támogatásban nem részesült többi vállalkozással szemben (49).
7.1.2.4. A tagállamok közötti kereskedelem érintettsége
(89)
Ezenkívül az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a tagállamok közötti kereskedelem érintettsége attól kezdődően merül fel, hogy a támogatásban részesülő vállalkozás a verseny előtt nyitott és a tagállamok közötti kereskedelemmel érintett területen folytatja tevékenységeit (50). Márpedig 1979-től kezdődően a külföldi bankok piaci részesedése a hitelezési tevékenységek esetében elérte a 8 %-ot (a jogi személyiséggel nem rendelkező fiókok esetében 4 %, a francia jogi formájú leányvállalatok esetében 4 %), a betétgyűjtési tevékenységek esetében pedig a 4,5 %-ot (2, illetve 2,5 %) A nem francia illetőségű európai bankok összes külföldi bankhoz viszonyított részesedése a hitelezés esetében 50 %, a betétgyűjtés esetében pedig 70 % volt. A Crédit Mutuel a 70-es évektől kezdődően tehát a Franciaország területén működő külföldi hálózatok versenyével találta szemben magát. Ezenkívül a likvid banki megtakarítások piaca, amelyhez a Livret bleu tartozott, és amely magában foglalja a Codevi, a LEP és az ifjúsági takarékbetétkönyvet, a hagyományos takarékszámlákat és a CEL lakástakarékszámlát is (51), a figyelembe vett időszakban már nyitva állt a verseny előtt.
(90)
A Bizottság tehát azt a következtetést vonja le, hogy a támogatás fennállásához szükséges négy feltétel teljesül.
7.1.2.5. A támogatási intézkedés jogellenessége
(91)
Végezetül a támogatási intézkedés azért jogellenes, mert nem jelentették be a Bizottságnak az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megfelelően, és az Európai Gazdasági Közösség létrehozásáról szóló szerződés hatálybalépése után hajtották végre Franciaországban.
(92)
A francia hatóságok azon érvére válaszul, amely szerint a támogatás azért létező, mert a második banki irányelv átültetési határideje - 1993. január 1-je - előtt fogadták el, a Bizottság hangsúlyozza, hogy ennek az irányelvnek az volt a célja, hogy a hitelintézeti ágazaton belül a letelepedés szabadsága és a szolgáltatásnyújtás szabadsága szempontjából megvalósítsa a belső piacot. Az irányelvből nem következik, hogy a szóban forgó piac a közvetítői jutalék elfogadása előtt nem állt nyitva a verseny számára, hanem egyszerűen azt feltételezi, hogy a bankszektorban még fennálltak bizonyos akadályok a letelepedés szabadsága és a szolgáltatásnyújtás szabadsága előtt. A 2007. május 10-i határozat rámutat, hogy a Livret bleu a likvid banki megtakarítások „piacának” részét képezi, amiből az érintett tevékenység verseny előtti megnyitása következik, és egyetlen tekintetben sem erősíti meg a francia hatóságok azon érvét, amely szerint a szóban forgó tevékenységet csak 1993-ban nyitották meg a verseny előtt. Épp ellenkezőleg, a határozat egy „érett” piac meglétére hivatkozik (52).
7.2. A támogatás összeegyeztethetősége a belső piaccal
(93)
Mivel a szóban forgó intézkedés állami támogatási elemeket tartalmaz, a Bizottságnak elemeznie kell az említett intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségét.
(94)
Az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében: „az általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott […] vállalkozások olyan mértékben tartoznak a Szerződések szabályai, különösen a versenyszabályok hatálya alá, amennyiben ezek alkalmazása sem jogilag, sem ténylegesen nem akadályozza a rájuk bízott sajátos feladatok végrehajtását. A kereskedelem fejlődését ez nem befolyásolhatja olyan mértékben, amely ellentétes az Unió érdekeivel”.
(95)
A Bíróság ítélkezési gyakorlata, a Bizottság gyakorlata és a 2005-ös közösségi keretszabály szerint az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése azt jelenti, hogy az általános gazdasági érdekű szolgáltatás működtetésével megbízott vállalkozásnak nyújtott állami támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítható, ha a támogatási intézkedés eleget tesz a következő feltételeknek:
a)
a nyújtott szolgáltatás rendelkezik egy általános gazdasági érdekű szolgáltatás jellemzőivel;
b)
a vállalkozást az állam legalább egy hivatalos aktussal megbízta ennek az általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak a végrehajtásával;
c)
a szükségesség és az arányosság elve teljesül; és
d)
a kereskedelem fejlődését nem befolyásolja az Unió érdekeivel ellentétes mértékben.
(96)
Az a) és b) feltétel a (81) preambulumbekezdésben kifejtett okok miatt teljesül.
(97)
A d) feltételhez kapcsolódóan a Bizottságnak nincs olyan információja, amely szerint a Közösségen belüli kereskedelem olyan jelentősen érintett lett volna, hogy a támogatás ne tenne eleget ennek a feltételnek. A 2007. május 10-i határozat különösen azért kérte a Livret bleu kizárólagos forgalmazási jogának megszüntetését, mert a Livret bleu forgalmazásához kapcsolódó különleges jogok a szolgáltatásnyújtás Közösségen belüli szabadságának korlátozását jelentették (53). Mindazonáltal a közvetítői jutalék, amennyiben nem adott túlkompenzációt a Crédit Mutuelre bízott általános érdekű szolgáltatási feladatért, nem tekinthető úgy, hogy a kereskedelem fejlődését az Unió érdekével ellentétes mértékben befolyásolja.
(98)
A Bizottság következésképp a továbbiakban azt vizsgálja meg, hogy a szükségesség és az arányosság elvét valóban betartották-e, azaz azt, hogy a közvetítői jutalék formáját öltő ellentételezés mértéke nem haladta-e meg a közszolgáltatási kötelezettségek biztosításával összefüggő költségeket, figyelembe véve az ehhez kapcsolódó bevételeket és az e kötelezettségek biztosításából származó ésszerű nyereséget (54).
(99)
Az esetleges túlkompenzáció hiányának ellenőrzése során (lásd a 7.2.5. alszakaszt) a Bizottság az 1991. szeptember 27-től (lásd a 7.2.1. alszakaszt) a 2005. december 31-ig terjedő időszakra átfogó megközelítést alkalmaz (lásd a 7.2.2. alszakaszt). A Bizottság figyelembe veszi a Livret bleu-höz kapcsolódó valamennyi előnyt, azonban nem számol egy esetleges „költségek alatti eladás hatással”, amelynek a mértékét nem lehetett megállapítani (lásd a 7.2.3. alszakaszt). A Bizottság ésszerű nyereséget vesz figyelembe (lásd a 7.2.4. alszakaszt), többek között a CDC-nél központosított állományok esetében.
7.2.1. A figyelembe vett időszak kezdete 1991. szeptember 27.
(100)
Az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban a Livret bleu nettó eredményének az esetleges túlkompenzáció értékelése céljából alkalmazott számítása magában foglalta a teljes 1991-es év eredményét (55). Másképp fogalmazva: a szabad felhasználásokból és a közérdekű felhasználásokból származó nettó jövedelmet 1991. január 1-jétől vették figyelembe.
(101)
A (75) és a (76) preambulumbekezdésben kifejtetteknek megfelelően ebben az ügyben kizárólag a közvetítői jutalék a szóban forgó intézkedés, amelynek az elvét 1991. szeptember 27-én vezették be - ugyanakkor, amikor a Crédit Mutuelt megbízták azzal, hogy a szociális lakhatás finanszírozása érdekében a CDC-nél központosítsa állományait. Ezen időpont előtt sem a közvetítői jutalék, sem a CDC-nél történő központosítás nem létezett. A Bizottságnak következésképp ettől az időponttól számítva kell megkezdenie a támogatás arányosságának értékelését.
(102)
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatás végrehajtásához kapcsolódó költségek és bevételek tehát nem lehetnek 1991. szeptember 27. előttiek. Másképp fogalmazva: csak a szóban forgó támogatási intézkedés (a közvetítői jutalék) létrehozásától kezdődően lehet figyelembe venni az e támogatással finanszírozott általános gazdasági érdekű szolgáltatás végrehajtásához kapcsolódó költségeket és bevételeket. A Bizottság végezetül úgy ítéli meg, hogy az eljárás kiterjesztéséről szóló határozata következetlenséget tartalmazott, amennyiben a támogatási intézkedést kizárólag az 1991. szeptember 27-én létrehozott közvetítői jutalékra korlátozta, ugyanakkor a Livret bleu takarékbetétkönyvekből származó nettó jövedelmet az 1991. január 1-jétől1991. szeptember 27-ig terjedő időszak tekintetében továbbra is figyelembe vette.
(103)
Minthogy a Crédit Mutuel csak éves bontásban tudja közölni a közérdekű felhasználások nettó eredményét, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy 1991 esetében kizárólag az 1991. szeptember 27-től1991. december 31-ig terjedő időszakhoz kapcsolódó nettó eredményt indokolt figyelembe venni a teljes 1991-es év nettó eredményének a megfelelő számú napokra vetítésével, azaz 96:365 arányban. Az 1991-es évre a CDC-nél központosított állományok nettó eredménye teljes egészében figyelembe vehető, mert - ahogyan azt a (101) preambulumbekezdés kifejtette - ezt a központosítást pontosan 1991. szeptember 27. után vezették be, ezért jellegéből adódóan ennek az eredménynek egyetlen része sem vonatkozik az 1991. január 1-jétől1991. szeptember 27-ig terjedő időszakra.
7.2.2. A 2005 végéig alkalmazott átfogó megközelítés, majd azt követő éves megközelítés
(104)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában éves megközelítés elfogadását javasolta az esetleges túlkompenzáció értékeléséhez. Ez a megközelítés a 2005-ös közösségi keretszabályból fakad, és a Bizottság korábbi gyakorlatához képest változást jelent. Míg ugyanis, amikor a 2005-ös közösségi keretszabály elfogadása előtt a Bizottságnak az esetleges túlkompenzáció fennállását kellett értékelnie, olyan „átfogónak” nevezhető megközelítést alkalmazott, amely szerint a túlkompenzáció éveihez kapcsolódó összegeket korlátlanul lehetett kompenzálni az alulkompenzáció éveihez kapcsolódó összegekkel (56).
(105)
A 2005-ös közösségi keretszabály 26. pontja értelmében a Bizottság a be nem jelentett támogatásokra az említett keretszabály rendelkezéseit alkalmazza, ha a támogatást a keretszabály az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követően ítélték oda, minden más esetben pedig a támogatás idején hatályban lévő rendelkezéseket. A szóban forgó támogatást évente (57) nyújtották és nem jelentették be. A 2005-ös közösségi keretszabályt 2005. november 29-én tették közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában. Következésképp a 2006 előtti időszakra a támogatás odaítélésekor hatályos szabályokat, a 2006. január 1-jétől az intézkedés megszűnéséig, azaz 2008. december 31-ig terjedő időszakra pedig a 2005-ös közösségi keretszabályt kell alkalmazni.
(106)
A 2005-ös közösségi keretszabály „éves” megközelítést javasol, amennyiben az esetleges túlkompenzációt évente kell kiszámítani oly módon, hogy az éves túlkompenzációt ne lehessen átvinni a következő évre, kivéve, ha ez az összeg nem haladja meg az éves ellentételezés összegének 10 %-át (58).
(107)
A 2005-ös közösségi keretszabály elfogadása előtt azonban, amikor a Bizottság ellenőrizte, hogy a vállalkozás nem részesült-e túlkompenzációban a közfeladat ellátása jogcímén, „átfogó” megközelítést alkalmazott (lásd a (104) preambulumbekezdést) (59).
(108)
Az átfogó megközelítés keretében az egyes években realizált, évről évre halmozott nettó eredmény diszkontálása úgy történik, hogy a minden év január 1-jén Franciaországra vonatkozó referenciarátát alkalmazzák (60).
7.2.3. Figyelembe vett előnyök
(109)
A 2005-ös közösségi keretszabály 17. pontjának első mondata értelmében „a figyelembe veendő bevételnek legalább az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokból származó teljes bevételt tartalmaznia kell”. Az esetleges túlkompenzáció hiányának ellenőrzése során tehát a vizsgálat időszaka alatti közérdekű felhasználások és szabad felhasználások nettó eredményét indokolt figyelembe venni. A Bizottság megítélése szerint ugyanis ez az eredmény a Franciaország által 1991. szeptember 27-től kezdődően a Crédit Mutuel javára - a szociális lakhatás CDC-n keresztüli finanszírozása jelentette általános érdekű szolgáltatás Crédit Mutuel általi végrehajtása keretében - létrehozott bevétel. Ezekkel a felhasználásokkal az analitikus könyvelésben egy külön forrás, a Livret bleu forgalmazásának köszönhetően gyűjtött betétállomány áll szemben. Versenypiaci feltételek között (egy adókörből kivont takarékossági termék különleges forgalmazási joga nélkül) a Crédit Mutuel talán nem tudta volna ugyanekkora költség mellett megszerezni ezt a forrást, ily módon a megfelelő felhasználásokat és forrásokat a Livret bleu rendszerének általános struktúrájában kell figyelembe venni. Másfelől maga Franciaország is megerősítette az említett felhasználások, a Livret bleu és a szociális lakhatás finanszírozásának feladata közötti kapcsolatot - azáltal, hogy 1991-től kezdődően az ezekhez a felhasználásokhoz kapcsolódó állományokat a CDC-hez csoportosította át (61). Másképp fogalmazva: amikor Franciaország 1991. szeptember 27-én megbízza a Crédit Mutuelt a CDC-nél központosított és a szociális lakhatás finanszírozására szánt betétek gyűjtése jelentette általános gazdasági érdekű szolgáltatással, megerősíti, hogy a Crédit Mutuelt bízza meg a Livret bleu forgalmazásával. Az utóbbin elhelyezett pénzeszközök felhasználásából származó hasznot tehát ettől az időponttól kezdődően a Crédit Mutuel számára az általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásáért biztosított jövedelemnek kell tekinteni.
(110)
A panaszos és más hatóságok, illetve szervezetek (a Conseil de la concurrence, parlamenti képviselői jelentések, illetve kutatási szervezetek (62)) úgy ítélik meg, hogy a Livret bleu kizárólagos forgalmazási joga „költségek alatti eladás hatást” váltott ki azáltal, hogy lehetővé tette a Crédit Mutuel számára egy olyan ügyfélkör odavonzását és hűségessé tételét, amelynek a Livret bleu-n kívül más banki termékeket is értékesített. A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában nem zárta ki, hogy a Livret bleu a „költségek alatti eladás hatás” révén közvetett jövedelmet realizálhatott (63), ugyanakkor emlékeztetett arra, hogy ez a jövedelem addig nem volt számszerűsíthető (64).
(111)
Ezen ügy vizsgálatának végén a Bizottság megállapítja, hogy ha a „költségek alatti eladás hatás” fennállása nem is zárható ki, a Bizottság által gyűjtött adatok jelen esetben nem teszik lehetővé, hogy kellő megalapozottsággal számszerűsítse a „költségek alatti eladás hatást”.
(112)
A panaszosok által benyújtott dokumentumok feltételezik „költségek alatti eladás hatások” felmerülését, de hivatalosan nem bizonyítják azok fennállását, és még kevésbé tudják pontosan értékelni e hatások pénzügyi kihatását.
(113)
A Glais társaság tanulmányai kapcsán (lásd az (52) és az (53) preambulumbekezdést) a Bizottság azt az észrevételt teszi, hogy a Crédit Mutuel joggal állíthatja, hogy ezek a statisztikai elemzések semmiféle bizonyítékot nem szolgáltatnak a számszerűsíthető „költségek alatti eladás hatásra”.
(114)
A panaszosok észrevételeiben három szubjektív értékelést javasoltak. Először is tekintettel arra, hogy a többi bank 1 % jutalék ellenében ajánlotta fel a Livret bleu forgalmazását, a panaszosok a „költségek alatti eladás hatás” közelítő nagyságrendjére oly módon tettek javaslatot, hogy kiszámították a Crédit Mutuel által felszámított jutalék szintje és az említett 1 % közötti különbséget (amely 0,3 %), ami mintegy évi 300 millió FRF-nak felel meg. Semmi sem teszi lehetővé azonban annak bizonyítását, hogy a Crédit Mutuel versenytársai a figyelembe vett időszakban ugyanolyan feltételekkel láthatták volna el ezt a feladatot az említett 1 %-os díjazási szint mellett. Ezenkívül az első érv nem a „költségek alatti eladás hatást” bizonyítja, hanem láthatóan azt állítja, hogy a Crédit Mutuel túlkompenzációban részesült, ami - ahogyan bizonyításra kerül - nem merült fel. Semmi sem teszi lehetővé annak bizonyítását, hogy a „költségek alatti eladás hatás” a közvetítői jutalék és a Crédit Mutuel versenytársai által a Livret bleu forgalmazásáért beszedni tervezett, feltételezett minimális jutalék különbségének felel meg.
(115)
A panaszosok által javasolt második módszer szerint a „költségek alatti eladás hatást” a Crédit Mutuel piaci részesedéseinek növekedése függvényében mérik. Ez az értékelési módszer azért nem fogadható el, mert azon a feltevésen alapul, hogy a piaci részesedések megszerzése kizárólag a Livret bleu-nek tulajdonítható, ezt a feltevést azonban tényszerű információ nem támasztja alá.
(116)
A kizárólagos forgalmazási jog harmadik értékelése a Livret bleu adókörből való kivonása miatti adóbevétel-kiesésen alapul. Ha a Crédit Mutuel oly módon kívánt volna - adókörből való kivonás nélkül - takarékbetétkönyvet forgalmazni, hogy a betétesek adóügyi helyzetétől függetlenül a Livret bleu-ével azonos nettó hozamot kínál, a betétesek által (esetlegesen) fizetett elméleti adó összegével megegyező alternatív költséget viselt volna ténylegesen. A panaszosok szerint az 1991-1997 közötti időszakban felhalmozott, 4,5 milliárd FRF nagyságrendű adókedvezmény úgy tekintendő, hogy a Crédit Mutuel számára ugyanekkora összegű előnyöket hozott. Ez az érvelés azért nem vehető figyelembe, mert a Crédit Mutuel nagy valószínűséggel nem ugyanilyen feltételek mellett forgalmazta volna a Livret bleu-t, ha teljes egészében viselnie kellett volna az adókörből való kivonás költségét, amely ráadásul közvetlenül kedvezett a tagoknak.
(117)
A szóban forgó esetleges előnyök nehezen bizonyíthatók és számszerűsíthetők. A Livret bleu-ből származó közvetlen gazdasági előny a Livret bleu könyvelése alapján közvetlenül mérhető. A Livret bleu révén szerzett hűséges ügyfelek számára értékesített egyéb termékekből és szolgáltatásokból származó gazdasági előny azonban akkor lenne megfigyelhető ezeknek az egyéb termékeknek az analitikus könyvelésében, ha közvetlenül meg lehetne különböztetni a Crédit Mutuelhez a Livret bleu révén szerzett hűséges ügyfelek vagy odavonzott ügyfelek számára értékesített termékeket a Crédit Mutuelhez más okból érkezett ügyfeleknek értékesített termékektől, amely eset nem áll fenn. Ezen okokból kifolyólag a Bizottság tanácsadója a Livret bleu-ből származó összes gazdasági előny értékeléséhez alkalmazott számviteli módszert követve nem tudta értékelni az esetleges „költségek alatti eladás hatást”.
(118)
A Bizottság tanácsadójának a „költségek alatti eladás hatás” kifinomultabb értékelésére tett kísérletei sikertelenek voltak. A Bizottság következésképp úgy ítéli meg, hogy az esetleges túlkompenzáció hiányát ellenőrző számítás során nem tudja figyelembe venni a „költségek alatti eladás hatásnak” tulajdonítható esetleges előnyt.
7.2.4. Az ésszerű nyereség kiszámítása
(119)
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatással megbízott vállalkozás túlkompenzációja hiányának ellenőrzése során ésszerű nyereség figyelembevétele indokolt (65). A 2005-ös közösségi keretszabály kimondja, hogy „az »ésszerű nyereség« a saját tőkehozamnak az a mértéke, amely figyelembe veszi a vállalkozást érő kockázatot vagy kockázatmentességet […]. Ez a mérték általában nem haladhatja meg az érintett ágazat utóbbi években mért átlagát.” (66)
(120)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban (67) úgy ítélte meg, hogy a közérdekű felhasználásokra és a szabad felhasználásokra az ezekhez kapcsolódó saját tőke átlagosan 6 %-ának megfelelő ésszerű nyereséget célszerű alkalmazni. Ez az évről évre változó, és átlagosan 6 %-os arány a Crédit Mutuel által eredetileg javasolt jövedelmezőségi rátának felel meg: a Crédit Mutuel a saját tőke költségeként az adott év során ténylegesen kiosztott osztalékösszegeket vette figyelembe. E határozatban az esetleges túlkompenzáció hiányának ellenőrzése keretében az ésszerű haszon figyelembevétele kapcsán a Bizottság a szabad felhasználások és a közérdekű felhasználások tekintetében nem távolodik el az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban már alkalmazott, a 7.2.5. szakaszban ismertetett megközelítéstől.
(121)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában (68) azonban úgy ítélte meg, hogy ezt az ésszerű nyereséget nem kell alkalmaznia a CDC-nél központosított betétekre, amennyiben azoknak nincs sajáttőke-költsége a prudenciális szabályozás szempontjából, mivel ezeket a betéteket a Crédit Mutuel nem fekteti be, hanem egyszerűen a CDC-hez csoportosítja át. Márpedig prudenciális szempontból a CDC-nél központosított állományokhoz kapcsolódó hitelkockázat az állammal (a Francia Köztársasággal) szembeni kitettséggel megegyezőnek tekintendő, azaz a kockázatsúlyozás értéke nulla, és következésképp úgy tekintendő, hogy nem igényel saját tőkét.
(122)
A CDC-nél központosított állomány kapcsán az ésszerű nyereség figyelmen kívül hagyása azzal járna, hogy az összes ésszerű nyereség (egyrészt a közérdekű felhasználásokhoz és a szabad felhasználásokhoz kapcsolódó ésszerű nyereség, másrészt a CDC-nél központosított állományhoz kapcsolódó ésszerű nyereség) 1991-től 1999-ig csökken, majd 2000-től, a teljes állomány CDC-nél történt 1999-es központosítását követően teljes egészében megszűnik (69).
(123)
A francia hatóságok az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatra válaszul küldött, az észrevételeiket bemutató, 2006. szeptember 1-jei levelükben megerősítették, hogy a CDC-nél központosított pénzeszközök nem tartalmaztak szabályozói saját tőkét. Mindemellett a francia hatóságok szerint „tekintettel arra, hogy az európai szolvenciamutató alkalmazása a teljes állomány CDC-nél történt 1999-es központosításától kezdődően nem helytálló, a Crédit Mutuel a Livret bleu-höz kapcsolódó ésszerű nyereség kiszámításához a - többi takarékossági termék és forrás költségére vonatkoztatva kiszámított - sajáttőke-költség [felvételét javasolja]”. A Bizottság ezt a megközelítést nem tartja kielégítőnek, mivel a CDC-nél központosított forrásokra a Crédit Mutuel - Livret bleu-től teljesen független - egyéb eszközeinek átlagos tőkeszükségletétől függő szabályozóitőke-szükséglet mesterséges alkalmazását eredményezi.
(124)
A szabályozói sajáttőke-szükséglet hiánya ugyanis arra világít rá, hogy nem merül fel hitelveszteség-kockázat; ez a helyzet a CDC-nél központosított állományok esetében is. A CDC javára végzett betétgyűjtési tevékenység (a hónapon belüli kockázat kivételével) likviditási kockázatot sem jelent, és a lejárati transzformációban rejlő kockázattal sem kell számolni, mivel a CDC-hez átcsoportosított összeget a betétek alakulása függvényében havonta kiigazítják, és a CDC által fizetett kamatot azonnal átutalják a betéteseknek. Következésképp biztos, hogy ez az általános gazdasági érdekű szolgáltatás alacsony szintű kockázatot jelent a Crédit Mutuel számára. Léteznek ugyanakkor bizonyos egyéb kockázattípusok, például a működési kockázat, a gazdasági kockázat (az a kockázat, hogy a díjazás szintje nem fedezi a felmerült költségeket), a jogi kockázat és a hírnévkockázat. Másfelől egyéb banki tevékenységek - például a kölcsönösen megosztott pénzeszközök forgalmazása, a vagyonkezelés vagy a pénzügyi termékek (például részvények és kötvények) értékesítése - nem vesznek igénybe szabályozói saját tőkét, de ennek ellenére igen jövedelmezőek. Nincs tehát közvetlen kapcsolat a - nem konkrétan egy-egy tevékenység jövedelmezőségének értékelését célzó prudenciális szabályok alapján kiszámított - szabályozói saját tőke felhasználása és a tevékenységtől várt nyereség között.
(125)
Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy jelen esetben, amennyiben a Bizottság engedélyezi a Crédit Mutuel számára, hogy a CDC-nél központosított állományrészért ésszerű nyereséghez jusson, elismeri, hogy e nyereség megfelelő szintjének meghatározása összetett gazdasági értékelést foglal magában. A Livret bleu ugyanis a takarékossági termék és a folyószámlák jellemzőit ötvöző, nem tipikus banki termék, amelynek a gyűjtött állományait egy hatóságnál központosítják. Nem léteznek tehát közvetlenül összehasonlítható termékek, amelyek tájékoztatást adhatnának a hasonló tevékenységért járó ésszerű nyereségről.
(126)
A Livret bleu-vel kellően összehasonlítható termék hiányában a Bizottság úgy véli, hogy jelen esetben két olyan mutatót alkalmazhat, amelyek lehetővé teszik annak értékelését, hogy a CDC-nél központosított állomány esetében egy adott nyereség ésszerűnek tekinthető-e. Ez a két mutató a következő:
a)
a francia bankszektor haszonkulcsa, azaz az adózás előtti eredmény és az árbevétel hányadosa (jelen esetben a bankok árbevételét működési eredményük jelenti). A francia bankszektor számadatainak a figyelembe vett időszakra (1991. szeptember 27-től 2008 végéig) történő alkalmazásával a haszonkulcs évente átlagosan 23 %;
b)
a francia bankszektor megtérülési rátája, azaz az adózás előtti eredmény és az eszközök összegének hányadosa. Az átlagos éves megtérülési ráta a figyelembe vett időszak egészében 45 bázispont (0,45 %).
(127)
A következő táblázat (70) a francia bankszektor haszonkulcsát és megtérülési rátáját mutatja be az 1993-2008 közötti időszakban (1993 előtti adatok nem állnak rendelkezésre):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Adózás előtti eredmény (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Működési eredmény (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Haszonkulcs
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Átlagos haszonkulcs
22,8 %
Eszközök (71)
Nem áll rendelkezésre
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Megtérülési ráta
Nem áll rendelkezésre
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Átlagos megtérülési ráta
0,45 %
(128)
A CDC-nél központosított betétek gyűjtésére irányuló tevékenység tekintetében a Crédit Mutuel haszonkulcsának és megtérülési rátájának kiszámításához a Bizottság a következő értékeket alkalmazza:
a)
a haszonkulcs nevezőjéhez a CDC-nél központosított betétek gyűjtése tekintetében befolyt bevételek, azaz a közvetítői jutalék éves összege;
b)
a megtérülési ráta nevezőjéhez a CDC-hez átutalt betétek;
c)
a számláló, azaz az adózás előtti eredmény esetében a Bizottság szerint azzal, ha ésszerű haszonként a CDC-nél folytatott betétgyűjtési tevékenységre 4,2 %-os haszonkulcsot, azaz a CDC-től kapott közvetítői jutalék 4,2 %-ának megfelelő adózás előtti eredményt vesz figyelembe, a Crédit Mutuel nem részesül túlkompenzációban (lásd a (132) preambulumbekezdésben található táblázatot).
(129)
A második mutató (a megtérülési ráta) kapcsán a Bizottság megjegyzi, hogy amennyiben a CDC-nél központosított betétek gyűjtésére irányuló tevékenység vonatkozásában 5 bázispontos megtérülési rátát vesz figyelembe ésszerű haszonként, azaz ha a CDC-hez átutalt betétek teljes összegének 0,05 %-ával egyenértékű adózás előtti eredményt vesz figyelembe, abból az következik, hogy a Crédit Mutuel a figyelembe vett időszakban nem részesült túlkompenzációban a Livret bleu kezeléséért.
(130)
A 2005-ös közösségi keretszabály szerint az ésszerű nyereség nem haladhatja meg az érintett ágazat érintett időszakban mért átlagát. A 4,2 %-os haszonkulcs engedélyezése a bankszektor átlagos haszonkulcsának (22,8 %) kevesebb mint egyötödét jelenti. Mivel - ahogyan azt a (124) preambulumbekezdés kifejti - a CDC-nél központosított betétek gyűjtésére irányuló tevékenység alacsony kockázatú és következésképp alacsony hozamú tevékenység, a Bizottság megítélése szerint a 4,2 %-os haszonkulcs nem nyilvánvalóan túlzott mértékű, és jelen esetben tekinthető ésszerű nyereségnek.
(131)
Hasonlóképpen, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a CDC-nél központosított állományok esetében egy 5 bázispontos nyereség figyelembevétele ésszerűnek tekinthető a francia bankszektor figyelembe vett időszak alatti, átlagosan 45 bázispontos megtérülési rátájának ismeretében, és egy jelen esetben nem nyilvánvalóan ésszerűtlen nyereségnek tekinthető nyereség alacsony és konzervatív küszöbértékét jelenti. Ezen túlmenően ez az alacsony nyereségszint megfelelően tükrözi a Crédit Mutuelnél a CDC számára folytatott betétgyűjtési tevékenysége esetén felmerülő kockázat szintjét, amely - a (124) preambulumbekezdésben foglaltaknak megfelelően - alacsony.
7.2.5. A túlkompenzáció hiányának ellenőrzése
(132)
A fenti megfontolások alapján a Bizottság a 7.2.1-7.2.4. alszakaszban kifejtett módszernek megfelelően (73) a túlkompenzáció hiányára vonatkozó ellenőrzést végzett, amelyet az alábbi táblázat mutat be:
(millió EUR-ban)
KOMPENZÁCIÓ
TÚLKOMPENZÁCIÓ VAGY ALULKOMPENZÁCIÓ
Év
Közvetítői jutalék
(évente)
Átfogó megközelítés (74)
(2005 végéig)
Éves megközelítés (75)
(2006-tól kezdődően)
1991 (1991. szeptember 27-től1991. december 31-ig)
1,5
43,8
Nem alkalmazható
(az átfogó megközelítést 2005-ig alkalmazták, lásd a 7.2.2. alszakaszt)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
(…)
-39,1
2007
(…)
-24,3
2008
(…)
-6,1
(133)
Megállapítható, hogy 2005 végén a túlkompenzáció (15 millió EUR) alacsonyabb, mint a 2005. évi ellentételezés 10 %-a (196,7 millió EUR). A 2005-ös közösségi keretszabály 21. pontja értelmében ez az összeg átvihető a következő évre. A végeredmény 2008 végén, a figyelembe vett időszak egészére vetítve -6,1 millió EUR összegű alulkompenzáció.
(134)
A Bizottság tehát levonhatja azt a következtetést, hogy a közvetítői jutalék nem biztosított túlkompenzációt a Crédit Mutuel számára az 1991. szeptember 27-től 2008 végéig rábízott általános gazdasági érdekű szolgáltatásért.
8. KÖVETKEZTETÉS
(135)
A Bizottság megállapítja, hogy a Francia Köztársaság az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseit megsértve jogellenesen hajtotta végre a szóban forgó intézkedést. A támogatás azonban az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető, mivel az állam által folyósított ellentételezés nem haladta meg a közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtása tekintetében felmerült költségek fedezéséhez szükséges mértéket, figyelembe véve a kapcsolódó bevételeket, valamint a szóban forgó kötelezettségek biztosításából származó ésszerű nyereséget.
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A Francia Köztársaság által a Crédit Mutuel javára - a Crédit Mutuel közérdekű felhasználásainak meghatározásáról szóló, 1991. szeptember 27-i rendelet alapján - nyújtott állami támogatás összeegyeztethető a belső piaccal.
2. cikk
Ennek a határozatnak a Francia Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2011. május 24-én.