ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o opatření částečné privatizace C 15/10 (ex NN 21/10), které provedlo Řecko u kasina Mont Parnès
(oznámeno pod číslem K(2011) 3505)
(Pouze řecké znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/647/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (SFEU), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními podaly připomínky, a s ohledem na jejich připomínky (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 23. června 2002 podala společnost Egnatia AE, jež byla od té doby v důsledku fúze převzata společností Athinaiki Techniki a jež je členem konsorcia Casino Attikis (dále jen „CA“ či „stěžovatel“), Evropské komisi stížnost na údajné porušení pravidel vnitřního trhu EU při údajně netransparentní a diskriminační veřejné soutěži vedené řeckými orgány při prodeji 49 % podílu na kapitálu společnosti Elliniko Kazino Parnithas AE (dále jen „kasino Mont Parnès“) úspěšnému uchazeči, tj. konsorciu Hyatt Regency (dále jen „HR“ nebo „údajný příjemce“) (2).
(2)
Dopisem ze dne 3. října 2002 zaslalo Generální ředitelství pro vnitřní trh a služby Evropské komise (dále jen „GŘ pro vnitřní trh“) kopii spisu Generálnímu ředitelství pro hospodářskou soutěž Evropské komise (dále jen „GŘ pro hospodářskou soutěž“) za účelem souběžné analýzy tohoto případu podle pravidel EU o státních podporách.
(3)
E-mailem ze dne 9. prosince 2002 poskytl zákonný zástupce stěžovatele příslušným útvarům Komise k případu dodatečné informace.
(4)
Dopisem ze dne 24. ledna 2003 informovala Komise o stížnosti na státní podporu řecké orgány a vyzvala Řecko, aby ujasnilo otázky přednesené ve stížnosti. Řecké orgány odpověděly dne 4. března 2003.
(5)
Dne 27. ledna 2003 se pracovníci Komise setkali se zákonným zástupcem stěžovatele.
(6)
Dne 12. února 2003 a 22. srpna 2003 předložil zákonný zástupce údajného příjemce útvarům Komise své podklady.
(7)
Dopisy ze dne 31. března 2003 a 16. května 2003 předložil stěžovatel GŘ pro hospodářskou soutěž dodatečné informace.
(8)
Dne 10. dubna 2003 se zaměstnanci Komise setkali se zástupcem údajného příjemce.
(9)
V období od 15. července 2003 do 16. září 2003 vedla Komise korespondenci se stěžovatelem ohledně odděleného posouzení otázek státní podpory a upozornila stěžovatele na svůj rozhodovací postup, podle nějž postoupení veřejného majetku v rámci veřejné soutěže nepředstavuje státní podporu, bylo-li toto řízení uskutečněno transparentně a bez diskriminace. Stěžovatele proto informovala, že nepřijme žádné stanovisko, dokud GŘ pro vnitřní trh neukončí přezkum postupu při udělení veřejné zakázky.
(10)
Dopisy ze dne 22. ledna 2004 a 4. srpna 2004 ukončilo GŘ pro vnitřní trh své šetření a dospělo k závěru, že postup při udělení zakázky nevykázal žádné nedostatky. Dopisem ze dne 2. června 2004 informovalo GŘ pro hospodářskou soutěž stěžovatele, že podle čl. 20 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (3), uzavřelo stížnost na státní podporu.
(11)
Dne 18. února 2005 předložil stěžovatel u Soudu prvního stupně (nyní Tribunál) návrh na zrušení rozhodnutí Komise tento případ uzavřít.
(12)
Usnesením ze dne 26. září 2006 odmítl Soud prvního stupně žalobu jako nepřípustnou, protože dopis nepředstavuje napadnutelný akt ve smyslu článku 230 Smlouvy o založení Evropského společenství (Smlouvy o ES) (nyní článek 263 Smlouvy o fungování Evropské unie - SFEU) (4).
(13)
Dne 18. prosince 2006 podal stěžovatel u Soudního dvora odvolání proti usnesení Soudu prvního stupně.
(14)
Rozsudkem ze dne 17. července 2008 (5) Soudní dvůr usnesení zrušil, protože se domníval, že sporný akt představoval napadnutelný akt, který nebyl v souladu s povinnostmi Komise podle procesního nařízení, a věc vrátil k projednání Soudu prvního stupně.
(15)
Dopisem ze dne 26. září 2008 stáhlo GŘ pro hospodářskou soutěž dopis o uzavření případu ze dne 2. června 2004 a případ znovu otevřelo.
(16)
V usnesení ze dne 29. června 2009 shledal Soud prvního stupně, že o projednávané žalobě již není třeba rozhodnout, protože byl dotčený dopis stažen (6). Proti tomuto usnesení Soudu prvního stupně podal stěžovatel dne 7. září 2009 odvolání se zdůvodněním, že soud měl považovat stažení dopisu za protiprávní a měl je zrušit.
(17)
E-mailem ze dne 11. září 2009 předložil stěžovatel Komisi další informace.
(18)
Dne 14. října 2009 se zaměstnanci Komise setkali se zástupci stěžovatele. Po tomto setkání předložil stěžovatel při korespondenci s Komisí další informace.
(19)
Dopisem ze dne 21. října 2009 si Komise od Řecka vyžádala dodatečné informace. Dopisem ze dne 13. listopadu 2009 požádalo Řecko o více času na odpověď a Komise mu e-mailem ze dne 18. listopadu 2009 vyhověla. Řecko Komisi odpovědělo dne 11. a 14. ledna 2010.
(20)
Rozsudkem ze dne 6. května 2010 odpověděl Soudní dvůr na žádost o vydání rozhodnutí o předběžné otázce podle článku 234 Smlouvy o ES (nyní článek 267 SFEU), jež byla předložena Simvoulio tis Epikreatis (státní radou) a jež se týkala zejména použití pravidel EU v oblasti zadávání veřejných zakázek na dotčenou veřejnou soutěž. Soudní dvůr dospěl mimo jiné k závěru, že smlouva tohoto typu, jež měla být zadána v dotčené veřejné soutěži, nespadá jako celek do působnosti směrnic týkajících se veřejných zakázek (7). Soudní dvůr k tomu dodal, že tento závěr nevylučuje skutečnost, že podobná smlouva musí dodržovat základní pravidla a obecné zásady Smlouvy, a to zejména svobodu usazování a zásadu volného pohybu kapitálu.
(21)
Dopisem ze dne 6. července 2010 informovala Komise Řecko o svém rozhodnutí zahájit ohledně tohoto opatření řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“).
(22)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (8). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k opatření podaly své připomínky.
(23)
Po zahájení řízení obdržela Komise připomínky od dvou zúčastněných stran, a to konkrétně od zástupců údajného příjemce (Athens Resort Casino Holdings (9) jménem HR) (10) a od zástupců stěžovatele (Club Hotel Casino Loutraki jménem CA) (11). Řecko podalo své připomínky dopisem ze dne 6. srpna 2010. Připomínky obou zúčastněných stran byly zaslány Řecku dopisem ze dne 29. října 2010 a Řecko na ně reagovalo dopisem ze dne 25. listopadu 2010.
(24)
Dne 16. prosince 2010 (12) Soudní dvůr vynesl rozsudek, podle nějž Tribunál (dříve Soud prvního stupně) při určení, zda je původní žaloba na „správní uzavření“ případu ze strany Komise bezpředmětná, nerozhodl správně.
2. POPIS OPATŘENÍ
(25)
V říjnu roku 2001 řecké orgány vyhlásily výběrové řízení na postoupení 49 % podílu na kapitálu kasina Mont Parnès (13). Do soutěže se přihlásili dva uchazeči, a to konkrétně Kazino Attikis (dále jen „Kasino Attikis“ či „CA“) a konsorcium s názvem Hyatt Regency - Elliniki Technodomiki (dále jen „konsorcium Hyatt Regency“ či „HR“), a oba se v souladu s příslušnými vnitrostátními předpisy dostali do druhého kola veřejné soutěže (14). V řízení, jež bylo údajně neplatné, byla zakázka udělena HR. Následující odstavce 26 až 29 popisují události, které podle informací, jež má Komise k dispozici, vedly k tomuto udělení.
(26)
Podle platných vnitrostátních předpisů měl být vítězný uchazeč vyhlášen na základě předložené nabídky (dražba se vzestupnou cenou), přičemž výchozí prodejní cena byla stanovena na 80 milionů EUR. Hodnotící komise měla rozlepit obálky předložené uchazeči s jejich finanční nabídkou a oznamovat postupně všechny nabídky. Uchazeči s nižší nabídkou měli mít možnost předložit v zapečetěné obálce novou nabídku pro další kolo. Tato nová nabídka měla být přinejmenším rovna původní vyšší nabídce navýšené o 1 % (15). Toto postupné předkládání zvyšujících se nabídek mělo pokračovat v samostatných kolech až do okamžiku, kdy by se jeden z uchazečů stáhl. V tom případě se měla poslední učiněná nabídka prohlásit za prozatímně nejvyšší. Zápis s uvedením prozatímně nejvyšší nabídky měla hodnotící komise předložit správní radě řecké agentury pro rozvoj cestovního ruchu (ETA).
(27)
V prvním kole odevzdali oba uchazeči své nabídky v sídle ETA v zapečetěných obálkách ve stejný okamžik, a to dne 31. května 2002. Konsoricum CA nabídlo částku 91 183 652 EUR, zatímco nabídka HR činila 80 075 000 EUR. Ovšem obálka posledně jmenované společnosti obsahovala kromě nabídky ještě prohlášení s námitkou ohledně legality účasti konsorcia CA ve veřejné soutěži. Konsorcium CA vyjádřilo s tímto prohlášením nesouhlas a tvrdilo, že vyjádření výhrad činí finanční nabídku HR nepřípustnou. Reklamační výbor výhrady CA odmítl s tím, že prohlášení konsorcia HR nemělo vliv na platnost jeho nabídky.
(28)
Ve druhém kole předložilo konsorcium HR v zapečetěné obálce nabídku ve výši 92 105 888 EUR, opět provázenou stejným písemným prohlášením. Po ukončení druhého kola předložil zákonný zástupce konsorcia CA obálku s finanční nabídkou pro třetí kolo a rovněž oddělené prohlášení pro správní radu ETA o porušení pravidel veřejné soutěže z hlediska požadavků na její platnost. Hodnotící komise toto podání odmítla s tím, že by bylo přípustné pouze tehdy, pokud by bylo předloženo v podobě námitky spadající do pravomoci reklamačního výboru. Zákonní zástupci CA poté požádali komisi o pětiminutové odložení, aby mohli rozhodnout o dalších krocích. Odložení jim bylo poskytnuto a zástupci CA odstranili ze stolu výboru jak písemné prohlášení, tak obálku s nabídkou. Když se po pěti minutách vrátili, prohlásili, že nemají v úmyslu námitku podat, a předložili svou nabídku. Konsorcium HR následně podalo námitku a požadovalo, aby bylo třetí kolo nabídkového řízení pokládáno za nepřípustné s odůvodněním, že CA podalo nabídku, kterou následně stáhlo a poté znovu předložilo. Reklamační výbor námitku HR uznal a nabídka CA byla z řízení vyloučena (16).
(29)
Po vyloučení nabídky CA z třetího kola poslala hodnotící komise (17) správní radě ETA kopii zápisu ze svého osmého zasedání, v němž uvedla HR jako uchazeče s první prozatímně nejvyšší nabídkou (nabídka ve výši 92 105 888 EUR) a CA jako uchazeče s druhou prozatímně nejvyšší nabídkou. Hodnotící komise zřejmě nerozpečetila nabídku CA z třetího kola a nevrátila tomuto konsorciu zapečetěnou obálku, ale předala ji ETA za účelem jejího uložení v trezoru ETA (18). Správní rada ETA svolala mimořádnou valnou hromadu. Generální ředitel ETA a právní zástupce Kantor Capital, jenž působil jako hospodářský poradce pověřený tímto řízením, byli poté dne 5. června 2002 pověřeni požádat konsorcium HR o navýšení jeho nabídky. HR následně navýšil navrženou částku na 110 milionů EUR. Dne 12. června 2002 předložilo konsorcium CA správní radě ETA dopis s nabídkou ve výši 162 milionů EUR, jež byla následně odmítnuta, protože byla podána po uzavření veřejné soutěže. Nabídka HR byla nakonec stále zvyšována, až dosáhla částky 120 milionů EUR (19).
3. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(30)
Komise zahájila formální vyšetřovací řízení, protože se nebyla schopna zbavit pochybností, zda byl podíl na kapitálu kasina Mont Parnès ve výši 49 % prodán řeckým státem za nejvyšší nabídku podanou v nabídkovém řízení, jež splňovalo požadavky na otevřenost, transparentnost a nediskriminaci. Komise si nebyla zejména jista, zda při prodeji nebylo kupujícímu poskytnuto protiprávní preferenční zacházení, a zda tak byla zaplacena tržní cena. Komise se domnívala, že vyloučení CA z veřejné soutěže a vyloučení nabídky CA ve výši 162 milionů EUR podané po ukončení veřejné soutěže může být příznakem prodeje pod hodnotou, a tím i existence podpory v podobě ušlých státních prostředků.
4. PŘIPOMÍNKY ŘECKA
(31)
Řecko předložilo své připomínky dopisem ze dne 6. srpna 2010. Řecko popírá existenci státní podpory s odůvodněním, že veřejná soutěž na prodej jeho podílu na kapitálu kasina Mont Parnès proběhla v souladu s platnými právními předpisy a že 49 % podíl v kasinu byl prodán za tržní cenu.
(32)
Řecké orgány především zdůrazňují, že výběr uchazečů do veřejné soutěže a celé zadávací řízení byly plně v souladu s právními předpisy a proběhly v souladu s pravidly výzev k podávání nabídek (20), které se řídily platnými právními předpisy, a že oba uchazeči veřejné soutěže s těmito výzvami bez výhrad souhlasili.
(33)
Řecké orgány také vysvětlují, že prohlášení HR obsažené v obálce s jeho finanční nabídkou v prvním a druhém kole veřejné soutěže nemělo vliv na platnost jeho finančních nabídek, ale týkalo se pouze účasti CA ve veřejné soutěži jako takové, a že reklamační výbor oprávněně považoval finanční nabídky HR za nabídky v souladu s právními předpisy.
(34)
Řecké orgány dále podrobněji vysvětlují, že nabídka podaná CA ve třetím kole veřejné soutěže, o které stěžovatel prohlašuje, že byla ve výši 107 milionů EUR, byla vyloučena, protože obálka byla odstraněna z dohledu hodnotící komise. Za těchto okolností si hodnotící komise nemohla být jista, zda nabídka nebyla změněna. V každém případě by opětovné podání nabídky představovalo její druhé podání ve stejném kole, což by bylo v rozporu s pravidly.
(35)
Řecké orgány vysvětlují, že nabídka ve výši 92 105 888 EUR učiněná konsorciem HR ve druhém kole, jež byla vyšší než nabídka CA ve výši 91 183 652 EUR z prvního kola, byla v souladu s pravidly veřejné soutěže, protože podle podmínek výzvy k podávání nabídek musela být každá nová nabídka navýšena o 1 % a ne o 10 %, jak se předpokládalo v rozhodnutí Komise o zahájení řízení. Pravidla veřejné soutěže byla proto v tomto ohledu dodržena.
(36)
Řecké orgány také tvrdí, že poslední nabídka konsorcia CA ve výši 162 milionů EUR, což je částka, o které konsorcium CA tvrdí, že ji bylo ochotno zaplatit, není platná, protože byla učiněna po ukončení veřejné soutěže a mimo ni. Přijetí této nabídky by znamenalo porušení zásady zákonnosti, protože cílem veřejného nabídkového řízení není pouze sloužit finančním zájmům státu, ale také širšímu veřejnému zájmu, tj. zajistit co možná nejvyšší cenu při dodržení zásady zákonnosti (tj. zákonných pravidel stanovených v předpisech o výzvách k podávání nabídek, v zadávací dokumentaci a v jiných platných právních předpisech).
(37)
Řecké orgány dále vysvětlují, že veřejnou soutěž prostě nezrušily a nevyhlásily novou, protože by to znamenalo znovu provést celé řízení, a to již počtvrté za osm let, což by poškodilo mezinárodní pověst Řecka, aniž by přitom bylo jisté, že by další veřejná soutěž zajistila cenu ve výši 162 milionů EUR. V tomto ohledu Řecko dokonce zpochybňuje důvěryhodnost nabídky ve výši 162 milionů EUR, protože konsorcium CA si bylo vědomo, že její přijetí by pouze vyvolalo zrušení řízení a zahájení nového.
(38)
Řecké orgány dále potvrzují (21) přiměřenost ceny, jež byla nakonec zaplacena (120 milionů EUR), protože byla o 25,5 % vyšší než znalecké ocenění ve výši 95,4 milionu EUR provedené před veřejnou soutěží nezávislým odhadcem a zapečetěné až do konce řízení. Prohlašují, že o vypracování tohoto ocenění, ačkoliv nebylo kvůli veřejné soutěži nutné, požádaly s cílem chránit zájmy Řecka i v budoucnu (22).
(39)
Pokud jde o tvrzení stěžovatele, že původní podmínky výzvy k podávání nabídek byly vylepšeny následným zákonem č. 3139/2003, který privatizaci potvrdil, řecké orgány vysvětlují, že výzvy k podávání nabídek nebyly změněny ani zákonem č. 3139/2003, ani žádným jiným způsobem. Podle Řecka tento zákon pouze reguluje různá povolení ve spojení s investováním a provozováním kasina a obsahuje opatření k ochraně pracovníků po privatizaci. Tento zákon nezbavil HR povinnosti investovat do kasina Mont Parnès částku 44 milionů EUR a smluvní doložka ohledně vrácení 70 % ceny konsorciu HR v případě, že by před rokem 2012 byla udělena provozní licence jinému kasinu, byla již výslovným ustanovením výzvy k podávání nabídek.
(40)
Řecké orgány proto konstatují, že prodejní cena představuje tržní hodnotu podílu na kapitálu kasina Mont Parnès ve výši 49 %.
(41)
Na podporu svého tvrzení, že při veřejné soutěži nedošlo k žádným nesrovnalostem, poukazují řecké orgány na řadu rozsudků vnitrostátních soudů, které rozebíraly soulad veřejné soutěže se zákonem podle vnitrostátních právních předpisů. K dnešnímu dni vnitrostátní soudy neshledaly ve veřejné soutěži žádné nesrovnalosti, a proto různé stížnosti podané CA v tomto ohledu odmítly (23). Z nálezů vnitrostátních soudů, které potvrdily řádný průběh veřejné soutěže, se řecké orgány odvolávají zejména na následující:
a) Řízení před občanskoprávními soudy
(42)
Ve svém rozsudku 8118/2002 (24) odmítl soud prvního stupně v Aténách stížnost podanou CA a rozhodl, že:
-
Hodnotící komise a reklamační výbor správně rozhodly, že nabídky HR z prvního a druhého kola byly v souladu s výzvami k podávání nabídek. Prohlášení HR připojené k jeho nabídkám neovlivnilo jejich bezpodmínečnou povahu.
-
Konsorcium CA předložilo nabídku v 15:30 hod., tzn. na začátku třetího kola, jak stanovila hodnotící komise na konci druhého kola. Nabídku vzal zástupce CA zpět z vlastní vůle a podnětu, ačkoliv se ho od toho snažil předseda hodnotící komise odradit. Pokud by předseda hodnotící komise zástupce CA výslovně varoval před zpětvzetím nabídky, vedlo by to k diskriminačnímu zacházení vůči HR a ve prospěch CA.
-
Druhou nabídku CA ve třetím kole považoval reklamační výbor správně za nepřípustnou. Každý uchazeč mohl podat v každém kole pouze jednu nabídku. Pokud by druhá nabídka CA ve třetím kole byla považována za přípustnou, mohlo by to navíc vést k porušení zásady transparentnosti. Zástupce CA si vzal zpět první zapečetěnou obálku CA, opustil místo konání veřejné soutěže a při svém návratu předložil zapečetěnou obálku, u které nebylo možno ověřit, zda se jedná o stejnou obálku, jako byla obálka první (25).
b) Řízení před správními soudy
(43)
Podle řeckých orgánů v současné době projednává státní rada (nejvyšší správní soud) věc týkající se jiné stížnosti CA na údajně protiprávní postup při veřejné soutěži (26). Na vynesení konečného rozsudku se v současné době čeká, ale řecké orgány poznamenávají, že soudce zpravodaj navrhl stížnost CA zamítnout jako nepřípustnou z důvodu judikatury a nedůvodnou kvůli podstatě (27).
c) Trestněprávní řízení
(44)
V důsledku žaloby podané společností CA v roce 2002 proti členům hodnotící komise, reklamačního výboru, ETA, posudkovému poradci (American Appraisal Hellas Ltd) a finančnímu poradci (Kantor) kvůli jejich jednání během veřejné soutěže vynesla soudní rada odvolacích soudců, jíž byla věc předložena k přezkoumání, osvobozující výnos (28) a shledala zejména, že:
-
první ani druhé rozhodnutí reklamačního výboru nebylo protiprávní a nebyl zjištěn žádný odpovídající důkaz o pochybení jeho členů. Členové reklamačního výboru zamítnutím námitky CA v prvním a druhém kole a na druhé straně přijetím námitky HR ve třetím kole neporušili podmínky výzev k podávání nabídek a nezacházeli s oběma uchazeči rozdílným způsobem,
-
rozhodnutí hodnotící komise nebylo protiprávní a její členové nezacházeli s oběma uchazeči rozdílným způsobem. Hodnotící komise se navíc podle podmínek výzev k podávání nabídek musela držet zjištění reklamačního výboru,
-
se zástupce ETA nedopustil porušení příslušných vnitrostátních předpisů tím, že požádal uchazeče s první prozatímně nejvyšší nabídkou (HR) o navýšení jeho finanční nabídky. Zástupce ETA neměl povolení vstupovat do jednání a pravomoc zrušit nebo odvolat nabídkové řízení.
(45)
Výše uvedený osvobozující výnos byl dále napaden před vnitrostátními soudy (29) a nedávno vynesl aténský odvolací soud rozsudek osvobozující všechny žalované osoby (rozsudek 466/2011). Plné znění tohoto rozsudku není dosud dostupné.
(46)
Při zohlednění všech výše uvedených připomínek trvají řecké orgány závěrem na tom, že posuzované opatření neobsahuje státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU.
5. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(47)
Dopisem ze dne 4. srpna 2010 vstoupili zástupci údajného příjemce (tj. Athens Resort Casino Holding jménem HR) do řízení Komise jako zúčastněná strana. Údajný příjemce předložil stejné připomínky, jako jsou připomínky Řecka shrnuté v oddílu 4.
(48)
Údajný příjemce navíc prohlašuje, že cena, jež byla skutečně zaplacena za podíl v kasinu, dosáhla výše 120 milionů EUR, což je o 10 milionů EUR více, než bylo předtím domluveno (30). Byla tak dokonce mnohem vyšší než odborné ocenění ve výši 95,4 milionů EUR, které bylo vyhotoveno (ale nezveřejněno) před zahájením veřejné soutěže.
(49)
Údajný příjemce dále tvrdí, že ETA nejen neměla povinnost, ale ani právo vyhlásit uchazeče s druhou prozatímní nejvyšší nabídkou, protože by to znamenalo zahájit nová kola nabídkového řízení, a to v rozporu s podmínkami výzev k podávání nabídek. Dále tvrdí, že nabídka CA ve výši 162 milionů EUR mimo veřejnou soutěž byla podána bez rizika, že by mohla být brána vážně, a byla předložena pouze s cílem vyvolat zrušení veřejné soutěže. Potvrzuje, že by určitě vznesl námitky proti rozhodnutí o přijetí této nabídky i s rizikem, že celé řízení bude zrušeno. V tomto ohledu také zdůrazňuje stanovisko právní rady státu, jež potvrdilo, že na nabídku CA nelze brát zřetel nebo ji přijmout (31).
(50)
Údajný příjemce také zpochybňuje domněnku Komise, uvedenou v rozhodnutí o zahájení řízení, ohledně možného narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu, protože hazardní hry představují celosvětové podnikání a společnosti vyvíjející činnost na tomto poli vykonávají hospodářskou činnost na mezinárodním trhu. Údajný příjemce tvrdí, že Mont Parnès nevyvíjí činnost na mezinárodní úrovni, ale působí pouze místně, a nekonkuruje tak zahraničním kasinům.
(51)
Dopisem ze dne 29. září 2010 do řízení Komise zasáhla jako zúčastněná strana společnost Club Hotel Casino Loutraki AE (jménem CA) (32). V tomto dopise tvrdí, že při vyčíslení výše údajné podpory je nutno zohlednit také rozdíl mezi nabídkami a dopad schvalovacího zákona na povinnosti kupce vyplývající z podmínek veřejné soutěže.
6. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
6.1 Existence státní podpory při postoupení podílů přímým prodejem
(52)
Čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že veškeré podpory poskytované v jakékoli formě členským státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak.
(53)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora Evropské unie (33) a pravidel a praxe Komise v oblasti státní podpory v rámci privatizace (34) neexistuje v případě, že členský stát nakupuje nebo prodává akcie podniků, žádné zvýhodnění, je-li chování členského státu v souladu s jednáním soukromého investora v tržním hospodářství.
(54)
Pokud dochází k prodeji akcií na burze, obecně se předpokládá, že se tak děje za tržních podmínek a bez jakéhokoliv zvýhodnění. Pokud ovšem postoupení podílů probíhá formou přímého prodeje, lze předpokládat, že neexistuje žádné zvýhodnění, jsou-li splněny následující podmínky: zaprvé, majetkový podíl je prodán v nediskriminační, transparentní a otevřené veřejné soutěži přístupné všem zájemcům; zadruhé, s postoupením nejsou spojeny žádné podmínky, jež nejsou běžné u srovnatelných transakcí mezi soukromými subjekty a jež mohou případně snížit prodejní cenu; zatřetí, majetkový podíl je prodán subjektu, který předložil nejvyšší nabídku; a začtvrté, všichni účastníci řízení musí mít dostatek času a informací k řádnému ocenění aktiv, jež se stane základem jejich nabídky.
(55)
Jinými slovy: probíhá-li privatizace přímým prodejem, slouží jako měřítko pro posouzení, zda transakce týkající se státního majetku obsahuje zvýhodnění, skutečnost, jestli by se subjekt působící v tržním hospodářství a postavený do podobné situace choval stejně, tj. jestli by prodal společnost za stejnou cenu. Jako důvod pro přijetí nižší ceny nemohou být zohledněny nehospodářské ohledy, jako jsou např. důvody průmyslové politiky, ohledy na zaměstnanost nebo cíle regionálního rozvoje, o kterých by subjekt působící v tržním hospodářství neuvažoval a které naopak poukazují na existenci zvýhodnění. Tato zásada byla opakovaně vysvětlována Komisí a trvale potvrzována Soudním dvorem (35).
(56)
Pokud tedy není některý z výše uvedených požadavků splněn, Komise soudí, že je nutno veřejný prodej přezkoumat z hlediska možné podpory, a musí proto být oznámen. Při dodržení těchto požadavků je možno zaručit, že stát obdrží za svůj majetek nejvyšší cenu, tj. cenu tržní, a že tak neexistuje žádné zvýhodnění.
6.2 Prodej 49 % podílu na kapitálu kasina Mont Parnès
(57)
Při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU měla Komise pochybnosti o tom, zda prodej kasina Mont Parnès proběhl v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační veřejné soutěže. Podle informací dostupných v této fázi Komise soudila, že je značně obtížné zjistit, zda nebylo protiprávně poskytnuto preferenční zacházení, a zda tak byla zaplacena tržní cena či ne. Komise se obávala, že nesrovnalosti v průběhu veřejné soutěže mohly vést k poskytnutí státní podpory.
(58)
Komise proto provedla v rámci formálního vyšetřování posouzení příslušných skutečností. Toto posouzení je založeno na souboru dostupných důkazů o opatření.
(59)
Během různých fází řízení obdržela Komise informace o řadě právních úkonů na vnitrostátní úrovni, které potvrzují správnost průběhu původní veřejné soutěže. Komise zaznamenává, že k dnešnímu dni zřejmě žádný rozsudek soudu na vnitrostátní úrovni nepotvrdil připomínky stěžovatele ohledně nesrovnalostí a nerovného zacházení při veřejné soutěži (viz také výše odstavce 41 až 46). Vnitrostátní soudy zatím spíše potvrzují zákonnost a nediskriminační povahu veřejné soutěže podle vnitrostátních pravidel.
(60)
Ačkoliv posouzení Komise není závislé na nálezech vnitrostátních soudů, může je ve své analýze zohlednit jako jeden z faktorů. Komise ale poznamenává, že toto posouzení není v žádném případě zamýšleno jako výklad vnitrostátních právních předpisů, což je pouze v pravomoci členského státu.
(61)
V těchto souvislostech se Komise domnívá, že zákonnost veřejné soutěže podle vnitrostátních právních předpisů, jak je popsána a zdůvodněna v rozsáhlém a hloubkovém přezkumu, který dosud provedly různé vnitrostátní soudy, představuje důležitý náznak správnosti a nediskriminační povahy veřejné soutěže. Toto zřejmé potvrzení platnosti veřejné soutěže podle vnitrostátních předpisů může Komise vedle dalších faktorů zohlednit ve svém posouzení podle předpisů EU o státních podporách s tím, že nabídkové řízení bylo otevřené, bezpodmínečné a nediskriminační.
(62)
Pokud jde o otázku vznesenou v rozhodnutí o zahájení řízení ohledně skutečnosti, že jedna z nabídek zřejmě porušila pravidlo výzvy k podávání nabídek ohledně minimálního navýšení oproti předchozí nabídce, Komise poznamenává, že tato otázka byla vyřešena, protože bylo požadováno navýšení o 1 % a nikoliv o 10 %, jak Komise vyrozuměla. Komise proto soudí, že pravidla veřejné soutěže byla v tomto ohledu splněna.
(63)
Pokud jde o údajné rozdílné zacházení s různými námitkami vznesenými během veřejné soutěže, Komise rovněž zaznamenává, že řecké orgány poskytly přijatelné vysvětlení vyloučení nabídky společnosti CA z veřejné soutěže podle použitelných pravidel, jež zakazují druhé předložení ve stejném nabídkovém kole.
(64)
Pokud jde o údajné nerovné zacházení s různými nabídkami učiněnými po ukončení veřejné soutěže, Komise soudí, že rozdílné zacházení - vyjednávání s úspěšným uchazečem o navýšení ceny a zároveň odmítnutí vzít v potaz nabídku stěžovatele ve výši 162 milionů EUR - lze vzhledem k existujícím pochybnostem o zákonnosti druhé z nabídek přijmout jako postup přípustný při veřejné soutěži. Komise navíc nemůže označit nepřípustnou nabídku stěžovatele ve výši 162 milionů EUR za důvěryhodnou, protože byla podána až po ukončení veřejné soutěže a v rozporu s jeho procesními pravidly.
(65)
Pokud jde o domněnku, že celé řízení bylo možno zrušit, řecké orgány uvedly, že by to znamenalo nové konání řízení s možným rizikem dalšího snížení ceny, které se mělo dosáhnout.
(66)
Řecké orgány také uvedly, že podmínky zadání veřejné zakázky nebyly změněny zákonem č. 3139/2003 ani žádným jiným způsobem.
(67)
Pokud jde o obdrženou cenu, Komise zaznamenává, že cena ve výši 120 milionů EUR (36), která byla nakonec za kasino zaplacena, je sice stále nižší než nepřípustná nabídka ve výši 162 milionů EUR, o níž stěžovatel tvrdí, že ji byl připraven učinit po svém vyloučení z veřejné soutěže, ale je vyšší než nejvyšší nabídka ve výši 107 milionů EUR, již stěžovatel zřejmě v soutěži předložil, a dokonce významně vyšší (o 25,5 %) než odborné ocenění podílu na částku 95,4 milionu EUR provedené před veřejnou soutěží.
6.3 Závěr
(68)
Po zahájení formálního vyšetřovacího řízení vyřešily řecké orgány uspokojivým způsobem předběžné pochybnosti vyjádřené Komisí v rozhodnutí o zahájení řízení. Komise zejména nenašla důkaz, který by umožňoval dospět k závěru o preferenčním zacházení s údajným příjemcem, jež by vedlo k poskytnutí jakéhokoliv zvýhodnění. Předpokládá se, že prodejem svého podílu v kasinu v otevřeném, bezpodmínečném a nediskriminačním nabídkovém řízení uchazeči s nejvyšší nabídkou získalo Řecko nejvyšší cenu na trhu a nepřipravilo stát o prostředky. Komise proto může uznat, že by subjekt působící v tržním hospodářství prodal za podobných okolností příslušný podíl v kasinu za podobnou cenu. Komise proto soudí, že prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem neznamená žádné zvýhodnění, a nepředstavuje tak státní podporu.
7. ZÁVĚR
(69)
Komise soudí, že prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem nepředstavuje podporu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. május 24.)
a Görögország által a Mont Parnès kaszinó tekintetében végrehajtott C 15/10 (korábbi NN 21/10) számú részleges privatizációs intézkedésről
(az értesítés a C(2011) 3505. számú dokumentummal történt)
(Csak a görög nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/647/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az említett rendelkezéseknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére és tekintettel az észrevételeikre (1),
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
2002. június 23-i levelében az Egnatia AE, amelyet egy összefonódást követően az Athinaiki Techniki felvásárolt, és amely a Casino Attikis konzorcium tagja (a továbiakban: CA, illetve a panaszos) panaszt nyújtott be az Európai Bizottsághoz, amely szerint a görög hatóságok állítólagosan megsértették az EU belső piaci szabályait, mivel az Elliniko Kazino Parnithas AE (a továbbiakban: Mont Parnès kaszinó) tőkéje 49 %-ának a sikeres ajánlattevő, a Hyatt Regency konzorcium (a továbbikaban: HR, illetve az állítólagos kedvezményezett) (2) számára történő értékesítése állítólagosan nem átlátható és hátrányos megkülönböztetést tartalmazó pályázati eljárás során történt.
(2)
2002. október 3-i levelében az Európai Bizottság Belső Piaci Főigazgatósága átadta az ügyirat másolatát a Versenypolitikai Főigazgatóságnak az ügy EU állami támogatásra vonatkozó szabályainak szempontjából történő párhuzamos vizsgálata céljából.
(3)
2002. december 9-i e-mailjében a panaszos jogi képviselője a Bizottság illetékes szervezeti egységei számára az ügyre vonatkozó további magyarázatokkal szolgált.
(4)
2003. január 24-i levelében a Bizottság közölte a görög hatóságokkal az állami támogatásokra vonatkozó panaszt és felkérte Görögországot, hogy tisztázza az abban felvetett kérdéseket. A görög hatóságok erre a levélre 2003. március 4-én válaszoltak.
(5)
2003. január 27-én a Bizottság munkatársai megbeszélést tartottak a panaszos jogi képviselőjével.
(6)
2003. február 12-én és 2003. augusztus 22-én az állítólagos kedvezményezett jogi képviselője az álláspontjukat alátámasztó dokumentumokat nyújtott be a Bizottság szolgálatainak.
(7)
2003. március 31-i és 2003. május 16-i leveleiben a panaszos kiegészítő információkat nyújtott be a Versenypolitikai Főigazgatóságnak.
(8)
2003. április 10-én a Bizottság munkatársai megbeszélést tartottak az állítólagos kedvezményezett képviselőjével.
(9)
A 2003. július 15. és 2003. szeptember 16. közötti időszakban a Bizottság több ízben tárgyalt a panaszossal az állami támogatásra vonatkozó kérdések elkülönülten történő értékelésével kapcsolatban, és felhívta a panaszos figyelmét döntéshozatali gyakorlatára, mely szerint valamely állami tulajdonban lévő eszköz pályázati eljárás keretében történő értékesítése nem minősül állami támogatásnak, ha az eljárást átlátható és megkülönböztetéstől mentes módon hajtották végre. A Bizottság ezért tájékoztatta a panaszost, hogy addig nem foglal állást, amíg a Belső Piaci Főigazgatóság nem fejezete be a közbeszerzési szerződés odaítélésére vonatkozó eljárás vizsgálatát.
(10)
2004. január 22-i és 2004. augusztus 4-i leveleivel a Belső Piaci Főigazgatóság lezárta a vizsgálatot, tekintettel arra, hogy nem követtek el hibát a szerződés odaítélésére irányuló eljárásban. 2004. június 2-i levelében a Versenypolitikai Főigazgatóság tájékoztatta a panaszost arról, hogy az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (3) 20. cikke (2) bekezdése értelmében lezárta az állami támogatásra vonatkozó panaszt.
(11)
2005. február 18-án a panaszos keresetet nyújtott be az Elsőfokú Bírósághoz (most Törvényszék) a Bizottság ügy lezárására irányuló határozatának megsemmisítése iránt.
(12)
2006. szeptember 26-i végzésében az Elsőfokú Bíróság nem elfogadható volta miatt elutasította a keresetet, mivel úgy ítélte meg, hogy a levél nem képezett az Európai Közösséget létrehozó szerződés 230. cikke (jelenleg az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSz) 263. cikke) (4) szerinti megtámadható jogi aktust.
(13)
2006. december 18-án a panaszos fellebbezést nyújtott be a Bírósághoz az Elsőfokú Bíróság végzése ellen.
(14)
2008. július 17-i ítéletében (5) a Bíróság hatályon kívül helyezte a végzést; megállapította, hogy a vitatott jogi aktus ténylegesen megtámadható volt, mert nem felelt meg a Bizottság Eljárási Szabályzat alapján fennálló kötelezettségeinek, és visszautalta az ügyet az Elsőfokú Bírósághoz.
(15)
2008. szeptember 26-i levelében a Versenypolitikai Főigazgatóság visszavonta a vizsgálatot lezáró 2004. június 2-i levelet és újra megnyitotta az ügyet.
(16)
2009. június 29-i végzésében az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy mivel a levelet visszavonták, többé már nem volt szükség határozat kiadására (6). A panaszos 2009. szeptember 7-én megfellebbezte az Elsőfokú Bíróság végzését arra hivatkozva, hogy a Bíróságnak a levél visszavonását jogellenesnek kellett volna minősítenie és meg kellett volna semmisítenie azt.
(17)
2009. szeptember 11-én e-mailben a panaszos további információkat szolgáltatott a Bizottságnak.
(18)
2009. október 14-én a Bizottság munkatársai megbeszélést folytattak a panaszos képviselőivel. E megbeszélést követően a panaszos többszöri levélváltásban további információkat szolgáltatott a Bizottságnak.
(19)
2009. október 21-i levelében a Bizottság további információkat kért Görögországtól. 2009. november 13-i levelében Görögország több időt kért a válaszoláshoz, amelyet a Bizottság 2009. november 18-i e-mailjében adott meg. 2010. január 11-én és 14-én Görögország válaszolt a Bizottságnak.
(20)
2010. május 6-i ítéletében a Bíróság válaszolt a Simvoulio tis Epikreatias („Állami Tanács”) EK-Szerződés 234. cikke (most EUMSZ 267. cikke) szerinti előzetes döntéshozatal iránt benyújtott kérelmére, különösen az EU közbeszerzési szabályainak a szóban forgó pályázati eljárásban történő alkalmazására vonatkozóan. A Bíróság többek között megállapította, hogy egészében véve a szóban forgó pályázat keretében odaítélendő szerződéshez hasonló szerződések nem tartoznak a közbeszerzési szerződésekre vonatkozó irányelvek hatálya alá (7). A Bíróság továbbá megjegyezte, hogy e következtetés nem zárja ki azt a tényt, hogy az ilyen szerződések esetén is be kell tartani a Szerződés által előírt alapvető szabályokat és általános alapelveket, különösen a letelepedés szabadságára és a tőke szabad mozgására vonatkozókat.
(21)
2010. július 6-i levelében a Bizottság tájékoztatta Görögországot arról a határozatáról, hogy az intézkedés tekintetében megindítja az EUMSZ 108. cikke (2) bekezdésében meghatározott eljárást (a „nyitóhatározat”).
(22)
A Bizottságnak az eljárás megindítására irányuló határozata az Európai Unió Hivatalos Lapjában (8) került közzétételre. A Bizottság felkérte az érdekelt feleket az intézkedéssel kapcsolatos észrevételeik megtételére.
(23)
Az eljárás megindítását követően a Bizottság két érdekelt féltől kapott észrevételt, mégpedig az állítólagos kedvezményezett képviselőitől (az Athens Resort Casino Holdings (9)-tól a HR nevében) (10), valamint a panaszos képviselőitől (Club Hotel Casino Loutraki-tól, a CA nevében) (11). 2010. augusztus 6-i levelében Görögország benyújtotta észrevételeit. Mindkét érdekelt fél észrevételei 2010. október 29-i levélben megküldésre kerültek Görögországnak, amely 2010. november 25-i levelében reagált azokra.
(24)
A Bíróság 2010. december 16-i ítéletében (12) úgy rendelkezett, hogy a Törvényszék (korábbi Elsőfokú Bíróság) tévesen állapította meg, hogy nincs megtárgyalandó ügy a Bizottságnak az ügyet „adminisztratívan lezáró” határozata ellen eredetileg benyújtott fellebbezés esetében.
2. AZ INTÉZKEDÉS LEÍRÁSA
(25)
2001 októberében a görög hatóságok eljárást kezdeményeztek a Mont Parnès kaszinó tőkéje 49 %-ának értékesítésére vonatkozó közbeszerzési szerződés odaítélésére (13). Két egymással versenyző pályázó jelentkezett, mégpedig a „Kazino Attikis” (Casino Attikis vagy CA) és a Hyatt Regency - Elliniki Technodomiki elnevezésű konzorcium (a Hyatt Regency konzorcium vagy HR), mindkettő kiválasztásra került a pályázati eljárás második szakaszában való részvételre (14), a vonatkozó nemzeti jogszabályok rendelkezései szerint. Az állítólagosan érvénytelen eljárást követően a szerződést a HR-nek ítélték oda. Az alábbi (26)-(29) bekezdések írják le a szerződés odaítéléséhez vezető eseményeket a Bizottság számára rendelkezésre álló információk alapján.
(26)
Az alkalmazandó nemzeti rendelkezések szerint a nyertes pályázót árverést (emelkedő licitálással) követően hirdetik ki, amelyben a kikiáltási árat 80 millió euróban határozták meg. A Pályázat Bíráló Bizottság a pályázók által benyújtott borítékokat, amelyek az egyes pályázók pénzügyi ajánlatát tartalmazzák, felnyitja, és egymás után bejelenti az egyes ajánlatokat. Az a pályázó, amely az alacsonyabb ajánlatot tette, jogosult a következő fordulóban új ajánlatát lezárt borítékban benyújtani. Az ilyen új ajánlatnak legalább egyenlőnek kell lennie az eredetileg magasabb ajánlat 1 %-kal növelt összegével (15). Az ezt követő licitálás így folytatódik külön fordulókban meg nem határozott ideig, amíg az egyik pályázó visszalép, amely esetben az utolsó ajánlattevőt hirdetik ki az ideiglenesen legmagasabb ajánlatot tett pályázónak. Az ideiglenesen legmagasabb ajánlatot tett pályázót megnevező jegyzőkönyvet a Pályázat Bíráló Bizottság benyújtja a Görög Idegenforgalom Fejlesztési Hatóság (ETA) Igazgatótanácsának.
(27)
Az első forduló során a két pályázó ajánlatait egyidejűleg, 2002. május 31-én, az ETA székhelyén, lezárt borítékban nyújtotta be. A CA ajánlata 91 183 652 EUR, míg a HR ajánlata 80 075 000 EUR volt. Ez utóbbi borítékja azonban az ajánlatán kívül tartalmazott a CA konzorcium pályázati eljárásban való részvételének jogszerűségét vitató nyilatkozatot is. A CA kifogást emelt a nyilatkozat ellen, azon a jogcímen, hogy a fenntartások megfogalmazása a HR pénzügyi ajánlatát elfogadhatatlanná tette. A CA kifogását a Kifogásokat Elbíráló Bizottság elutasította, mert úgy vélte, hogy a HR nyilatkozata nem volt kihatással ajánlatának érvényességére.
(28)
A második fordulóban a HR lezárt borítékban benyújtotta 92 105 888 EUR összegű ajánlatát, amelyet ismét ugyanaz az írásbeli nyilatkozat kísért. A második forduló lezárulása után a CA jogi képviselője benyújtott egy borítékot a harmadik fordulóra szóló pénzügyi ajánlattal, továbbá benyújtott egy külön nyilatkozatot is az ETA Igazgatótanácsának arról, hogy a pályázat feltételeit a pályázat érvényességi követelményeinek tekintetében megsértették. A Pályázat Bíráló Bizottság elutasította a beadványt arra hivatkozva, hogy az csak akkor lenne elfogadható, ha a Kifogásokat Elbíráló Bizottság hatáskörébe tartozó kifogás formájában nyújtották volna be. A CA jogi képviselője ezt követően a határidő öt perces meghosszabbítását kérte a Bizottságtól, hogy eldöntsék következő lépéseiket. A meghosszabbítást megadták és a CA képviselői elvették a Bizottság asztaláról mind az írásbeli nyilatkozatot, mind az ajánlatukat tartalmazó borítékot. Amikor öt percen belül visszatértek, kijelentették, hogy nem szándékoznak kifogást emelni és benyújtották ajánlatukat. Ezt követően a HR kifogást nyújtott be és kérte, hogy a harmadik ajánlattételi fordulót nyilvánítsák elfogadhatatlannak arra hivatkozva, hogy a CA benyújtott egy ajánlatot, amelyet visszavont, majd újra benyújtott. A HR kifogásának a Kifogásokat Elbíráló Bizottság helyt adott és a CA ajánlatát (16) kizárták az eljárásból.
(29)
A CA harmadik fordulós ajánlatának kizárását követően a Pályázat Bíráló Bizottság továbbította (17) az ETA Igazgatótanácsához a nyolcadik ülése jegyzőkönyvének másolatát, amely ülésen a HR-t nevezte meg első ideiglenesen legmagasabb ajánlatot tett ajánlattevőnek (92 105 888 EUR összegű ajánlattal) és a CA-t második ideiglenesen legmagasabb ajánlatot tett ajánlattevőnek. Úgy tűnik, a Pályázat Bíráló Bizottság nem bontotta fel a CA harmadik fordulós ajánlatát és nem juttatta vissza a lezárt borítékot ez utóbbinak, hanem átadta azt az ETA-nak széfben való őrzésre (18). Az ETA Igazgatótanácsa rendkívüli közgyűlést hívott össze. Ezt követően 2002. június 5-én az ETA ügyvezető igazgatója és a Kantor Capital - amely szervezet az eljárás során gazdasági tanácsadó szerepet töltött be - jogi képviselője felhatalmazást kaptak arra, hogy felkérjék a HR-t ajánlatának megemelésére. A HR ezt követően az ajánlatát 110 millió EUR összegre emelte. 2002. június 12-én a CA egy 162 millió EUR összegű ajánlatot tartalmazó levelet nyújtott be az ETA Igazgatótanácsának, amelyet azonban elutasítottak, mert az ajánlatot a pályázati eljárás lezárását követően tették. Végül is a HR ajánlatát még tovább emelték, amely végül 120 millió EUR összegre nőtt (19).
3. A HIVATALOS VIZSGÁLATI ELJÁRÁST MEGINDÍTÓ HATÁROZAT
(30)
A Bizottság megindította a hivatalos vizsgálatot, mert nem tudta eloszlatni azon kétségeit, vajon a Mont Parnès kaszinó tőkéjének 49 %-os részesedését a görög állam olyan értékesítési eljárás keretében adta-e el a legmagasabb ajánlatot tevő ajánlattevőnek, amely eleget tett a nyíltság, átláthatóság és megkülönböztetés-mentesség követelményeinek. A Bizottság különösen abban nem volt biztos, hogy az értékesítési eljárás során nem biztosítottak-e jogellenesen kedvezményes elbánást a vevőnek, és ennélfogva az a piaci árat fizette-e a részesedésért. A Bizottság úgy vélte, hogy a CA pályázatból való kizárása, valamint a CA által a pályázati eljárást követően tett 162 millió EUR összegű ajánlat kizárása annak bizonyítéka lehet, hogy az értékesítés értéken alul történt, ennélfogva támogatás állhat fenn az állami forrásokról való lemondás formájában.
4. GÖRÖGORSZÁG ÉSZREVÉTELEI
(31)
2010. augusztus 6-i levelében Görögország benyújtotta észrevételeit. Görögország arra hivatkozva vitatja az állami támogatás fennállását, hogy a Mont Parnès kaszinó tőkéjében birtokolt részesedésének értékesítésére irányuló pályázati eljárást a hatályos jogszabályoknak megfelelően folytatták le, és a kaszinóban meglévő 49 %-os részesedést piaci áron értékesítették.
(32)
A görög hatóságok mindenekelőtt azt hangsúlyozzák, hogy a pályázatban a résztvevők kiválasztása és a teljes pályázati eljárás jogszerű volt, azt az ajánlati felhívásokra (20) vonatkozó szabályoknak megfelelően folytatták le, amelyre a hatályos jogszabályok az irányadók, valamint, hogy ezeket az ajánlati felhívásokat mindkét pályázó fenntartás nélkül elfogadta.
(33)
A görög hatóságok kifejtik azt is, hogy a HR pénzügyi ajánlatát tartalmazó borítékban az ajánlattételi eljárás első és második fordulójában egyaránt megtalálható nyilatkozat a HR részéről nem érintette a pénzügyi ajánlatainak érvényességét, hanem kizárólag magára a CA pályázati eljárásban való részvételére vonatkozott, és ily módon a Kifogásokat Elbíráló Bizottság helyesen minősítette a HR pénzügyi ajánlatait jogszerűnek.
(34)
A görög hatóságok továbbá részletesen kifejtik, hogy a CA által a pályázati eljárás harmadik fordulójában benyújtott ajánlat - amelyről a panaszos azt állítja, hogy 107 millió EUR összegű volt -, azért került kizárásra, mert a borítékot elvitték a Pályázat Bíráló Bizottság látóköréből. Ilyen körülmények között a Bizottság nem lehetett biztos abban, hogy az ajánlatot nem változtatták-e meg. Mindenesetre az ajánlat újra benyújtása ugyanazon fordulón belül második benyújtást jelentene, amely a szabályokkal ellentétes volt.
(35)
A görög hatóságok kifejtik, hogy a HR által a második fordulóban, a CA első fordulóban tett kiinduló 91 183 652 EUR összegű ajánlatának túllicitálása érdekében tett 92 105 888 EUR összegű ajánlata összhangban volt a pályázat szabályaival, mivel az ajánlattételi felhívások feltételei szerint minden új ajánlatot legalább 1 %-kal kell megemelni és nem 10 %-kal, ahogy a Bizottság nyitóhatározatában feltételezte. Ezért a pályázat szabályait e tekintetben betartották.
(36)
A görög hatóságok érvként hozzák fel azt is, hogy a CA legutolsó, 162 millió EUR összegű ajánlata - amely összegről a CA azt állítja, hogy hajlandó volt megfizetni - érvénytelen, mert azt a pályázati eljárást követően, azon kívül tették meg. Ha elfogadták volna ezt az ajánlatot, az a jogszerűség alapelvének megsértését jelentette volna, tekintve, hogy egy nyilvános ajánlattételi eljárás célja nem csupán az Állam pénzügyi érdekeinek szolgálata, hanem egyben a szélesebb értelemben vett közérdek szolgálata is, azaz a lehető legmagasabb ár elérése a jogszerűség alapelvének betartása mellett (t.i. az ajánlattételi felhívásokról, ajánlattételi dokumentációkról szóló szabályokban rögzített jogi rendelkezések, valamint egyéb hatályos jogszabályok).
(37)
A görög hatóságok továbbá kifejtik, hogy nem törölték egyszerűen a pályázatot és nem indítottak újat, mert ha így tettek volna, az azt jelentette volna, hogy a teljes eljárást nyolc éven belül a negyedik alkalommal folytatták volna le, ami rontotta volna Görögország nemzetközi hírnevét, és nem lett volna bizonyos, hogy a pályázati eljárás újra lefolytatásának köszönhetően a 162 millió EUR összegű árat elérték volna. Ebben a tekintetben Görögország megkérdőjelezi a 162 millió EUR összegű ajánlat komolyságát is, mivel a CA tisztában volt azzal, hogy annak elfogadása az eljárás törlését és egy új eljárás megindítását váltotta volna ki.
(38)
A görög hatóságok továbbá megerősítik (21), hogy a végül megfizetett ár (120 millió EUR) méltányos volt, mivel a független értékbecslő által a pályázati eljárást megelőzően készített és az eljárás végéig lezárt borítékban tartott 95,4 millió EUR értéknél 25,5 %-kal magasabb volt. A görög hatóságok leszögezik, hogy ennek az értékbecslésnek az elkészítését - amely a pályázati eljárás szempontjából nem volt szükséges - azért kérték, hogy még nagyobb mértékben védjék Görögország érdekeit (22).
(39)
Ami a panaszos azon állításait illeti, hogy az ajánlattételi felhívások eredeti feltételeit a privatizációt megerősítő 3139/2003. számú törvénnyel később javították, a görög hatóságok kifejtik, hogy az ajánlattételi felhívás hirdetményét nem módosították sem a 3139/2003. számú törvénnyel, sem más módon. Görögország álláspontja szerint ez a törvény csak a befektetéshez és a kaszinó üzemeltetéséhez kapcsolódó különböző engedélyeket szabályozza, továbbá a dolgozók privatizáció utáni védelmét szolgáló intézkedéseket foglal magában. A HR nem mentesül e törvény alapján 44 millió EUR összeg Mont Parnès kaszinóba való befektetésének kötelezettsége alól, és a szerződésben található azon szerződéses záradék, mely szerint 2012. évet megelőzően üzemeltetési engedély más kaszinónak történő megadása esetén az ár 70 %-a visszatérítendő a HR-nek, már konkrét rendelkezésként szerepelt az ajánlattételi felhívásokban is.
(40)
A görög hatóságok ezért megállapítják, hogy az eladási ár a Mont Parnès kaszinó tőkéjében való 49 %-os részesedés piaci értékét képviseli.
(41)
Azon állításuk alátámasztására, hogy a pályázati eljárás során nem történt szabálytalanság, a görög hatóságok hivatkoznak a nemzeti bíróságok által hozott számos döntésre, amelyek a pályázati eljárás nemzeti törvények szerint jogszerűségét vizsgálták. A nemzeti bíróságok a mai napig nem állapítottak meg szabálytalanságot a pályázattal kapcsolatban, és ezért elutasították a CA által a témában benyújtott különböző keresetleveleket (23). A nemzeti bíróságoknak a pályázat lebonyolításának helyességét megerősítő megállapításai közül a görög hatóságok különösen az alábbiakra hivatkoznak:
a) Peres ügyek a polgári jogi bíróságok előtt:
(42)
Az Athéni Elsőfokú Bíróság 8118/2002. számú ítéletében (24) elutasította a CA keresetét és úgy határozott, hogy:
-
A Pályázat Bíráló Bizottság és a Kifogásokat Elbíráló Bizottság helyesen állapította meg, hogy a HR első és második fordulós ajánlatai az ajánlattételi felhívásnak megfeleltek. A HR nyilatkozata, amelyet az ajánlatához csatolt, nem befolyásolta ajánlatainak feltétel nélküli jellegét.
-
A CA a harmadik forduló kezdetén, a Pályázat Bíráló Bizottság által a második forduló végén megállapított feltételek szerint, 15.30-kor nyújtotta be ajánlatát. Az ajánlatot a CA képviselője saját akaratából és indítványából visszavette, annak ellenére, hogy a Pályázat Bíráló Bizottság elnöke megpróbálta ettől eltéríteni. Ha a Pályázat Bíráló Bizottság elnöke kifejezetten figyelmeztette volna a CA képviselőjét az ajánlat visszavételével kapcsolatban, az a CA javára a HR ellenében hátrányos megkülönböztetést tartalmazó elbánást eredményezett volna.
-
A Kifogásokat Elbíráló Bizottság helyesen minősítette a CA harmadik fordulóban benyújtott második ajánlatát elfogadhatatlannak. Minden ajánlattevő csak egy ajánlatot terjeszthetett elő minden fordulóban. Ezenkívül, ha a CA harmadik fordulós második ajánlatát elfogadhatónak minősítették volna, az az átláthatóság alapelvének megsértését eredményezte volna. A CA képviselője visszavette a CA első lezárt borítékját, elhagyta az ajánlattétel helyszínét, és visszatérésekor bemutatott egy lezárt borítékot, amellyel kapcsolatban nem lehetett ellenőrizni, hogy azonos volt-e az első borítékkal (25).
b) Peres ügyek a közigazgatási bíróságok előtt:
(43)
A görög hatóságok szerint egy ügy jelenleg van az Állami Tanács (Legfelső Közigazgatási Bíróság) előtt a CA egy másik keresetére vonatkozóan, amelyben a CA azt állítja, hogy a pályázati eljárás jogellenes volt (26). A jogerős ítélet jelenleg függőben van; ugyanakkor a görög hatóságok megjegyzik, hogy az Előadó Bíró arra tett javaslatot, hogy a CA keresete kerüljön elutasításra a joghatóság alapján nem elfogadható és lényegi szempontból megalapozatlan volta miatt (27).
c) Büntetőjogi peres ügyek
(44)
A CA által 2002-ben a Pályázat Bíráló Bizottság tagjai, a Kifogásokat Elbíráló Bizottság, az ETA, az értékbecslő szakértő (American Appraisal Hellas Ltd), valamint a pénzügyi tanácsadó (Kantor) ellen, azok pályázati eljárás során tanúsított magatartását illetően benyújtott keresetet követően a Fellebbviteli Bírósági Bírák Tanácsa, amelyhez az ügyet ítélkezés céljából utalták, felmentő végzést (28) adott ki és megállapította többek között az alábbiakat:
-
A Kifogásokat Elbíráló Bizottság sem első, sem második határozata nem volt jogellenes, és nem állapítottak meg semmilyen megfelelő bizonyítékot arra, hogy tagjai részéről bármilyen kötelességszegés vagy mulasztás történt volna. A Kifogásokat Elbíráló Bizottság tagjai a CA első és második fordulóban benyújtott kifogásainak elutasításával és másrészről a HR harmadik fordulóban benyújtott kifogásának elfogadásával nem sértették meg az ajánlati felhívás feltételeit és nem kezelték a két ajánlattevőt eltérően.
-
A Pályázat Bíráló Bizottság határozatai nem voltak jogellenesek és a Pályázat Bíráló Bizottság tagjai nem kezelték a két ajánlattevőt eltérően, továbbá a Pályázat Bíráló Bizottság az ajánlati felhívás feltételei szerint köteles volt a Kifogásokat Elbíráló Bizottság megállapításaihoz tartania magát.
-
Az ETA képviselője nem sértette meg a vonatkozó nemzeti rendelkezéseket azzal, hogy felkérte az első ideiglenesen legmagasabb ajánlatot tett ajánlattevőt (HR) pénzügyi ajánlatának megemelésére; az ETA képviselője nem rendelkezett felhatalmazással tárgyalások megkezdésére és nem rendelkezett hatáskörrel a pályázati eljárás megsemmisítésére és visszavonására.
(45)
A fent említett felmentő végzést a nemzeti bíróságok előtt ismét megtámadták (29) és a közelmúltban az Athéni Fellebbviteli Bíróság valamennyi megvádolt személyt felmentő ítéletet hozott (466/2011. számú ítélet). Ennek az ítéletnek a teljes szövege még nem áll rendelkezésre.
(46)
Következésképpen, az összes fenti észrevétel figyelembevételével a görög hatóságok fenntartják, hogy a szóban forgó intézkedés az EUMSZ 107. cikkének értelmében állami támogatásnak tekintendő.
5. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(47)
2010. augusztus 4-i levelükben az állítólagos kedvezményezett képviselői (t.i. a HR részéről az Athens Resort Casino Holdings) a Bizottság eljárásában érdekelt félként szólaltak fel. Az állítólagos kedvezményezett Görögországéval megegyező észrevételeket nyújtott be, amelyek összefoglalása a 4. pontban található.
(48)
Az állítólagos kedvezményezett továbbá kifejti, hogy a kaszinóban való részesedésért ténylegesen kifizetett ár 120 millió EUR volt, amely a korábban kialkudott árat 10 millió EUR összeggel meghaladja (30). Ennél még nagyobb mértékben magasabb volt a pályázati eljárás megindítását megelőzően készített (de nyilvánosságra nem hozott) 95,4 millió EUR összegű szakmai értékbecslésnél.
(49)
Az állítólagos kedvezményezett a továbbiakban érvként hozza fel azt is, hogy az ETA nem volt köteles, de nem is állt jogában a második ideiglenesen legmagasabb ajánlatot tett ajánlattevőt ajánlattételre felhívni, mert ez új licitálási fordulók megkezdését jelentette volna, ami sértette volna az ajánlati felhívás feltételeit. Továbbá előadja, hogy a CA által a pályázati eljáráson kívül tett 162 millió EUR összegű ajánlat esetén nem állt fenn annak kockázata, hogy az ajánlatot komolyan veszik, és azt kizárólag a pályázati eljárás érvénytelenítésének elérése érdekében nyújtották be. Megerősíti, hogy bizonyosan vitatta volna az ezt az ajánlatot elfogadó bármilyen döntést, megkockáztatva a teljes eljárás érvénytelenítését is. Ebben a tekintetben rámutat az Állami Jogi Tanács véleményére is, amely megerősítette, hogy a CA ajánlatát nem lehetett figyelembe venni, sem elfogadni (31).
(50)
Az állítólagos kedvezményezett megkérdőjelezi a Bizottságnak a nyitóhatározatban a verseny torzításával és a kereskedelemre gyakorolt hatásával kapcsolatban tett azon feltételezését is, hogy a szerencsejáték világszerte gyakorolt üzleti tevékenység és az ezen a területen működő vállalatok nemzetközi piacon folytatják gazdasági tevékenységüket. Az állítólagos kedvezményezett előadja, hogy a Mont Parnès nem folytat nemzetközi tevékenységet, hanem kizárólag helyi szinten működik, ezért nem áll versenyben külföldi kaszinókkal.
(51)
2010. szeptember 29-i levelében a Club Hotel Casino Loutraki (a CA részéről) (32) a Bizottság eljárásában érdekelt félként szólalt fel. Ebben a levélben úgy érvel, hogy az állítólagos támogatás számszerűsítésénél figyelembe kell venni az ajánlatok közötti különbséget, valamint a ratifikáló törvénynek a vevő közbeszerzési eljárás feltételei alapján fennálló kötelezettségeire gyakorolt hatását.
6. AZ INTÉZKEDÉS ÉRTÉKELÉSE
6.1. Állami támogatás fennállása részvények kereskedelmi értékesítés révén történő elidegenítése esetében
(52)
Az EUMSz. 107. cikke (1) bekezdése szerint ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(53)
Az EU Bíróságának állandó ítélkezési gyakorlatával (33), valamint a Bizottság privatizációval kapcsolatos állami támogatásra vonatkozó szabályaival és gyakorlatával (34) összhangban, amikor egy tagállam vállalkozások részvényeit vásárolja meg vagy értékesíti, nem áll fenn jogtalan előny, ha a tagállam magatartása megfelel egy piacgazdasági magánbefektető magatartásának.
(54)
Különösen, amikor a részvények értékesítése a tőzsdén történik, általában feltételezik, hogy az értékesítés piaci feltételek mellett, mindennemű előny nyújtása nélkül megy végbe. Amikor az elidegenítés kereskedelmi értékesítés révén történik, feltételezhető, hogy nem áll fenn előny nyújtása az alábbi feltételek teljesülése esetében: először is, a részvénytulajdont minden ajánlattevő számára nyitott, átlátható és megkülönböztetéstől mentes, versenyen alapuló pályázati eljárással értékesítik; másodszor, a pályázathoz nem fűznek a magánfelek között végbemenő, hasonló tranzakciók esetében nem szokásos feltételeket, vagy olyan feltételeket, amelyek potenciálisan csökkenthetik az eladási árat; harmadszor, a részvénytulajdont a legmagasabb ajánlatot benyújtó ajánlattevőnek adják el; és negyedszer, elegendő időt és információt kell biztosítani az ajánlattevőknek, hogy az ajánlatuk alapját képező eszközök megfelelő értékbecslését elvégezhessék.
(55)
Más szavakkal, amikor a privatizációra kereskedelmi értékesítés formájában kerül sor, annak értékelésekor, hogy az állami eszközökre irányuló tranzakció során fennáll-e jogtalan előny, összehasonlítási alapul azt kell vizsgálni, hogy egy hasonló helyzetben lévő piacgazdasági szereplő ugyanolyan módon viselkedett volna-e, azaz ugyanazon az áron adta volna-e el a vállalatot. Nem gazdasági megfontolások, mint például iparpolitikai okok, foglalkoztatással kapcsolatos megfontolások, vagy regionális fejlesztési célkitűzések - amelyeket egy piacgazdasági szereplő nem mérlegelne - nem vehetők figyelembe az alacsonyabb ár elfogadásának indokaként, éppen ellenkezőleg, mindezek jogtalan előny fennállására utalnak. A Bizottság ezt az alapelvet számtalanszor kifejtette, és a Bíróság következetesen megerősítette (35).
(56)
Ezért, ha a fenti követelmények bármelyike nem teljesül, a Bizottság megfontolja az árverés esetleges támogatási vonzatainak vizsgálatát, és ezért az ilyen értékesítést be kell jelenteni. E követelmények betartásával biztosítható, hogy az állam a legmagasabb árat, azaz a piaci árat kapja eszközeiért, ennélfogva ne álljon fenn jogtalan előny az eljárás során.
6.2. A Mont Parnès kaszinó tőkéje 49 %-os részesedésének értékesítése
(57)
Amikor az EUMSZ szerződés 108. cikke (2) bekezdésének értelmében megindította az eljárást, a Bizottságnak kétségei voltak a felől, hogy a Mont Parnès kaszinó értékesítése nyílt, átlátható és megkülönböztetéstől mentes pályázati eljárás keretében történt-e. Az eljárás azon szakaszában rendelkezésre álló információk szerint a Bizottság úgy vélte, hogy jelentős nehézségbe ütközik annak megállapítása, hogy biztosítottak-e jogellenesen kedvezményes elbánást, valamint, hogy a piaci árat fizették-e a részesedésért. A Bizottság attól tartott, hogy a pályázati eljárás során elkövetett szabálytalanságok esetleg állami támogatást eredményezhettek.
(58)
A Bizottság ezt követően a hivatalos vizsgálat keretében elvégezte a releváns tények értékelését. Az értékelés az intézkedés tekintetében rendelkezésre álló bizonyítékokon alapul.
(59)
Az eljárás különböző szakaszai során a Bizottság tájékoztatást kapott számos nemzeti szintű jogi eljárásról, amelyek igazolták az eredeti pályázati eljárás helyességét. A Bizottság megjegyzi, hogy úgy tűnik, a mai napig a különböző nemzeti szintű bírósági határozatok nem támasztják alá a panaszos által a pályázati eljárás során elkövetett szabálytalanságokra és egyenlőtlen bánásmódra tett észrevételeket (lásd még a fenti (41)-(46) bekezdéseket). Inkább úgy tűnik, a nemzeti bíróságok ez idáig a nemzeti szabályok alapján megerősítették a pályázati eljárás jogszerűségét és megkülönböztetéstől mentes jellegét.
(60)
Bár a Bizottság értékelése nem függ a nemzeti bíróságok megállapításaitól, elemzésében egy tényezőként figyelembe veheti azokat. A Bizottság ugyanakkor megjegyzi, hogy a jelenlegi értékelésnek semmilyen módon nem szándéka a nemzeti törvények értelmezése, ami kizárólag a tagállam hatáskörébe tartozik.
(61)
Ebben az összefüggésben a Bizottság úgy vélekedik, hogy a pályázati eljárás különböző nemzeti bíróságok által ez idáig elvégzett széleskörű, mélyreható vizsgálódás során leírt és indokolt, nemzeti jog alapján megállapított jogszerűsége jelentős jelzés a pályázati eljárás helyes és megkülönböztetéstől mentes jellegére vonatkozóan. A pályázat érvényességének nemzeti szabályok alapján történt kétségtelen igazolását a Bizottság egyéb tényezők mellett figyelembe veheti annak értékelése során, hogy a pályázati eljárás az EU állami támogatásokra vonatkozó szabályai alapján nyílt, feltételekhez nem kötött és megkülönböztetéstől mentes volt-e.
(62)
Ami a nyitóhatározatban felmerült kérdést illeti, mely szerint az egyik ajánlat állítólag megszegte az ajánlati felhívásban a korábbi ajánlathoz képest teendő minimális emelésre vonatkozó követelményt, a Bizottság megjegyzi, hogy ez a kérdés megoldódott, mivel az előírt emelés 1 % volt, és nem 10 %, mint ahogy a Bizottságnak korábban értésére adták. Ezért a Bizottság úgy vélekedik, hogy ebben a tekintetben a pályázati eljárás szabályait betartották.
(63)
Ami a pályázati eljárás során tett különböző észrevételek állítólagos eltérő kezelését illeti, a Bizottság megjegyzi azt is, hogy a görög hatóságok elfogadható magyarázatot adtak a CA ajánlatának a pályázati eljárásból való kizárására, az ugyanazon ajánlattételi fordulóban a második ajánlat benyújtásának tilalmára alkalmazandó szabályokra figyelemmel.
(64)
Ami a különböző ajánlatok pályázati eljárást követően tett állítólagos egyenlőtlen kezelését illeti, a Bizottság úgy vélekedik, hogy a sikeres ajánlattevővel az ár megemelésére irányuló tárgyalás, valamint a panaszos 162 millió EUR összegű ajánlata mérlegelésének elutasítása ez utóbbi jogszerűségére vonatkozó kétségekre tekintettel pályázati eljárásban megengedhető gyakorlatként elfogadható. A Bizottság továbbá nem tud hitelt adni a panaszos 162 millió EUR összegű elfogadhatatlan ajánlatának, mert azt csak a pályázati eljárást követően, a pályázat eljárási szabályainak megszegésével nyújtották be.
(65)
Ami azt a felvetést illeti, hogy az egész eljárást megszüntethették volna, a görög hatóságok nyilatkoztak arról, hogy ez az eljárás újbóli lefolytatását jelentette volna, amely magában hordozta az elérendő ár további csökkenésének kockázatát.
(66)
A görög hatóságok kifejtették azt is, hogy a közbeszerzési szerződés feladatmeghatározását sem a 3139/2003. számú törvénnyel, sem más módon nem módosították.
(67)
Az elért árat illetően a Bizottság megjegyzi, hogy a kaszinóért végül fizetett 120 millió EUR összeg (36), bár még mindig kevesebb a panaszos elfogadhatatlan 162 millió EUR összegű ajánlatánál, amelyről a panaszos azt állítja, hogy az eljárásból való kizárását követően hajlandó lett volna megfizetni, ugyanakkor magasabb mind a 107 millió EUR összegű legmagasabb ajánlatnál, amelyet úgy tűnik, a panaszos tett, mind még ennél is nagyobb arányban (25,5 %-kal) a részesedésre vonatkozóan az eljárást megelőzően szakértő által végzett értékbecslés által megállapított 95,4 millió EUR értéknél.
6.3. Következtetés
(68)
A hivatalos vizsgálat megindítását követően a görög hatóságok kielégítő módon megválaszolták a Bizottság által a nyitóhatározatban felvetett előzetes kétségeket. A Bizottság különösen nem talált bizonyítékot, amely arra engedne következtetni, hogy az állítólagos kedvezményezett kedvezményes elbánásban részesült, amely bármely előny nyújtásához vezetett volna. A kaszinóban birtokolt részesedésének a legmagasabb ajánlatot benyújtott ajánlattevőnek nyílt, feltételekhez nem kötött és megkülönböztetéstől mentes ajánlattételi eljárás keretében történő értékesítésével feltételezhető, hogy Görögország a legmagasabb piaci árat érte el, és nem mondott le állami forrásokról. A Bizottság ezért el tudja fogadni, hogy hasonló körülmények között egy piacgazdasági szereplő is hasonló áron értékesítette volna a Kaszinóban birtokolt adott részesedést. Következésképpen, a Bizottság úgy vélekedik, hogy a Görög Állam Mont Parnès kaszinóban birtokolt 49 %-os részesedésének értékesítése nem jár semmilyen előny nyújtásával, és ennélfogva nem minősül állami támogatásnak.
7. KÖVETKEZTETÉS
(69)
A Bizottság megállapítja, hogy a Görög Állam által a Mont Parnès kaszinó tőkéjében birtokolt 49 %-os részesedésének értékesítése nem minősül támogatásnak,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A Görög Állam által a Mont Parnès kaszinó tőkéjében birtokolt 49 %-os részesedésének értékesítése nem minősül az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak.
2. cikk
E határozatnak a Görög Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2011. május 24-én.