ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. dubna 2011
o opatřeních C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 a N 19/10), která provedl nizozemský stát ve prospěch skupiny ABN AMRO NV (vytvořené po spojení společností Fortis Bank Nederland a ABN AMRO N)
(oznámeno pod číslem K(2011) 2114)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/823/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (1) v souladu s čl. 108 odst. 2 Smlouvy, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát společnost Fortis Bank Nederland (dále jen „FBN“) (nizozemskou bankovní dceřinou společnost finanční holdingové společnosti Fortis SA/NV (2)), včetně aktiv ABN AMRO Holding ve vlastnictví společnosti FBN (dále jen „ABN AMRO N“) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR. V rámci této transakce nizozemský stát rovněž nahradil Fortis Bank SA/NV, belgickou bankovní dceřinou společnost společnosti Fortis SA/NV, jakožto věřitele, pokud jde o půjčky poskytnuté společnosti FBN v nominální hodnotě 16,1 miliardy EUR (3). Nizozemský stát poskytl společnosti FBN rovněž krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR a souhlasil s odškodněním společnosti Fortis SA/NV za náklady a povinnosti vyplývající z dohody akcionářů konsorcia. Dohoda akcionářů konsorcia popisovala práva a povinnosti tří finančních institucí (Fortis SA/NV, Banco Santander a Royal Bank of Scotland (dále jen „RBS“) neboli tří „členů konsorcia“), které se společně ucházely o společnost ABN AMRO Holding prostřednictvím nově založeného právního subjektu „RFS Holdings“. Dne 7. října 2008 oznámil nizozemský stát Komisi svá opatření ze dne 3. října 2008 (konkrétně nabytí společnosti FBN za částku 12,8 miliardy EUR, novaci dlouhodobých půjček v nominální hodnotě 16,1 miliardy EUR a krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR, dále jen „integrované transakce ze dne 3. října 2008“) jako opatření, která nepředstavují státní podporu, s cílem získat ohledně těchto opatření právní jistotu. Jelikož opatření již byla provedena, zaevidovala Komise tento případ jako případ NN (tj. NN53b/08).
(2)
Během jednání vedoucích k nabytí společnosti FBN dne 3. října 2008 vycházel nizozemský stát z externí zprávy o ocenění vypracované […] (4), jejíž kopie byla Komisi zaslána dne 15. října 2008.
(3)
Dopisem ze dne 30. října 2008 sdělila Komise nizozemskému ministerstvu financí svůj předběžný názor, že se zdá, že opatření ze dne 3. října 2008 představují státní podporu pro společnost FBN. Dne 20. listopadu 2008 se uskutečnila schůzka útvarů Komise a nizozemského státu.
(4)
Dne 21. listopadu 2008 se nizozemský stát oficiálně rozhodl, že společnosti FBN a ABN AMRO N neponechá jako samostatné subjekty, nýbrž že v souladu s dřívějšími plány společnosti Fortis SA/NV obě společnosti sloučí (dále jen „spojení“).
(5)
Dne 3. prosince 2008 přijala Komise rozhodnutí (5) (dále jen „rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008“), v němž prohlásila opatření nizozemského státu ze dne 3. října 2008 ve prospěch Fortis Bank SA/NV za státní podporu, která je slučitelná se společným trhem. Ve 4. bodě odůvodnění uvedeného rozhodnutí se však výslovně uvádělo, že Komise v samostatném řízení posoudí, zda opatření provedená dne 3. října 2008 obsahovala podporu rovněž pro společnost FBN.
(6)
Dne 17. prosince 2008 informoval nizozemský stát Komisi o svém záměru získat od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku ve výši 6,5 miliardy EUR. K akvizici došlo dne 24. prosince 2008. Dne 2. února 2009 nizozemské orgány z důvodu právní jistoty oznámily tuto akvizici Komisi jako opatření, které nepředstavuje státní podporu.
(7)
Dne 24. prosince 2008 podepsaly společnosti RBS a Banco Santander a nizozemský stát dodatek k dohodě akcionářů konsorcia, na jehož základě nahradil nizozemský stát v této dohodě společnost Fortis SA/NV.
(8)
Dne 6. března 2009 zaslal nizozemský stát Komisi zprávu o hloubkové kontrole (6) nabytých podniků, která byla na žádost nizozemského státu vyhotovena […].
(9)
Rozhodnutím ze dne 8. dubna 2009 (dále jen „rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009“) zahájila Komise s ohledem na údajnou podporu poskytnutou společnostem FBN a ABN AMRO N řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy s číslem jednacím C11/09 (ex-NN53b/08).
(10)
Dne 6. května 2009 obdržela Komise stížnost od společnosti Van Lanschot Bank (dále jen „stěžovatel“), nizozemského konkurenta společností FBN a ABN AMRO N. Tento dopis předala Komise nizozemskému státu dne 22. července 2009 a požádala jej, aby se k němu vyjádřil. Nizozemský stát požádal dne 20. srpna 2009 o prodloužení lhůty a dne 22. září 2009 zaslal velmi podrobnou odpověď na stížnost. Stěžovatel poskytl další informace v dopisech ze dne 21. srpna 2009 a 28. srpna 2009. Tyto dopisy byly nizozemskému státu předány dne 23. září 2009 a nizozemský stát na ně odpověděl dne 29. října 2009.
(11)
Dne 15. května 2009 zaslal nizozemský stát Komisi dopis, v němž odpověděl na řadu otázek uvedených v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009. Podrobná odpověď týkající se podstaty (s ohledem na niž si nizozemský stát vyžádal více času) byla Komisi zaslána dne 11. srpna 2009.
(12)
V pracovním dokumentu zaslaném dne 15. června 2009 a během následné schůzky s Komisí dne 16. června 2009 informoval nizozemský stát Komisi o svém záměru provést plán rekapitalizace v hodnotě 2,5 miliardy EUR, což společnosti ABN AMRO N umožní oddělit se od své mateřské společnosti ABN AMRO Bank (7). Během této schůzky nizozemský stát uvedl, že po prvním kapitálovém vkladu ve výši 2,5 miliardy EUR budou zapotřebí další opatření, jež však ještě nelze vyčíslit.
(13)
V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 vyzvala Komise nizozemský orgán finančního dohledu (dále jen „DNB“), aby se vyjádřil k bonitě společností FBN resp. ABN AMRO N. Požadované informace o společnosti FBN obdržela Komise v dopise ze dne 18. června 2009 a aktuální informace dne 5. ledna 2010. Dne 20. ledna 2010 předal nizozemský stát dopis DNB týkající se společnosti ABN AMRO N.
(14)
Dne 6. července 2009 zaslala společnost ABN AMRO Bank (mateřská společnost společnosti ABN AMRO N) Komisi dopis s připomínkami k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009. Tento dopis byl dne 22. července 2009 předán nizozemskému státu a nizozemský stát na něj odpověděl dne 22. září 2009.
(15)
Dne 9. července 2009 nizozemský stát Komisi informoval, že společnost FBN splatila veškeré krátkodobé financování ve výši 45 miliard EUR, které od nizozemského státu obdržela v rámci likvidní facility dne 3. října 2008.
(16)
Dne 15. července 2009 informoval nizozemský stát Komisi o plánech společnosti FBN na získání společnosti Fortis Clearing Americas (dále jen „FCA“) od společnosti Fortis Bank SA/NV.
(17)
Dne 17. července 2009 oznámil nizozemský stát oficiálně plán s rekapitalizačními opatřeními v hodnotě 2,5 miliardy EUR (8), který se skládal ze swapu úvěrového selhání s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliard EUR (dále jen „nástroj k snížení kapitálových požadavků“) a povinně převoditelných cenných papírů v hodnotě 800 milionů EUR. Tato opatření byla původně zaevidována pod číslem jednacím N429/09, jelikož však tato opatření byla provedena dříve, než o nich Komise rozhodla, byl případ převeden z rejstříku oznámených podpor do rejstříku neoznámených podpor (pod číslem NN2/10).
(18)
Dne 10. září 2009 zaslal nizozemský stát Komisi pracovní dokument s aktuálními informacemi o procesu rozdělování, v němž se rovněž uvádělo, že budou nevyhnutelná další (nevyčíslená) opatření státní podpory.
(19)
Během schůzky s Komisí dne 9. listopadu 2009 nizozemský stát uvedl, že společnosti FBN a ABN AMRO N budou potřebovat další opatření v hodnotě 4,39 miliardy EUR, což celkovou částku opatření (včetně opatření oznámených dne 17. července 2009) zvyšuje na celkem 6,89 miliardy EUR. Opatření byla blíže rozvedena v dodatku ze dne 10. listopadu 2009 k pracovnímu dokumentu ze dne 10. září 2009 a v dodatečné vysvětlivce ze dne 13. listopadu 2009.
(20)
Dne 26. listopadu 2009 poskytl nizozemský stát Komisi zprávu […] s připomínkami k transakci ze dne 24. prosince 2008. Podání obsahovalo rovněž některé podkladové materiály vysvětlující […].
(21)
Dne 4. prosince 2009 předal nizozemský stát Komisi první verzi (9) plánu restrukturalizace skupiny ABN AMRO, nového subjektu vzniklého spojením společností FBN a ABN AMRO N (dále jen „plán restrukturalizace z prosince 2009“). V tomto plánu byla popsána strategie nového subjektu a rovněž uvedeny finanční výhledy pro základní scénář.
(22)
Dne 14. ledna 2010 oznámil nizozemský stát oficiálně nová opatření státní podpory ve výši 4,39 miliardy EUR kromě opatření, která byla oznámena již v červenci 2009. Nová opatření zaevidovala Komise pod číslem N19/2010.
(23)
Rozhodnutím ze dne 5. února 2010 (dále jen „rozhodnutí ze dne 5. února 2010“) Komise rozhodla o rozšíření vyšetřovacího řízení C11/09 tak, aby zahrnovalo opatření zaevidovaná pod čísly NN2/10 a N19/10. V uvedeném rozhodnutí Komise tato opatření dočasně schválila jako podporu na záchranu do dne 31. července 2010. Nizozemský stát zaslal Komisi dopis se závazkem týkajícím se zákazu cenového vedení, který platil do konce roku 2010.
(24)
Dne 23. března 2010 obdržela Komise odpověď nizozemského státu (v níž požadoval prodloužení lhůty) na rozhodnutí ze dne 5. února 2010. Nizozemský stát poskytl rovněž další informace o plánu restrukturalizace nové skupiny ABN AMRO z prosince 2009, mimo jiné finanční výhledy pro pesimistický scénář.
(25)
Dne 8. dubna 2010 položila Komise další otázky, které byly zodpovězeny dne 7. května 2010. Dne 26. května 2010 poskytl nizozemský stát Komisi rovněž další informace o křížových závazcích vyplývajících z realizace nápravného opatření v souvislosti se spojením (10). Téhož dne odeslala Komise e-mail s dalšími dotazy, jež byly zodpovězeny dne 9. června 2010.
(26)
Dne 20. července 2010 požádal nizozemský stát Komisi o prodloužení dočasného schválení opatření podpory na záchranu, jež bylo zaevidováno pod čísly NN2/10 a N19/10. Nizozemský stát zaslal rovněž dopis, v němž byl závazek týkající se zákazu cenového vedení prodloužen do 30. června 2011 nebo do data přijetí konečného rozhodnutí Komise, podle toho co nastane dříve.
(27)
Dne 30. července 2010 rozhodla Komise o prodloužení dočasného schválení opatření podpory na záchranu, která byla zaevidována pod čísly jednacími NN2/10 a N19/10, dokud nedokončí své šetření C11/09.
(28)
Dne 20. srpna 2010 zaslal nizozemský stát Komisi dokument, v němž byla podrobně vysvětlena jeho strategie odchodu.
(29)
Dne 5. října 2010 poskytl nizozemský stát obchodní plán pro divizi soukromých kapitálových fondů v rámci skupiny ABN AMRO. Podobný plán pro divizi skupiny ABN AMRO „Energetika, komodity a doprava“ byl Komisi zaslán dne 10. ledna 2010.
(30)
Dne 15. října 2010 skupina ABN AMRO oznámila, že uplatní možnost vypovězení a ke dni 31. října 2010 nástroj k snížení kapitálových požadavků ukončí.
(31)
Dne 8. listopadu 2010 zaslal nizozemský stát aktualizovaný plán restrukturalizace skupiny ABN AMRO ze dne 4. prosince 2009 (dále jen „plán restrukturalizace z listopadu 2010“), jenž byl datován dne 29. října 2010. Dne 10. ledna 2011 zaslal nizozemský stát dokument, v němž byly objasněny aktualizované výhledy skupiny ABN AMRO ze dne 8. listopadu 2010 v porovnání s původními výhledy ze dne 4. prosince 2009.
(32)
Během řízení došlo mezi zástupci nizozemského státu, společností ABN AMRO N a FBN a Evropské komise k četným výměnám informací, telekonferencím a schůzkám.
2. PODROBNÝ POPIS PŘÍJEMCŮ A OPATŘENÍ
2.1 Založení skupiny ABN AMRO
(33)
Na jaře 2007 vytvořili členové konsorcia nový právní subjekt „RFS Holdings“ za účelem nabytí společnosti ABN AMRO Holding.
(34)
Členové konsorcia hodlali společnost ABN AMRO Holding rozdělit na tři části a opatření týkající se tohoto rozdělení byla uvedena v dohodě akcionářů konsorcia.
(35)
S cílem usnadnit rozdělení vytvořili členové konsorcia tzv. „trackingové akcie“ představující ekonomické vlastnictví podniků přidělené jednotlivým členům konsorcia. V důsledku toho se společnosti RBS, Banco Santander a Fortis SA/NV staly ekonomickými (11) vlastníky tzv. podílu R, podílu S a podílu N („ABN AMRO R“, „ABN AMRO S“ a „ABN AMRO N“).
(36)
Společnost ABN AMRO R zahrnovala mimo jiné obchodní jednotku (dále jen „OJ“) Světové podniky a trhy, OJ Asie, OJ Globální transakční služby a mezinárodní síť, zatímco ABN AMRO S zahrnovala mimo jiné OJ Latinská Amerika a OJ Antonveneta (Itálie).
(37)
Společnost ABN AMRO N zahrnovala obchodní jednotky Nizozemsko a Soukromé bankovnictví a rovněž mezinárodní skupinu Diamond and Jewelry.
(38)
Položky, které nebyly přiděleny jednotlivým členům konsorcia, byly spojeny v tzv. podílu ABN AMRO Z (dále jen „ABN AMRO Z“), přičemž tato společnost odpovídala například za funkce ústředí. Každý člen konsorcia měl ve společnosti ABN AMRO Z poměrnou kapitálovou účast (12).
(39)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát od společnosti Fortis Bank SA/NV společnost FBN za částku ve výši 12,8 miliardy EUR. V důsledku této akvizice se nizozemský stát stal rovněž nepřímým vlastníkem společnosti ABN AMRO N, jelikož společnost FBN byla (v rámci Fortis Bank SA/NV) právoplatným vlastníkem společnosti ABN AMRO N. Dne 3. října 2008 se nizozemský stát rovněž zavázal, že společnost Fortis SA/NV odškodní za jakékoli poplatky, jež by musela tato společnost uhradit v důsledku své další účasti na dohodě akcionářů konsorcia. Dne 24. prosince 2008 podepsaly společnosti RBS a Banco Santander a nizozemský stát dodatek k dohodě akcionářů konsorcia, na jehož základě nizozemský stát nahradil v dohodě akcionářů konsorcia společnost Fortis SA/NV.
(40)
Dne 24. prosince 2008 získal nizozemský stát od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku 6,5 miliardy EUR, čímž se stal přímým vlastníkem této společnosti. Před touto akvizicí ovládal nizozemský stát společnost ABN AMRO N nepřímo prostřednictvím společnosti FBN.
(41)
Schéma č. 1:
Oddělení společnosti ABN AMRO N
(42)
Dne 21. listopadu 2008 se nizozemský stát rozhodl, že společnosti ABN AMRO N a FBN spojí (což byl nerealizovaný záměr společnosti Fortis SA/NV). Spojení bylo možno provést až poté, co byla společnost ABN AMRO N oddělena od své mateřské společnosti ABN AMRO Bank. Jako první krok byly činnosti společnosti ABN AMRO N převedeny na nový právní subjekt v rámci společnosti ABN AMRO Bank, který byl nazván ABN AMRO II.
(43)
Dne 6. února 2010 byl subjekt ABN AMRO II oddělen (jak je popsáno v 41. bodě odůvodnění) a přejmenován na ABN AMRO Bank. Současně byl právní subjekt dříve nazývaný ABN AMRO Bank přejmenován na „Royal Bank of Scotland NV“ (dále jen „RBS NV“) (viz výše uvedené schéma).
(44)
Než se mohl nový subjekt, ABN AMRO Bank, spojit se společností FBN, bylo nutno provést nejprve nápravné opatření v souvislosti se spojením. Když společnost Fortis SA/NV získala v roce 2007 ABN AMRO N, dospěla Komise k závěru (13) (dále jen „rozhodnutí o spojení“), že by spojení společností ABN AMRO N a FBN vedlo k problémům způsobeným vysokou koncentrací na nizozemském bankovním trhu, zejména v segmentech komerčního bankovnictví a faktoringu.
(45)
K odstranění těchto problémů vyplývajících ze spojení se společnost Fortis SA/NV zavázala odprodat řadu činností (konkrétně divizi faktoringu IFN a činnosti „New HBU“ v oblasti komerčního bankovnictví) společnosti Deutsche Bank. Když nizozemský stát získal dne 3. října 2008 společnosti FBN a ABN AMRO N, společnost Fortis SA/NV dosud nedokončila zamýšlený prodej New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank. Jakmile se nizozemský stát rozhodl přikročit ke spojení společností FBN a ABN AMRO N, obnovil jednání s Deutsche Bank (14). Prodej New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank byl uzavřen dne 1. dubna 2010.
(46)
New HBU měla celková aktiva ve výši [10 - 20] miliard EUR a zaměstnávala přibližně [1 000 - 1 500] pracovníků v přepočtu na plné pracovní úvazky. Subjekt New HBU zahrnoval Hollandsche Bank Unie (dále jen „HBU“) (obchodní banka ve vlastnictví společnosti ABN AMRO N), některá prodejní místa ABN AMRO (13 z celkem 78) a některé útvary ABN AMRO pro korporátní klientelu (2 z celkem 5).
(47)
Společnosti ABN AMRO Bank a FBN se dne 1. července 2010 oficiálně spojily a vytvořily skupinu ABN AMRO, jak je popsáno ve schématu č. 2 v 49. bodě odůvodnění.
(48)
Nizozemský stát převedl správu svého podílu ve společnosti ABN AMRO Z na novou společnost ABN AMRO Bank, jelikož nechtěl vyhradit zdroje na každodenní řízení této účasti. Nizozemský stát však zůstal právoplatným vlastníkem společnosti ABN AMRO Z a má nárok na veškeré potenciální zisky a odpovídá za veškeré potenciální ztráty společnosti ABN AMRO Z (15).
(49)
Schéma č. 2:
Založení skupiny ABN AMRO
2.2 Příjemci
2.2.1 Ekonomické činnosti společností ABN AMRO N a ABN AMRO Z
(50)
Společnost ABN AMRO N - samostatně třetí největší banka v Nizozemsku za Rabobank a ING - sestávala z OJ Nizozemsko a OJ Soukromé bankovnictví.
(51)
První obchodní jednotka, OJ Nizozemsko, poskytovala služby retailového a komerčního bankovnictví prostřednictvím sítě 510 bankovních poboček a 78 poradenských center a rovněž prostřednictvím alternativních kanálů, jako je Internet, ATM (16) a střediska telefonických služeb. OJ Nizozemsko zaměstnávala přibližně 19 000 pracovníků v přepočtu na plné pracovní úvazky.
(52)
V oblasti retailového bankovnictví měla OJ Nizozemsko franšízu s mnoha zákazníky, která byla rozdělena na „hromadné retailové bankovnictví“ (více než [3,5 - 5] milionů zákazníků) a „prémiové bankovnictví“ (více než [250 000 - 420 000] zákazníků) (17) a která nabízela širokou škálu produktů (např. spoření, investice, hypotéky, pojištění, půjčky z kreditních karet a platební služby).
(53)
V oblasti komerčního bankovnictví obsluhovala společnost ABN AMRO N [300 000 - 400 000] zákazníků z řad MSP (18) a [9 000 - 21 000] větších korporátních zákazníků (ačkoliv podle podmínek dohody akcionářů konsorcia byli větší zákazníci společnosti ABN AMRO Bank přiděleni společnosti RBS) se širokou škálou produktů (např. úvěry, správa plateb a hotovosti, spoření, finanční správa, řízení rizik a správa pojištění, složitá finanční řešení a produkty, leasing a faktoring).
(54)
Druhá obchodní jednotka, OJ Soukromé bankovnictví, se zaměřovala na fyzické osoby s čistým investovatelným majetkem ve výši více než 1 milionu EUR, a to s různými produkty v oblasti správy majetku a realitního plánování. OJ Soukromé bankovnictví vytvořila prostřednictvím organického růstu dobře rozvinutou síť v Nizozemsku a ve Francii a prostřednictvím akvizic v Německu (Delbrück Bethmann Maffei) a v Belgii (Bank Corluy). OJ Soukromé bankovnictví zahrnovala rovněž francouzský společný podnik v oblasti pojišťovnictví Neuflize Vie.
(55)
Podniky, které nizozemský stát nabyl ke dni 3. října 2008, zahrnovaly rovněž mezinárodní skupinu Diamond and Jewelry, což je divize vyhrazená pro společnosti, které působí v oblasti výroby klenotů a obchodování s diamanty.
(56)
Společnost ABN AMRO Z neobsahovala žádná provozní aktiva, zahrnovala však mimo jiné daňová aktiva, řadu účastí (mimo jiné v Saudi Hollandi Bank) a zbývající portfolio soukromých kapitálových fondů. Pokud jde o závazky, existovala rezerva na vypořádání závazků vůči Ministerstvu spravedlnosti USA, další rezervy (související částečně se zaměstnanci) a mezipodnikové financování aktiv společnosti. Jak je uvedeno v poznámce pod čarou č. 11, podíl, který ve společnosti ABN AMRO Z vlastní nizozemský stát, činí 33,81 %.
(57)
V tabulce č. 1 je shrnuta řada formálních hlavních finančních údajů společnosti ABN AMRO N:
Tabulka č. 1
Hlavní finanční údaje společnosti ABN AMRO N (v milionech EUR)
2008
2009
Celkový provozní příjem (19)
5 189
4 899
Čistý zisk
471
(117)
Návratnost vlastního kapitálu
6,7 %
-2,7 %
Poměr nákladů a příjmů
73 %
77,5 %
Celková aktiva
183 539
202 084
Celkový vlastní kapitál
7 044
4 278 (20)
Rizikově vážená aktiva (RWA) (21)
91 700
74 973 (22)
Podíl kapitálu Tier 1
9,4 %
10,2 % (23)
Celkový kapitálový poměr neboli poměr rizikového kapitálu a rizikově vážených aktiv (ukazatel BIS)
12,6 %
14,8 %
Stálé financování/nelikvidní aktiva
107 %
110 %
Zdroj: ABN AMRO Bank NV, roční přehled za rok 2009, kromě ABN AMRO Z a konsolidace soukromých kapitálových fondů, avšak včetně New HBU.
(58)
Za finanční rok 2009 vykázala ABN AMRO N ztrátu ve výši 117 milionů EUR. Tato ztráta byla zapříčiněna vyšším znehodnocením úvěrů, tlakem na úrokové rozpětí, vyššími poplatky souvisejícími s nizozemským systémem pojištění vkladů a náklady na rozdělení a integraci (24). Po vyloučení nákladů na rozdělení a integraci by společnost ABN AMRO N vykázala za rok 2009 malý čistý zisk ve výši 52 milionů EUR.
2.2.2 Společnost Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Samostatně byla společnost FBN čtvrtou největší bankou na nizozemském trhu (po Rabobank, ING a ABN AMRO N, avšak před SNS REAAL).
(60)
Nizozemský stát (a předtím Fortis SA/NV) držel přímo 92,6 % akcií společnosti FBN, přičemž zbývající podíl ve výši 7,4 % ve formě prioritních akcií vlastnil investiční prostředek Fortis FBN(H) Preferred Investments BV. Nizozemský stát vlastnil v tomto investičním prostředku 70 % akcií, zatímco zbývajících 30 % bylo v rukou řady soukromých investorů (25). Prioritní akcie v soukromém vlastnictví měly nominální hodnotu ve výši 210 milionů EUR a (nekumulativní) dividendu ve výši 5,85 % (26).
(61)
Činnosti společnosti FBN byly rozděleny do tří segmentů - retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví a obchodní bankovnictví.
(62)
Činnosti v oblasti retailového bankovnictví zahrnovaly tradiční činnosti v této oblasti (se sítí 157 poboček, [2 - 3] miliony zákazníků z řad fyzických osob a [20 000 - 60 000] zákazníků z řad malých a středních podniků), avšak rovněž Directbank (která prostřednictvím zprostředkovatelů nabízela hypoteční řešení) a produkty v oblasti financování spotřebitelských úvěrů a platebních karet Alfam resp. ICS.
(63)
Soukromé bankovnictví se rozvíjelo především pod značkou Fortis Mees Pierson a na segmentovaném základě nabízelo služby v oblasti správy majetku (realitní plánování, investice, úvěry a pojištění) pro [15 000 - 40 000] zákazníků v celém Nizozemsku.
(64)
V oblasti obchodního bankovnictví rozlišovala společnost FBN sedm různých dílčích divizí. V divizi „Komerční bankovnictví“ (1) měla společnost FBN 23 obchodních středisek, která nabízela různé produkty společnostem s obratem do výše 250 milionů EUR. Společnosti s obratem vyšším než 250 milionů EUR a rovněž veřejný sektor byly obsluhovány jinou divizí, „Korporátní a veřejné bankovnictví“ (2). Existovaly rovněž dílčí divize „Investiční bankovnictví“ (3) (27), „Specializované finanční služby“ (4) (28), „Energetika, komodity a doprava“ (5), „Světové trhy a institucionální bankovnictví“ (6) (29) a „Clearingové fondy a úschova“ (7) (30).
(65)
V tabulce č. 2 je shrnuta řada hlavních finančních údajů společnosti FBN:
Tabulka č. 2
Hlavní finanční údaje společnosti FBN
(v milionech EUR)
2006
2007
2008 (31)
2009
Celkový provozní příjem
3 473
3 553
3 096
2 171
Čistý zisk
1 157
1 296
-18 486
406
Návratnost vlastního kapitálu (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Poměr nákladů a příjmů
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Celková aktiva
209 749
272 378
184 203
189 785
Celkový vlastní kapitál
5 910
21 763
2 944
4 716
Rizikově vážená aktiva
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Podíl kapitálu Tier 1
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Celkový kapitálový poměr
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Poměr úvěrů k vkladům
167 %
237 %
208 %
Zdroj: výroční zprávy společnosti FBN za roky 2008/2009.
(66)
V roce 2008 vykázala společnost FBN ztrátu ve výši 18,5 miliardy EUR, tato ztráta však byla do značné míry spojena s mimořádnými položkami. Společnost musela vykázat čistou ztrátu ze své účasti ve společnosti RFS Holdings a jejího prodeje ve výši 16,8 miliard EUR a rovněž jí vznikla škoda ve výši 922 milionů EUR (po odečtení daní) v divizi Prime Fund Solutions kvůli Madoffově podvodu (34). Čistý základní zisk po vyloučení těchto prvků činil 604 milionů EUR a byl dosažen téměř výlučně v prvním pololetí roku 2008.
(67)
V roce 2009 docílila společnost FBN čistý zisk ve výši 406 milionů EUR, čemuž napomohly dva mimořádné výnosy (hotovostní vyrovnání se společností Fortis Capital ve výši 362,5 milionu EUR a snížení rezerv o 16 milionů EUR v souvislosti s Madoffovým podvodem). Čistý základní zisk se snížil na 27 milionů EUR (35) (z částky ve výši 604 milionů EUR v roce 2008).
2.2.3 Skupina ABN AMRO
(68)
Skupina ABN AMRO, která vznikla spojením společností FBN a ABN AMRO Bank (tj. činnosti společnosti ABN AMRO N) dne 1. července 2010, seskupuje veškeré činnosti společností FBN a ABN AMRO N ve dvou zvláštních obchodních jednotkách, „Retailové a soukromé bankovnictví“ a „Komerční a obchodní bankovnictví“. Skupina měla v roce 2008 formální provozní příjem ve výši 7,15 miliardy EUR a formální celková aktiva ve výši 360 miliard EUR. Podle nejnovějších údajů (36) má skupina ABN AMRO celkový vlastní kapitál podle IFRS (37) ve výši 11,7 miliard EUR.
(69)
Skupina ABN AMRO je náležitě diverzifikována s provozním příjmem ve výši 4,2 miliardy EUR v oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ a s provozním příjmem ve výši 2,8 miliardy EUR v oblasti „komerčního a obchodního bankovnictví“. Ze zeměpisného hlediska pochází převážná část příjmů skupiny ABN AMRO (konkrétně [65 - 95] % celkové výše) z Nizozemska.
(70)
V oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ má integrovaná skupina ABN AMRO podíly na trhu ve výši [15 - 20] %, pokud jde o „hromadné retailové bankovnictví“, a [15 - 20] % (38) v případě „prémiového bankovnictví“ (39), což z ní činí třetí největší subjekt na nizozemském bankovním trhu z hlediska podílu na trhu. V oblasti soukromého bankovnictví (se značkou ABN AMRO Mees Pierson) je skupina ABN AMRO zdaleka největším subjektem na nizozemském trhu s podílem na trhu ve výši přibližně [30 - 40] % (40). V oblasti „komerčního a obchodního bankovnictví“ činí podíl skupiny ABN AMRO na trhu přibližně [15 - 25] % (41).
(71)
Skupina ABN AMRO již nezahrnuje New HBU a činnosti IFN v oblasti faktoringu, jež byly dne 1. dubna 2010 odprodány v rámci nápravného opatření v souvislosti se spojením.
(72)
Jako součást procesu restrukturalizace byly odprodány rovněž dvě malé divize společnosti FBN (konkrétně Intertrust a Prime Fund Solutions (dále jen „PFS“)) a tyto již nejsou součástí skupiny ABN AMRO.
(73)
V září 2009 prodala společnost FBN (a její partner Banque Générale du Luxembourg (dále jen „BGL“) (42)) divizi Intertrust specialistovi na soukromé kapitálové fondy, společnosti Waterland. Divize Intertrust je jedním z největších aktérů v oblasti celosvětové správy svěřeného majetku a řízení společností. Zaměstnává 1 000 odborníků v 19 zemích a má provozní příjem ve výši […] milionů EUR a rizikově vážená aktiva ve výši […] milionů EUR.
(74)
V květnu 2010 oznámila společnost FBN rovněž prodej divize PFS společnosti Credit Suisse. Divize PFS poskytuje služby fondů odvětví alternativní správy majetku, včetně administrativy, bankovnictví, úschovy a financování. Její zákazníci pocházejí z řad butikových správců aktiv i velkých globálních institucí, jako jsou penzijní fondy a státní investiční fondy. Divize PFS odpovídala za rezervu po zdanění ve výši 922 milionů EUR v souvislosti s Madoffovým podvodem, který společnost FBN zjistila v roce 2008. Divize PFS má příjmy ve výši […] milionů EUR a rizikově vážená aktiva ve výši […] milionů EUR.
(75)
Dne 4. března 2011 zveřejnila skupina ABN AMRO své výsledky za fiskální rok 2010 a vykázala čistou ztrátu ve výši 414 milionů EUR. Bez nákladů na rozdělení a integraci vykázala skupina ABN AMRO základní zisk ve výši 1 077 milionů EUR. Podíl základní kapitálové složky Tier 1 ke dni 31. prosince 2010 činil 10,4 %, podíl kapitálu Tier 1 byl 12,8 % a celkový kapitálový poměr pak 16,6 %. Po konzultaci s nizozemským státem vypracovala skupina ABN AMRO dividendovou politiku, jejímž cílem bylo vyplacení dividend ve výši 40 % vykázaného ročního zisku.
2.3 Popis plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010
(76)
Dne 4. prosince 2009 poskytl nizozemský stát Komisi plán restrukturalizace z prosince 2009. Další informace byly poskytnuty v březnu 2010 (43). Základem obchodní koncepce vypracované v rámci plánu restrukturalizace z prosince 2009 je spojení společností FBN a ABN AMRO N. Skupina ABN AMRO, nová banka vzniklá na základě plánu restrukturalizace z prosince 2009, se zaměří na střední tržní segment v Nizozemsku (44) a bude působit v oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ a „komerčního a obchodního bankovnictví“.
(77)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 vychází z poznatku, že kapitálové potřeby nesouvisely se základní výkonností společností FBN a ABN AMRO N, nýbrž spíše s nutností financovat jejich oddělení od mateřských společností a počáteční náklady na integraci v souvislosti se spojením.
(78)
Ve srovnávacím scénáři bez státní podpory se v plánu restrukturalizace z prosince 2009 uznává, že bez koordinovaného úsilí vlád zemí Beneluxu by společnost Fortis SA/NV vyhlásila úpadek, což by stáhlo dolů i společnosti FBN a ABN AMRO N.
(79)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahuje finanční výhledy pro období 2009-2012 s rozdělením divizí na retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví v Nizozemsku, mezinárodní soukromé bankovnictví a komerční a obchodní bankovnictví. Pro rok 2012 vypočetla skupina ABN AMRO rovněž zisk z operací, který nezahrnuje náklady na přechod a předpokládá, že nákladové synergie již připadly na celý rok. Tyto výhledy byly poskytnuty pro základní scénář a pesimistický scénář.
(80)
Dne 8. listopadu 2010 aktualizoval nizozemský stát v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 finanční výhledy uvedené v plánu restrukturalizace z prosince 2009 pro období do roku 2012, včetně dodatečných výhledů pro rok 2013.
(81)
V základním scénáři vychází nizozemský stát z předpokladu, že objemy obchodu porostou v souladu s inflací. Náklady na zaměstnance podle předpokladů porostou o [1 - 6] % ročně a ostatní náklady o něco mírněji, tj. o [1 - 5] % ročně. Nizozemský stát rovněž předpokládá, že se rezervy skupiny ABN AMRO na úvěrové ztráty začnou snižovat z vysoké úrovně, která byla vykázána v roce 2009.
(82)
Podle základního scénáře obsaženého v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 dosáhne skupina ABN AMRO roce 2010 záporného čistého výsledku ve výši […] milionů EUR, než se od roku 2011 vrátí k zisku (tj. v roce 2011 zisk ve výši […] milionů EUR).
(83)
V roce 2012 a 2013 se očekává, že se čisté zisky skupiny ABN AMRO zvýší na […] milionů EUR resp. […] milionů EUR, což se projeví v návratnosti vlastního kapitálu (45) ve výši přibližně […] %. Zlepšení ziskovosti skupiny ABN AMRO je založeno na vyšším provozním příjmu (který by se měl po slabém údaji za rok 2009 zlepšit), programu snižování nákladů, podle něhož by se měly náklady snižovat rychlostí 1,1 miliardy EUR před zdaněním ročně, a normalizaci rezerv na úvěrové ztráty po dosažení nejvyšší hodnoty v roce 2009. V roce 2013 se poměr mezi náklady a příjmy skupiny ABN AMRO odhaduje na […] %.
(84)
Základní scénář
Tabulka č. 3
2009 (skuteč-nost)
2010 (O (46))
2011 (O)
2012 (O)
2012 z činností (O)
2013 (O)
Provozní příjem
7 039
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté úrokové výnosy
4 528
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté příjmy z poplatků a provizí
1 933
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Ostatní příjmy
849
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje
-5 568
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje - beze změn
-5 258
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje - přechod
- 310
(…)
(…)
(…)
Provozní výsledek
1 471
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Znehodnocení úvěrů
-1 585
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Zisk před zdaněním
- 114
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Daně a menšinové podíly
45
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čistý zisk
-68
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Základní čistý zisk
(bez nákladů na přechod)
163
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
(85)
V pesimistickém scénáři uvedeném v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 vycházel nizozemský stát z opatrnějších předpokladů než v základním scénáři. Použil úroková rozpětí, která byla o 7,5 % nižší než v základním scénáři, obezřetnější odhady provizí a poplatků (růst o 4 % ročně na rozdíl od 7 % v základním scénáři), nižší synergie (dopad na zisk v roce 2013 ve výši -[…] milionů EUR) a o 15 % nižší míru snižování rezerv na úvěrové ztráty (dopad na zisk v roce 2013 ve výši -[…] milionů EUR).
(86)
Ačkoliv tyto opatrnější údaje vedly k nižším výsledkům, skupina ABN AMRO by byla přesto schopna docílit zisku. Pesimistický scénář předpokládá základní čistý zisk v roce 2012 ve výši […] milionů EUR a v roce 2013 […] milionů EUR (v porovnání s […] miliony EUR resp. […] miliony EUR v základním scénáři).
(87)
V plánu restrukturalizace z prosince 2009 se nizozemský stát zabýval rovněž strategií odchodu a zdůraznil, že nemá v úmyslu zůstat dlouhodobým investorem skupiny ABN AMRO.
(88)
V dopise ze dne 20. srpna 2010 poskytl nizozemský stát Komisi podrobnější údaje o své strategii odchodu. Nizozemský stát objasnil, že zvažuje převedení ve formě prvotní veřejné nabídky (47), nechává však otevřené i jiné možnosti, jako je soukromý prodej investorovi nebo účastníkovi trhu. V dopise ze dne 20. srpna 2010 nizozemský stát uvedl, že první podíl ve výši mezi [0 - 50] a [10 - 60] % by mohl být k dispozici pro prvotní veřejnou nabídku nejdříve v […], načež by v roce 2015 následovala druhá nabídka na podíl ve výši mezi [0-50] a [10-60] %. Nizozemský stát chce získat zpět svou původní investici navýšenou o náklady na financování ve výši [2 - 5] %. Nizozemský stát má v úmyslu snížit svůj podíl ve skupině ABN AMRO na nejvýše [25 - 65] %, pokud možno do konce roku [2014 - 2018]. Nizozemský stát je zcela odhodlán k úplnému odchodu. Konečné rozhodnutí o prvotní veřejné nabídce je na nizozemském ministrovi financí a bude záviset na situaci na trhu, „připravenosti“ skupiny ABN AMRO na prvotní veřejnou nabídku a očekávaných výnosech. Nizozemská vláda zveřejnila svou strategii odchodu dne 24. ledna 2011 (48).
(89)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 (a rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010) prokazuje, že po provedení všech opatření státní podpory bude skupina ABN AMRO dostatečně vybavena kapitálem. Během období restrukturalizace by měl být podíl kapitálu Tier 1 mezi rokem 2009 a 2012 výrazně nad […] % a v roce 2013 se dále zvýšit na […] %.
(90)
V plánu restrukturalizace z prosince 2009 nizozemský stát objasnil, že skupina ABN AMRO již odprodala řadu podniků. Kromě prodeje New HBU a IFN v rámci nápravného opatření v souvislosti se spojením odprodaly společnosti ABN AMRO N a FBN rovněž divize Intertrust a PFS.
(91)
V porovnání se skupinou ABN AMRO připadá na divize Intertrust a PFS společně [0 - 5] % odhadovaného celkového provozního příjmu, [0 - 5] % nákladů a [0 - 5] % rizikově vážených aktiv.
(92)
Během procesu restrukturalizace uskutečnila společnost FBN rovněž akvizici s cílem odstranit nesoulad vyplývající z rozdělení společnosti Fortis SA/NV. Společnost FBN byla právoplatným vlastníkem OJ Zprostředkovatelství, clearingové fondy a úschova a všech kanceláří souvisejících s tímto podnikáním vyjma kanceláře v Chicagu, která zůstala součástí společnosti Fortis Bank SA/NV. K odstranění nesouladu vyplývajícího z rozdělení získala společnost FBN dne 31. července 2009 od společnosti Fortis Bank SA/NV pobočku Fortis Clearing Americas v Chicagu za cenu ve výši přibližně […] milionů USD.
2.4 Popis opatření
(93)
K určení jednotlivých opatření státní podpory použije Komise v tomto rozhodnutí stejná písmena jako v rozhodnutí ze dne 5. února 2010.
2.4.1. Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(94)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát od společnosti Fortis SA/NV společnost FBN (včetně ABN AMRO N) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR (dále jen „opatření X“). S ohledem na toto opatření Komise nezahájila řízení, jelikož toto opatření samo o sobě neposkytlo společnosti FBN státní podporu, ačkoli bylo součástí transakce poskytující státní podporu společnosti FBN (viz 32. bod odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009).
(95)
V době, kdy nizozemský stát získal společnost FBN, byla tato společnost velmi závislá na společnosti Fortis Bank SA/NV, pokud jde o financování. Za účelem zajištění úplného oddělení společnosti FBN od společnosti Fortis Bank SA/NV bylo nutné, aby nizozemský stát ukončil finanční vztah mezi společnostmi FBN a Fortis Bank SA/NV. V zájmu přerušení stávajících vazeb poskytl nizozemský stát společnosti FBN dne 3. října 2008 krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR (dále jen „opatření Y1“). Tato likvidní facilita umožnila společnosti FBN splatit společnosti Fortis Bank SA/NV krátkodobé úvěry ve výši 34 miliard EUR. Nizozemský stát v rámci tzv. „novace“ rovněž nahradil společnost Fortis Bank SA/NV jakožto poskytovatele dlouhodobých úvěrů společnosti FBN s nominální částkou ve výši 16,1 miliardy EUR (dále jen „opatření Y2“) (49).
(96)
Krátkodobá likvidní facilita, na niž se vztahovalo opatření Y1, existovala do konce června 2009. V době trvání tohoto opatření se protiplnění několikrát změnilo. V období mezi 6. říjnem 2008 a 23. říjnem 2008 poskytl nizozemský stát společnosti FBN krátkodobé financování se sazbou EONIA (50) (u výpůjček denních peněz s částkou nejvýše 5 miliard EUR) nebo EURIBOR (51) (u dlouhodobější likvidity s částkou nejvýše 40 miliard EUR) bez jakéhokoli dalšího rozpětí. Po dni 23. října 2008 existovalo krátké období (do 5. listopadu 2008), během něhož nizozemský stát uplatňoval sazbu EONIA + 50 bazických bodů a EURIBOR + 50 bazických bodů. Během tohoto druhého období se toto ujednání nadále týkalo částek v maximální výši 5 miliard EUR v případě denní likvidity a 40 miliard EUR u dlouhodobější likvidity. V období od 5. listopadu 2008 do 1. března 2009 změnil nizozemský stát protiplnění na sazbu EONIA + 25 bazických bodů u výpůjček denních peněz a EURIBOR + 25 bazických bodů u úvěrů se splatností (52) do 3 měsíců a EURIBOR + 50 bazických bodů u úvěrů se splatností delší než 3 měsíce (53). Po dni 1. března 2009 vyvinul nizozemský stát dvoustupňový systém vybízející společnost FBN k snižování závislosti na státu. První tranše finančních prostředků (bez ohledu na splatnost) byla poskytnuta se sazbou EURIBOR + 25 bazických bodů, jakmile však byla tato prahová hodnota překročena, mohla společnost FBN získat další likviditu pouze se sazbou EURIBOR + 50 bazických bodů (54). Výše celkové likvidní facility a výše první prahové hodnoty se postupně snižovaly. Dne 9. července 2009 nizozemský stát Komisi informoval, že společnost FBN splatila státu veškeré krátkodobé úvěry.
(97)
Dlouhodobé úvěry, které byly postoupeny nizozemskému státu (opatření Y2), činily 16,1 miliardy EUR, včetně kapitálu Tier 2 ve výši 8,15 miliardy EUR (z toho 3 miliardy EUR nad rámec Tier 2) a prioritních půjček ve výši 7,95 miliardy EUR.
(98)
Dne 24. prosince 2008 získal nizozemský stát od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku ve výši 6,5 miliard EUR (dále jen „opatření Z“). Nizozemský stát nezaplatil hotově, nýbrž zrušením dlouhodobých pohledávek ve výši 6,5 miliard EUR, které získal v rámci integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 jako součást opatření Y2. Jinými slovy, nizozemský stát upustil od vymáhání pohledávek vůči společnosti FBN ve výši 6,5 miliardy EUR, aby tímto způsobem zaplatil za společnost ABN AMRO N (55).
2.4.2. Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(99)
Některá opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 5. února 2010 (56), byla Komisi oznámena v červenci 2009 a zbytek v lednu 2010. V červenci 2009 oznámil nizozemský stát nástroj k snížení kapitálových požadavků (dále jen „opatření A“ s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliardy EUR), povinně převoditelný cenný papír v hodnotě 500 milionů EUR (dále jen „opatření B1“) a druhou tranši povinně převoditelných cenných papírů v hodnotě 300 milionů EUR („opatření B2“).
(100)
V lednu 2010 oznámil nizozemský stát další kapitálová opatření v hodnotě 4,39 miliardy EUR. Nizozemský stát upsal další povinně převoditelné cenné papíry v hodnotě 2,28 miliardy EUR k pokrytí dodatečných nákladů na rozdělení (780 milionů EUR, dále jen „opatření B3“), nedostatku kapitálu v důsledku prodeje New HBU (300 milionů EUR, dále jen „opatření B4“) a nákladů na integraci (1,2 miliardy EUR, dále jen „opatření B5“). S cílem zajistit ve společnosti FBN soulad kapitálu Tier 1 s požadavky stanovenými v právních předpisech přeměnil nizozemský stát kapitál Tier 2 společnosti FBN ve výši 1,35 miliardy EUR, který již vlastnil, na kapitál Tier 1 (dále jen „opatření C“). Nizozemský stát vyplatil rovněž ostatním členům konsorcia v hotovosti částku ve výši 740 milionů EUR (dále jen „opatření D“), jak se předpokládalo v dohodě akcionářů konsorcia, k vypořádání závazků, které se objevily teprve v průběhu rozdělování. Nizozemský stát poskytl rovněž záruku za křížové závazky vyplývající z prodeje New HBU (dále jen „opatření E“).
(101)
Nizozemský stát prostřednictvím swapu úvěrového selhání prodal zajištění úvěrových rizik nizozemského hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N představující přibližně [30 - 80] % celkového hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N. Toto opatření vedlo k snížení rizikově vážených aktiv společnosti ABN AMRO N.
(102)
Jako protiplnění za zajištění úvěrových rizik obdržel nizozemský stát roční poplatek ve výši 51,5 bazického bodu (vypočteno jako procento hodnoty portfolia na začátku každého referenčního období).
(103)
Poplatek byl vypočítán pomocí ekvivalenční metody. Nizozemský stát určil, kolik kapitálu by mohla společnost ABN AMRO N uvolnit v důsledku nástroje k snížení kapitálových požadavků (konkrétně 1,7 miliardy EUR na základě požadavků rámce Basilej I, které platily v době provedení nástroje k snížení kapitálových požadavků), a poté byla vypočtena návratnost tohoto uvolněného kapitálu ve výši 10 % (tj. 10 % z částky 1,7 miliardy EUR), což odpovídalo 51,5 bazického bodu z počáteční hodnoty portfolia ve výši 34,5 miliardy EUR.
(104)
Společnost ABN AMRO N udržovala každoročně tranši první ztráty ve výši 20 bazických bodů (vypočteno jako procento počáteční hodnoty portfolia).
(105)
Společnosti ABN AMRO N zůstal vertikální podíl ve výši 5 % zbývajících rizik.
(106)
Cena nástroje týkajícího se zajištění úvěrových rizik by se neupravila ani tehdy, až společnost ABN AMRO N plně přijme kapitálové požadavky rámce Basilej II, třebaže účinek nástroje k snížení kapitálových požadavků by pak byl podstatně nižší.
(107)
Smlouva o swapu úvěrového selhání měla v zásadě sedmiletou dobu platnosti, společnost ABN AMRO N však měla možnost smlouvu vypovědět, což jí umožňovalo smlouvu ukončit k několika předem stanoveným referenčním datům (například říjen 2010, leden 2011 a leden 2012) (57).
(108)
Podle dohody akcionářů konsorcia měli tři partneři konsorcia zajistit, aby společnost ABN AMRO Z měla i nadále dostatek kapitálu. V této souvislosti měl nizozemský stát přispět částkou ve výši 2,2 miliard EUR k pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Cílem nástroje k snížení kapitálových požadavků bylo umožnit společnosti ABN AMRO N, aby se podílela na tomto příspěvku ve výši 2,2 miliardy EUR určeném pro společnost ABN AMRO Z.
(109)
Nizozemský stát upřednostnil neobvyklé řešení v podobě nástroje k snížení kapitálových požadavků oproti tradičnímu navýšení kapitálu, jelikož před rozdělením nemohl ve společnosti ABN AMRO Bank odlišit účelově vázané kapitálové příspěvky (ring-fencing). Jinými slovy, jelikož společnost ABN AMRO N nebyla samostatným právním subjektem, mohli by vklad kapitálu do společnosti ABN AMRO Bank využít rovněž další dva členové konsorcia. Toto jednání by mohlo mít vážné důsledky zejména v případě více zátěžových scénářů.
(110)
Když došlo k rozdělení, stala se společnost ABN AMRO N samostatným právním subjektem (nová ABN AMRO Bank). Nizozemský stát nesl podle dohody akcionářů konsorcia i nadále odpovědnost za pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z ve výši 2,2 miliardy EUR. Nizozemský stát se rozhodl, že by společnost ABN AMRO N měla využít hotovost z nástrojů v podobě povinně převoditelných cenných papírů (opatření B3, nakolik souviselo s obezřetnostním rozpětím ve výši 500 milionů EUR, a částka ve výši 1,2 miliardy EUR z opatření B5) s cílem vložit do společnosti ABN AMRO Z částku ve výši 1,7 miliardy EUR, a současně v nové ABN AMRO Bank zachoval nástroj k snížení kapitálových požadavků k pokrytí obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR a nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR.
(111)
Dne 15. října 2010 ABN AMRO Bank a nizozemský stát oznámily, že nástroj k snížení kapitálových požadavků bude ke dni 30. října 2010 ukončen. Jelikož společnost ABN AMRO Bank již mezitím zavedla požadavky rámce Basilej II, byl nástroj k snížení kapitálových požadavků méně zajímavý a méně nutný (58).
(112)
Jelikož nástroj k snížení kapitálových požadavků nepostačoval k úplnému pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z ve výši 2,2 miliardy EUR, poskytl nizozemský stát společnosti ABN AMRO Bank další kapitál prostřednictvím povinně převoditelného cenného papíru.
(113)
Tento povinně převoditelný cenný papír byl hodnocen jako hybridní kapitál Tier 1 s kupónem 10 % a v době oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank se automaticky přeměnil na akcie společnosti ABN AMRO II. Od tohoto okamžiku se považoval za základní kapitál Tier 1. K přeměně došlo v nominální hodnotě (59). Toto opatření společnosti ABN AMRO II (přejmenované na ABN AMRO Bank) umožnilo poskytnout společnosti ABN AMRO Z částku ve výši 500 milionů EUR.
(114)
K uhrazení nákladů souvisejících s oddělením společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank upsal nizozemský stát další povinně převoditelné cenné papíry. První tranše ve výši přibližně 300 milionů EUR (opatření B2) byla oznámena v červenci 2009 a zbytek (konkrétně 780 milionů EUR) byl oznámen v lednu 2010 (opatření B3).
(115)
Celková částka ve výši 1,08 miliardy EUR (tj. opatření B2 a B3 společně) byla zapotřebí k uhrazení těchto nákladů:
-
náležitě vymezené náklady na rozdělení ve výši 480 milionů EUR;
-
náklady na vytvoření oddělení peněžního trhu ve výši 90 milionů EUR a
-
částka ve výši 500 milionů EUR k zajištění obezřetnostního rozpětí.
(116)
Nizozemský stát poskytl další rozpis nákladů na rozdělení ve výši 480 milionů EUR. Tyto náklady souvisely s křížovými závazky ([0 - 200] milionů EUR), přidělením rizik ([0 - 200] milionů EUR), odkupem směnek souvisejících se sekuritizací ([0 - 200] milionů EUR), převodem tržních rizik zákazníků společnosti ABN AMRO N spojených s obchodováním ze společnosti ABN AMRO R ([0 - 200] milionů EUR), ukončením nástroje k snížení kapitálových požadavků ([0 - 200] milion EUR) a ostatními náklady spojenými s rozdělením a likvidací ([0 - 300] milionů EUR).
(117)
Po oddělení od mateřské společnosti ABN AMRO Bank potřebovala společnost ABN AMRO II zřídit vlastní oddělení peněžního trhu, což stálo 90 milionů EUR.
(118)
Nizozemský stát mimoto vložil další kapitál ve výši 500 milionů EUR s cílem zajistit, aby společnost ABN AMRO N mohla působit v určitém rozpětí nad minimálními kapitálovými požadavky.
(119)
Společnosti FBN a ABN AMRO N se mohly spojit teprve po odstranění problémů vyplývajících ze spojení, jež byly uvedeny v rozhodnutí o spojení. Nizozemský stát proto rozhodl o prodeji New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank. Tato transakce však vedla k dodatečné potřebě kapitálu ve výši 470 milionů EUR, kterou nemohla v plné výši pokrýt společnost ABN AMRO N sama. Nizozemský stát se rozhodl pomoci a vložil částku ve výši 300 milionů EUR v podobě povinně převoditelného cenného papíru (60).
(120)
Aby bylo možno provést spojení, musely společnosti ABN AMRO N a FBN (a po spojení skupina ABN AMRO) uhradit počáteční náklady na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR (po zdanění) související s náklady na propuštění zaměstnanců pro nadbytečnost, integraci platforem IKT a restrukturalizaci sítě poboček. Jelikož společnosti ABN AMRO N a FBN nebyly schopny financovat tyto náklady samy, rozhodl se nizozemský stát vložit kapitál v podobě povinně převoditelného cenného papíru (61).
(121)
Společnost FBN musela zvýšit svůj kapitál Tier 1 poté, co DNB (62) oznámil nedostatek kapitálu Tier 1 ve výši přibližně 1,26 miliardy EUR. Po oddělení od své mateřské společnosti Fortis SA/NV musela společnost FBN vynaložit rovněž částku ve výši 90 milionů EUR na uhrazení nákladů souvisejících se zřízením oddělení finanční správy, modely založenými na požadavcích rámce Basilej, licencemi a poradenskými službami.
(122)
Nizozemský stát poskytl tento dodatečný kapitál přeměnou dluhu Tier 2 s nominální hodnotou ve výši 1,35 miliardy EUR na kapitál Tier 1. Transakce proto nezahrnovala žádnou novou peněžní hotovost (63).
(123)
Když členové konsorcia v roce 2007 sjednávali akvizici společnosti ABN AMRO Holding, uvědomovali si, že v té době nejsou ještě známy všechny skutečnosti. Dohoda akcionářů konsorcia proto obsahovala řadu obecných zásad týkajících se splnění určitých platebních povinností, které vzniknou teprve během procesu rozdělování. Přesné částky vyplynuly z jednání, jichž se účastnil nizozemský stát (a před ním společnost Fortis SA/NV).
(124)
Celková částka ve výši 740 milionů EUR souvisí s:
(…)
Tento odliv hotovosti je částečně vyrovnán skutečností, že nizozemský stát obdržel od ostatních členů konsorcia […] v souvislosti s uvízlými náklady.
(125)
Tyto platby pro ostatní členy konsorcia (konkrétně 740 milionů EUR) byly vyplaceny v hotovosti, částečně přímo ostatním členům konsorcia a částečně společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV).
(126)
I po odprodeji New HBU budou společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II (nebo její právní nástupci) nadále odpovědné vůči věřitelům New HBU, pokud New HBU nebude moci plnit své povinnosti vůči vlastním věřitelům. Obdobně bude New HBU čelit křížovým závazkům vůči věřitelům společností ABN AMRO Bank a ABN AMRO II. Jelikož křížové závazky měly původ v prodeji New HBU vyplývajícím z rozhodnutí společnosti ABN AMRO II a jejích akcionářů, bylo rovněž jejich odpovědností nalézt řešení. Navrhované řešení znamenalo, že se nizozemský stát a Deutsche Bank (tj. kupec New HBU) dohodly na tom, že se New HBU a ABN AMRO II vzájemně odškodní za tyto křížové závazky tím, že si vzájemně poskytnou zajištění s cílem snížit kapitálové požadavky stanovené v právních předpisech na požadovaných 20 %. V důsledku této dohody musela společnost ABN AMRO II poskytnout zajištění New HBU ve výši 950 milionů EUR (postupně se snižující s tím, jak podkladové závazky nabudou splatnosti) za závazky New HBU vůči společnostem ABN AMRO II a ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Jelikož společnost ABN AMRO II neměla prostředky na poskytnutí potřebného zajištění za závazky vůči společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV), poskytl stát protizávazek odškodnění v podobě záruky za dluh společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV).
(127)
Nizozemský stát toto riziko ocenil tak, jako kdyby se jednalo o státní záruku za podřízený dluh společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Cena (založená na doporučení Evropské centrální banky (dále jen „ECB“) o stanovení cen za rekapitalizaci (64)) byla stanovena ve výši 200 bazických bodů s připočtením průměrného rozpětí swapu úvěrového selhání (65).
(128)
V tabulce č. 4 jsou shrnuta opatření, která jsou posouzena v tomto rozhodnutí. Sloupec „Důvod“ je stejný jako v tabulce č. 1 v 57. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010. Jak je uvedeno v 110. bodě odůvodnění, po oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank dne 6. února 2010 došlo ke změně opatření a jejich cílů. Opatření A bylo konkrétně od tohoto dne používáno k dosažení cílů opatření B3 (pokud jde o obezřetnostní rozpětí) a opatření B5 a naopak.
Tabulka č. 4
Opatření státní podpory
Popis
Výše
(v miliardách EUR)
Důvod
Právní subjekt, jemuž je opatření určeno
Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
Y1
Krátkodobé financování
45
FBN
Y2
Dlouhodobé financování
16,1
FBN (za účelem splátky pro společnost Fortis Bank SA/NV)
Z
Nabytí ABN AMRO N
6,5
FBN (kupní cena uhrazena tak, že bylo upuštěno od vymáhání pohledávky)
Kapitálová opatření, která byla oznámena v červenci 2009 a provedena v období červenec/srpen 2009
Opatření A
Nástroj k snížení kapitálových požadavků
Swap úvěrového selhání - zajištění úvěrových rizik portfolia ve výši 34,5 miliardy EUR (s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliardy EUR)
Pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ke dni rozdělení převod na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
Opatření B1
Povinně převoditelný cenný papír
0,5
Opatření B2
Povinně převoditelný cenný papír
0,3
První tranše nákladů na rozdělení
ABN AMRO Bank NV (nyní RBS NV) a ke dni rozdělení převod na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
Další kapitálová opatření, která byla oznámena v lednu 2010
Opatření B3
Povinně převoditelný cenný papír
0,78
Druhá tranše nákladů na rozdělení a obezřetnostní rozpětí ve výši 0,5 miliardy EUR
967 milionů EUR uhrazených společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a poté ke dni rozdělení převedených na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank), zbytek zaplacen přímo společnosti ABN AMRO II
Opatření B4
Povinně převoditelný cenný papír
0,3
Dopad prodeje New HBU na kapitál
Opatření B5
Povinně převoditelný cenný papír
1,2
Náklady na integraci
Opatření C
Přeměna kapitálu Tier 2 na vlastní kapitál
1,35
Nedostatek kapitálu Tier 1 na úrovni společnosti FBN
FBN
Opatření D
Platba v hotovosti partnerům v konsorciu
0,74
Platební povinnosti vyplývající z dohody akcionářů konsorcia
Ostatní partneři v konsorciu/ABN AMRO Bank (nyní RBS NV)
Opatření E
Záruka za závazky ve výši 950 milionů EUR
0,95
Křížové závazky vyplývající z prodeje New HBU
ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
3. DŮVODY ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1 Důvody zahájení řízení v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(129)
V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 zahájila Komise řízení, jelikož měla důvod se domnívat, že opatření Y1, Y2 a Z (66) představovala státní podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N. Komise měla za to, že tato opatření společnostem FBN a ABN AMRO N umožnila setrvat na trhu a pokračovat v činnosti. Měla důvod se domnívat, že tato opatření poskytla společnostem FBN a ABN AMRO N selektivní výhodu.
(130)
V 29. a 30. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 Komise uvedla, že opatření X, Y1 a Y2 jsou součástí téže kupní smlouvy, jejímž cílem bylo oddělit společnost FBN od zbytku společnosti Fortis SA/NV. Rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008 již obsahovalo závěr, že uzavřením této smlouvy dne 3. října 2008 nejednal nizozemský stát jako běžný investor v tržním hospodářství.
(131)
V 33. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 Komise uvedla, že opatření Y1 je pro společnost FBN zjevně výhodné, poněvadž ta obdržela částku financování, jež by nemohla získat na trzích, jelikož na trzích panoval v té době naprostý chaos. Vzhledem k této mimořádné situaci na trhu měla Komise rovněž pochybnosti, zda by úrokové sazby, které požadoval nizozemský stát, byly přijatelné pro soukromého investora. Komise rovněž uvedla, že výhodu pro společnost FBN představovala i solidnost nového poskytovatele finančních prostředků. Společnost FBN již nebyla závislá na společnosti v problémech s omezenou likviditou, jako byla společnost Fortis SA/NV, nýbrž obdržela financování od nizozemského státu.
(132)
Komise měla pochybnosti, zda je opatření Y1 slučitelné se sdělením Komise - Použití pravidel pro poskytování státní podpory na opatření přijatá ve vztahu k finančním institucím v souvislosti se současnou globální finanční krizí (dále jen „sdělení o bankovnictví“) (67), jelikož nebylo přiměřené ani omezené na nezbytné minimum. V 52. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 byly uvedeny zejména obavy ohledně slučitelnosti těchto prvků: 1. protiplnění, které poskytla společnost FBN, 2. maximální doba, během níž mohla společnost FBN využívat financování, 3. maximální doba splatnosti dotyčných nástrojů a 4. objem likvidní facility.
(133)
Komise rovněž uvedla, že by opatření Y2 mohlo obsahovat prvky státní podpory, pokud by se společnost Fortis Bank SA/NV v době akvizice nacházela v situaci, kdy se požadovalo okamžité splacení dlouhodobých půjček, dojde-li ke změně vlastnictví společnosti FBN. Pokud by skutečně existovalo ustanovení o splacení v případě změny vlastnictví, umožnilo by opatření Y2 společnosti FBN využívat dlouhodobé půjčky s úrokovými sazbami, které platily v době před vypuknutím krize. Opatření Y2 znamenalo, že společnost FBN nemusela hledat alternativní financování za podmínek, které na trhu převládaly v té době. Jelikož společnost Fortis Bank SA/NV byla oprávněna požádat o splacení, rozhodl se nizozemský stát poskytnout dlouhodobé půjčky, aby nevznikly problémy s krátkodobými půjčkami. V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 proto Komise vyslovila obavy, že opatření Y2 obsahovalo státní podporu po delší období, než bylo nezbytně nutné. Aby mohla Komise posoudit důsledky opatření Y2 z hlediska státní podpory, požádala nizozemský stát, aby jí poskytl více informací o podmínkách předčasného splacení, které byly obsaženy v dlouhodobých úvěrových smlouvách.
(134)
V 54. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 uvedla Komise rovněž pochybnosti, zda nizozemský stát přijal v souladu s bodem 27 oznámení o bankovnictví dostatečná opatření, aby omezil neoprávněné narušení hospodářské soutěže.
(135)
Komise se rovněž obávala, že společnost ABN AMRO N měla (případně nepřímo) prospěch z opatření týkajících se likvidity, která byla provedena ve prospěch společnosti FBN. Požádala proto nizozemský stát, aby jí poskytl více informací o finanční situaci společnosti ABN AMRO N a její strategii financování.
(136)
Co se týká opatření Z, Komise měla pochybnosti, zda nizozemský stát zaplatil společnosti FBN za nabytí společnosti ABN AMRO N tržní cenu. Komise podotkla, že nizozemský stát zaplatil více, než bylo uvedeno ve zprávě o ocenění „na základě stávajících tržních podmínek“ ze dne 3. října 2008, kterou vyhotovil odborník nizozemského státu pro oblast oceňování […] a která byla zmíněna v 2. bodě odůvodnění. Komise mimoto poznamenala, že nizozemský stát nepoužil opravný koeficient s cílem zohlednit pokles na trhu cenných papírů, k němuž došlo mezi říjnem a prosincem 2008 a který byl obzvláště výrazný u cenných papírů bank. Pokud nizozemský stát zaplatil při koupi společnosti ABN AMRO N vyšší cenu, než byla tržní cena, rovnalo se opatření Z státní podpoře, která pomohla rekapitalizovat společnost FBN.
(137)
Komise v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 rovněž uvedla, že nizozemský stát dosud nepředložil hodnocení společností FBN a ABN AMRO N ze strany DNB. Nizozemský stát neposkytl rovněž plán obnovení životaschopnosti ani plán restrukturalizace s podrobnými finančními výhledy. Jelikož nebyl k dispozici plán obnovení životaschopnosti ani plán restrukturalizace, nemohla Komise určit, zda měly společnosti ABN AMRO N a FBN v důsledku opatření X, Y1, Y2 a Z dostatek kapitálu a byly schopny dosáhnout přijatelné úrovně ziskovosti.
3.2 Důvody rozšíření řízení v rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(138)
Když nizozemský stát oznámil dne 17. července 2009 a 15. ledna 2010 další opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N jako opatření, která nepředstavují státní podporu, měla Komise obavy, zda některá z těchto dodatečných opatření nepředstavují další státní podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N.
(139)
V rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že podle dohody akcionářů konsorcia měl nizozemský stát řadu povinností, jež nebyly povinnostmi společnosti ABN AMRO N. Opatření, která nizozemský stát přijal, aby dodržel své závazky podle dohody akcionářů konsorcia (zejména povinnost hradit náklady společnosti ABN AMRO Z a povinnost oddělit společnost ABN AMRO N od ABN AMRO Bank), nevypadala na první pohled jako státní podpora pro společnost ABN AMRO N.
(140)
Komise uvedla, že se zdá, že opatření A a B1 byla určena v prvé řadě na pokrytí nedostatku kapitálu společnosti ABN AMRO Z, současně však Komisi nebylo jasné, zda neexistovala rovněž nepřímá výhoda pro hospodářské činnosti společnosti ABN AMRO N. V tomto ohledu chtěla Komise vědět, zda byly společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z (bez postavení samostatného právního subjektu) dostatečně vzájemně odlišeny. Komise chtěla obdržet rovněž více informací o důvodech nedostatečného kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z a například o převodu akcií společnosti Unicredito ze společnosti ABN AMRO Z na ABN AMRO N. Komise měla rovněž otázky týkající se odměny, kterou společnost ABN AMRO N platila společnosti ABN AMRO Z za plnění funkcí ústředí. Komise měla podezření, že přinejmenším částečně byla nedostatečná kapitalizace společnosti ABN AMRO Z spojena se skutečností, že společnost ABN AMRO N neplatila za služby ústředí poskytované společností ABN AMRO Z tržní cenu.
(141)
Ačkoliv oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank je podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu, nemohla Komise vyloučit, že by státní rekapitalizace financující náklady na rozdělení mohla být státní podporou. Komise rovněž podotkla, že ne všechny náklady zařazené jako náklady na rozdělení byly v přísném slova smyslu spojeny s povinnostmi týkajícími se rozdělení, které byly popsány v dohodě akcionářů konsorcia. Komise podotkla, že kategorie „náklady na rozdělení“ zahrnovala částku ve výši 500 milionů EUR, která byla zapotřebí k tomu, aby bylo ve skupině ABN AMRO zajištěno obezřetnostní rozpětí nad minimálními obezřetnostními kapitálovými požadavky.
(142)
Komise podotkla, že nizozemský stát pomohl společnostem FBN a ABN AMRO N uhradit náklady související se spojením. K odstranění problémů, jež vznikly v důsledku spojení, se společnost ABN AMRO N rozhodla prodat IFN a New HBU, což vedlo k novému nedostatku kapitálu. Komise uvedla, že společnosti FBN a ABN AMRO N mohly využívat výhody plynoucí ze spojení (například synergie vzniklé spojením, výhody vyplývající ze skutečnosti, že byly po spojení společností s vyššími podíly na nizozemském trhu, …), zatímco nizozemský stát financoval počáteční náklady. Komise v této souvislosti uvedla, že nizozemský stát neměl žádnou právní povinnost uhradit tyto náklady, jelikož ty vyplývaly z rozhodnutí nizozemského státu ze dne 21. listopadu 2008 o spojení společností FBN a ABN AMRO N, a nikoli z dohody akcionářů konsorcia.
(143)
Komise vzala na vědomí skutečnost, že spojení a zvláštní podmínky spojené s rozdělením vedly ke křížovým závazkům (opatření E). Podle nizozemského práva obchodních společností byly společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II i nadále odpovědné vůči věřitelům New HBU, pokud by New HBU (nebo její nový vlastník Deutsche Bank) neplnila své platební povinnosti. New HBU měla obdobné povinnosti vůči věřitelům společností ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II. Komise nemohla vyloučit, že řešení týkající se odškodnění, které znamenalo, že nizozemský stát poskytl věřitelům společnosti ABN Amro Bank (nyní RBS NV) záruku s prémií ve výši 200 bazických bodů s připočtením průměrného rozpětí u swapu úvěrového selhání, představovalo státní podporu.
(144)
Komise měla rovněž obavy ohledně podoby nástroje k snížení kapitálových požadavků (opatření A). Komise uznala, že se opatření A zásadně liší od ostatních opatření týkajících se znehodnocených aktiv, jelikož nebylo zavedeno s cílem chránit společnost ABN AMRO N před dalšími poklesy tzv. toxických aktiv s vysoce nejistým oceněním. Komise se však domnívala, že aby bylo opatření A slučitelné s vnitřním trhem, mělo by splňovat obecné zásady sdělení Komise o nakládání se znehodnocenými aktivy v bankovním sektoru Společenství (68) (dále jen „sdělení o znehodnocených aktivech“). Konkrétně by měly existovat dostatečné důkazy o náležitém ocenění, což znamená, že by banka neměla převést očekávané ztráty na stát. V této souvislosti chtěla Komise zjistit, jaký dopad měla řada zvláštních smluvních ujednání (např. mechanismus zpětného získání a vertikální podíl na rizicích) na skutečný peněžní tok a cenu. Komise měla rovněž pochybnosti, zda existovaly dostatečné pobídky, které by zajistily, aby společnost ABN AMRO N nástroj ukončila, jakmile již nebude nezbytně nutný.
(145)
Komise měla pochybnosti, zda plán restrukturalizace z prosince 2009 splňuje kritéria stanovená ve sdělení Komise o návratu k životaschopnosti a hodnocení restrukturalizačních opatření ve finančním sektoru v současné krizi podle pravidel pro státní podporu (69) (dále jen „sdělení o restrukturalizaci“), pokud jde o životaschopnost, sdílení zátěže a neoprávněné narušení hospodářské soutěže.
(146)
Komise uznala, že se na první pohled zdálo, že skupina ABN AMRO dosáhla dostatečných příjmů k pokrytí všech svých provozních nákladů (včetně znehodnocení) a docílila přijatelné návratnosti vlastního kapitálu. Komise však rovněž podotkla, že návratnost vlastního kapitálu závisela u skupiny ABN AMRO do značné míry na splnění řady klíčových předpokladů. Za prvé, pokud se skupina ABN AMRO chce stát nákladově efektivní s přijatelným poměrem nákladů a příjmů, je zásadní, aby dosáhla plánovaných synergií (konkrétně 1,1 miliardy EUR před zdaněním v porovnání s čistým ziskem v roce 2013 ve výši […] miliard EUR). Jak je uvedeno v 118. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010, mělo pro životaschopnost skupiny ABN AMRO za druhé zásadní význam rovněž to, zda bude schopna zvýšit své čisté úrokové rozpětí z nízkých úrovní, které u společností FBN a ABN AMRO N existovaly v druhém pololetí roku 2008 a prvním pololetí roku 2009. Ve svém rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že potřebuje o těchto záležitostech více informací, aby mohla posoudit, zda byla skutečně obnovena dlouhodobá životaschopnost.
(147)
Komise rovněž podotkla, že plán restrukturalizace z prosince 2009 neobsahoval finanční výhledy pro pesimistický scénář, jak se požaduje v bodě 13 sdělení o restrukturalizaci. Komise si proto vyžádala takovéto pesimistické finanční výhledy, aby mohla ověřit, jak bude skupina ABN AMRO fungovat v složitějších tržních podmínkách.
(148)
Komise rovněž uvedla, že plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahoval málo informací o menších dílčích divizích, takže Komise nemohla posoudit, zda jsou otázky životaschopnosti dostatečně vyřešeny i na této úrovni. Komise měla konkrétně pochybnosti, zda je dostatečně zaručena životaschopnost divize PFS ve společnosti FBN, která v roce 2008 vykázala v souvislosti s Madoffovým podvodem významné ztráty.
(149)
Komise měla pochybnosti, zda byla státní podpora omezena na minimum nezbytné k obnovení životaschopnosti skupiny ABN AMRO. V této souvislosti podotkla, že skupina ABN AMRO uvedla, že chce provést malé dodatečné akvizice, které považovala za nezbytné k opětovnému získání kompetencí s ohledem na některé produkty, o něž přišla při oddělení od společností Fortis SA/NV a ABN AMRO Holding. V rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že by státní podpora neměla být použita na financování akvizic či nových investic, pokud to není nezbytné k obnovení životaschopnosti podniku. Komise nizozemský stát požádala o objasnění politiky skupiny ABN AMRO v oblasti akvizic a o poskytnutí mimo jiné podrobného seznamu činností skupiny ABN AMRO, které skupina potřebuje na obnovu z důvodu životaschopnosti.
(150)
Komise měla rovněž pochybnosti, zda všichni poskytovatelé hybridního kapitálu společností FBN a ABN AMRO N zaplatili svůj podíl na restrukturalizaci. Komise se obávala, že například držitelé prioritních akcií společnosti FBN (70) nepřispěli dostatečně k tomu, aby bylo zajištěno, že zásah nizozemského státu byl omezen na nezbytné minimum.
(151)
Státní podpora by měla být omezena na nezbytné minimum, i pokud jde o dobu trvání. V tomto ohledu Komise podotkla, že k vyřešení dočasných problémů byla zapotřebí řada opatření, Komise však měla pochybnosti, zda nizozemský stát podnikl dostatečné kroky k zajištění toho, že opatření budou ukončena, jakmile již nebudou nutná.
(152)
Pokud jde o opatření A, Komise podotkla, že nástroj k snížení kapitálových požadavků nebude přitažlivý, jakmile bude společnost ABN AMRO N smět zavést požadavky rámce Basilej II. Ačkoliv tento nástroj obsahoval možnost vypovězení, která umožňovala předčasné ukončení smlouvy, Komise poznamenala, že neexistoval jednoznačný harmonogram pro odchod nizozemského státu.
(153)
S ohledem na obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR Komise podotkla, že záměrem bylo, aby skupina ABN AMRO nahradila tuto částku kapitálem, který bude sama financovat. Komise opět poznamenala, že nebyl uveden žádný údaj o načasování.
(154)
Co se týká nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR (tj. opatření B5), Komise uvedla, že nizozemský stát tvrdil, že to povede k významným synergiím ve výši 1,1 miliardy EUR (před zdaněním) ročně, přičemž tato částka by se mohla v zásadě použít k splacení státní podpory. Komise však poznamenala, že nizozemský stát nezavedl mechanismus, který by zajistil toto splacení. Pokud jde o kapitálové potřeby v souvislosti s prodejem New HBU, Komise dospěla k závěru, že kapitálové potřeby související s ochranou před úvěrovými riziky se budou rychle snižovat s tím, jak budou úvěry postupně nabývat splatnosti. Komise opět zdůraznila, že by státní podpora měla být splacena, jakmile již není zapotřebí.
(155)
Pokud jde o narušení hospodářské soutěže, Komise uvedla, že kapitálové potřeby společností FBN a ABN AMRO N vyplývaly do jisté míry z jejich oddělení od bývalých mateřských společností a počátečních nákladů na integraci, a nikoli z rozsáhlého přejímání rizik či nesprávného řízení v rámci samotných společností FBN a ABN AMRO N. Komise v tomto kontextu dospěla k závěru, že další odprodeje nejsou pravděpodobně nutné.
(156)
Komise však současně vyslovila pochybnosti, zda plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahoval dostatečná opatření týkající se změn v jednání, aby bylo zajištěno, že společnosti FBN a ABN AMRO N nepoužijí státní podporu k růstu na úkor svých konkurentů, například zavedením neudržitelné cenové politiky nebo nabytím dalších finančních institucí, což by mohlo oslabit pobídky ostatních subjektů, jež nejsou příjemci podpory, k soutěži, investicím a inovacím a odrazovat od vstupu na nizozemský bankovní trh.
(157)
Pokud jde o odchod, Komise uvedla, že by bylo užitečné, kdyby nizozemský stát vypracoval a jednoznačně oznámil strategii odchodu. Opakované a masivní zásahy nizozemského státu by mohly být vkladateli vnímány jako známka trvalé podpory.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 První soubor připomínek společnosti Van Lanschot (dopis ze dne 6. května 2009)
(158)
Stěžovatel tvrdil, že díky státní podpoře a státnímu vlastnictví nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N (včetně svých dceřiných společností, jako jsou MoneYou a Mees Pierson) u úspor fyzických osob a vkladových účtů neudržitelně vysoké úrokové sazby, čímž destabilizovaly nizozemský bankovní trh.
(159)
Stěžovatel se domníval, že úrokové sazby, které nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N, byly ztrátové. V tomto ohledu poukázal na skutečnost, že se sazby EURIBOR snížily z 5 % v září 2008 na méně než 2 % v lednu/únoru 2009, zatímco se úrokové sazby společností FBN a ABN AMRO N u spořicích účtů ve skutečnosti zvyšovaly.
(160)
Stěžovatel poukázal rovněž na zvláštnosti nizozemského trhu soukromého bankovnictví v porovnání s trhem retailového bankovnictví, jež měly tendenci zvyšovat rušivý účinek přijatých opatření. Částky úspor v soukromém bankovnictví jsou v průměru vyšší než v retailovém bankovnictví. U nižších částek úspor se zákazníci starají méně o rizikový profil banky, jelikož jsou chráněni nizozemským systém pojištění vkladů (až do výše 100 000 EUR). O rizika se však začínají více zajímat, jakmile je tato prahová hodnota překročena, což je v soukromém bankovnictví poměrně časté.
(161)
Stěžovatel rovněž tvrdil, že společnosti FBN a ABN AMRO N mají prospěch z implicitní státní záruky. Tvrdil, že zákazníci společností FBN a ABN AMRO N jsou přesvědčeni, že nizozemský stát nedopustí, aby banky ve státním vlastnictví vyhlásily úpadek.
(162)
Stěžovatel, který krizi přestál bez státní podpory, zdůraznil, že ho jednání společností FBN a ABN AMRO N narušující hospodářskou soutěž velmi poškodilo, jelikož je při financování svých aktiv tradičně ve značné míře závislý na nizozemském trhu spoření (71). V absolutním vyjádření má stěžovatel úspory a vklady ve výši 15 miliard EUR, což znamená, že by zvýšení úrokových sazeb o 1 % mohlo společnost stát přibližně 150 milionů EUR ročně (72). Kromě tohoto zvýšení nákladů existoval i dopad na objem, jelikož společnost Van Lanschot přišla o zákazníky.
4.2 Následné připomínky společnosti Van Lanschot (dopisy ze dne 21. a 28. srpna 2009)
(163)
Podle stěžovatele přetrvávalo neobvyklé jednání společností FBN a ABN AMRO N i v letních měsících roku 2009.
(164)
Jako další argument uvedl stěžovatel neobvykle velké změny v objemu a podílu na trhu na tradičně stabilním nizozemském trhu spoření. V tomto ohledu stěžovatel odkázal na tiskové zprávy společností FBN a ABN AMRO N, v nichž se uváděl příliv vkladů ve výši 9 miliard EUR, resp. 21 miliard EUR v prvním pololetí roku 2009 (73). Stěžovatel pokládal tyto údaje za vysoké vzhledem ke skutečnosti, že celkový nizozemský trh spoření má hodnotu přibližně 287 miliard EUR.
(165)
Jako na další příklad neobvyklého stanovování cen poukázal stěžovatel na skutečnost, že úrokové sazby u spoření vykazovaly v sousedních zemích, jako je Belgie, Francie a Německo, pokles sazeb EURIBOR, zatímco nizozemské úrokové sazby zůstávaly u spoření neochvějně na vysoké úrovni.
4.3 Připomínky společnosti ABN AMRO Bank (dopis ze dne 6. července 2009)
(166)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení poskytla společnost ABN AMRO Bank (tj. mateřská společnost ABN AMRO N) více informací o své finanční situaci a strategii financování. Společnost ABN AMRO Bank popřela, že by měla jakýkoli prospěch (přímo či nepřímo) z podpory financování poskytnuté společnosti FBN (opatření Y1 a Y2). Společnost ABN AMRO Bank podotkla, že v době krize nepotřebovala pomoc, aby se mohla financovat, a to díky diverzifikované strategii financování. Rovněž zdůraznila, že statistické údaje o její likviditě byly v mezích stanovených předpisy a rovněž v jejích vlastních interních mezích.
5. PŘIPOMÍNKY NIZOZEMSKÉHO STÁTU
5.1 Připomínky nizozemského státu k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(167)
Nizozemský stát připustil, že společnost FBN mohla vykonávat své činnosti díky tomu, že ji získal stát (74), tvrdil však, že akvizice byla v souladu s tzv. „zásadou investora v tržním hospodářství“. V důsledku toho neexistovala podle nizozemského státu žádná selektivní výhoda, a tudíž žádná státní podpora. Nizozemský stát tvrdil, že ačkoliv integrované transakce ze dne 3. října 2008 měly v prvé řadě zabránit destabilizaci společností FBN a ABN AMRO N a nizozemského bankovního systému obecně, nákupem účastí ve společnostech FBN a ABN AMRO N usiloval o kladnou dlouhodobou návratnost. Nizozemský stát zdůraznil, že cena za společnost FBN (včetně ABN AMRO N) byla v rámci rozpětí ocenění jeho externího odborníka pro oblast oceňování.
(168)
Nizozemský stát uvedl, že za společnost FBN zaplatil spravedlivou tržní cenu, podotkl však, že i kdyby zaplatil příliš vysokou cenu, představovala by tato platba státní podporu pro společnost Fortis SA/NV (což byla prodávající společnost), a nikoli pro společnost FBN.
(169)
Co se týká opatření Y1, nizozemský stát tvrdil, že společnosti FBN poskytl krátkodobé financování za tržních podmínek. Uvedl, že před krizí dostávala společnost FBN finanční prostředky od své mateřské společnosti za sazby EONIA nebo EURIBOR bez dodatečného rozpětí. Nizozemský stát tvrdil, že použitá cena (jak je popsána v 96. bodě odůvodnění) byla v souladu s tržní praxí. Konkrétně rovněž uvedl, že jeho systém stanovování cen, který se používal v době po 5. listopadu 2008 (s rozpětím ve výši 50 bazických bodů u úvěrů s delší než tříměsíční splatnosti), byl v souladu s nizozemským systémem záruk (75).
(170)
Pokud jde o období, během něhož byla společnosti FBN poskytnuta likvidní facilita, nizozemský stát objasnil, že v lednu 2009 zahájil jednání o ukončení likvidní facility s cílem ukončit ji co nejdříve. S ohledem na tento cíl zavedl nizozemský stát v březnu 2009 nový dvoustupňový systém stanovování cen, který zajišťoval, že po překročení předem stanovené prahové hodnoty bylo financování dražší. Nizozemský stát předpokládal, že by společnost FBN mohla splácet likvidní facilitu ve výši 4 až 5 miliard EUR měsíčně, a zamýšlel likvidní facilitu ukončit do konce roku 2009. Ve skutečnosti splatila společnost FBN likvidní facilitu rychleji, než se očekávalo. Likvidní facilita byla ukončena již dne 1. července 2009.
(171)
Nizozemský stát tvrdil, že maximální doba splatnosti likvidity stanovená v rámci likvidní facility byla přiměřená. V tomto ohledu nizozemský stát objasnil, že v prvním období (tj. od 6. do 23. října 2008) poskytl facilitu se splatností nejvýše několika týdnů. Když byla poté likvidní facitlita upravena, byla maximální splatnost prodloužena na devět měsíců, aby se zamezilo vysokým hodnotám při splácení.
(172)
Nizozemský stát objasnil, že celkový objem likvidní facility (tj. 5 miliard EUR v podobě výpůjček denních peněz a 40 miliard EUR ve formě dlouhodobějšího financování) vycházel ze skutečných potřeb společnosti FBN v oblasti financování, a představoval proto nezbytné minimum. Krátkodobá likvidní facilita ve výši 45 miliard EUR zohledňovala běžnou volatilitu objemu hotovosti ve společnosti FBN a umožnila této společnosti rovněž ihned splatit společnosti Fortis SA/NV částku ve výši přibližně 34 miliard EUR.
(173)
Pokud jde o dlouhodobé půjčky (tj. opatření Y2), nizozemský stát potvrdil, že společnost Fortis Bank SA/NV mohla požádat o splacení půjček s pevnou úrokovou sazbou (nikoli však úvěrů s variabilním úročením) (76). Nizozemský stát však uvedl, že pouze nahradil společnost Fortis Bank SA/NV, přičemž se ostatní podmínky stávajících smluv nezměnily. Podle nizozemského státu představovala smlouva mezi společnostmi Fortis Bank SA/NV a FBN běžnou tržní smlouvu mezi soukromými účastníky trhu. Nizozemský stát tvrdil, že vzhledem k tomu, že nahradil investora v tržním hospodářství, bylo jeho jednání automaticky v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství. Nizozemský stát se domníval, že nemusel odůvodnit, proč mohly být sazby vyšší nebo proč měl nahradit tyto dlouhodobé půjčky krátkodobějšími úvěry (77).
(174)
Nizozemský stát rovněž tvrdil, že je zcela běžné, že společnosti při provádění akvizic současně poskytnou nově nabytým dceřiným společnostem likviditu.
(175)
Pokud jde o to, zda byla společnosti ABN AMRO N poskytnuta přímá či nepřímá státní podpora, nizozemský stát popřel, že by společnost ABN AMRO N obdržela od nizozemského státu nebo od společnosti FBN finanční prostředky. Nizozemský stát objasnil, že společnost ABN AMRO N (s velkou franšízou v oblasti retailového a soukromého bankovnictví) měla dostatek vlastních finančních prostředků.
(176)
Co se týká opatření Z, nizozemský stát uvedl, že cena transakce ve výši 6,5 miliardy EUR představovala spravedlivou tržní cenu. Zdůraznil, že cena byla v rozmezí mezi oceněním na základě „stávajících tržních podmínek“ ve výši [4 - 6,5] miliardy EUR a oceněním „v průběhu hospodářského cyklu“ ve výši [6,5 - 9] miliard EUR, jak ji vypočetl jeho externí odborník pro oblast oceňování počátkem října 2008 (před uskutečněním transakce dne 3. října 2008). Pokud jde o skutečnost, že k akvizici (opatření Z) došlo dva a půl měsíce po ocenění, nizozemský stát se domníval, že nebyly zapotřebí žádné opravy, jelikož nejistoty se již odrazily v ocenění z počátku října 2008 (78). Nizozemský stát rovněž tvrdil, že základem problémů ostatních bank, které souvisely s důvěrou, bylo obvykle investiční bankovnictví a toxická aktiva, což se promítlo do velkých poklesů cen akcií těchto bank. Společnost ABN AMRO N se stabilním profilem v oblasti retailového a komerčního bankovnictví se naopak od těchto bank zásadně lišila. Vzhledem k této situaci nizozemský stát uvedl, že úprava ceny analogicky s ostatními bankami neměla žádný smysl.
(177)
Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že ostatní členové konsorcia, a zejména RBS, museli transakci schválit a že […]. Nizozemský stát odkázal rovněž na body 166 a 177 předběžné zprávy odborníků pro valnou hromadu akcionářů společnosti Fortis SA/NV, která se konala dne 11. února 2009 v Bruselu (79), a tvrdil, že tyto body podporují tvrzení nizozemského státu, že za společnosti FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance a Fortis Corporate Insurance zaplatil dne 3. října 2008 spravedlivou cenu, která proto představuje platnou referenční cenu pro prodej v prosinci 2008.
(178)
Nizozemský stát provedl opatření Z tak, že se vzdal vymáhání svých pohledávek vůči společnosti FBN. Nizozemský stát mimoto tvrdil, že by opravu měla uplatnit Komise (pokud by dospěla k závěru, že opatření Z představuje státní podporu). Jelikož se s podobnými nástroji ostatních bank obchodovalo se značnou slevou oproti jmenovité hodnotě (80), je logické, že tržní hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla rovněž nižší než jmenovitá hodnota. Jinými slovy, převládající tržní podmínky naznačovaly, že nizozemský stát neměl nárok na jmenovitou hodnotu, nýbrž na nižší tržní hodnotu. Nizozemský stát uvedl, že s přihlédnutím k tržním podmínkám převládajícím v té době měl nárok pouze na tržní hodnotu ve výši [4,55 - 5,85] miliardy EUR (tj. jmenovitá hodnota úvěrů ve výši 6,5 miliardy EUR upravena o tržní slevu ve výši [0,65 - 1,95] miliardy EUR).
(179)
Dne 18. června 2009 předalo nizozemské ministerstvo financí Komisi hodnocení společnosti FBN, které provedl DNB, jak se požadovalo v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 […] (81), (82), (83).
(180)
Dopisem ze dne 20. ledna 2010 DNB Komisi informoval rovněž o […] ABN AMRO N. […]
5.2 Připomínky nizozemského státu k rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(181)
Nizozemský stát obecně tvrdil, že přijatá opatření nepředstavují státní podporu, jelikož tato opatření:
i)
neposkytla prospěch společnosti ABN AMRO N ani společnosti FBN,
ii)
byla nezbytná k oddělení společností ABN AMRO N a FBN od jejich příslušných dřívějších mateřských společností a vyplývala ze smluvních povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV v dohodě akcionářů konsorcia nebo
iii)
byla z hlediska soukromého investora ekonomicky racionální.
(182)
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zásadu investora v tržním hospodářství uplatnit na každé jednotlivé opatření, které nizozemský stát přijal. Zejména co se týká opatření souvisejících se spojením (tj. opatření B4 a B5), nizozemský stát zdůraznil, že spojení představovalo investici s kladnou čistou současnou hodnotou, a bylo proto v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
(183)
Jinými slovy, nizozemský stát nesouhlasil s předběžným názorem Komise, který byl uveden v 96. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010, že se na opatření následující po integrovaných transakcích ze dne 3. října 2008 zásada investora v tržním hospodářství nevztahuje, jelikož tato opatření byla součástí větší operace na záchranu a restrukturalizaci.
(184)
Nizozemský stát připustil, že pravidla státní podpory znamenají, že se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije, pokud se v krátkém čase uskuteční několik vzájemně souvisejících kapitálových vkladů. Tvrdil však, že tato analýza v případě společností FBN a ABN AMRO N neplatí, jelikož integrované transakce ze dne 3. října 2008 podle jeho názoru neobsahovaly opatření státní podpory a s původní transakcí nebyla mimoto spojena žádná následná opatření.
(185)
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zohlednit velmi zvláštní podmínky, za nichž byl nizozemský stát povinen koupit společnost FBN. Nizozemský stát poukázal rovněž na skutečnost, že prodej New HBU byl pro stát a pro společnost ABN AMRO N velmi obtížný se záporným dopadem na kapitál ve výši 470 milionů EUR.
(186)
Nizozemský stát tvrdil, že svá opatření založil na zásadách uvedených ve sdělení o bankovnictví (84) a ve sdělení Komise - Rekapitalizace finančních institucí během současné finanční krize: omezení podpory na nezbytné minimum a záruky proti neoprávněnému narušení hospodářské soutěže (85) (dále jen „sdělení o rekapitalizaci“). Obecně nizozemský stát tvrdil, že jeho opatření byla dobře cílená, úměrná daným problémům a navržena tak, aby minimalizovala negativní dopady na ostatní konkurenty.
(187)
Nizozemský stát tvrdil, že opatření A a opatření B1 nepředstavují státní podporu, jelikož stát měl smluvní povinnost vyřešit problémy s kapitálem, s nimiž se potýkala společnost ABN AMRO Z. Nizozemský stát měl podle dohody akcionářů konsorcia povinnost provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding. DNB povolil zahájení procesu oddělování společnosti ABN AMRO II až poté, co všichni členové zaplatili svůj podíl na nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Nizozemský stát připustil, že společnosti ABN AMRO Z poskytl prostřednictvím společnosti ABN AMRO N kapitál, zdůraznil však, že společnost ABN AMRO N fungovala pouze jako zprostředkovatel. Společnost ABN AMRO N pouze předala kapitál společnosti ABN AMRO Z a opatření A neposkytlo společnosti ABN AMRO N žádnou selektivní výhodu.
(188)
Pokud jde o to, zda byl nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z výsledkem selektivních výhod poskytnutých společnosti ABN AMRO N, nizozemský stát uvedl, že členové konsorcia již v době získání společnosti ABN AMRO Holdings konsorciem (viz 33. bod odůvodnění) zajistili, aby byly aktivity s různými trackingovými akciemi (jak byly definovány v 35. bodě odůvodnění) dostatečně vzájemně odlišeny. Toto opatření znamenalo, že se jednoznačně rozlišovalo rovněž mezi činnostmi společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z. To například znamenalo, že společnost ABN AMRO N měla vlastní strukturu řízení podniku a vlastní výkaznictví. Nizozemský stát upozornil Komisi rovněž na skutečnost, že společnost ABN AMRO N byla od 6. února 2010 (86) samostatným právním subjektem.
(189)
Nizozemský stát předložil rovněž důkazy, že nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z existoval již v době nabytí dne 3. října 2008. Počáteční rozvaha společnosti ABN AMRO Z ke dni 3. října 2008 již vykazovala zápornou částku ve výši 7,4 miliard EUR a podíl společnosti Fortis SA/NV činil přibližně 2,5 miliardy EUR. Co se týká příčin nedostatečného kapitálu, nizozemský stát připustil, že došlo k převodu akcií společnosti Unicredito v hodnotě 1 miliardy EUR ze společnosti ABN AMRO Z na provozní trackingové akcie (včetně částky ve výši přibližně 300 milionů EUR pro společnost ABN AMRO N), poskytl však informace prokazující, že k převodu akcií Unicredito došlo v únoru 2008, tj. dlouho před zásahem nizozemského státu. Převod akcií společnosti Unicredito proto nelze považovat za státní podporu.
(190)
Co se týká nákladů hrazených společností ABN AMRO Z, které souvisely s funkcemi ústředí, nizozemský stát zdůraznil, že se tyto náklady po nabytí společnosti ABN AMRO Holding členy konsorcia výrazně snížily, jak bylo popsáno v 33. bodě odůvodnění. Jelikož členové konsorcia neměli zájem na udržování velkého integrovaného ústředí, bylo logické udržovat tyto náklady na co nejnižší úrovni. Údaje, které poskytl nizozemský stát, prokazují, že náklady na fungování skupiny, které hradila společnost ABN AMRO Z, v roce 2008 činily [0 - 0,5] miliardy EUR a v roce 2009 pak [0 - 0,2] miliardy EUR, což nizozemský stát pokládal za zanedbatelné. Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že mu povinnost absorbovat tyto náklady vznikla, když po nabytí společnosti FBN (včetně ABN AMRO N) dne 3. října 2008 nahradil jako strana dohody akcionářů konsorcia společnost Fortis SA/NV.
(191)
Pokud by se Komise domnívala, že opatření A představuje státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by se nemělo použít sdělení o znehodnocených aktivech (87). Podle nizozemského státu neexistovala žádná nejistota ohledně ocenění zajištěných aktiv, jež proto nebylo možno považovat za „znehodnocená“ ve smyslu použitém ve sdělení. I kdyby Komise s tímto názorem nesouhlasila, nizozemská vláda tvrdila, že swap úvěrového selhání společnosti ABN AMRO N je i tak v souladu s obecnými zásadami uvedeného sdělení. Nizozemský stát mimoto tvrdil, že nástroj k zajištění úvěrových rizik byl nezbytný a přiměřený, přičemž narušení hospodářské soutěže bylo minimální.
(192)
Nizozemský stát uvedl, že v případě nástroje k snížení kapitálových požadavků bylo protiplnění (výnosnost uvolněného kapitálu ve výši 10 %) dostatečně vysoké. Předložil rovněž důkazy, že tranše první ztráty ve výši 20 bazických bodů byla podstatně vyšší než očekávaná ztráta. Nizozemský stát tvrdil, že náležitý základ pro odhad rozpětí očekávaných ztrát v budoucnu poskytly minulé ztráty (konkrétně [0 - 15] bazických bodů) a ztráty odhadované pro rok 2010 ([0 - 30] bazických bodů) u hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N. Rovněž informace o trhu obsažené ve zprávách o ratingu (88) potvrzovaly, že tranše první ztráty překračovala očekávané ztráty. Nizozemský stát odkázal rovněž na dokument investiční banky […], který simuloval, jak by se mohly vyvíjet peněžní toky nizozemského státu podle jednotlivých zátěžových scénářů.
(193)
Nizozemský stát se rovněž domníval, že nástroj k snížení kapitálových požadavků obsahoval dostatečné pobídky k odchodu. Nizozemský stát upozornil Komisi na možnosti vypovězení obsažené v nástroji k snížení kapitálových požadavků a na skutečnost, že tento nástroj bude poměrně neatraktivní, jakmile bude skupina ABN AMRO moci působit podle požadavků rámce Basilej II. V tomto kontextu se nizozemský stát domníval, že společnost ABN AMRO N pravděpodobně nástroj k snížení kapitálových požadavků ukončí v lednu 2011, kdy se očekávalo, že přechod na požadavky rámce Basilej II povede k snížení uvolněného kapitálu.
(194)
Nizozemský stát objasnil, že náklady na rozdělení (tj. opatření B2 a B3) byly důsledkem dohody akcionářů konsorcia, jejíž stranou byl nizozemský stát ode dne 3. října 2008. Podle podmínek této dohody měl stát povinnost (na rozdíl od společnosti ABN AMRO N) rozdělit společnost ABN AMRO Holding na tři části. Nizozemský stát popřel, že tyto náklady poskytly společnosti ABN AMRO N výhodu, a rovněž objasnil, že náklady na rozdělení uhradil, jelikož provedení rozdělení představovalo smluvní povinnost státu.
(195)
Co se týká obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR (rovněž zařazeného do nákladů na rozdělení), nizozemský stát tvrdil, že se jednalo o běžnou bankovní praxi. Banky nemohou fungovat pouze s minimálním požadovaným kapitálem, nýbrž potřebují dodatečné pohodlné rozpětí. Pokud by tomu tak nebylo, dostaly by se banky okamžitě do finančních potíží již při malém zhoršení situace. Nizozemský stát však uvedl, že by jeho příspěvek k obezřetnostnímu rozpětí měl být dočasný a že v dlouhodobějším horizontu by společnost ABN AMRO N měla vytvořit obezřetnostní rozpětí sama bez pomoci nizozemského státu.
(196)
Co se týká opatření B4, nizozemský stát tvrdil, že toto opatření nepředstavuje státní podporu. Nizozemský stát uvedl, že rozhodnutí o spojení obou bank již bylo v době, kdy získal společnost FBN, přijato a částečně provedeno. Nizozemský stát toto tvrzení doložil odkazem na skutečnost, že v době uskutečnění integrovaných transakcí dne 3. října 2008 již byla správa majetku společnosti ABN AMRO oddělena a začleněna do společnosti Fortis SA/NV. Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že mu Komise uložila povinnost provést nápravné opatření v souvislosti se spojením v zájmu vyřešení zbývajících problémů vyplývajících ze spojení a že nápravné opatření v souvislosti se spojením týkající se New HBU zdědil od společnosti Fortis SA/NV. Nizozemský stát rovněž uvedl, že se finanční prostředky společnosti ABN AMRO N nezvýšily, a proto hájil názor, že opatření B4 nepředstavuje státní podporu.
(197)
Nizozemský stát uvedl, že by se státní prostředky poskytnuté na financování nákladů na integraci (opatření B5) měly považovat za rozumnou investici, která vedla k náležité návratnosti ve formě synergií. Nizozemská vláda tyto synergie odhadla na částku ve výši 1,1 miliardy EUR ročně (před zdaněním), přičemž počáteční náklady na integraci činily 1,2 miliardy EUR (po zdanění). Podle nizozemského státu by celková čistá současná hodnota spojení (s přihlédnutím k synergiím, nákladům na integraci a nákladům na nápravné opatření v souvislosti se spojením) měla představovat kladnou částku ve výši 2,88 miliardy EUR (89).
(198)
Podle nizozemského státu neposkytla přeměna kapitálu Tier 2 na kapitál Tier 1 (opatření C) společnosti FBN selektivní výhodu. Nizozemský stát uvedl, že přeměna byla v zájmu nizozemského státu, jelikož ten mohl přeměnit úvěry s průměrným kupónem ve výši 2,976 % na vlastní kapitál, u něhož podle jeho názoru existovalo přitažlivé protiplnění. V tomto ohledu odkázal nizozemský stát na odhadovanou normalizovanou návratnost vlastního kapitálu skupiny ABN AMRO v roce 2012 ve výši přibližně […] %, jak se uvádělo v plánu restrukturalizace z prosince 2009.
(199)
Pokud by Komise považovala opatření C za státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by Komise neměla považovat za státní podporu všechny půjčky, od jejichž vymáhání již upustil. Nizozemský stát objasnil, že přeměnu lze rozdělit na splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě a vklad základního kapitálu Tier 1 (bez čistých dopadů na hotovost). Podle nizozemského státu nebylo možno v té době přiměřeně předpokládat splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě, jelikož se se srovnatelnými nástroji ostatních bank obchodovalo s významnou slevou oproti jmenovité hodnotě, což bylo odrazem nejisté situace na trhu. Nizozemský stát uvedl, že na základě srovnatelných údajů byla sleva ve výši [135 - 405] milionů EUR odůvodněná.
(200)
Nizozemský stát uvedl, že platba ve výši 740 milionů EUR (opatření D) představovala jednu z jeho povinností vyplývajících z dohody akcionářů konsorcia. Nizozemský stát mimoto zdůraznil, že se jednalo pouze o platby ostatním členům konsorcia, a nikoli společnosti ABN AMRO N, takže této společnosti nebyla poskytnuta žádná státní podpora.
(201)
Pokud jde o opatření E, nizozemský stát tvrdil, že společnost ABN AMRO II neměla prospěch z protizávazku odškodnění (který byl popsán v 126. bodě odůvodnění), nýbrž že opatření E pouze znamenalo, že společnost ABN AMRO II poskytla protizávazek odškodnění společnosti Deutsche Bank. Nizozemský stát uvedl, že tento protizávazek odškodnění nemohla banka využít k rozvoji nových oblasti podnikání, a že tudíž nevedl k narušení hospodářské soutěže.
(202)
Nizozemský stát měl za to, že protizávazek odškodnění je v souladu se sdělením Komise o rekapitalizaci. Nizozemský stát zdůraznil, že při stanovení ceny vycházel z doporučení ECB o stanovení cen za rekapitalizaci.
(203)
Nizozemský stát se vyjádřil rovněž k podezření Komise, že držitelé prioritních akcií společnosti FBN (90) neposkytli dostatečný příspěvek, pokud jde o sdílení zátěže. Nizozemský stát objasnil, že investoři do prioritních akcií neobdrželi v roce 2008 dividendy (v hotovosti ani jako příjmy příštích období) a že se s prioritními akciemi obchodovalo za cenu nižší, než byla jejich nominální hodnota. Nizozemský stát dodal, že schopnost společnosti FBN vyplatit nebo rezervovat v budoucnu pevně stanovené dividendy závisela na tom, zda bude mít společnost dostatečný zisk podle IFRS. Nizozemský stát podotkl, že ustanovení o dividendách, jimiž se řídí prioritní akcie společnosti FBN, zahrnovalo tzv. systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend (91) a že nejistota ohledně dividendové politiky skupiny ABN AMRO snížila jistotu, kterou investorům do prioritních akcií poskytoval systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend.
(204)
Pokud jde o to, zda bude kapitál splacen, jakmile zaniknou (dočasné) kapitálové potřeby, nizozemský stát tvrdil, že zamýšlí využívat dividendovou politiku skupiny ABN AMRO tak, aby skupina ABN AMRO neměla nadbytečný kapitál, který by mohl vést k narušení hospodářské soutěže (92).
(205)
Pokud jde o narušení hospodářské soutěže, nizozemský stát uvedl, že nesouhlasí s názorem Komise, že společnosti ABN AMRO N a FBN byly v důsledku spojení v Nizozemsku posíleny, ani s tím, že tento vývoj mohl vést k neoprávněnému narušení hospodářské soutěže. Nizozemský stát se domníval, že opak je pravdou, a v této souvislosti poukázal na skutečnost, že oddělení společností FBN a ABN AMRO N od jejich mateřských společností a následné spojení bylo velmi pracné a znamenalo, že vedení společností FBN a ABN AMRO N mohlo věnovat méně času každodenní obchodní činnosti, a proto tvrdil, že oddělení a následné spojení mělo negativní dopad na soutěžní postavení společností FBN a ABN AMRO N (nebo skupiny ABN AMRO po spojení).
5.3 Připomínky nizozemského státu k podáním zúčastněných stran
5.3.1 Připomínky nizozemského státu k dopisu stěžovatele ze dne 6. května 2009
(206)
Nizozemský stát obecně zdůraznil, že podle jeho názoru nesplňovala opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N definici Unie týkající se státní podpory, a neměla proto účinky narušující hospodářskou soutěž. Nizozemský stát se domníval, že tržní chování společností FBN a ABN AMRO N na trhu spoření a trhu vkladů bylo v souladu s chováním rozumně uvažujícího účastníka trhu, který chrání své obchodní zájmy. Nizozemský stát se domníval, že úrokové sazby, které nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N, nenarušovaly hospodářskou soutěž. Tvrdil proto, že nedošlo k porušení práva Unie v oblasti hospodářské soutěže.
(207)
Nizozemský stát předložil řadu srovnávacích tabulek s úrokovými sazbami nabízenými u konkrétních vkladových a spořicích produktů. Nizozemský stát popřel, že by společnosti FBN a ABN AMRO N trvale nabízely nejvyšší úrokové sazby, zejména ve srovnání s menšími nizozemskými bankami, jako jsou SNS, NIBC a DSB. Nizozemský stát rovněž uvedl, že úrokové sazby u spořicích účtů byly v Nizozemsku vysoké již před finanční krizí, a to částečně kvůli chování menších bank s agresivní cenovou politikou. Nizozemský stát se domníval, že se banky během finanční krize snažily chránit své franšízy v oblasti spoření tím, že u spořicích produktů nabízely zákazníkům poměrně vysoké úrokové sazby.
(208)
Nizozemský stát se vyjádřil rovněž k cenové strategii MoneYou, internetové značky společnosti ABN AMRO N, která byla na trh zavedena v září 2008. Nizozemský stát tvrdil, že MoneYou je specializovaný internetový produkt, který se značně liší od tradičnějších produktů, pokud jde o nákladovou základnu a úroveň služeb. Nizozemský stát uvedl, že MoneYou musela v prvních šesti měsících své existence zajistit uznání své značky, a musela proto nabízet úrokové sazby, které byly většinou mírně nižší nebo stejné jako sazby nabízené podobnými účastníky trhu poskytujícími internetové bankovnictví (93). Od druhého čtvrtletí 2009 se úrokové sazby nabízené MoneYou snížily a MoneYou se usadila v tzv. středním tržním segmentu (Mid-Tier-Segment) (94). Co se týká MoneYou, nizozemský stát dodal, že dosud získala pouze omezené objemy finančních prostředků (konkrétně [0 - 5] miliard EUR), což představuje přibližně [0 - 5] % celkového objemu na nizozemském trhu spoření. Nizozemský stát dodal, že bývalí zákazníci společnosti Van Lanschot představovali pouze malou část podnikání MoneYou ([0 - 5 000] účtů, tj. [0 - 5] % účtů MoneYou).
(209)
Nizozemský stát rovněž popřel, že by se společnosti ABN AMRO N a FBN při samofinancování spoléhaly výhradně na nizozemský trh spoření. Nizozemský stát poskytl nové informace prokazující, že společnost ABN AMRO N vydala 6. července 2009 kryté dluhopisy v hodnotě 2 miliardy EUR a že společnost FBN vydala dluhové nástroje se státní zárukou v hodnotě 15,5 miliardy EUR. Podle nizozemského státu byla tvrzení stěžovatele nesprávná a unáhlená. Nizozemský stát uvedl, že společnost FBN potřebovala pouze určitý čas na vytvoření pokladních operací a vydání dluhových nástrojů se státní zárukou. Nizozemský stát taktéž uvedl, že vkladové a spořicí produkty jsou důležité rovněž k navázání vztahů se zákazníky a mají jiný a širší účel než v případě jiných finančních nástrojů. V tomto ohledu nizozemský stát podotkl, že úbytek podílu na trhu spoření a vkladů mohl vést k úbytku podílu na trhu jiných bankovních produktů.
(210)
Nizozemský stát rovněž popřel, že by spotřebitelé a účastníci trhu vnímali společnosti ABN AMRO N a FBN jako bezpečnější banky, než jsou jejich konkurenti. Poukázal na rating společností FBN a ABN AMRO N u ratingových agentur, jenž byl nižší než například rating AAA v případě Rabobank. Obdobně to platí pro relativní rozpětí swapu úvěrového selhání. Nizozemský stát se rovněž domníval, že státní vlastnictví nezajistilo, že společnosti ABN AMRO N nebo FBN byly v očích zákazníků a účastníků trhu považovány za bezpečnější. V této souvislosti uvedl, že mnoho státních zásahů ad hoc ukázalo, že by nizozemský stát zasáhl u jakékoli banky v soukromém vlastnictví, pokud by to bylo možné. Nizozemský stát proto usuzoval, že fakticky neexistoval žádný vnímaný rozdíl mezi bezpečností, kterou poskytovaly nizozemské banky v soukromém vlastnictví v porovnání s bankami ve vlastnictví nizozemského státu.
(211)
Pokud jde o výpočet, zda byly úrokové sazby nabízené u spořicích produktů ztrátové, nizozemský stát tvrdil, že by se neměly srovnávat se sazbami EURIBOR, nýbrž se sazbami vyplývajícími z tzv. „metody reprodukce portfolia“(replicating portfolio methodology) (95). S použitím této metody nizozemský stát uznal, že u některých produktů existovalo dočasné záporné rozpětí. Tvrdil však, že se jednalo o racionální tržní chování, jež bylo v souladu s tržním chováním konkurentů (v soukromém vlastnictví) v tomto konkrétním časovém okamžiku.
5.3.2 Připomínky nizozemského státu k tvrzením stěžovatele ze dne 21. a 28. srpna 2009
(212)
Nizozemský stát uvedl, že platí jeho dřívější připomínky týkající se stěžovatele, jež jsou shrnuty v 206. až 211. bodě odůvodnění.
(213)
Nizozemský stát mimoto poznamenal, že tvrzení stěžovatele, že se podíl společností ABN AMRO N a FBN na trhu zvýšil, bylo založeno na chybných statistických údajích. Pokud jde o údajný nárůst vkladů získaných společností ABN AMRO N ve výši 21 miliard EUR, nizozemský stát tvrdil, že na nizozemské retailové vklady připadalo pouze 5,1 miliardy EUR, zatímco zbytek připadal na úspory korporátních zákazníků a zahraniční vklady. Nizozemský stát poskytl rovněž údaje prokazující, že velká část zvýšeného objemu vkladů a úspor společnosti FBN plynula z korporátního bankovnictví, a nikoli z retailového a soukromého bankovnictví.
(214)
Nizozemský stát podotkl, že nizozemští zákazníci investovali více do úspor kvůli nejistému makroekonomickému prostředí. Nizozemský stát poukázal na údaje Ústředního statistického úřadu, které udávaly, že v prvním pololetí roku 2009 vzrostly úspory meziročně o 7,7 %. Úspory zákazníků společnosti ABN AMRO N vzrostly meziročně o 7,5 %, což naznačuje, že se podíl společnosti ABN AMRO N na trhu spíše snížil. Společnost FBN rovněž předložila důkazy prokazující, že se úspory jejích zákazníků vyvíjely v souladu s trhem.
5.3.3 Připomínky nizozemského státu k připomínkám společnosti ABN AMRO Bank
(215)
Nizozemský stát potvrdil, že společnosti ABN AMRO N neposkytl likvidní facilitu, čímž obecně potvrdil tvrzení společnosti ABN AMRO Bank.
6. POSOUZENÍ
6.1 Existence podpory
(216)
V čl. 107 odst. 1 Smlouvy se uvádí, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem. Z toho vyplývá, že se státní opatření považuje za státní podporu, pokud splňuje tato čtyři (kumulativní) kritéria:
-
státní prostředky,
-
selektivní výhoda,
-
narušení hospodářské soutěže a
-
ovlivnění obchodu mezi členskými státy.
(217)
První kritérium je splněno u opatření Y1 až E uvedených v tabulce č. 4 v 128. bodě odůvodnění, jelikož všechna tato opatření jsou přímo financována z prostředků nizozemského státu.
(218)
Skutečnost, zda opatření představuje selektivní výhodu pro společnosti FBN a ABN AMRO N nebo skupinu ABN AMRO po spojení (druhé kritérium), je analyzována v 220. až 278. bodě odůvodnění, přičemž každé opatření je posouzeno zvlášť.
(219)
Existuje-li v tomto případě selektivní výhoda, bylo by splněno i třetí a čtvrté kritérium. Všechna opatření narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž, jelikož společnostem FBN a ABN AMRO N nebo skupině ABN AMRO po spojení zajišťují výhodnější postavení v porovnání s ostatními konkurenčními bankami (třetí kritérium). Opatření mimoto ovlivňují rovněž obchod mezi členskými státy. Společnosti FBN, ABN AMRO N a skupina ABN AMRO po spojení jsou banky zaměřené na mezinárodní klientelu s činnostmi mimo Nizozemsko, přičemž na domácím trhu rovněž soutěží s dceřinými společnostmi zahraničních bank (čtvrté kritérium).
6.1.1 Opatření Y1 a Y2 ze dne 3. října 2008
(220)
Je vhodné připomenout, že toto rozhodnutí posuzuje pouze potenciální podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N nebo skupinu ABN AMRO po spojení. Potenciální podpora společnosti Fortis Bank SA/NV vyplývající z opatření Y1 a Y2 byla posouzena v rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008.
(221)
Jak je uvedeno v 52. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008 (96) a v prvotním posouzení těchto opatření z hlediska státní podpory v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009, opatření přijatá dne 3. října 2008 (tj. opatření X, Y1 a Y2) jsou neoddělitelně spojená. Nizozemský stát oddělil společnosti FBN a ABN AMRO N od jejich mateřské společnosti s omezenou likviditou nabytím společnosti FBN. Aby však společnost FBN plně izoloval od problémů její mateřské společnosti souvisejících s likviditou, musel nizozemský stát převzít rovněž úlohu poskytovatele finančních prostředků pro společnost FBN. Stalo se tak formou opatření Y1 a Y2. Dne 3. října 2008 převzal mimoto nizozemský stát povinnosti společnosti Fortis SA/NV vyplývající z dohody akcionářů konsorcia.
(222)
Jak je uvedeno v 50. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008, Komise nemůže uznat, že u integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008, jimiž nizozemský stát získal společnost FBN (včetně ABN AMRO N) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR a rovněž poskytl společnosti FBN velmi vysokou částku finančních prostředků, je splněna zásada investora v tržním hospodářství. Vzhledem k tehdejším převládajícím tržním podmínkám by žádný kupec nebyl schopen a ochoten nabídnout za záchranu společnosti FBN tak vysokou částku (97). Doplňkové informace, které poskytl nizozemský stát, mimoto potvrdily, že se dne 3. října 2008 nizozemský stát dohodl rovněž na odškodnění společnosti Fortis SA/NV za její závazky vyplývající z dohody akcionářů konsorcia. Tato dohoda znamenala, že by integrované transakce ze dne 3. října 2008 byly pro investora v tržním hospodářství ještě méně přijatelné. Bez náležité hloubkové kontroly by žádný investor nepřevzal povinnosti společnosti Fortis SA/NV vyplývající z dohody akcionářů konsorcia, které později vedly k významným závazkům (čehož si byl nizozemský stát dne 3. října 2008 již částečně vědom).
(223)
Pro nizozemský stát byly integrované transakce ze dne 3. října 2008 nezbytné, aby zamezil velkým negativním vedlejším účinkům na nizozemský bankovní systém a hospodářství (98). Investor v tržním hospodářství k takovýmto vedlejším účinkům obvykle nepřihlíží.
(224)
Snaha zamezit vážnému narušení nizozemského bankovního systému a hospodářství rovněž vysvětluje, proč nizozemský stát přijal rozhodnutí tak rychle. Investor v tržním hospodářství by k posouzení možné potřeby dalších kapitálových vkladů potřeboval mnohem více času a podrobněji by prověřil rovněž finanční situaci společností. Investor v tržním hospodářství (s dostatkem času na provedení náležité hloubkové kontroly) by proto měl lepší přehled o následných investicích a vzal by tyto informace v úvahu ve svém ocenění. Nizozemský stát, který musel jednat rychle, aby v Nizozemsku zachoval finanční stabilitu, se nemohl chovat jako investor v tržním hospodářství a vzít si více času na důkladnější posouzení integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 a povinností souvisejících s dohodou akcionářů konsorcia.
(225)
Komise proto potvrzuje své hodnocení, že integrované transakce ze dne 3. října 2008 nebyly v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství (tento závěr již byl obsažen v rozhodnutí ze dne 3. října 2008, v němž se usuzovalo, že tyto transakce představují státní podporu pro společnost Fortis Bank SA/NV).
(226)
Pokud jde o existenci výhody, opatření ze dne 3. října 2008 společně umožnila oddělení společností FBN a ABN AMRO N od společnosti Fortis SA/NV, a proto poskytla důležitou selektivní výhodu společnosti FBN, která již byla ve značném rozsahu začleněna do společnosti Fortis Bank SA/NV, a zejména byla velmi závislá na financování poskytovaném posledně uvedenou společností. V plánu restrukturalizace z prosince 2009 (viz rovněž 78. bod odůvodnění) nizozemský stát připustil, že pokud by nezasáhl, stáhla by společnost Fortis SA/NV dolů i společnost FBN. Bez opatření státní podpory by byla společnost FBN nadále vystavena závazkům společnosti Fortis SA/NV, která byla na pokraji úpadku, a to by bylo značně na překážku činnostem společnosti FBN. Vyčleněním svých činností ze společnosti Fortis SA/NV byla společnost FBN schopna zamezit do značné míry problémům a nákladům, jež jsou obvyklé u (finanční) společnosti v potížích (např. vyšší náklady financování, horší platební podmínky ze strany dodavatelů a protistran, vyšší mzdové náklady k udržení zaměstnanců, omezení činnosti a snížení rizikově vážených aktiv k zachování kapitálu) (99). Ačkoliv společnost ABN AMRO N zůstala na provozní úrovni samostatnou společností, nizozemský stát se obával kontaminace vyplývající ze skutečnosti, že by si trhy mohly společnost ABN AMRO N spojovat s bývalým vlastníkem, společností Fortis SA/NV.
(227)
Opatření Y1 (důležitá součást integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008) poskytlo velkou výhodu i společnosti FBN, zejména vzhledem k rozsahu transakce a tehdejším převládajícím tržním podmínkám.
(228)
Vysoká likvidní facilita ve výši 45 miliard EUR (100) byla poskytnuta v době, kdy byly velkoobchodní trhy prakticky uzavřené, zejména s ohledem na velké částky a společnosti s poměrně vysokým poměrem úvěrů k vkladům, jak tomu bylo v případě společnosti FBN. Skutečnost, že by takováto vysoká částka likvidity nebyla na trhu snadno dostupná, potvrzuje i to, že společnost FBN potřebovala několik čtvrtletí na to, aby krátkodobou likvidní facilitu nahradila jinými zdroji financování. Společnost FBN nakonec splatila veškeré krátkodobé financování poskytnuté nizozemským státem v červnu 2009, devět měsíců po poskytnutí podpory v podobě likvidity. Refinancování se uskutečnilo částečně prostřednictvím emise dluhopisů se státní zárukou (101).
(229)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Y1 představuje státní podporu, jelikož společnosti FBN poskytlo výhodu v podobě financování, které by za převládajících tržních podmínek v té době nebylo dostupné na trhu.
(230)
Co se týká opatření Y2, novace dlouhodobých úvěrů poskytnutých společností Fortis Bank SA/NV, Komise se domnívá, že toto opatření poskytuje společnosti FBN selektivní výhodu. Z informací předložených nizozemským státem vyplývá, že společnost Fortis Bank SA/NV měla v případě změny vlastnictví na úrovni společnosti FBN nárok na okamžité splacení dlouhodobých půjček s pevnou úrokovou sazbou (v nominální hodnotě ve výši 7,9 miliardy EUR). Díky opatření Y2 nemusela společnost FBN hledat nové financování na trhu, aby mohla tyto dlouhodobé půjčky splatit. Měla i nadále prospěch z existujících půjček s úrokovými sazbami platnými v době před krizí.
(231)
Tím, že nizozemský stát souhlasil s novací, poskytl společnosti FBN dlouhodobou půjčku s úrokovými sazbami platnými v době před krizí. Investor v tržním hospodářství by tyto půjčky neposkytl s úrokovými sazbami platnými v době před krizí, nýbrž by vyjednal úrokové sazby, jež by lépe odrážely převládající tržní podmínky v té době, zejména vzhledem k tomu, že se jednalo o půjčky ve značné výši.
(232)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Y2 představuje státní podporu pro společnost FBN, jelikož této společnosti poskytlo selektivní výhodu v podobě půjčky s úrokovými sazbami platnými v době před krizí. Nizozemský stát se nepokusil uvést u splatných půjček úrokové sazby do souladu s úrokovými sazbami platnými v době po skončení krize, nejednal tudíž jako investor v tržním hospodářství.
(233)
Komise obdržela dostatečné informace, aby mohla vyvodit závěr, že společnost ABN AMRO N neobdržela prostřednictvím opatření Y1 a Y2 žádné finanční prostředky. Neměla proto z těchto opatření žádný prospěch.
(234)
Integrované transakce ze dne 3. října 2008 proto nejsou v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství a poskytly společnosti FBN selektivní výhodu. Tato opatření umožnila společnosti FBN setrvat na trhu a dále vykonávat své činnosti, aniž by ji zatěžovaly problémy její mateřské společnosti. Společnost FBN obdržela rovněž velmi vysokou částku podpory financování, která by nebyla na trhu dostupná v tak krátkém čase. Opatření Y1 a Y2 proto představují státní podporu, zatímco (jak je uvedeno v 32. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009) opatření X jako takové nepředstavuje státní podporu pro společnost FBN, nýbrž je součástí širší transakce (oddělení společnosti FBN od Fortis Bank SA/NV), která zahrnovala státní podporu společnosti FBN.
6.1.2 Použitelnost zásady investora v tržním hospodářství na opatření, která byla provedena po poskytnutí počáteční pomoci dne 3. října 2008
(235)
Nizozemský stát přijal ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N velký počet opatření, jež byla rozložena v období přibližně 18 měsíců. Nizozemský stát uvedl, že by se přezkoumání zásady investora v tržním hospodářství mělo použít na každé z těchto opatření zvlášť (a zejména na opatření B4 a B5 související se spojením). Na základě časové posloupnosti opatření (I), společného účelu opatření (II) a situace společností v době provedení každého opatření (III) však Komise vyvozuje názor, že tato opatření nebyla dostatečně odlišená, aby mohla být s ohledem na zásadu investora v tržním hospodářství posouzena samostatně. Komise má za to, že všechna opatření byla součástí jednoho zdlouhavého procesu restrukturalizace (102), (103).
(236)
Časová posloupnost opatření (I), která byla popsána dříve v oddíle 2.1 a v oddíle 2.4 tohoto rozhodnutí, prokazuje, že všechna opatření spolu vzájemně souvisí a byla přijata v krátkém čase.
(237)
Opatření v souvislosti se spojením jsou mimoto jednoznačně spojená s předchozími zásahy. Když nizozemský stát dne 21. listopadu 2008 (o něco málo více než šest týdnů po záchranném zásahu dne 3. října 2008) rozhodl o spojení společností FBN a ABN AMRO N, mohl tak učinit jen proto, že tyto dvě společnosti právě zachránil před úpadkem. Jinými slovy, ve srovnávacím scénáři bez zásahu ze dne 3. října 2008 by provedení spojení nebylo možné, jelikož by tyto dvě společnosti již neexistovaly, nebo by existovaly v podstatně omezené podobě, která by vedla k mnohem menšímu a méně přitažlivému subjektu vzniklému spojením, což nizozemský stát připouští rovněž v plánu restrukturalizace z prosince 2009 (viz 78. bod odůvodnění).
(238)
Všechna opatření měla společný cíl (II), a to plně obnovit životaschopnost společností FBN a ABN AMRO N. Ihned po provedení integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 bylo zřejmé, že nizozemský stát situaci pouze stabilizoval, přičemž důležité provozní problémy dosud čekají na vyřešení, zejména kvůli oddělení jednotlivých subjektů od bývalé mateřské společnosti.
(239)
Spojení bylo mimoto opatřením, které bylo zapotřebí k dosažení společného cíle, a to úplného obnovení životaschopnosti. Finanční situace samostatné společnosti FBN byla slabá, jelikož tato společnost měla poměrně malou retailovou franšízu a závisela do značné míry na velkém mezibankovním financování (104). Společnost ABN AMRO N přišla o důležité kompetence s ohledem na některé produkty a velkou část své mezinárodní sítě. Obě společnosti se potýkaly s provozními problémy souvisejícími například s informačními technologiemi, daněmi a řízením rizik a nebylo rovněž jisté, zda mají ve všech oblastech činnosti, v nichž působily, dostatečný rozsah. Nizozemský stát zvážil řadu alternativ a rychle rozhodl, že spojení a dodatečné navýšení kapitálu je nejlepším způsobem, jak plně obnovit životaschopnost. Ve scénáři založeném na spojení kompenzovaly činnosti ABN AMRO N s vysokými vklady v oblasti retailového bankovnictví slabou finanční situaci společnosti FBN, zatímco společnost FBN mohla společnosti ABN AMRO N zajistit větší velikost a poskytnout mezinárodní pobočky. Subjekt vzniklý spojením měl mimoto lepší postavení při řešení praktických problémů a mohl využít rovněž dodatečných úspor z rozsahu. Spojení zamezilo nutnosti přeorganizovat každý subjekt zvlášť.
(240)
Pokud jde o situaci společností v době provedení každého opatření (III), Komise podotýká, že životaschopnost společností byla plně obnovena až po provedení všech opatření. Společnosti nebyly životaschopné v přechodné fázi, například ke dni 21. listopadu 2008, kdy bylo rozhodnuto o spojení. V této souvislosti Komise zdůrazňuje, že na konci prosince 2008, a tudíž po přijetí rozhodnutí o spojení, hrozilo, že společnost FBN nebude splňovat minimální kapitálové požadavky DNB, jelikož s ohledem na společnost ABN AMRO N musela provést odpis. Společnost ABN AMRO N byla v účetnictví společnosti FBN dosud vykazována s oceněním, které po ocenění použitém v opatření X již nebylo reálné (105), a proto byl nevyhnutelný odpis. Aby se vyřešily problémy společnosti FBN s kapitálem, získal nizozemský stát společnost ABN AMRO N od společnosti FBN za částku ve výši 6,5 miliardy EUR a koncem roku 2009 přijal další nápravná opatření spočívající v přeměně kapitálu Tier 2 na kapitál Tier 1 (viz 121. bod odůvodnění a poznámka pod čarou č. 52 tohoto rozhodnutí). Prohlášení nizozemského státu, […] a […] potvrzují, že i po uskutečnění integrovaných transakcí dne 3. října 2008 se společnosti FBN a ABN AMRO N i nadále potýkaly se značnými problémy ohledně životaschopnosti (106).
(241)
Komise rovněž podotýká, že nizozemský stát předložil plnohodnotný plán restrukturalizace až poté, co bylo rozhodnuto o opatřeních, což naznačuje, že k úplnému obnovení životaschopnosti došlo až po tomto rozhodnutí. V průběhu řízení Komise opakovaně žádala o předložení podrobného plánu restrukturalizace (viz například 137. bod odůvodnění), který byl nezbytný pro posouzení, zda byla plně obnovena životaschopnost společnosti, která obdržela podporu.
(242)
Dne 4. prosince 2009 předložil nizozemský stát plán restrukturalizace z prosince 2009, v tomto prvním plánu však dosud chyběly důležité údaje uvedené ve sdělení o restrukturalizaci, jako jsou finanční výhledy pro pesimistický scénář. Potřebné doplňkové informace byly obdrženy dne 23. března 2010. Nizozemský stát na předchozí žádosti Komise o předložení plánu restrukturalizace odpověděl, že při restrukturalizaci společností FBN a ABN AMRO N hrálo zásadní úlohu spojení těchto společností. Podle něj potřebovalo dočasné vedení skupiny ABN AMRO na vypracování plánu určitý čas a před dokončením spojení nemohlo mít úplnou představu o budoucí podobě skupiny.
6.1.3 Existence výhody a závěr ohledně existence podpory u opatření provedených po integrovaných transakcích ze dne 3. října 2008
(243)
Opatření Z bylo nezbytné, aby se zamezilo poklesu podílů kapitálu společnosti FBN pod minimální kapitálové požadavky stanovené v právních předpisech.
(244)
Problém společnosti FBN s kapitálem byl zapříčiněn vysokým oceněním společnosti ABN AMRO N v jejím účetnictví. Simulace ve zprávě o hloubkové kontrole vyhotovené […] prokazují, že snížení účetní hodnoty společnosti ABN AMRO N na 6,5 miliardy EUR by ve společnosti FBN vedlo k podílu kapitálu Tier 1 ve výši 3,8 % a celkovému kapitálovému poměru ve výši 7,6 % (107). Jinými slovy, hrozilo, že společnost FBN nedodrží minimální požadavky stanovené v právních předpisech, podle nichž musel minimální celkový kapitálový poměr činit 8 % (s nejvýše jednou polovinou kapitálu Tier 2). Podle zprávy […] zvýšil prodej společnosti ABN AMRO N nizozemskému státu za cenu ve výši 6,5 miliardy EUR podíl kapitálu Tier 1 a celkový kapitálový poměr ve společnosti FBN na 7,8 %, resp. 15,7 %, čímž se vyřešil problém společnosti FBN s kapitálem a společnosti to umožnilo setrvat na trhu.
(245)
Opatření poskytlo společnosti FBN výhodu v podobě kapitálu, který by nemohla získat na trzích. Společnost nemohla k (částečnému) vyřešení problému využít interně vytvořené základní zisky, mj. proto, že v roce 2008 utrpěla v souvislosti s Madoffovým podvodem ztráty ve výši 922 milionů EUR. Jelikož společnosti FBN hrozilo, že nesplní minimální kapitálové požadavky, umožnilo toto opatření společnosti dodržet požadavky stanovené v právních předpisech a pokračovat v činnosti.
(246)
Komise dospěla k závěru, že se nákup společnosti ABN AMRO N nizozemským státem neuskutečnil za tržních podmínek, a to z níže uvedených důvodů.
(247)
Investor v tržním hospodářství (108) zajímající se o nabytí společnosti ABN AMRO N v prosinci 2008 by použil tržní cenu s přihlédnutím k tržním podmínkám v té době. Ve zprávě […] měl nizozemský stát k dispozici dvě ocenění: ocenění „v průběhu hospodářského cyklu“ ve výši [5 - 9] miliard EUR, které předpokládalo normalizaci trhů, a ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ ve výši [4 - 6,5] miliard EUR, jež bylo založeno na tržních podmínkách v prvních dnech října roku 2008 (109). Investor v tržním hospodářství by jako výchozí bod použil ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“.
(248)
Každopádně by bylo nutné ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ upravit, aby se zohlednilo zhoršení tržních podmínek mezi dnem 3. října 2008 (tj. datem vydání zprávy […] o ocenění) a skutečným dnem, kdy bylo nizozemským státem rozhodnuto o získání společnosti ABN AMRO N. V tomto období klesl index Euro Stoxx 50 o 22,2 % a index Euro Stoxx Banks o 45,3 %.
(249)
Tvrzení nizozemského státu, že úprava nebyla vzhledem ke konzervativnímu rizikovému profilu společnosti ABN AMRO N (tj. žádná toxická aktiva, dobrá finanční situace atd.) nutná, nelze uznat. Pokles trhu byl rozsáhlý, a to zejména v případě akcií bank, což naznačovalo, že nebyl až tolik spojen se zvláštnostmi akcií, nýbrž spíše se zhoršujícími se hospodářskými a finančními tržními podmínkami a s tím spojeným zvýšením požadovaných rizikových prémií. Vzhledem k této situaci je nezbytné upravit ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ ze dne 3. října 2008 směrem dolů, aby byl získán přiměřený odhad hodnoty společnosti ABN AMRO N ke dni 14. prosince 2008. Použití zaznamenaného procentního poklesu u indexů Euro Stoxx 50 a Euro Stoxx Banks (22,2 % a 45,3 %) vede k rozpětí tržní ceny v prosinci 2008 od [2,2 - 3,6] miliardy EUR do [3,1 - 5,1] miliardy EUR (tj. [4 - 6,5] miliardy EUR po snížení o 22,2 % a 45,3 %) (110).
(250)
Komise může uznat, že (jak tvrdí nizozemské orgány) je nutno provést úpravu s cílem zohlednit skutečnost, že nizozemský stát nezaplatil za transakci hotově. V důsledku opatření Y2 vlastnil nizozemský stát dluhopisy emitované společností FBN a poté za společnost ABN AMRO N zaplatil společnosti FBN tím, že upustil od vymáhání tohoto dluhu v nominální hodnotě ve výši 6,5 miliardy EUR. Jelikož se s dluhopisy vydanými ostatními bankami v této době obchodovalo za cenu nižší, než byla jejich nominální hodnota, může Komise uznat, že hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla nižší než jejich nominální hodnota. Podle dostupných informací o trhu může Komise uznat úpravu ve výši [10 - 30] %, tj. [0,65 - 1,95] miliardy EUR. To znamená, že skutečná cena transakce činila [4,55 - 5,85] miliardy EUR (6,5 miliardy EUR minus [0,65 - 1,95] miliardy EUR) místo 6,5 miliardy EUR (111).
(251)
Výši podpory obsažené v opatření Z pak představuje rozdíl mezi zaplacenou cenou a tržní hodnotou společnosti ABN AMRO N. Tento rozdíl je v rozmezí od [0 - 2,75] miliardy EUR ([4,55 - 5,85] miliardy EUR minus [3,1 - 5,1] miliardy EUR) do [0,95 - 3,65] miliardy EUR ([4,55 - 5,85] miliardy EUR minus [2,2 - 3,6] miliardy EUR).
(252)
Komise nevidí žádný důvod pro tvrzení nizozemského státu, že jeho ocenění ve výši 6,5 miliardy EUR bylo přesvědčivě doloženo schválením ostatními členy konsorcia a zprávou […]. Zaplacení příliš vysoké ceny za společnost ABN AMRO N nemělo na ostatní členy konsorcia žádný vliv, což znamená, že schválení prodeje z jejich strany neznamenalo schválení samotného ocenění. Není k dispozici rovněž žádný údaj o tom, že by členové konsorcia sami provedli nové ocenění. Rovněž dopis […] nepodporuje tvrzení nizozemského státu. Společnost […] pouze ověřila metodiku a postup a příslušnou stručnou zprávu nelze pokládat za věrohodné ocenění. Ve zprávě […] byla jako základ použita cena, kterou nizozemský stát zaplatil za společnosti FBN a ABN AMRO N dne 3. října 2008. Jak bylo objasněno výše, transakce ze dne 3. října 2008 není tržní transakcí. K odvození tržní ceny nelze použít transakci, která obsahuje podporu.
(253)
Ani zpráva odborníků pracujících pro akcionáře společnosti Fortis SA/NV nepodporuje hypotézu, že nizozemský stát nezaplatil příliš vysokou cenu. Zpráva je pouze druhotnou analýzou ocenění a metod oceňování, které byly v tomto procesu použity, a nepředstavuje nové ocenění. Zprávu je mimoto nutno posoudit v tomto kontextu. Akcionáři společnosti Fortis SA/NV měli obavy, že za aktiva, která získal nizozemský stát, obdrželi příliš nízkou cenu, a zpráva se zabývá především tímto tvrzením, tj. že nizozemský stát zaplatil příliš nízkou cenu. Je nutno rovněž zmínit, že odstavce, na něž odkazuje nizozemský stát, neříkají nic o samotné společnosti ABN AMRO N, nýbrž se vztahují na celý soubor aktiv, která získal nizozemský stát.
(254)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Z je opatřením státní podpory ve prospěch společnosti FBN, jelikož jí poskytlo kapitál, který této společnosti umožnil setrvat na trhu. Zjištěná výše podpory je v rozmezí od [0-2,75] miliardy EUR do [0,95 - 3,65] miliardy EUR.
(255)
Komise dospěla k závěru, že za pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z odpovídal nizozemský stát, a nikoli společnost ABN AMRO N. Ode dne 3. října 2008 byl nizozemský stát vázán podmínkami dohody akcionářů konsorcia. Byl proto povinen provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding za podmínek popsaných ve zmíněné dohodě. Jelikož orgán finančního dohledu povolil zahájení procesu rozdělení teprve po vyřešení problému společnosti ABN AMRO Z s kapitálem, neměl nizozemský stát a ostatní členové konsorcia jinou možnost, než pokrýt nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z.
(256)
Společnost ABN AMRO N jednala při poskytnutí potřebného kapitálu společnosti ABN AMRO Z, která neměla žádné provozní činnosti, pouze jako zprostředkovatel.
(257)
Komise nenalezla žádné důkazy o nepřímé podpoře poskytnuté společnosti ABN AMRO N. Vysvětlení, které poskytl nizozemský stát, potvrdilo, že se všechny významné finanční transakce mezi společnostmi ABN AMRO Z a ABN AMRO N uskutečnily za tržních podmínek, nebo k nim došlo před zásahem státu dne 3. října 2008.
(258)
Jak je uvedeno v 110. bodě odůvodnění, nástroj k snížení kapitálových požadavků byl zaveden po oddělení společnosti ABN AMRO II od ABN AMRO Bank za účelem pokrytí obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR a nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR, zatímco hotovost pocházející z povinně převoditelných cenných papírů byla vložena do společnosti ABN AMRO Z. Ode dne oddělení společnosti ABN AMRO II od ABN AMRO Bank (tj. 6. února 2010) (do skončení platnosti nástroje k snížení kapitálových požadavků v říjnu 2010) představoval zmíněný nástroj státní podporu pro společnost ABN AMRO II, zatímco částka výnosů z povinně převoditelných cenných papírů ve výši 1,7 miliardy EUR, která byla převedena na společnost ABN AMRO Z, přestala být k témuž dni podporou pro společnosti ABN AMRO N/ABN AMRO II. Tyto změny proto nemění výši podpory, nýbrž pouze nástroje, jejichž prostřednictvím byla podpora poskytnuta, a dobu trvání. Tato změna formy nenastoluje žádné otázky, jež by bylo nutno posoudit ve zbývající části tohoto rozhodnutí.
(259)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření A nepředstavuje státní podporu. Podle dohody akcionářů konsorcia bylo smluvní povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV vyřešit nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Opatření proto neposkytuje společnosti ABN AMRO N selektivní výhodu ani ji neosvobozuje od nákladů, které by musela normálně hradit.
(260)
Jelikož nástroj k snížení kapitálových požadavků nepostačoval k pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z, musel nizozemský stát vložit další kapitál prostřednictvím povinně převoditelných cenných papírů. Zdůvodnění uvedené s ohledem na opatření A se vztahuje rovněž na opatření B1.
(261)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření B1 nepředstavuje státní podporu, jelikož financování nedostatečného kapitálu společnosti ABN AMRO Z bylo podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu a neposkytlo společnosti ABN AMRO N selektivní výhodu.
(262)
Celá částka ve výši 1,08 miliardy EUR (tj. opatření B2 a B3 společně) zahrnuje obecné náklady na rozdělení ve výši 480 milionů EUR, náklady ve výši 90 milionů EUR spojené se zřízením oddělení peněžního trhu a vytvoření obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR. Je nutné rozlišovat mezi obezřetnostním rozpětím ve výši 500 milionů EUR a ostatními náklady na rozdělení ve výši 580 milionů EUR.
(263)
Co se týká ostatních nákladů na rozdělení, Komise uznává, že dohoda akcionářů konsorcia ukládala nizozemskému státu povinnost provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding na tři samostatné části podle pokynů uvedených v dohodě. Jinými slovy, náklady na rozdělení byly důsledkem smluvních povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV. Společnost ABN AMRO N neměla v důsledku tohoto opatření na čistém základě lepší kapitálovou pozici, jelikož nizozemský stát vložil kapitál, který byl ihned spotřebován na náklady na rozdělení.
(264)
Toto odůvodnění však neplatí pro obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR, jelikož stát neměl smluvní povinnost je poskytnout. Pokud by nizozemský stát neposkytl tuto pomoc, nacházela by se společnost ABN AMRO N v horší finanční situaci a musela by například snížit svá rizikově vážená aktiva, aby uvolnila kapitál. Jinými slovy, obezřetnostní rozpětí představuje selektivní výhodu, která zlepšila soutěžní postavení společnosti ABN AMRO N v porovnání se scénářem, podle něhož by toto opatření nebylo provedeno.
(265)
Vyvozuje se proto závěr, že zatímco obecné náklady na rozdělení nepředstavují státní podporu, obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR (tj. část opatření B3) ano. Toto obezřetnostní rozpětí poskytlo společnosti ABN AMRO N dodatečný kapitál a představuje selektivní výhodu.
(266)
Komise podotýká, že po získání společností FBN a ABN AMRO N nizozemským státem neexistovala žádná smluvní nebo ekonomická povinnost tyto dvě společnosti spojit. Divize správy majetku ve společnosti ABN AMRO N byla začleněna do společnosti Fortis Bank SA/NV, tato divize však není pro banky naprosto nezbytnou činností, jelikož mnoho ostatních bank pořizuje produkty v oblasti správy majetku od specializovaných externích poskytovatelů. Nizozemský stát sám dne 21. listopadu 2008 rozhodl o spojení společností ABN AMRO N a FBN. Tuto možnost upřednostnil před ostatními alternativami restrukturalizace, jako je samostatná strategie pro obě banky, rychlý prodej jedné či obou společností nebo rychlý prodej významných dceřiných společností.
(267)
Společnosti FBN a ABN AMRO N nebyly s to uhradit počáteční náklady na integraci vyplývající ze spojení samy. Komise podotýká, že nizozemský stát hájil na veřejnosti spojení tím, že „obě banky jsou silnější společně než samostatně“ (112). Spojení mělo vést k významným výhodám v podobě synergií (v odhadované výši 1,1 miliardy EUR před zdaněním ročně) a silnějšímu soutěžnímu postavení (např. vyšší podíly na trhu, lepší finanční základna atd.).
(268)
K získání přínosů plynoucích ze spojení musely společnosti FBN a ABN AMRO N uhradit různé náklady (konkrétně náklady spojené s nápravným opatřením v souvislosti se spojením, náklady na integraci). Nizozemský stát tyto náklady uhradil prostřednictvím rekapitalizace (v době, kdy byl kapitál dosud obtížně dostupný), zatímco společnosti FBN a ABN AMRO N získaly všechny výhody. To proto poskytuje společnostem FBN a ABN AMRO N jednoznačnou výhodu.
(269)
Podle nizozemského státu vedlo spojení ke kladné čisté současné hodnotě (113). Jak však již bylo podrobně rozvedeno v 235. až 242. bodě odůvodnění, opatření B4 a B5 souvisela s ostatními opatřeními státní podpory a byla součástí širšího plánu restrukturalizace, takže se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije.
(270)
Vyvozuje se proto závěr, že opatření B4 a B5 představují státní podporu ve výši 300 milionů EUR resp. 1,2 miliardy EUR. Tato opatření poskytla společnostem FBN a ABN AMRO N selektivní výhodu tím, že jim poskytla kapitál.
(271)
Opatření C poskytuje společnosti FBN kapitál, který jí umožnil splnit minimální regulační požadavky orgánu finančního dohledu. Pokud by nizozemský stát nepřeměnil její kapitál Tier 2 na kapitál Tier I, musela by společnost FBN ukončit svou činnost, nebo by musela hledat alternativní řešení, jako je snížení rizikově vážených aktiv k uvolnění kapitálu Tier 1. Díky tomuto opatření měla společnost FBN nakonec k dispozici více kapitálu a silnější soutěžní postavení než v případě scénáře „bez podpory“.
(272)
Nizozemský stát přeměnil dluhové nástroje Tier 2 v nominální hodnotě ve výši 1,35 miliardy EUR na kapitál Tier 1 ve stejné výši. Tato přeměna vede ke stejným peněžním tokům jako scénář, podle něhož by společnost FBN odkoupila nástroje Tier 2 ve vlastnictví státu za nominální hodnotu, načež by následovalo navýšení kapitálu o stejnou částku. Analogicky s 250. bodem odůvodnění může Komise uznat, že tržní hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla nižší než jejich nominální hodnota. S přihlédnutím k snížení hodnoty podobných nástrojů rovnocenných bank je snížení hodnoty ve výši [135 - 405] milionů EUR (tj. o [10 - 30] %) odůvodněné. Jinými slovy, nepřímým odkupem nástrojů v nominální hodnotě by společnost FBN nepřímo zaplatila nizozemskému státu částku zbytečně vyšší o [135 - 405] milionů EUR. Výše podpory proto činí [0,945 - 1,215] miliardy EUR, nikoli 1,35 miliardy EUR.
(273)
Tvrzení nizozemského státu, že opatření je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, nelze přijmout. Opatření bylo provedeno společně s jinými opatřeními, jež obsahovala státní podporu, jak je objasněno v 235. až 242. bodě odůvodnění, takže se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije.
(274)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření C představuje státní podporu ve výši [0,945 - 1,215] miliardy EUR, jelikož poskytuje společnosti FBN výhodu v podobě dodatečného kapitálu.
(275)
Co se týká plateb pro ostatní členy konsorcia, Komise vyvodila závěr, že platby byly skutečně součástí povinností souvisejících s dohodou akcionářů konsorcia. Členové konsorcia předvídali, že se během procesu rozdělování objeví některé neočekávané záležitosti, a dohoda akcionářů konsorcia popisuje postupy, jež se použijí k vyřešení těchto záležitostí. Komise nenalezla žádné důkazy, že by platby nizozemského státu pro ostatní členy konsorcia vedly k dodatečnému převodu čistých aktiv na společnost ABN AMRO N či k jiné výhodě poskytnuté této společnosti.
(276)
Vyvozuje se proto závěr, že opatření D nepředstavuje státní podporu, jelikož toto opatření představovalo podle dohody akcionářů konsorcia povinnost státu, a nikoli povinnost společnosti ABN AMRO N. Opatření neposkytlo společnosti ABN AMRO N žádnou selektivní výhodu.
(277)
Komise dospěla k závěru, že křížové závazky souvisely do značné míry se zvláštní situací s ohledem na oddělení společnosti ABN AMRO N od mateřské společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Podle nizozemského práva obchodních společností je Deutsche Bank jakožto kupec New HBU i nadále odpovědná za dluhy společnosti ABN AMRO Bank, pokud by tato neplnila své povinnosti. Deutsche Bank proto chtěla být odškodněna za riziko, které podstupuje s ohledem na společnost ABN AMRO Bank. Pokud by společnost ABN AMRO N nebyla oddělena od ABN AMRO Bank, tyto křížové závazky mezi New HBU a ABN AMRO Bank by neexistovaly. Nizozemský stát proto poskytl záruku za křížové závazky, které existují výhradně v důsledku oddělení společnosti ABN AMRO N. Nizozemský stát neposkytl záruku za křížový závazek mezi New HBU a společností ABN AMRO N.
(278)
Vyvozuje se proto závěr, že lze uznat, že opatření E nepředstavuje státní podporu, jelikož oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank bylo podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu.
6.1.4 Vyčíslení státní podpory
(279)
Skupina ABN AMRO (nebo společnosti FBN a ABN AMRO N před spojením) měla prospěch z podpory na rekapitalizaci, která je v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR. Tato částka představuje 2,75 % - 3,5 % rizikově vážených aktiv skupiny ABN AMRO.
(280)
Komise podotýká, že společnost FBN měla prospěch rovněž z vysoké částky podpory likvidity, a to v relativním i absolutním vyjádření.
Tabulka č. 5
Státní podpora: Souhrnná tabulka podpory na rekapitalizaci a podpory likvidity
Podpora na rekapitalizaci
(všechny údaje v miliardách EUR)
Minimální státní podpora
Maximální státní podpora
Rizikově vážená aktiva subjektu vzniklého spojením FBN-ABN AMRO N
Min. % rizikově vážených aktiv
Max. % rizikově vážených aktiv
Opatření Z: nizozemský stát získává AA od FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Opatření B3: náklady na rozdělení (obezřetnostní rozpětí)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Opatření B4: nedostatek kapitálu v souvislosti s prodejem HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Opatření B5: náklady na integraci
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Opatření C: přeměna kapitálu Tier 2 na Tier 1
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82] %
Podpora na restrukturalizaci celkem
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Podpora financování/likvidity
Opatření Y1: krátkodobá likvidní facilita
45
Opatření Y2: dlouhodobé úvěry
7,9
Emise nových dluhových nástrojů se zárukou v rámci nizozemského systému záruk
18,8
Celková podpora financování/likvidity
71,7 (tj. 52,9 po opravě s ohledem na dvojí započtení) (116)
6.2 Slučitelnost jednotlivých opatření podpory
(281)
Podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy může Komise prohlásit podpory za slučitelné s vnitřním trhem, mají-li „napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Pokud jde o nizozemské hospodářství, riziko vážné poruchy potvrdila skutečnost, že Komise několikrát schválila opatření nizozemských orgánů v boji proti finanční krizi, např. systém záruk.
(282)
V této souvislosti je však důležité vyzdvihnout, že Soud prvního stupně zdůraznil, že ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy je nutno uplatňovat restriktivně (117), takže by se hospodářská porucha měla týkat celého členského státu a neměla by mít pouze regionální rozměr. Komise podotýká, že společnosti ABN AMRO N a FBN patří k předním nizozemským bankám s celostátní sítí poboček a v řadě segmentů mají na nizozemském trhu retailového bankovnictví a bankovnictví pro malé a střední podniky přední postavení. V kontextu různých nejistot ohledně překonání světové finanční a hospodářské krize by ukončení činnosti těchto bank vedlo k vážné poruše v nizozemském hospodářství, a proto lze státní podporu nizozemské vlády posoudit podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy.
(283)
Komise uvedla podrobnější údaje o slučitelnosti konkrétních opatření ve svém sdělení o bankovnictví, sdělení o rekapitalizaci a sdělení o znehodnocených aktivech a o požadované restrukturalizaci ve sdělení o restrukturalizaci.
(284)
Jednotlivá opatření je nutno přezkoumat na základě příslušných sdělení Komise. Nástroj k snížení kapitálových požadavků nezahrnuje znehodnocená aktiva a je ve skutečnosti náhradou rekapitalizačního opatření. Obecné zásady uvedené ve sdělení o znehodnocených aktivech by však měly platit i pro nástroj k snížení kapitálových požadavků, aby byl tento nástroj v souladu s vnitřním trhem. V zájmu zachování rovných podmínek musela Komise ověřit, zda nebyl tento nástroj využit k přesunu očekávaných ztrát z portfolia na stát. Opatření A by mělo obsahovat rovněž dostatečné pobídky k odchodu a v případě, že by se ekonomická situace zhoršila, musela by společnost ABN AMRO N převzít určité ztráty prostřednictvím vertikálního podílu na rizicích. Opatření v oblasti likvidity (opatření Y1 a Y2) je nutno posoudit podle sdělení o bankovnictví a rekapitalizační opatření (a zejména opatření Z, B4 a B5 a rovněž obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR, které bylo součástí opatření B3 a C) podle sdělení o rekapitalizaci.
6.2.1 Slučitelnost opatření Y1 a Y2 podle sdělení o bankovnictví
(285)
Aby byla opatření Y1 a Y2 v souladu se sdělením o bankovnictví, měla by být dobře cílená, přiměřená a navržená v takové podobě, aby zamezila neoprávněnému narušení hospodářské soutěže.
(286)
Komise opakuje závěr uvedený v 51. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009, že opatření k přerušení veškerých vazeb mezi společností FBN a její mateřskou společností Fortis SA/NV s omezenou likviditou bylo nezbytné k ochraně společnosti FBN před tehdejšími akutními problémy její mateřské společnosti. Opatření proto lze považovat za dobře cílená na záchranu společnosti FBN.
(287)
Opatření Y1 a Y2 by měla být rovněž přiměřená a neměla by zbytečně narušovat hospodářskou soutěž. V tomto ohledu hodnotí Komise kladně systém stanovování cen vypracovaný nizozemským státem, který měl vytvořit rovné podmínky se systémem záruk (viz 169. bod odůvodnění). Co se týká systémů záruk, Komise soustavně požadovala, aby členské státy účtovaly u záruk delších než tři měsíce (a ne delších než 12 měsíců) prémii ve výši nejméně 50 bazických bodů. Komise zjistila, že nizozemský stát nepožadoval u půjček delších než tři měsíce konzistentně sazbu EURIBOR + 50 bazických bodů. Komise proto může prohlásit opatření Y1 za slučitelné s vnitřním trhem pouze pod podmínkou, že bude provedena opravná platba ve výši 18,2 milionu EUR s cílem zajistit, aby za úvěry se splatností delší než tři měsíce bylo skutečně poskytnuto protiplnění ve výši EURIBOR + 50 bazických bodů. Komise hodnotí kladně, že všechny likvidní facility byly splaceny a ukončeny v červnu 2009.
(288)
Pokud jde o opatření Y2, Komise podotýká, že jelikož nizozemský stát nezměnil úrokovou sazbu a splatnost půjček, měla společnost FBN prospěch z relativně levných půjček, které mohly narušit hospodářskou soutěž. Komise tedy může prohlásit toto opatření za slučitelné se sdělením o bankovnictví pouze v případě, budou-li splněny všechny podmínky stanovené dále v tomto rozhodnutí, a zejména budou-li náležitě provedena opatření, která mají omezit narušení hospodářské soutěže.
6.2.2 Slučitelnost opatření Z, B3 (konkrétně 500 milionů EUR), B4 a B5 a C na základě sdělení o rekapitalizaci
(289)
Komise dospěla k závěru, že dotyčná opatření byla zavedena s cílem vyřešit skutečné potřeby a představovala minimum nezbytné k úplnému obnovení životaschopnosti dotyčných společností.
(290)
Pokud jde o protiplnění, Komise podotýká, že stát již vlastnil veškeré kmenové akcie společnosti FBN (a nepřímo veškeré akcie společnosti ABN AMRO N). Všechna tato opatření byla nevyhnutelná k zachování hodnoty těchto účastí.
(291)
Skupina ABN AMRO docílí v roce 2013 návratnosti vlastního kapitálu ve výši přibližně […] %, což naznačuje, že díky všem státním zásahům byl vytvořen životaschopný a ziskový subjekt.
(292)
Veškerá dostupná ocenění skupiny ABN AMRO značně překračují částku podpory obsažené v opatřeních Z, B3, B4, B5 a C (tj. v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR). Stát proto obdrží za podporu, která byla poskytnuta společnostem ABN AMRO N a FBN, odpovídající protiplnění (118).
(293)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem dospěla Komise k závěru, že opatření Z, B3, B4, B5 a C jsou slučitelná se sdělením o rekapitalizaci, budou-li náležitě splněny podmínky stanovené dále v tomto rozhodnutí.
6.2.3 Slučitelnost nástroje k snížení kapitálových požadavků se zásadami stanovenými ve sdělení o znehodnocených aktivech
(294)
Komise uznává, že nástroj k snížení kapitálových požadavků, který zavedl nizozemský stát, se liší od obvyklých opatření týkajících se znehodnocených aktiv, která byla posuzována v jiných případech. Zatímco ostatní opatření týkající se znehodnocených aktiv měla banky zbavit znehodnocených aktiv, portfoliem, které je chráněno nástrojem k snížení kapitálových požadavků, je tradiční nizozemské hypoteční portfolio, u něhož společnost ABN AMRO N ani externí odborníci neočekávají významné zhoršení výkonnosti.
(295)
Komise podotýká, že obvyklá rekapitalizace na úrovni společnosti ABN AMRO N nebyla pro nizozemský stát vhodná, jelikož tato společnost nebyla v příslušném okamžiku samostatným právním subjektem a nizozemský stát nebyl schopen ohraničit její příspěvek ke kapitálu, což by mohlo mít negativní dopady zejména v zátěžových scénářích. Soukromé nástroje k snížení kapitálových požadavků navíc nebyly schůdné vzhledem k rozsahu transakce a složitosti v souvislosti s rozdělením ABN AMRO Bank NV, mateřské společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z.
(296)
Vzhledem k této zvláštní situaci může Komise uznat, že nástroj k snížení kapitálových požadavků představuje spíše alternativu tradičního navýšení kapitálu než ochranu před toxickými aktivy, a jedná se proto o nezbytné a vhodně zacílené opatření k vyřešení kapitálového problému společnosti ABN AMRO Z.
(297)
Navzdory skutečnosti, že opatření představuje především náhradu rekapitalizace, mělo by být toto opatření v souladu s ostatními režimy na záchranu kapitálu, a tudíž chránit vnitřní trh, jak je objasněno v 284. bodě odůvodnění.
(298)
Komise dospěla k závěru, že nizozemský stát poskytl dostatečné důkazy, aby prokázal, že ocenění bylo takové, že společnost ABN AMRO N nebo její právní nástupce ponesou očekávané ztráty. Údaje o trhu (zejména zprávy o ratingu), historické údaje a nejnovější důkazy od společnosti ABN AMRO N prokazují, že tranše první ztráty ve výši 20 bazických bodů ročně by měla postačovat k pokrytí očekávaných ztrát.
(299)
Protiplnění, které poskytla společnost ABN AMRO N, není nižší, než se požaduje ve sdělení o znehodnocených aktivech a ve sdělení o rekapitalizaci. Protiplnění znamená, že společnost ABN AMRO N zaplatí z kapitálu uvolněného transakcí v důsledku snížení rizikově vážených aktiv 10 %. Tato sazba obstála v porovnání s minimálními sazbami uvedenými v bodě 27 sdělení o rekapitalizaci. Vzhledem k relativně vysokému protiplnění lze mít za to, že vertikální podíl na rizicích ve výši 5 % a mechanismus zpětného získání jsou v souladu s bodem 24 a poznámkou pod čarou č. 15 ve sdělení o znehodnocených aktivech.
(300)
Opatření A obsahuje rovněž dostatečné pobídky k odchodu. Možnost vypovězení popsaná v 107. bodě odůvodnění naznačuje, že pro společnost ABN AMRO N (nebo nyní skupinu ABN AMRO) je snadné opatření ukončit. Ceny jsou mimoto stanoveny tak, že opatření je postupem času dražší. Smluvní podmínky znamenají, že cena nebude upravena, pokud skupina ABN AMRO začne vypočítávat své kapitálové požadavky podle rámce Basilej II. Neexistence úpravy omezí účinek opatření v podobě snížení kapitálových požadavků, přičemž se poplatek za poskytnutí záruky nesníží. Tranše první ztráty je mimoto vypočítána jako procento původní hodnoty portfolia, takže se tranše první ztráty jako procento zbývajícího portfolia (tj. původního portfolia opraveného mimo jiné o splátky) bude postupem času zvyšovat.
(301)
Vzhledem k charakteristikám nástroje k snížení kapitálových požadavků a s ohledem na plán restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 popsaný v oddíle 2.3 tohoto rozhodnutí se Komise domnívá, že opatření A je slučitelné s obecnými zásadami vztahujícími se na opatření na záchranu znehodnocených aktiv a se zásadami vnitřního trhu, jak byly objasněny v 284. bodě odůvodnění.
(302)
Skutečnost, že nástroj k snížení kapitálových požadavků skupina ABN AMRO brzy po zavedení požadavků rámce Basilej II vypověděla, potvrzuje dodatečně analýzu, která byla provedena v 294. až 301. bodě odůvodnění.
6.3 Posouzení podpory a plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010 podle sdělení o restrukturalizaci
(303)
Vzhledem k výši a rozsahu podpory (jak bylo popsáno v předchozích odstavcích), a zejména vzhledem ke skutečnosti, že podpora na rekapitalizaci překračuje 2 % rizikově vážených aktiv, se Komise domnívá, že v souladu s bodem 4 sdělení o restrukturalizaci je zapotřebí důkladná restrukturalizace.
6.3.1 Životaschopnost
(304)
Z plánu restrukturalizace by mělo být patrné, že strategie banky je založena na ucelené koncepci, a tento plán by měl prokazovat, že banka obnoví dlouhodobou životaschopnost bez státní podpory.
(305)
Jak již bylo uvedeno v rozhodnutí ze dne 5. února 2010, obchodní modely společností FBN a ABN AMRO N nebyly založeny na přejímání nadměrného rizika a neudržitelných úvěrových praktikách. V důsledku oddělení od svých mateřských skupin byly však oba subjekty zranitelné a v určitých základních oblastech činnosti nedostatečně vybavené. Po oddělení od mateřské společnosti měla společnost ABN AMRO N špatný přístup k větším společnostem, neměla již mezinárodní síť a postrádala řadu kapacit v oblasti produktů a informačních technologií. Společnost FBN byla oddělením od své mateřské společnosti rovněž vážně zasažena a její financování bylo velmi závislé na velkoobchodních trzích. Plán restrukturalizace skupiny ABN AMRO z prosince 2009 (a rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010) prokazuje, že integrace společností ABN AMRO N a FBN významně omezuje nedostatky jednotlivých subjektů. Spojení společností FBN a ABN AMRO N pomohlo některé tyto problémy zmírnit. Velká franšíza společnosti ABN AMRO N v oblasti retailového a soukromého bankovnictví měla dostatek vkladů, což vytvářelo lepší finanční profil integrované skupiny, společnost FBN vyřešila částečně problém společnosti ABN AMRO N v souvislosti s mezinárodní sítí a obě společnosti dohromady mohly lépe vyřešit například problémy související s informačními technologiemi (nemusely znovu vytvářet samostatně platformu informačních technologií a jiné nástroje podpory).
(306)
Z finančních výhledů vyplývá, že na konci období restrukturalizace by měl být subjekt vzniklý spojením schopen pokrýt své náklady a docílit přiměřené návratnosti vlastního kapitálu ve výši přibližně […] %. I v případě zátěžového scénáře bude společnost i nadále zisková, přičemž její poměry kapitálové přiměřenosti budou vyšší než minimální prahové hodnoty stanovené v právních předpisech. Zdá se proto, že kapitálová rezerva společnosti je (po opakovaných státních zásazích) dostatečně vysoká, aby společnost mohla přestát budoucí nepříznivou situaci, aniž by se musela znovu obrátit na stát.
(307)
Jak prokazují údaje za druhé pololetí roku 2008 a první pololetí roku 2009, aby byla společnost zcela životaschopná, má zásadní význam dosažení dostatečně vysokých čistých úrokových výnosů. Plán restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 lze proto prohlásit za slučitelné s požadavky na životaschopnost uvedenými ve sdělení o restrukturalizaci pouze pod podmínkou, že skupina ABN AMRO bude usilovat o dosažení aktualizovaných čistých úrokových výnosů, které jsou uvedeny v plánu restrukturalizace z listopadu 2010. Skupina ABN AMRO by měla Komisi pravidelně (alespoň čtvrtletně) informovat o vývoji. Pokud skupina ABN AMRO zjistí rozdíly oproti těmto výhledům, měla by okamžitě přijmout nápravná opatření.
(308)
Plán restrukturalizace by měl obsahovat výhledy s potřebným rozčleněním a restrukturalizace vyžaduje rovněž ukončení činností, jež by ve střednědobém horizontu byly ze strukturálního hlediska nadále ztrátové (119). V 120. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010 vyslovila Komise pochybnosti, zda byly přiměřeně řešeny otázky životaschopnosti divize Prime Fund Solutions, která v roce 2008 vykázala v souvislosti s Madoffovým podvodem významnou ztrátu. Tato záležitost byla vyřešena prodejem divize PFS společnosti Credit Suisse (viz rovněž 74. bod odůvodnění). Podrobné výhledy na úrovni divizí prokazují, že v základním i zátěžovém scénáři přispějí všechny divize kladně k výsledkům. Komise proto může vyvodit závěr, že neexistují žádné další divize, jež by měly ze strukturálního hlediska problémy se ziskovostí, a na základě tohoto závěru usuzuje, že k zlepšení životaschopnosti společnosti nejsou zapotřebí další odprodeje.
6.3.2 Sdílení zátěže/nezbytné minimum
(309)
Plán restrukturalizace by měl jednoznačně prokazovat, že podpora je omezena na nezbytné minimum. Náklady spojené s restrukturalizací by neměl nést pouze stát, nýbrž v maximálním možném rozsahu i ti, kteří do banky investovali. Jinými slovy, banka a držitelé jejího kapitálu by se na restrukturalizaci měli podílet v maximální možné míře svými vlastními zdroji. Podpora na restrukturalizaci by měla být omezena na pokrytí nákladů nezbytných k obnovení životaschopnosti. To znamená, že podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace, jako je například nabytí nových podniků (120).
(310)
Ve sdělení o restrukturalizaci je připomenuto, že zákaz akvizic je nezbytný k tomu, aby byla podpora omezena na nezbytné minimum. V bodě 23 sdělení o restrukturalizaci je výslovně uvedeno, že „podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace. Prostřednictvím státní podpory by například nemělo být financováno nabytí podílů v jiných podnicích nebo nové investice, pokud to pro obnovení životaschopnosti podniku nemá zásadní význam“.
(311)
Ve sdělení o restrukturalizaci je zákaz akvizic spojen rovněž s narušením hospodářské soutěže. V bodech 39 a 40 sdělení je objasněno, že „státní podpora nesmí být použita na úkor konkurentů, kteří podobnou veřejnou podporu nedostávají“, a že by „banky neměly použít státní podporu na akvizice konkurenčních podniků. Tato podmínka by měla platit alespoň po dobu tří let a v závislosti na rozsahu, výši a délce trvání podpory může být zachována až do konce období restrukturalizace“.
(312)
V souladu s bodem 40 sdělení o restrukturalizaci může být podpora prohlášena za slučitelnou pouze pod podmínkou, že skupina ABN AMRO bude po dobu tří let od data vydání tohoto rozhodnutí důsledně dodržovat zákaz akvizic (121). Zákaz akvizic by se měl prodloužit, bude-li nizozemský stát po třech letech vlastnit i nadále více než 50 % skupiny ABN AMRO. Zákaz akvizic by však neměl přesahovat pět let. Zatímco část podpory již byla splacena, některá opatření (zejména opatření Z a C) nemůže banka splatit kvůli formě, v jaké byla poskytnuta (tj. nikoli ve formě hybridního dluhového nástroje). Ukončení státního vlastnictví představuje náhradu za odhad, kdy skončí výhoda plynoucí z podpory.
(313)
Komise podotýká, že plán restrukturalizace z prosince 2009 (doplněný dne 23. března 2010 o pesimistické finanční výhledy) již uváděl, že skupina ABN AMRO se stala životaschopným subjektem, který by měl dosáhnout přiměřené návratnosti vlastního kapitálu a u nějž se očekává dosažení přiměřeného zisku i v případě špatných hospodářských podmínek. Aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 tuto analýzu potvrdil. Obnovení životaschopnosti nezávisí na akvizicích. Zákaz akvizic proto není v rozporu s obnovením životaschopnosti.
(314)
Komise se domnívá, že podle bodu 26 sdělení o restrukturalizaci je nevyhnutelný zákaz výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákaz týkající se koupě hybridních kapitálových nástrojů (122). V kontextu restrukturalizace nejsou opatření, která snižují celkové množství vlastních finančních prostředků, slučitelná s cílem týkajícím se sdílení zátěže a s požadavkem na nezbytné minimum.
(315)
Jak je uvedeno v bodě 26 sdělení o restrukturalizaci, „pokud tyto činnosti nevytváří dostatečné zisky, neměly by banky k výplatě odměn za kapitál (vlastní kapitál a podřízený závazek) používat státní podporu“. Podrobné posouzení plánu restrukturalizace skupiny ABN AMRO z prosince 2009 (a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010) Komisi umožňuje vyvodit závěr, že během přibližně dvou let by skupina ABN AMRO měla obnovit svou životaschopnost, jak dokládá přijatelná návratnost vlastního kapitálu ve výši přibližně […] % v roce 2012 resp. 2013. V tomto kontextu se zdá, že dvouletý zákaz výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákaz týkající se koupě hybridních kapitálových nástrojů (123) je vhodný k zajištění náležitého sdílení zátěže ze strany držitelů kapitálu společnosti (124). Podporu lze proto prohlásit za slučitelnou pouze pod podmínkou dvouletého zákazu výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákazu týkajícího se koupě těchto nástrojů, jak je podrobně popsáno v článku 8 v normativní části rozhodnutí. Tento zákaz týkající se výplaty kupónů a koupě by se měl vztahovat rovněž na držitele prioritních akcií FBNH, aby byly odstraněny pochybnosti Komise, které byly uvedeny v 130. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010.
(316)
V ostatních případech jsou opatření týkající se sdílení zátěže nezbytná rovněž k zajištění toho, že zachráněné banky nesou přiměřenou odpovědnost za důsledky svého chování v minulosti, aby vytvořily vhodné pobídky pro své chování i chování ostatních v budoucnu. Tento faktor je v tomto případě méně důležitý, jelikož problémy společnosti byly do značné míry spojeny s bývalou mateřskou společností Fortis SA/NV (viz oddíl 6.3.3 „Opatření k omezení narušení hospodářské soutěže“). Z hlediska sdílení zátěže lze proto uznat, že nedojde k významným odprodejům kromě prodeje divizí PFS a Intertrust, na něž společně připadalo […] % celkového provozního příjmu a […] % rizikově vážených aktiv.
6.3.3 Opatření k omezení narušení hospodářské soutěže
(317)
Co se týká opatření, která jsou nezbytná k omezení narušení hospodářské soutěže, tento případ vykazuje některé atypické znaky.
(318)
V bodě 28 sdělení o restrukturalizaci je uvedeno, k jakému druhu narušení hospodářské soutěže může dojít, je-li státní podpora poskytnuta s cílem přispět k finanční stabilitě v dobách systémové krize: „V situaci, kdy banky spolu soutěží na základě kvality svých produktů a služeb, pak ty banky, které nakumulují nadměrné riziko nebo se spoléhají na neudržitelné obchodní modely, nakonec v rámci konkurence bankovních produktů a služeb ztratí podíl na trhu a pravděpodobně trh opustí, zatímco jiní, efektivnější soutěžitelé na příslušných trzích expandují nebo na tyto trhy vstoupí. Státní podpora prodlužuje narušení hospodářské soutěže, ke kterým došlo v minulosti v důsledku nadměrného riskování a neudržitelných obchodních modelů, a to tím, že uměle podporuje tržní sílu příjemců podpory. Tak může podpora vytvářet morální hazard pro příjemce podpory a zároveň u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, oslabit motivaci k soutěžení, investicím a inovacím.“
(319)
Jak je objasněno v rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008, potíže společností Fortis SA/NV a Fortis Bank SA/NV vyplývaly z nadměrných rizik: i) společnost Fortis Bank SA/NV investovala velkou částku peněz do strukturovaného úvěru a ii) společnost Fortis SA/NV se rozhodla koupit společnost ABN AMRO N za velmi vysokou cenu. Aby bylo možno schválit podporu pro tyto banky, požaduje Komise významné omezení přítomnosti příjemce podpory na trhu. V tomto ohledu Komise podotýká, že se společnost Fortis SA/NV rozdělila na čtyři části: belgická a mezinárodní aktiva v oblasti pojištění jsou dosud součástí kótované společnosti Fortis SA/NV (která se po úpadku společnosti Fortis SA/NV přejmenovala na Ageas); Fortis Bank SA/NV a BGL získala společnost BNP Paribas; nizozemský stát získal společnost FBN (včetně ABN AMRO N) a nizozemský stát převzal rovněž nizozemské činnosti v oblasti pojištění (125). Jinými slovy, společnost Fortis SA/NV byla rozdělena na menší subjekty a samotná společnost Fortis Bank SA/NV se rozdělila na dvě části (126).
(320)
Komise podotýká, že opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N, která jsou posuzována v tomto rozhodnutí, mají zvláštní charakteristiky, které se liší od ostatních případů restrukturalizace, jimiž se musela zabývat během současné krize, včetně případů společností Fortis Bank SA/NV a Fortis SA/NV. V tomto případě společnosti FBN a ABN AMRO N nepotřebovaly státní podporu v prvé řadě proto, že přijaly chybná manažerská rozhodnutí. Potřeba státní podpory nevyplývala například z kumulace nadměrného rizika v jejich investicích či v jejich úvěrové politice, tyto společnosti rovněž neprováděly neudržitelnou cenovou politiku. Problém společností Fortis SA/NV a Fortis Bank SA/NV stejně tak nevyplýval z rizikových úvěrových nebo cenových politik v oblasti retailového bankovnictví, soukromého bankovnictví nebo komerčního bankovnictví, tyto činnosti byly naopak ziskové. Komise se proto domnívá, že podpora poskytnutá společnostem FBN a ABN AMRO N narušuje hospodářskou soutěž podstatně méně než podpora schválená pro finanční instituce, které kumulovaly nadměrné riziko. Komise z těchto důvodů usuzuje, že nejsou nutné další odprodeje.
(321)
Je však třeba zajistit, aby společnosti FBN a ABN AMRO N nevyužily státní podporu k svému růstu na úkor konkurentů, například zavedením neudržitelné cenové politiky nebo nabytím jiných finančních institucí. Pokud by k tomu došlo, podpora by „oslabila u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, motivaci k soutěžení, investicím a inovacím“ a mohla by snižovat účinnost „pobídek podporujících přeshraniční aktivity“ tím, že by odrazovala od vstupu na nizozemský trh.
(322)
Státní podporu lze proto prohlásit za slučitelnou pouze tehdy, budou-li zavedena dostatečná opatření, která zajišťují, aby státní podpora nebyla použita na úkor ostatních konkurentů, z nichž někteří neobdrželi podobnou veřejnou podporu. Je nutno zachovat rovné podmínky mezi bankami, které obdržely veřejnou podporu, a bankami, které takovouto podporu neobdržely. Je nutno zamezit rovněž tomu, aby státní podpora oslabila u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, motivaci k soutěžení, investicím a inovacím a aby byly vytvořeny překážky pro vstup na trh, které by mohly narušit přeshraniční aktivity.
(323)
Ve sdělení o restrukturalizaci je stanoveno, že povaha a forma takovýchto omezení bude záležet na výši podpory a na podmínkách a okolnostech, za kterých byla podpora udělena, a rovněž na vlastnostech trhu či trhů, na kterých bude banka přijímající podporu působit. Výše podpory je popsána v oddíle 6.1.3 Vyčíslení podpory. Zvláštní podmínky a okolnosti, za kterých byla podpora udělena, byly projednány na začátku tohoto oddílu. Jak je uvedeno v bodě 32 sdělení o restrukturalizaci, důležitá je i velikost a relativní význam banky na trhu nebo trzích. Pokud restrukturalizovaná banka omezila svou přítomnost na trhu, budou s menší pravděpodobností zapotřebí další opatření. Podmínky nezbytné pro to, aby mohla být podpora prohlášena za slučitelnou, souvisí proto zejména s retailovým a soukromým bankovnictvím, jelikož v oblasti komerčního bankovnictví společnost již svou přítomnost významně omezila odprodejem New HBU.
(324)
Podporu lze prohlásit za slučitelnou se sdělením o restrukturalizaci pod podmínkou, že skupina ABN AMRO provede opatření, která jsou popsána v 325. až 329. bodě odůvodnění.
(325)
V oblasti retailového a soukromého bankovnictví lze podporu prohlásit za slučitelnou pod podmínkou, že skupina ABN AMRO nebude u standardních spořicích a hypotečních produktů usilovat o to, aby určovala ceny. V souladu s bodem 44 sdělení o restrukturalizaci by skupina ABN AMRO neměla nabízet cenové podmínky, které jsou pro konkurenty, kteří nejsou příjemcem státní podpory, nedosažitelné.
(326)
Jelikož zákaz určování cen může být méně účinný v segmentech s mnoha nestandardními produkty, jako je soukromé bankovnictví v Nizozemsku, jehož se týkala konkrétní stížnost, je v souladu s bodem 44 sdělení o restrukturalizaci zapotřebí dodatečná podmínka, aby bylo možno podporu prohlásit za slučitelnou. Skupina ABN AMRO musí usilovat o dosažení čistých úrokových výnosů, jež byly Komisi předloženy dne 8. listopadu 2010. Jakmile proto skupina ABN AMRO zjistí, že zaostává za svými výhledy, zejména je-li to zapříčiněno nízkým úrokovým rozpětím, musí přijmout náležitá opatření.
(327)
Jelikož v oblasti soukromého bankovnictví je dodržování a sledování zákazu určování cen obtížné, je nezbytné provést jiná vhodná nápravná opatření s cílem zajistit účinnou hospodářskou soutěž, například opatření podporující vstup na trh, jak je popsáno v bodě 44 sdělení o restrukturalizaci. V této souvislosti je nezbytnou podmínkou pro prohlášení podpory za slučitelnou to, aby skupina ABN AMRO zavedla opatření, které usnadňuje přechod zákazníků k jiným společnostem. Skupina ABN AMRO by měla konkrétně uhradit vlastní správní náklady a náklady na převod a transakce u zákazníků divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku, které jsou přímým důsledkem ukončení vztahů v rámci soukromého bankovnictví a převedení portfolií (127). Toto opatření by mělo platit po dobu dvou po sobě jdoucích měsíců a mělo by být zavedeno co nejdříve, nejpozději však do jednoho roku od data vydání tohoto rozhodnutí. Jakmile začne běžet dvouměsíční lhůta, banka jednoznačným způsobem informuje všechny své zákazníky v oblasti soukromého bankovnictví o nabízené možnosti. Skupina ABN AMRO by měla Komisi předložit rovněž důkazy, že k převodům zákazníků došlo běžným postupem a že se během převodu zákazníků nedošlo k žádným prodlevám.
(328)
Budou-li náležitě provedena opatření k omezení hospodářské soutěže, a zejména zvláštní opatření v oblasti retailového a soukromého bankovnictví, budou rovněž dostatečně vyřešeny záležitosti, na něž upozornil stěžovatel. Při zkoumání těchto záležitostí Komise zjistila, že skupina ABN AMRO stanovila ceny některých produktů dočasně se ztrátou, tato cenová politika však byla uplatňována v situaci omezené likvidity, kdy všechny banky agresivně soutěžily o úspory, přičemž je nutno vzít v úvahu rovněž zvláštní kontext v souvislosti se spuštěním značky MoneYou (o němž bylo rozhodnuto před úpadkem společnosti Fortis SA/NV).
(329)
V bodě 44 sdělení o restrukturalizaci je rovněž uvedeno, že banky nesmí používat státní podporu jako konkurenční výhodu při uvádění svých finančních nabídek na trh. Podmínkou pro prohlášení podpory za slučitelnou proto je, že skupina ABN AMRO nepoužije po dobu tří let státní podporu ve svých marketingových kampaních a sděleních pro investory. Tyto zákazy by se měly prodloužit na dobu pěti let, bude-li nizozemský stát držet nejméně 50 % akcií skupiny ABN AMRO.
(330)
Z hlediska neoprávněného narušení hospodářské soutěže hodnotí Komise kladně odprodeje divizí PFS a Intertrust. Prodej PFS snižuje přitažlivost společnosti pro institucionální zákazníky, zatímco divize Intertrust poskytovala mimo jiné služby, jež by mohly posílit franšízu v oblasti soukromého bankovnictví. Její prodej proto mohl ostatním konkurentům usnadnit zlepšení jejich soutěžního postavení vůči značce ABN AMRO Mees Pierson. Komise se rovněž domnívá, že k omezení narušení hospodářské soutěže přispívá skutečnost, že část podpory byla splacená. Komise hodnotí rovněž příznivě dividendovou politiku, která byla popsána v 75. bodě odůvodnění.
6.3.4 Závěr
(331)
Budou-li náležitě splněny všechny podmínky popsané v oddílech 6.2 a 6.3, poskytuje plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, dostatečné důkazy, že byla obnovena dlouhodobá životaschopnost skupiny ABN AMRO. Plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, zajišťuje dostatečné sdílení zátěže a obsahuje přiměřená opatření k omezení neoprávněného narušení hospodářské soutěže. Komise proto může plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, podmíněně prohlásit za slučitelný se sdělením o restrukturalizaci.
7. ZÁVĚR
Komise konstatuje, že Nizozemsko poskytlo v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy protiprávně státní podporu uvedenou v oddíle 6.1.3 „Vyčíslení podpory“. Tato podpora však může být prohlášena za slučitelnou, budou-li splněny podmínky uvedené v oddílech 6.2 a 6.3, které jsou podrobněji popsány v normativní části tohoto rozhodnutí.
Komise podotýká, že nizozemský stát výjimečně souhlasil s tím, že znění tohoto rozhodnutí obdrží pouze v angličtině,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora, kterou Nizozemsko poskytlo skupině ABN AMRO, je slučitelná s vnitřním trhem s výhradou podmínek stanovených v článcích 3 až 9.
Státní podpora byla poskytnuta takto:
-
podpora na rekapitalizaci v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N a
-
podpora likvidity ve výši 71,7 miliardy EUR.
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se:
a)
„skupinou ABN AMRO“ rozumí skupina ABN AMRO a přímé a nepřímé dceřiné společnosti, jejichž je jediným akcionářem, včetně subjektů, v nichž má skupina ABN AMRO výlučnou kontrolu ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků („nařízení o spojování“) (128);
b)
„prvním místem v pořadí“ rozumí nabízení nejatraktivnější ceny;
c)
„retailovými zákazníky“ rozumí všichni zákazníci z řad fyzických osob (na rozdíl od korporátních zákazníků);
d)
„standardními retailovými spořicími a vkladovými produkty“ rozumí všechny standardní retailové spořicí a vkladové produkty, které v kterémkoli okamžiku tvoří nejméně 85 % objemu produktů skupiny ABN AMRO na retailovém trhu spoření a vkladů;
e)
„standardními hypotečními produkty“ rozumí všechny standardní hypoteční produkty, které v kterémkoli okamžiku tvoří nejméně 85 % objemu produktů skupiny ABN AMRO v oblasti hypoték;
f)
„soukromým bankovnictvím v Nizozemsku“ rozumí všichni zákazníci obchodní jednotky Soukromé bankovnictví vyjma zákazníků, kteří patří do obchodní jednotky Mezinárodní soukromé bankovnictví (129).
Článek 3
1. Bez předchozího schválení Komisí nesmí skupina ABN AMRO zaujímat první místo v pořadí s ohledem na standardní retailové spořicí a vkladové produkty pro retailové zákazníky mezi […] finančními institucemi s největším podílem na trhu z hlediska objemu na nizozemském retailovém trhu spoření v některém z těchto segmentů:
-
spořicí účty;
-
termínové vklady na dobu jednoho roku;
-
termínové vklady na dobu dvou let;
-
termínové vklady na dobu tří let;
-
termínové vklady na dobu čtyř let a
-
termínové vklady na dobu pěti let.
Bez ohledu na první pododstavec může skupina ABN AMRO v případě, že tři finanční instituce společně zaujímají první místo v pořadí mezi […] finančními institucemi s největším podílem v segmentu nizozemského retailového trhu spoření a vkladů, přizpůsobit u standardních produktů v příslušném segmentu sazbu těmto třem finančním institucím.
2. Bez předchozího schválení Komisí nesmí skupina ABN AMRO zaujímat první místo v pořadí s ohledem na standardní typ hypoték mezi […] finančními institucemi s největším podílem na nizozemském retailovém hypotečním trhu.
Bez ohledu na první pododstavec může skupina ABN AMRO v případě, že tři finanční instituce společně zaujímají první místo v pořadí mezi […] finančními institucemi s největším podílem na nizozemském retailovém hypotečním trhu, přizpůsobit u příslušného standardního typu hypotéky sazbu těmto třem finančním institucím.
3. Za účelem dodržování odstavců 1 a 2 sleduje skupina ABN AMRO trvale (a nejméně jednou týdně) podmínky, které nabízejí […] jiné finanční instituce s největším podílem z hlediska objemu na příslušných nizozemských trzích spoření, jsou-li tyto podmínky dostupné ve veřejné doméně. Pokud údaje některé z těchto […] jiných finančních institucí nejsou veřejně dostupné, budou nahrazeny údaji dalších největších finančních institucí v pořadí podle podílu na trhu.
Jakmile skupina ABN AMRO zjistí, že u kteréhokoli ze svých produktů nabízí výhodnější cenu, než je cena, kterou může nabízet podle odstavce 1 a odstavce 2 tohoto článku, vyrozumí o tom skupina ABN AMRO neprodleně Komisi. Cenu produktů ihned upraví a úpravu ceny zavede co nejdříve.
Co se týká retailových spořicích a vkladových produktů, skupina ABN AMRO provede úpravu nejpozději do deseti pracovních dnů ode dne, kdy zjistila odchylku od stanovené podmínky. Pokud se však odchylka týká produktů, u nichž lze cenu změnit teprve na konci měsíce, a mezi okamžikem zjištění odchylky a koncem měsíce zbývá méně než deset pracovních dnů, provede skupina ABN AMRO úpravu při první příležitosti od konce následujícího měsíce.
Pokud jde o hypotéky, skupina ABN AMRO upraví svou cenu do deseti pracovních dnů ode dne, k němuž zjistila odchylku od stanovené podmínky, a úprava bude zavedena nejpozději do patnácti pracovních dnů ode dne zjištění odchylky od stanovené podmínky.
4. Podmínka stanovená v odstavcích 1 a 2 platí po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí. Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně zprávy o dodržování této podmínky, a to nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění čtvrtletních finančních výsledků skupiny ABN AMRO.
Článek 4
1. Skupina ABN AMRO se všemožně vynasnaží dosáhnout výhledů (včetně čistých úrokových výnosů), jež byly Komisi předloženy v plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovány v plánu restrukturalizace z listopadu 2010. Výhledů z listopadu 2010 je nutno dosáhnout na konsolidované úrovni skupiny ABN AMRO.
Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně zprávy s rozčleněním výhledů a skutečných údajů (včetně čistých úrokových výnosů) na úrovni čtyř segmentů vymezených v plánu restrukturalizace z prosince 2009 a v plánu restrukturalizace z listopadu 2010: retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví v Nizozemsku, mezinárodní soukromé bankovnictví, komerční a obchodní bankovnictví.
Skupina ABN AMRO může podat Komisi odůvodněnou žádost o revizi výhledů (včetně čistých úrokových výnosů) s cílem zohlednit vnější vývoj.
2. Skupina ABN AMRO poskytne rozpis výhledů týkajících se čistých úrokových výnosů podle objemu a rozpětí na konsolidované úrovni a na úrovni soukromého bankovnictví.
Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně (nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění svých čtvrtletních finančních výsledků) zprávy, v nichž je objasněno, zda jsou čisté úrokové výnosy, jichž bylo dosaženo na konsolidované úrovni, v souladu s výhledy uvedenými v odstavci 1. Tato zpráva obsahuje rovněž srovnání odhadovaných a skutečných rozpětí na konsolidované úrovni a na úrovni soukromého bankovnictví.
Nejsou-li čisté úrokové výnosy, jichž bylo dosaženo na konsolidované úrovni, v souladu s těmito výhledy, uvede skupina ABN AMRO v této zprávě opatření, která přijme k dosažení těchto výhledů.
3. Povinnosti stanovené v odstavcích 1 a 2 platí po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Skupina ABN AMRO nesmí v žádném podniku získat kontrolu přesahující [0 - 7] %.
2. Odchylně od odstavce 1 může skupina ABN AMRO uskutečnit akvizice, pokud celková hrubá kumulativní kupní cena (s vyloučením převzetí či převodu dluhu v souvislosti s těmito akvizicemi) zaplacená skupinou ABN AMRO za veškeré tyto akvizice v období tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nepřesáhne [0 - 600] milionů EUR.
Zákaz stanovený v odstavci 1 se nevztahuje na akvizice soukromých kapitálových fondů ze strany skupiny ABN AMRO, jsou-li v souladu s jejím obchodním plánem a plánovaným rozpočtem divize „Soukromé kapitálové fondy“, který byl Komisi předložen dne 5. října 2010.
Zákaz stanovený v odstavci 1 se nevztahuje rovněž na […] podíly na vlastním kapitálu, které převzala divize skupiny ABN AMRO „Energetika, komodity a doprava“ na podporu své běžné činnosti v oblasti financování, jsou-li v souladu s obchodním plánem skupiny ABN AMRO a plánovaným rozpočtem této divize, který byl Komisi předložen dne 10. ledna 2010.
Skupina ABN AMRO bude Komisi čtvrtletně (nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění svých čtvrtletních finančních výsledků) předkládat zprávy. V těchto zprávách jsou uvedeny skutečné akvizice, které uskutečnily divize „Soukromé kapitálové fondy“ a „Energetika, komodity a doprava“. Zpráva obsahuje rovněž podrobné údaje o ostatních akvizicích skupiny ABN AMRO, jež směla uskutečnit podle odstavce 1.
3. Zákaz stanovený v odstavci 1 platí alespoň po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nebo do dne, k němuž se účast Nizozemska ve skupině ABN AMRO sníží pod 50 %, podle toho, co nastane později. Tento zákaz přestane platit nejpozději pět let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Pokud zákaz stanovený v odstavci 1 platí déle než tři roky ode dne vydání tohoto rozhodnutí, zvyšuje se celková hrubá kumulativní kupní cena podle odst. 2 prvního pododstavce o [0 - 200] milionů EUR ročně.
Článek 6
Skupina ABN AMRO nesmí zmiňovat v reklamě skutečnost, že je ve státním vlastnictví, ani na obdrženou státní podporu odkazovat v komunikaci se stávajícími či potenciálními zákazníky nebo investory, a to alespoň po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nebo do dne, k němuž se účast Nizozemska ve skupině ABN AMRO sníží pod 50 %, podle toho, co nastane později. Tento zákaz přestane platit nejpozději pět let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Bez ohledu na tento zákaz může skupina ABN AMRO poukázat na skutečnost, že je ve státním vlastnictví, a na případnou jinou státní podporu, kterou obdržela, pokud se to vyžaduje podle platných právních a správních předpisů.
Článek 7
1. Skupina ABN AMRO nabídne zákazníkům divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku možnost ukončit vztah se skupinou ABN AMRO v rámci soukromého bankovnictví a převést investiční portfolia do jiných bank. Tato nabídka platí po dobu dvou po sobě jdoucích měsíců (dále jen „příslušné období“).
Příslušné období začne co nejdříve ode dne vydání tohoto rozhodnutí tak, aby byl (v případě potřeby) k dispozici přiměřený čas na přípravu, nejpozději však do jednoho roku ode dne vydání tohoto rozhodnutí. Skupina ABN AMRO předloží Komisi ke schválení počáteční datum příslušného období, a to nejméně čtyři týdny před předpokládaným začátkem příslušného období.
2. Skupina ABN AMRO sdělí jednoznačným způsobem všem zákazníkům divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku podmínky nabídky popsané v odstavci 1, a to nejpozději k prvnímu dni příslušného období. Informace, které skupina ABN AMRO zašle svým zákazníkům, budou nejprve předloženy Komisi, a to nejméně čtyři týdny před rozesláním těchto informací zákazníkům.
3. Skupina ABN AMRO usnadní ukončení vztahů v rámci soukromého bankovnictví, pokud o to zákazníci požádají, použitím běžných postupů s co nejnižšími náklady. Jestliže se zákazník rozhodne převést svou pozici a/nebo (související) zajištění pohledávek a je-li tento převod možný z hlediska nabývající banky, skupina ABN AMRO takovýto převod usnadní. Zákazníci jsou informováni o možnosti převést pozice místo jejich likvidace a budou informováni rovněž o nákladech těchto dvou možností.
Skupina ABN AMRO uhradí své vlastní správní náklady a náklady na převod a transakce, které jsou přímým důsledkem ukončení vztahu v rámci soukromého bankovnictví a převodu portfolií (130).
Skupina ABN AMRO není povinna uhradit jiné finanční důsledky vzniklé zákazníkům.
Článek 8
Skupina ABN AMRO nevyplatí kupóny z nástrojů týkajících se základní kapitálové složky Tier 1, kapitálu Tier 1 a kapitálu Tier 2 (včetně hybridních kapitálových nástrojů a prioritních akcií), které byly vydány přede dnem přijetí tohoto rozhodnutí, ani neuplatní případná práva na koupi ve vztahu k těmto kapitálovým nástrojům do dne 10. března 2013 včetně, neexistuje-li právní povinnost tak učinit.
Skupina ABN AMRO může po dni přijetí tohoto rozhodnutí vydat nové kapitálové nástroje nebo vyplatit kupóny z těchto nových kapitálových nástrojů, pokud tyto emise či výplaty nevedou k povinnosti vyplatit kupóny z vlastních stávajících kapitálových nástrojů.
Odchylně od prvního pododstavce může skupina ABN AMRO odkoupit nástroj FCC (konkrétně 87,5 milionu EUR, nekumulativní, časově neomezené prioritní akcie bez hlasovacích práv třídy A série I s dividendou 6,25 % vydané společností Fortis Capital Company Ltd).
Do dne 10. března 2013 včetně bude skupina ABN AMRO vyplácet dividendy ze svých kmenových akcií pouze v případě, že tyto dividendy přesáhnou 100 milionů EUR (131).
Článek 9
Nejpozději do dne 30. června 2011 zaplatí skupina ABN AMRO Nizozemsku upravenou úrokovou sazbu z půjček uvedených v e-mailu, který Komise zaslala nizozemskému státu dne 24. června 2010. Částky upravené o úroky činí 18 152 722 EUR.
Článek 10
Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí informuje Nizozemsko Komisi o opatřeních přijatých k dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 11
Toto rozhodnutí je určeno Nizozemskému království.
V Bruselu dne 5. dubna 2011.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. április 5.)
a holland állam által (a Fortis Bank Nederland és az ABN AMRO N egyesülését követően létrejött) ABN AMRO Group NV javára tett C 11/09 (korábbi NN 53b/08, NN 2/10 és N 19/10) sz. intézkedésekről
(az értesítés a C(2011) 2114. számú dokumentummal történt)
(Csak az angol nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/823/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
miután felkérte az érdekelteket, hogy terjesszék be észrevételeiket (1) a szerződés 108. cikke (2) bekezdésének megfelelően, és figyelembe véve ezen észrevételeket,
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
2008. október 3-án a holland állam 12,8 milliárd euróért megvásárolta a Fortis Bank Nederland bankot (a továbbiakban: FBN) (2)) (nevezetesen a Fortis SA/NV pénzügyi holdingtársaság banki tevékenységet folytató hollandiai leányvállalatát), beleértve az ABN AMRO Holdingnak az FBN tulajdonában álló eszközeit (a továbbiakban:ABN AMRO N). Ugyanebben az ügyletben a holland állam a Fortis SA/NV banki tevékenységet folytató belgiumi leányvállalatának, a Fortis Bank SA/NV-nek a helyébe lépett mint hitelező az FBN-nek nyújtott, 16,1 milliárd euro névértékű kölcsönök tekintetében (3). A holland állam emellett egy 45 milliárd eurós rövid távú likviditási hitelt is nyújtott az FBN-nek, továbbá vállalta, hogy kártalanítja a Fortis SA/NV-t a konzorciumi részvényesi megállapodásból (a továbbiakban: -KRM) eredően őt terhelő költségekért és kötelezettségekért. A KRM tartalmazta annak a három pénzintézetnek (Fortis SA/NV, Banco Santander és Royal Bank of Scotland (a továbbiakban:RBS) vagy a három „konzorciumi tag”) a jogait és kötelezettségeit, amelyek korábban közös ajánlatot nyújtottak be az ABN AMRO Holdingra az újonnan létrehozott jogi személy, az „RFS Holdings”-on keresztül. 2008. október 7-én a holland állam értesítette a Bizottságot a 2008. október 3-án hozott intézkedéseiről (nevezetesen az FBN 12,8 milliárd euróért történő megvásárlásáról, a 16,1 milliárd euro névértékű hosszú távú kölcsönök megújításáról, valamint a 45 milliárd eurós rövid távú likviditási hitelről - a továbbiakban: a 2008. október 3-i összevont ügyletek) mint állami támogatásnak nem minősülő intézkedésekről annak érdekében, hogy meggyőződjön azok jogbiztonságáról. Mivel az említett intézkedések addigra már bevezetésre kerültek, a Bizottság az ügyet „NN” regisztrációs számmal (NN53b/08) vette nyilvántartásba.
(2)
Az FBN 2008. október 3-i megvásárlásához vezető tárgyalások során a holland állam a(z) […] (4) által készített értékelési jelentésre hivatkozott, amelynek egy példányát 2008. október 15-én elküldte a Bizottságnak.
(3)
A 2008. október 30-án kelt levelében a Bizottság tájékoztatta a holland pénzügyminisztériumot az előzetes véleményéről, amely szerint a 2008. október 3-i intézkedések az FBN-nek nyújtott állami támogatásnak tűnnek. 2008. november 20-án találkozóra került sor a Bizottság szolgálatai és a holland állam között.
(4)
2008. november 21-én a holland állam hivatalosan úgy döntött, hogy nem tartja külön az FBN-t és az ABN AMRO N-t, hanem inkább egyesíti a két vállalatot (a továbbiakban: az összefonódás) a Fortis SA/NV korábbi terveinek megfelelően.
(5)
2008. december 3-án a Bizottság határozatot hozott (5) (a továbbiakban: a 2008. december 3-i határozat), amelyben kinyilvánította, hogy a holland állam által a Fortis Bank SA/NV javára állami támogatásként hozott 2008. október 3-i intézkedések összeegyeztethetők a közös piaccal. Az említett határozat 4 preambulumbekezdése azonban kifejezetten tartalmazza, hogy a Bizottság egy külön eljárásban fogja megállapítani, hogy a 2008. október 3-án bevezetett intézkedések tartalmaznak-e az FBN-nek nyújtott támogatást.
(6)
2008. december 17-én a holland állam tájékoztatta a Bizottságot a szándékáról, hogy az FBN-től 6,5 milliárd euróért megvásárolja az ABN AMRO N-t. Az adásvételre 2008. december 24-én került sor. 2009. február 2-án a holland hatóságok a jogbiztonság érdekében értesítették a Bizottságot az adásvételről mint állami támogatást nem képező intézkedésről.
(7)
2008. december 24-én az RBS, a Banco Santander és a holland állam aláírta a KRM módosítását, amely szerint a KRM-ben a Fortis SA/NV helyébe a holland állam lép.
(8)
2009. március 6-án a holland állam egy átvilágítási jelentést (6) küldött a Bizottságnak a megvásárolt vállalatokról, amely jelentést a(z) […] készítette a holland állam megbízásából.
(9)
2009. április 8-i határozatával (a továbbiakban: 2009. április 8-i határozat) a Bizottság C11/09 (korábbi NN53b/08) ügyszámon kezdeményezte a szerződés 108. cikkének (2) bekezdésében meghatározott eljárást az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek állítólagosan nyújtott támogatásról.
(10)
2009. május 6-án a Bizottság panaszlevelet kapott a Van Lanschot Banktól (a továbbiakban: a panaszos), az FBN és az ABN AMRO N hollandiai versenytársától. A levelet a Bizottság 2009. július 22-én továbbította a holland államnak, és észrevételeket kért. A holland állam 2009. augusztus 20-án kérte a határidő meghosszabbítását, és 2009. szeptember 22-én részletes választ küldött a panaszra. 2009. augusztus 21-i és 2009. augusztus 28-i levelében a panaszos további információkat adott meg. Ezeket a leveleket a Bizottság 2009. szeptember 23-án továbbította a holland államnak, amely 2009. október 29-én válaszolt azokra.
(11)
2009. május 15-én a holland állam egy levelet küldött a Bizottságnak, amelyben választ adott egy sor, a 2009. április 8-i határozatban felmerült kérdésre. Részletesebb érdemi választ - amelyre több időt kért - 2009. augusztus 11-én küldött a holland állam a Bizottságnak.
(12)
Egy 2009. június 15-án küldött nem hivatalos, valamint az azt követően 2009. június 16-án a Bizottsággal tartott találkozón a holland állam tájékoztatta a Bizottságát arról a szándékáról, hogy 2,5 milliárd euro értékű feltőkésítési tervet kíván bevezetni, amely lehetővé teszi az ABN AMRO N számára a különválást anyavállalatától, az ABN AMRO Banktól (7). Ezen a találkozón a holland állam jelezte, hogy a 2,5 milliárd euro összegű első tőkejuttatás után további, még nem számszerűsített intézkedésekre lesz szükség.
(13)
A 2009. április 8-i határozatában a Bizottság felkérte a holland pénzügyi felügyeletet (a továbbiakban: DNB), hogy tegyen észrevételeket az FBN, illetve az ABN AMRO N stabilitásáról. A Bizottság egy 2009. június 18-án keltezett levélben kapta meg a kért információkat, majd 2010. január 5-én frissített információkat is kapott. A holland állam 2010. január 20-án továbbított egy a DNB-től kapott levelet az ABN AMRO N részére is.
(14)
2009. július 6-án az ABN AMRO Bank - az ABN AMRO N anyavállalata - egy levelet küldött a Bizottságnak, amelyben észrevételeket fűzött a 2009. április 8-i határozathoz. A levelet a Bizottság 2009. július 22-én továbbította a holland államnak, amely 2009. szeptember 22-én válaszolt arra.
(15)
2009. július 9-én a holland állam tájékoztatta a Bizottságot, hogy az FBN teljes egészében visszafizette a rövid távú kölcsönt, amelyet a 2008. október 3-án nyújtott, 45 milliárd euro értékű likviditási hitelkeretben kapott a holland államtól.
(16)
2009. július 15-én a holland állam tájékoztatta a Bizottságot az FBN tervéről, amely szerint meg kívánja vásárolni a Fortis Clearing Americas (a továbbiakban: FCA) vállalatot a Fortis Bank SA/NV-től.
(17)
2009. július 17-én a holland állam hivatalos értesítést küldött egy 2,5 milliárd euro értékű feltőkésítési intézkedésekről szóló tervéről, (8) amelynek része egy nemteljesítéskori csereügylet (a továbbiakban: CDS) 1,7 milliárd eurós tőkeátvételi hatással (a továbbiakban: a tőkeátvételi eszköz vagy „CRI”) és egy 800 millió euro összegű kötelezően átváltandó értékpapír (a továbbiakban: MCS). Az intézkedéseket először N429/09 ügyszámon vették nyilvántartásba, azonban mivel azok bevezetésére azelőtt került sor, hogy a Bizottság határozatot hozott volna rájuk vonatkozóan, az ügy a bejelentett támogatások nyilvántartásából átkerült a be nem jelentett támogatások nyilvántartásába (NN 2/10 ügyszám alá).
(18)
2009. szeptember 10-én a holland állam egy nem hivatalos dokumentumot küldött a Bizottságnak, amelyben friss információkat szolgáltatott a különválasztás folyamatáról, valamint jelezte, hogy a további (nem számszerűsített) állami támogatásról szóló intézkedések elkerülhetetlenek lesznek.
(19)
A Bizottsággal 2009. november 9-én tartott egyeztetésen a holland állam jelezte, hogy az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek további, 4,39 milliárd euro értékű intézkedésekre lesz szüksége, és ezzel az intézkedések összértéke (beleértve a 2009. július 17-én bejelentett intézkedések értékét is) 6,89 milliárd euróra fog emelkedni. Az intézkedések további részleteit a 2009. szeptember 10-i nem hivatalos dokumentum 2009. november 10-én kelt függeléke, valamint a 2009. november 13-án kelt kiegészítő magyarázó feljegyzés tartalmazta.
(20)
2009. november 26-án a holland állam benyújtott a Bizottsághoz […] jelentését, amely észrevételeket tartalmazott a 2008. december 24-i ügyletről. A jelentés háttéranyagokat is tartalmazott a(z) […] magyarázatával.
(21)
2009. december 4-én a holland állam benyújtotta a Bizottsághoz az ABN AMRO Group, az FBN és az ABN AMRO N egyesülése nyomán létrejött új jogalany szerkezetátalakításáról szóló terv (a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv) első változatát (9). A terv ismertette az új jogalany stratégiáját, valamint pénzügyi előrejelzéseket is tartalmazott egy alapeseti forgatókönyvhöz.
(22)
2010. január 14-én a holland állam hivatalosan is bejelentette a 2009 júliusában már bejelentett intézkedések kiegészítéseként nyújtott 4,39 milliárd eurós állami támogatásról szóló intézkedéseket. A Bizottság N19/10 ügyszám alatt vette nyilvántartásba az új intézkedéseket.
(23)
2010. február 5-i határozatában (a továbbiakban: 2010. február 5-i határozat) a Bizottság úgy döntött, hogy a C11/09 számú vizsgálati eljárást kiterjeszti az NN2/10 és N19/10 ügyszámon bejegyzett intézkedésekre is. A határozatban a Bizottság ideiglenesen, 2010. július 31-ig megmentési támogatási intézkedésekként jóváhagyta az említett intézkedéseket. A holland állam egy levelet küldött a Bizottságnak, amelyben árvezetési tilalom betartására vonatkozó, 2010 végéig érvényes kötelezettséget vállal.
(24)
2010. március 23-án a Bizottság választ kapott a holland államtól - amely a korábban a határidő meghosszabbítását kérte - a 2010. február 5-én kelt határozatra. A holland állam további információkat is szolgáltatott az új ABN AMRO Group 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervéről, így többek között pénzügyi előrejelzéseket a legrosszabb esetre vonatkozó forgatókönyvhöz is.
(25)
A Bizottság 2010. április 8-án további kérdéseket tett fel, amelyekre 2010. május 7-én kapott válaszokat. A holland állam további információkat is adott a Bizottságnak a 2010. május 26-án végrehajtott egyesülési jogorvoslat (10) nyomán keletkezett keresztkötelezettségekről. Ugyanezen a napon a Bizottság elektronikus levelet küldött az utólagos kérdéseivel, amelyekre 2010. június 9-én kapott válaszokat.
(26)
2010. július 20-án a holland állam kérte a Bizottságtól az NN2/10 és N19/10 ügyszám alatt bejegyzett megmentési támogatási intézkedések ideiglenes jóváhagyásának meghosszabbítását. A holland állam egy levelet is küldött, amelyben meghosszabbította az árvezetési tilalom betartására vonatkozó kötelezettségvállalását 2011. június 30-ig vagy a Bizottság végleges határozata elfogadásának dátumáig.
(27)
2010. július 30-án a Bizottság úgy döntött, hogy meghosszabbítja az NN2/10 és N19/10 ügyszámok alatt bejegyzett megmentési támogatási intézkedések ideiglenes jóváhagyását addig, ameddig be nem fejezi a C11/09 számú vizsgálatát.
(28)
2010. augusztus 20-án a holland állam egy dokumentumot küldött a Bizottságban, amelyben részletesen ismertette a kilépési stratégiáját.
(29)
2010. október 5-én a holland állam üzleti tervet nyújtott be az ABN AMRO Group magántőke-üzletágára vonatkozóan. 2010. január 10-én hasonló tervet nyújtott be a Bizottsághoz az ABN AMRO Group „energia, áruk és szállítás” divíziójára vonatkozóan.
(30)
2010. október 15-én az ABN AMRO Group bejelentette, hogy 2010. október 31-én érvényesíti a tőkeátvételi eszköz megszüntetésére vonatkozó vételi opcióját.
(31)
2010. november 8-án a holland állam egy frissített, 2010. október 29-en kelt változatot (a továbbiakban: a 2010. novemberi szerkezetátalakítási terv) küldött az ABN AMRO Group 2009. december 4-i szerkezetátalakítási tervéből. 2011. január 10-én a holland állam egy dokumentumot küldött, amelyben ismertette, hogy az ABN AMRO Group miként módosította a 2010. november 8-i előrejelzéseit a 2009. december 4-i eredeti előrejelzéseihez képest.
(32)
Az eljárás során számos információcserére, telekonferenciára és találkozóra került sor a holland állam, az ABN AMRO N és az FBN, valamint az Európai Bizottság képviselői között.
2. A KEDVEZMÉNYEZETTEK ÉS AZ INTÉZKEDÉSEK RÉSZLETES LEÍRÁSA
2.1. Az ABN AMRO Group létrehozása
(33)
2007 tavaszán a konzorcium tagjai létrehoztak egy új jogi személyt, az „RFS Holdings” társaságot az ABN AMRO Holding megvásárlására.
(34)
A konzorcium tagjainak az volt a szándéka, hogy az ABN AMRO Holdingot szétválasztják három külön részre, és a szétválasztási eljárással kapcsolatos intézkedéseket a KRM-ben rögzítették.
(35)
A felosztás megkönnyítése érdekében a konzorciumi tagok ún. követő üzletrészeket (a továbbiakban: tracking share) hoztak létre, amelyek az egyes konzorciumi tagokhoz került társaságok üzleti tulajdonrészét képviselték. Ennek eredményeként az RBS, a Banco Santander és a Fortis SA/NV lett az ún. R-üzletrész, S-üzletrész, illetve N-üzletrész (a továbbiakban: ABN AMRO R, ABN AMRO S és ABN AMRO N) üzleti (11) tulajdonosa.
(36)
Az ABN AMRO R-hez tartozott többek között a Global Business & Markets üzleti egység (a továbbiakban: BU), a BU Asia, a BU Global Transaction Services és a nemzetközi hálózat, míg az ABN AMRO S magába foglalta többek között a BU Latin Americát és a BU Antonvenetát (Olaszország).
(37)
Az ABN AMRO N-hez tartozott a BU Netherlands és a BU Private Banking, valamint az International Diamond and Jewelry Group is.
(38)
Azokat az egységeket, amelyeket nem sorolták az egyes konzorciumi tagokhoz, egy ún. ABN AMRO Z-üzletrészbe (a továbbiakban: ABN AMRO Z) vonták össze, amely továbbra is ellátta például a központi irodai feladatokat. Mindegyik konzorciumi tagnak arányos részesedése (12) volt az ABN AMRO Z-ben.
(39)
2008. október 3-án a holland állam 12,8 milliárd euro ellenében megvásárolta az FBN-t a Fortis Bank SA/NV-től. A vásárlás eredményeként a holland állam az ABN AMRO N közvetett tulajdonosa is lett, mivel az FBN - a Fortis Bank SA/NV-n belül - az ABN AMRO N jog szerinti tulajdonosa volt. 2008. október 3-án a holland állam kötelezettséget vállalt arra is, hogy megtéríti a Fortis SA/NV-nek minden olyan költségét, amely a KRM-ben való további részvétele miatt ráhárul. 2008. december 24-én az RBS, a Banco Santander és a holland állam aláírta a KRM módosítását, amely szerint a KRM-ben a Fortis SA/NV helyébe a holland állam lép.
(40)
2008. december 24-én a holland állam 6,5 milliárd euróért megvásárolta az ABN AMRO N-t az FBN-től, és ezzel az ABN AMRO N közvetlen tulajdonosa lett. A vásárlást megelőzően a holland állam közvetett módon, az FBN-en keresztül birtokolta az ABN AMRO N-t.
(41)
1. ábra:
Az ABN AMRO N szétválasztása
(42)
2008. november 21-én a holland állam úgy döntött, hogy az ABN AMRO N-t egyesíti az FBN-nel (ami a Fortis SA/NV meg nem valósított szándéka volt). Az egyesítést csak úgy lehetett megvalósítani, ha az ABN AMRO N-t leválasztják anyavállalatáról, az ABN AMRO Bankról. Első lépésként az ABN AMRO N tevékenységeit áthelyezték az ABN AMRO Bankon belül létrehozott új jogi személyhez, az ABN AMRO II-höz.
(43)
2010. február 6-án az ABN AMRO II-t a 41 preambulumbekezdésben foglaltak szerint különválasztott ák és átnevezték ABN AMRO Bankká. Ezzel egy időben a korábban ABN AMRO Banknak nevezett jogi személyt átkeresztelték „The Royal Bank of Scotland NV”-vé (a továbbiakban: RBS NV) (lásd a fenti ábrán).
(44)
Mielőtt az ABN AMRO Bank egyesülhetett az FBN-nel, először egyesülési jogorvoslatot kellett végrehajtani. Amikor 2007-ben a Fortis SA/NV megvásárolta az ABN AMRO N-t, a Bizottság azt a következtetést vonta le (13) (a továbbiakban: egyesülési határozat), hogy az ABN AMRO N és az FBN egyesülése összefonódási problémákhoz vezethet a holland bankpiacon, különösen annak kereskedelmi banki és faktorálási szegmenseiben.
(45)
Az összefonódási problémák orvoslása érdekében a Fortis SA/NV vállalta, hogy egy sor tevékenységét (nevezetesen az IFN faktorálási divíziót és a „New HBU” kereskedelmi banki tevékenységét) eladja a Deutsche Banknak. Amikor a holland állam megvásárolta az FBN-t és az ABN AMRO N-t 2008. október 3-án, a Fortis SA/NV még nem hajtotta végre a New HBU és az IFN Deutsche Banknak történő tervezett eladását. Miután a holland állam úgy döntött, hogy véghezviszi az FBN és az ABN AMRO N egyesítését, újrakezdte a tárgyalásokat a Deutsche Bankkal (14). A New HBU és az IFN eladása a Deutche Banknak 2010. április 1-jén zárult le.
(46)
A New HBU teljes eszközállományának értéke [10 - 20] milliárd euro, teljes munkaidős egyenértéke (a továbbiakban: FTE) pedig hozzávetőleg [1 000 - 1 500] volt. A New HBU-hoz tartozott a Hollandsche Bank Unie (a továbbiakban: HBU) (az ABN AMRO N tulajdonában álló kereskedelmi bank), az ABN AMRO néhány értékesítési irodája (13 az összesen 78-ból), valamint az ABN AMRO néhány, vállalati ügyfelekkel foglalkozó egysége (a továbbiakban: Corporate Client Unit) (2 az összesen 5-ből).
(47)
Az ABN AMRO Bank és az FBN hivatalosan 2010. július 1-én egyesült, aminek nyomán létrejött az ABN AMRO Group a 49 preambulumbekezdésben látható 2. ábrán bemutatottaknak megfelelően.
(48)
Az ABN AMRO Z-ben tulajdonolt részesedésének irányítását a holland állam átadta az új ABN AMRO Banknak, mivel nem kívánt erőforrásokat biztosítani az említett részesedés napi irányításához. Ennek ellenére a holland állam az ABN AMRO Z jog szerinti tulajdonosa maradt, így az ABN AMRO Z összes lehetséges nyereségére jogosult, illetve összes lehetséges veszteségéért felelős (15).
(49)
2. ábra:
Az ABN AMRO Group létrehozása
2.2. Kedvezményezettek
2.2.1. Az ABN AMRO N és az ABN AMRO Z gazdasági tevékenységei
(50)
Az ABN AMRO N - önmagában Hollandia harmadik legnagyobb bankja a Rabobank és az ING után - részei a BU Netherlands és a BU Private Banking voltak.
(51)
Az első üzleti egység, a BU Netherlands lakossági és kereskedelmi banki szolgáltatásokat kínált egy 510 bankfiókból és 78 tanácsadási fiókból álló hálózaton, valamint egyéb csatornákon, például az interneten, ATM-eken (16) és telefonos ügyfélszolgálati irodákon (ún. call centereken) keresztül. A BU Netherlands durván 19 000 FTE-t alkalmazott.
(52)
A lakossági banki szolgáltatások területén a BU Netherlands nagy fogyasztói kedveltséggel rendelkezett, ami „tömeges értékesítés” (több mint [3,5 - 5] millió ügyfél) és kiemelt ügyfeleknek szánt banki szolgáltatások (a továbbiakban: preferred banking) (több mint [250 000 - 420 000] ügyfél) szegmensekre oszlott (17), és termékek széles skáláját kínálta (például megtakarítások, befektetések, jelzáloghitelek, biztosítás, hitelkártyakölcsönök és hitelkártyás fizetés).
(53)
A kereskedelmi banki szolgáltatások területén az ABN AMRO N [300 000 - 400 000] kkv-t (18) és [9 000 - 21 000] nagyobb vállalati ügyfelet (noha a KRM-ben rögzített feltételek alapján az ABN AMRO Bank nagyobb ügyfelei az RBS-hez tartoztak) szolgált ki termékek széles választékával (például hitelek, fizetés- és készpénzkezelés, megtakarítások, vagyongazdálkodás, kockázat- és biztosításkezelés, összetett pénzügyi megoldások és termékek, lízingelés és faktorálás).
(54)
A másik üzletág, a BU Private Banking 1 millió eurónál nagyobb befektethető eszközzel rendelkező egyéneket vett célba különféle eszközkezelési és vagyontervezési termékekkel. A BU Private Banking fejlett hálózatot épített ki hollandiai és franciaországi szerves növekedése és németországi (Delbrück Bethmann Maffei) és belgiumi (Bank Corluy) cégvásárlásai révén. A BU Privat Bankinghez tartozott a francia Neuflize Vie biztosítási közös vállalkozás is.
(55)
A 2008. október 3-án a holland állam által megvásárolt vállalatok közé tartozott az International Diamond and Jewelry Group is, az ékszergyártásban és gyémántkereskedelemben érdekelt cégekkel foglalkozó divízió.
(56)
Az ABN AMRO Z nem rendelkezett vagyoni eszközökkel, azonban többek között voltak adókövetelései, számos üzleti részesedése (többek közötti a Saudi Hollandi Bankban), valamint nála volt a fennmaradó magántőke-portfólió is. Ami a kötelezettségeket illeti, egy rendelkezés volt érvényben az Egyesült Államok igazságügyi minisztériumával szembeni kötelezettségek rendezéséről, illetve egyéb megállapodások (részben személyzeti jellegű) és vállalati eszközök vállalatközi finanszírozása. A 11 lábjegyzetben említetteknek megfelelően a holland állam tulajdonában álló részesedés az ABN AMRO Z 33,81 %-át teszi ki.
(57)
Az alábbi 1. táblázat az ABN AMRO N néhány főbb pro-forma pénzügyi adatát foglalja össze:
1. táblázat
Az ABN AMRO N főbb pénzügyi adatai (millió euro)
2008
2009
Teljes működési bevétel (19)
5 189
4 899
Nettó nyereség
471
(117)
Tőkearányos nyereség
6,7 %
-2,7 %
Költség/bevétel arány
73 %
77,5 %
Eszközök összesen
183 539
202 084
Saját tőke összesen
7 044
4 278 (20)
RWA (21)
91 700
74 973 (22)
Tőkemegfelelési mutató
9,4 %
10,2 % (23)
Össztőkehányad vagy BIS-arány (fizetőképességi mutató)
12,6 %
14,8 %
Stabil finanszírozás/nem likvid eszközök
107 %
110 %
Forrás: ABN AMRO Bank NV, 2009. évi jelentés, ex ABN AMRO Z és magántőke-konszolidáció, de beleértve a New HBU-t is.
(58)
A 2009-es pénzügyi évre az ABN AMRO N 117 millió eurós veszteségről számolt be. A veszteséget a hitelezési értékvesztés emelkedése, a kamatkülönbözetre nehezedő nyomás, a holland betétbiztosítási rendszerrel kapcsolatos magasabb költségek, valamint a különválás és integráció költségei okozták (24). A különválási és integrációs költségeket levonva, az ABN AMRO N kis összegű, 25 millió eurós nettó nyereséget könyvelhetett volna el 2009-re.
2.2.2. Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Az FBN önmagában a negyedik legnagyobb bank volt a holland piacon (a Rabobank, az ING és az ABN AMRO N után, de az SNS REAAL előtt).
(60)
A holland állam (és korábban a Fortis SA/NV) 92,6 %-os közvetlen részesedéssel rendelkezett az FBN-ben, míg a Fortis FBN(H) FBN(H) Preferred Investments BV birtokolta a fennmaradó 7,4 %-ot elsőbbségi részvények formájában. A holland államnak 70 %-os részesedése volt az említett befektetési társaságban, míg a fennmaradó 30 % több magánbefektető kezében volt (25). A magánkézben lévő elsőbbségi részvények névértéke 210 millió eurót tett ki, a (nem halmozódó) osztalék pedig 5,85 % volt (26).
(61)
Az FBN tevékenységei három szegmensre oszlott: lakossági banki szolgáltatások, magánbanki szolgáltatások és kereskedelmi banki szolgáltatások.
(62)
A lakossági banki tevékenységekhez tartoztak a hagyományos lakossági banki tevékenységek (157 fiókból álló hálózattal, [2 - 3] millió egyéni ügyféllel és [20 000 - 60 000] kkv-ügyféllel), de a Directbank is (amely jelzáloghiteleket kínált közvetítőkön keresztül), valamint az Alfam és az ICS által nyújtott fogyasztásfinanszírozási, illetve fizetőkártyás termékek.
(63)
A magánbanki szolgáltatásokat elsősorban a Fortis Mees Pierson márkanév alatt fejlesztették ki, és vagyonkezelési szolgáltatásokat nyújtottak (vagyontervezés, befektetés, kölcsönnyújtás és biztosítás) szegmentált alapon [15 000 - 40 000] ügyfélnek egész Hollandiában.
(64)
A „Merchant Banking” üzletágban az FBN hét alüzletágat különböztetett meg: A „Commercial Banking” (a továbbiakban: kereskedelmi banki szolgáltatások) üzletágban (1) az FBN 23 üzleti centrumot működtetett, amelyek különféle szolgáltatásokat nyújtottak legfeljebb 250 millió eurós forgalmú vállalatoknak. A több mint 250 millió eurós forgalmú vállalatokat és az állami szektort egy másik alüzletág, a „Corporate & Public Banking” (a továbbiakban: vállalatoknak és állami szervezeteknek nyújtott szolgáltatások) (2) szolgálta ki. A többi alüzletág: „Investment banking” (befektetési banki szolgáltatások) (3) (27), „Specialised Financial Services” (a továbbiakban: szakosodott pénzügyi szolgáltatások) (4) (28), „Energy, Commodities & Transportation” (a továbbiakban: energia, áruk és szállítás (5), „Global Markets & Institutional Banking”„globális piacok és intézményi banki szolgáltatások” (6) (29) és „Clearing Funds & Custody” (a továbbiakban: klíring és letétkezelés) (7) (30).
(65)
Az FBN főbb pénzügyi adatait az alábbi 2. táblázat foglalja össze:
2. táblázat
Az FBN főbb pénzügyi adatai
(millió euro)
2006
2007
2008 (31)
2009
Teljes működési bevétel
3 473
3 553
3 096
2 171
Nettó nyereség
1 157
1 296
-18 486
406
Tőkearányos nyereség (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Költség/bevétel arány
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Eszközök összesen
209 749
272 378
184 203
189 785
Saját tőke összesen
5 910
21 763
2 944
4 716
RWA
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Tőkemegfelelési mutató
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Össztőkehányad
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Hitel/betét hányad
167 %
237 %
208 %
Forrás: Az FBN 2008./2009. évi éves jelentései.
(66)
2008-ban az FBN 16,5 milliárd eurós veszteséget könyvelt el, azonban ennek a veszteségnek a nagy része rendkívüli tételekhez kapcsolódott. A vállalat 16,8 milliárd eurós nettó veszteséget volt kénytelen elkönyvelni az RFS Holdingsban tulajdonolt részesedésén és annak értékesítésén, továbbá 922 millió euro értékű (adózás előtti) értékvesztést a Prime Fund Solutions üzletágán a Madoff-csalás miatt (34). Az egyszeri tételek nélküli nettó eredmény - az említett elemeket kivéve - elérte a 604 millió eurót, ami majdnem kizárólag 2008 első félévében realizálódott.
(67)
2009-ben az FBN 406 millió euro nettó nyereséget realizált, amit két rendkívüli bevétel (egy 362,5 milliós készpénzkifizetés a Fortis Capital Company vállalatnak), valamint egy 16 millió euro összegű, a Madoff-üggyel kapcsolatos tartalék-visszafizetés segített elő. Az egyszeri tételek nélküli nettó eredmény 27 millió euróra csökkent (35) (a 2008. évi 604 millió euróról).
2.2.3. ABN AMRO Group
(68)
Az FBN és az ABN AMRO Bank (azaz az ABN AMRO N tevékenységeinek) egyesülése nyomán 2010. július 1-jén létrejött ABN AMRO Group két külön üzletágba, a „Retail and Private banking” (a továbbiakban: lakossági és magánbanki szolgáltatások), valamint a „Commercial and Merchant banking” (a továbbiakban: kereskedelmi banki szolgáltatások) üzletágba csoportosítja valamennyi tevékenységét. A csoport 2008-ban 7,15 milliárd euro pro forma működési bevételt realizált, és összesen 360 milliárd euro értékű pro forma eszközállománnyal rendelkezett. A legutóbbi adatok szerint (36) az ABN AMRO Group IFRS szerinti (37) össztőkeértéke 11,7 milliárd euro.
(69)
Az ABN AMRO Group jól diverzifikált vállalat 4,2 milliárd eurós működési bevétellel a „Retail and Private banking” üzletágban, illetve 2,8 milliárd eurós bevétellel a „Commercial and Merchant banking” üzletágban. Földrajzi tekintetben az ABN AMRO Group bevételeinek nagy része (nevezetesen a teljes bevétel [65 - 95] %-a) Hollandiában keletkezik.
(70)
A „lakossági és magánbanki szolgáltatások” szegmensben az egyesített ABN AMRO Group [15 - 20] %-os (38), a „tömeges értékesítés” és a „kiemelt ügyfeleknek szánt banki szolgáltatások” (39) szegmensben pedig [15 - 20] %-os piaci részesedéssel rendelkezik, így ebből a szempontból a hollandiai bankpiac harmadik legnagyobb szereplője. A privát banki szolgáltatások (amely ABN AMRO Mees Pierson néven működi) területén az ABN AMRO Group messze a legnagyobb a holland piacon mintegy [30 - 40] %-os részesedésével (40). A „Commercial and Merchant banking” szegmensben az ABN AMRO Group részesedése [15 - 25] % körüli. (41)
(71)
Az ABN AMRO Groupnak már nem tagja a New HBU és az IFN faktorálási üzletága, amelyeket az egyesülési jogorvoslat keretében 2010. április 1-jén értékesítettek.
(72)
A szerkezetátalakítási folyamat részeként az FBN két kisebb üzletágát (nevezetesen az Intertrustot és a Prime Fund Solutionst (a továbbiakban: PFS) szintén értékesítették, így azok már nem képezik az ABN AMRO Group részét.
(73)
2009 szeptemberében az FBN (és partnere, a Banque Générale du Luxembourg (a továbbiakban: BGL) (42) eladta az Intertrustot a magántőkére szakosodott Waterlandnek. Az Intertrust a vagyonkezelési és vállalatirányítási világpiac legnagyobb szereplőinek egyike. 1 000 szakembert foglalkoztat 19 országban, működés bevétele és kockázattal súlyozott eszközértéke (RWA) pedig […] millió, illetve […] millió euro.
(74)
2010 májusában az FBN bejelentette, hogy a PFS-t eladja a Credit Suisse-nek. A PFS finanszírozási szolgáltatásokat nyújt az alternatív vagyonkezelési ágazatnak, beleértve az adminisztrációt, a banki szolgáltatásokat, a letétkezelést és a finanszírozást. Ügyfelei között vannak „butik” vagyonkezelők és nagy globális intézmények, például nyugdíjalapok és önálló vagyonkezelő alapok is. A PFS felelt az FBN által 2008-ban elkönyvelt, a Madoff-csalással kapcsolatos 922 millió euro értékű, adózás utáni tartalékért. A PFS bevétele […] millió euro, kockázattal súlyozott eszközértéke […] millió euro.
(75)
2011. március 4-én az ABN AMRO Group közzétette a 2010-es pénzügyi évre vonatkozó eredményét, amely 414 millió eurós nettó veszteséget mutatott. A különválási és integrációs költségeket figyelmen kívül hagyva, az ABN AMRO Group 1 077 millió euro mögöttes nyereségről számolt be. A 2010. december 31-i állás szerint az ABN AMRO Group Core Tier 1-, Tier 1- és össztőkehányada 10,4 %, 12,8 %, illetve 16,6 % volt. A holland állammal történő egyeztetés után az ABN AMRO Group a beszámolóban szereplő éves profit 40 %-ának osztalékként való kifizetését célzó osztalékfizetési politikáról határozott.
2.3. A 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv és a 2010. novemberi módosított szerkezetátalakítási terv leírása
(76)
A holland állam 2009. december 4-én nyújtotta be a Bizottsághoz a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervet. További információkat 2010 márciusában szolgáltatott (43). Az FBN és az ABN AMRO N egyesülés a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervben kidolgozott üzleti koncepció lényeges pontját képezi. A 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv nyomán létrejövő új bank, az ABN AMRO Group a hollandiai középpiaci szegmensre fog összpontosítani (44), és a „lakossági és privát banki szolgáltatások”, valamint aktív lesz a „Commercial and Merchant Banking” területén.
(77)
A 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv abból a megállapításból indul ki, hogy a tőkeszükséglet nem az FBN és az ABN AMRO N mögöttes teljesítményével függött össze, hanem azoknak az anyavállalataiktól való különválásának, valamint a fúzió előre fizetendő egyesülési költségeinek finanszírozási szükségletével.
(78)
Az állami támogatás nélküli alternatív forgatókönyvben a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv elismeri, hogy a Benelux államok kormányainak összehangolt munkája nélkül a Fortis SA/NV összeomlott volna, és magával rántotta volna az FBN-t és az ABN AMRO N-t is.
(79)
A 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv pénzügyi előirányzatokat tartalmaz a 2009 és 2012 közötti időszakra, üzletágak szerinti lebontásban (Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International and Commercial & Merchant Banking). Kifejezetten a 2012. évre az ABN AMRO Group egy kivetített érték szerinti (a továbbiakban: run-rate) nyereséget is kalkulált, amely nyereség nem foglalja magába az átmenettel járó költségeket, és feltételezi, hogy a költségszinergiák már a teljes évre vonatkozóan elszámolásra kerültek. Ezeket az előrejelzéseket egy alapeseti forgatókönyvhöz és egy legrosszabb eseti forgatókönyvhöz adták meg.
(80)
2010. november 8-án a holland állam módosította a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervben a 2012-ig tartó időszakra megadott pénzügyi előrejelzéseket, 2013-ra vonatkozó további előrejelzéseket belefoglalva a 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervbe.
(81)
Az alapeseti forgatókönyvben a holland állam abból a feltételezésből indul ki, hogy az üzleti volumen az inflációval párhuzamosan nőni fog. A feltételezések szerint a munkaerőköltségek évente [1 - 6] %-kal, az egyéb költségek kisebb mértékben, évente [1 - 5] %-kal fognak emelkedni. A holland állam arra is számít, hogy az ABN AMRO Group hitelezési veszteségekre képzett tartalékai a 2009-es évben tapasztalt magas szintről elkezdenek csökkeni.
(82)
Az alapeseti forgatókönyvben a 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervben az ABN AMRO Group […] millió eurós nettó negatív eredményt realizál 2010-ben, hogy aztán 2011-től kezdve újra nyereséget érjen el (nevezetesen […] millió euro nyereséget 2011-ben).
(83)
2012-ben és 2013-ban a várakozások szerint az ABN AMRO Group nettó nyeresége […] millió euróra, illetve […] millió euróra fog nőni, ami kb. […] %-os tőkearányos nyereséget (45) (a továbbiakban: RoE) jelent. Az ABN AMRO Group nyereségességét a magasabb működési bevétel (amelynek javulnia kell a 2009. évi gyenge adat után), a rendes ügymenet mellett a költségeket évente adózás előtti 1,1 milliárd euróval csökkentő költségcsökkentő program, valamint a hitelezési veszteségekre képzett tartalékok 2009. évi csúcsértékről történő normalizálódása segíti elő. 2013-ban az ABN AMRO Group költség/bevétel aránya az előrejelzések szerint […] % lesz.
(84)
Alapeseti forgatókönyv
3. táblázat
2009 (tényleges)
2010 (E (46))
2011 (E)
2012 (E)
2012. évi kivetített érték (a továbbiakban: run rate) (E)
2013 (E)
Működési bevétel
7 039
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Nettó kamatbevétel
4 528
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Díjakból és jutalékokból származó nettó bevétel
1 933
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Egyéb bevétel
849
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Működési kiadások
-5 568
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Szokásos üzleti tevékenységek működési kiadásai
-5 258
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Átmenettel járó működési kiadások
- 310
(…)
(…)
(…)
Működési eredmény
1 471
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Hitelezési értékvesztés
-1 585
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Adózás előtti eredmény
- 114
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Adók és kisebbségi részesedések
45
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Nettó eredmény
-68
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Nettó eredmény egyszeri tételek nélkül
(kivéve átmeneti költségek)
163
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
(85)
A 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervben felvázolt legrosszabb forgatókönyv szerint a holland állam az alapeseti forgatókönyvben leírtaknál óvatosabb feltételezésekből indult ki. Az alapesetinél 7,5 %-kal alacsonyabb kamatkülönbözetekkel, a jutalékok és díjak tekintetében óvatosabb előrejelzésekkel (évi 4 %-os növekedés az alapeseti 7 %-kal szemben), kisebb szinergiákkal (- […] millió eurós hatás a 2013. évi nyereségre) és a hitelezési veszteségekre képzett tartalékok visszafizetési arányában jelentkező 15 %-os csökkenéssel (- […] millió eurós hatás a 2013. évi nyereségre) számolt.
(86)
Noha ezek a konzervatívabb számok alacsonyabb eredményhez vezetnének, az ABN AMRO Group még mindig nyereséget tudna kimutatni. A legrosszabb forgatókönyv […] millió és […] millió euro összegű, egyszeri tételek nélküli nettó eredményt jelez előre 2012-re, illetve 2013-ra (az alapeseti […] millió, illetve […] millió euróhoz képest).
(87)
A 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervében a holland állam érintette a kilépési stratégiáját is, kiemelve, hogy nem szándékozik az ABN AMRO Group hosszú távú befektetője maradni.
(88)
2010. augusztus 20-i levelében a holland állam további részletekkel szolgált a kilépési stratégiájára vonatkozóan. A holland állam közölte, hogy IPO (47) formájában végrehajtandó értékesítést fontolgat, azonban egyéb lehetőségeket is mérlegel, így például egy befektetőnek vagy piaci szereplőnek történő zártkörű értékesítést. 2010. augusztus 20-án kelt levelében a holland állam jelzi, hogy a [0 - 50] - [10 - 60] % közötti első üzletrészt legkorábban talán […] évben kínálja IPO-ra, amit egy újabb [0 - 50] - [10 - 60] %-os másodlagos kibocsátás követne 2015-ben. A holland állam a [2 - 5] %-os finanszírozási költséggel növelt eredeti befektetését szeretné visszakapni. A holland állam szándéka, hogy legfeljebb [25 - 65] %-ra csökkentse részesedését az ABN AMRO Groupban, lehetőleg [2014 - 2018] végéig. Végül, a holland állam teljes mértékben elkötelezett egy teljes kilépés mellett. Az IPO-val kapcsolatos végleges döntést a holland pénzügyminiszternek kell meghoznia, és ez a piaci körülményektől, az ABN AMRO Group „IPO-készenlététől” és a várható bevételtől fog függni. 2011. január 24-én a holland kormány nyilvánosan is ismertette a kilépési stratégiáját (48).
(89)
A 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv (és a 2010. novemberi szerkezetátalakítási terv is) azt mutatja, hogy az összes állami támogatási intézkedés végrehajtása után az ABN AMRO Group tőkésítése megfelelő lesz. A szerkezetátalakítás időszakában a tervezett Tier 1 tőkehányadoknak bőven […] % felett kell maradnia 2009 és 2012 között, majd 2013-ban tovább kell emelkednie […] %-ra.
(90)
2009. decemberi szerkezetátalakítási tervében a holland állam közölte, hogy az ABN AMRO Group már több vállalkozást értékesített. Amellett, hogy az egyesülési jogorvoslati folyamat során eladta a New HBU-t és az IFN-t, az ABN AMRO N és az FBN értékesítette az Intertrustot és a PFS-t is.
(91)
Az ABN AMRO Grouphoz képest az Intertrust és a PFS együttesen [0 - 5] %-ot, [0 - 5] %-ot, illetve [0 - 5] %-ot képvisel az előre jelzett teljes működési bevételben, költségekben és kockázattal súlyozott eszközértékben.
(92)
A szerkezetátalakítási folyamat során az FBN egy akvizíciót is végrehajtott, hogy korrigáljon egy a Fortis SA/NV felbomlásából eredő érdekeltérést. Az FBN volt a „Brokerage, Clearing and Custody” üzletág, valamint az ahhoz tartozó összes iroda jog szerinti tulajdonosa, kivéve a chicagói irodát, amely a Fortis Bank SA/NV része maradt. A különválással kapcsolatos érdekeltérés korrigálása érdekében az FBN 2009. július 31-én megvásárolta a Fortis Clearing Americas chicagói fiókját a Fortis Bank SA/NV-től […] millió USA-dollár ellenében.
2.4. Az intézkedések leírása
(93)
Az egyes állami támogatási intézkedések azonosítására a Bizottság ugyanazokat a betűkódokat alkalmazza, mint a 2010. február 5-i határozatában.
2.4.1. A 2009. április 8-i határozatban vizsgált intézkedések
(94)
2008. október 3-án a holland állam 12,8 milliárd euro ellenében megvásárolta az FBN-t (beleértve az ABN AMRO N-t is) a Fortis Bank SA/NV-től (a továbbiakban: X. intézkedés). A Bizottság nem nyitotta meg az eljárást ezen intézkedés tekintetében, amely önmagában nem jelentette állami támogatás nyújtását az FBN számára, még úgy sem, hogy az FBN számára biztosított ügylet részét képezte (lásd a 2009. április 8-i határozat 32 preambulumbekezdését).
(95)
Amikor a holland állam megvásárolta az FBN-t, ez utóbbi erősen a Fortis Bank SA/NV-től függött a finanszírozását illetően. Az FBN és a Fortis Bank SA/NV teljes különválásának biztosítása érdekében a holland államnak meg kellett szüntetnie az FBN és a Fortis Bank SA/NV közötti finanszírozási kapcsolatot. A meglévő viszony felszámolása céljából 2008. október 3-án a holland állam 45 milliárd eurós rövid távú likviditási hitelt nyújtott az FBN-nek (a továbbiakban: Y1. intézkedés). Ennek segítségével az FBN vissza tudta fizetni a Fortis Bank SA/NV-nek a 34 milliárd eurós rövid távú hiteleit. A holland állam az FBN-nek nyújtott, 16,1 milliárd névértékű hosszú távú hitelügyletben is felváltotta a Fortis Bank SA/NV-t mint hitelezőt egy ún. „adósságmegújítás” keretében (a továbbiakban: Y2. intézkedés) (49).
(96)
Az Y1. intézkedésben foglalt rövid távú likviditási hitel 2009. június végéig érvényben maradt. Amíg az intézkedés érvényben volt, a díjazás több alkalommal módosult. A 2008. október 6. és 2008. október 23. közötti időszakban a holland állam rövid távú kölcsönt nyújtott az FBN-nek EONIA kamattal (50) (legfeljebb 5 milliárd euro összegű egynapos kölcsönhöz) vagy EURIBOR kamattal (51) (legfeljebb 40 milliárd euro összegű, hosszabb távú likviditáshoz) további haszonkulcs nélkül. 2008. október 23. után volt egy rövid időszak (2008. november 5-ig), amikor a holland állam EONIA + 50 bázispontot és EURIBOR + 50 bázispontot alkalmazott. Ebben a második időszakban a megállapodás még mindig legfeljebb 5 milliárd euro összegekről szól az egynapos likviditás, illetve 40 milliárd euróról a hosszabb távú likviditás esetében. A 2008. november 5. és 2009. március 1. közötti időszakban a holland állam EONIA + 25 bázispontra módosította a díjazást az egynapos kölcsönök esetében, valamint EURIBOR + 25 bázispontra a 3 hónapnál rövidebb lejáratú (52) kölcsönök, illetve EURIBOR + 50 bázispontra a három hónapnál hosszabb lejáratú kölcsönök esetében (53). 2009. március 1-je után a holland állam egy kétlépéses rendszert dolgozott ki, hogy ösztönözze az FBN az államtól való függésének csökkentését. A finanszírozás első részletét (lejárattól függetlenül) EURIBOR + 25 bázispont kamattal bocsátották rendelkezésre, azonban e küszöbérték túllépése után az FBN csak EURIBOR + 50 bázispont kamattal kaphatott további likviditási kölcsönt (54). A teljes likviditási hitel összegét és az első küszöbértéknek megfelelő összeget fokozatosan csökkentették. 2009. július 9-én a holland állam tájékoztatta a Bizottságot, hogy az FBN visszafizette az államnak valamennyi rövid távú kölcsönét.
(97)
A holland állammal szemben megújított hosszú távú kölcsönök (Y2. intézkedés) összege 16,1 milliárd eurót tett ki, beleértve a 8,15 milliárd euro Tier 2 tőkét (ebből 3 milliárd euro felső Tier 2) és 7,95 milliárd euro értékű előresorolt kölcsönt.
(98)
2008. december 24-én a holland állam megvásárolta az FBN-től az ABN AMRO N-t 6,5 milliárd euróért (a továbbiakban: Z. intézkedés). A holland állam nem készpénzben fizette ki a vételárat, hanem elengedte a 6,5 milliárd eurós hosszú távú tartozást, amelyre 2008. október 3-án, az Y2. intézkedés keretében végrehajtott összevont ügyletekben tett szert. Más szóval, a holland állam lemondott az FBN-nel szembeni 6,5 milliárd eurós követeléséről, és így fizetett az ABN AMRO N-ért (55).
2.4.2. A 2010. február 5-i határozatban vizsgált intézkedések
(99)
A 2010. február 5-i határozatban (56) foglalt intézkedések közül néhányról 2009 júliusában értesítették a Bizottságot, a többiről 2010 januárjában. 2009 júliusában a holland állam bejelentett egy tőkeátvételi eszközt (a továbbiakban: CRI-t) (a továbbiakban: A. intézkedés 1,7 milliárd eurós tőkeátvételi hatással), egy 500 millió euro értékű kötelezően átváltható értékpapírt (a továbbiakban: MCS) (a továbbiakban: B1. intézkedés) és egy 300 millió euro értékű második MCS-részletet (a továbbiakban: B2. intézkedés).
(100)
2010 januárjában a holland állam újabb, 4,39 milliárd euro értékű tőkeintézkedéseket jelentett be. A holland állam újabb, 2,28 milliárd euro értékű MCS-instrumentumokat jegyzett, hogy fedezhesse a különválás további költségeit (780 millió euro, „B3. intézkedés”), a New HBU értékesítéséből származó tőkehiányt (300 millió euro, „B4. intézkedés”) és az integrációs költségeket (1,2 milliárd euro, „B5. intézkedés”). Annak érdekében, hogy az FBN Tier 1 tőkéje megfelelhessen a szabályozói követelményeknek, a holland állam emellett a már a tulajdonában lévő FBN-Tier 2 tőkéből 1,35 milliárd eurót átváltott Tier 1 tőkévé (a továbbiakban: C. intézkedés). A holland állam szintén kifizetett 740 millió eurót készpénzben a többi konzorciumi tagnak (a továbbiakban: D. intézkedés) a KRM-ben előre jelzetteknek megfelelően, hogy rendezze a csak a különválási folyamat során felmerülő problémákat. Végül, a holland állam egy garanciát is kibocsátott a New HBU értékesítéséből származó keresztkötelezettségekre (a továbbiakban: E. intézkedés).
(101)
A holland állam hitelkockázati fedezetet is eladott egy CDS-en keresztül az ABN AMRO N egyik hollandiai jelzáloghitel-portfóliójára, amely az ABN AMRO N teljes lakáshitel-portfóliójának mintegy [30-80] %-át képezte. Az intézkedés hatására csökkent az ABN AMRO N kockázattal súlyozott eszközértéke.
(102)
A hitelkockázati fedezet ellentételezéseként a holland állam 51,5 bázispontnak megfelelő éves díjat kapott (amely a portfólió értékének százalékában került kiszámításra mindegyik referencia-időszak kezdetekor).
(103)
Ezt a díjat a tőkeegyenérték-költség módszerrel számították ki. A holland állam megállapította, hogy az ABN AMRO N mennyi tőkét tudna felszabadítani a tőkeátvételi eszköznek köszönhetően (nevezetesen 1,7 milliárd eurót a CRI megállapodás bevezetésekor még alkalmazott Bázel I-követelmények alapján), majd a tőkeátvételen 10 %-os hozamot (nevezetesen 10 %-ot az 1,7 milliárd euróra), amely összeg a portfólió 34,5 milliárd eurós kezdeti értékének 51,5 bázispontjának felelt meg.
(104)
Az ABN AMRO N minden évben megtartott egy 20 bázispontos első veszteségrészletet (a portfólió kezdeti értékének százalékos arányában kiszámítva).
(105)
Az ABN AMRO N a fennmaradó kockázatból megtartott egy 5 %-os vertikális szeletet.
(106)
A hitelvédelmi instrumentum árazását nem igazítanák ki azt követően, hogy az ABN AMRO N teljes mértékben bevezeti a Bázel II-tőkekövetelményeket, noha a CRI tőkeátvételi hatása ekkor lényegesen csökkenne.
(107)
Elviekben a CDS-szerződés hét éves lejáratú volt, azonban az ABN AMRO N-nek vételi opciói voltak, amely lehetővé tette számára, hogy felmondja a szerződést több előre meghatározott referencianapon (például 2010. október, 2011. január és 2012. január) (57).
(108)
A KRM értelmében a három konzorciumi partnernek kellett biztosítania, hogy az ABN AMRO Z tőkésítése megfelelő marad. Ebben a helyzetben a holland államnak 2,2 milliárd euróval kellett hozzájárulnia az ABN AMRO Z tőkehiányához. A CRI célja az volt, hogy lehetővé tegye az ABN AMRO N számára a részvételt ebben az ABN AMRO Z-nek szánt 2,2 milliárd eurós hozzájárulásban.
(109)
A holland állam a nem hagyományos CRI-megoldást részesítette előnyben a hagyományos tőkeemelés helyett, mivel a szétválás előtt nem tudott tőke-hozzájárulásokat elkülöníteni az ABN AMRO Bankban. Más szóval, mivel az ABN AMRO N nem volt külön jogalany, az ABN AMRO Bank számára juttatott tőkéből a másik két konzorciumi tag is részesedhetett volna. Ennek az intézkedésnek súlyos következményei lettek volna, különösen fokozott kényszerhelyzetben.
(110)
A különválás után az ABN AMRO N külön jogi személy lett (az új ABN AMRO Bank). A holland állam továbbra is viselte a KRM szerinti kötelezettségét az ABN AMRO Z 2,2 milliárd eurós tőkehiányának pótlására. A holland állam úgy döntött, hogy az ABN AMRO N az MCS-instrumentumokból származó készpénzből (nevezetesen a B3. intézkedést, amennyiben az kapcsolódik az 500 millió euro értékű óvatossági különbözethez („prudential margin”) és az 1,2 milliárd euro értékű B5. intézkedéshez) 1,7 milliárd eurót injektáljon az ABN AMRO Z-be. Eközben megtartotta a CRI-t az új ABN AMRO Bankban, hogy fedezhesse az 500 millió eurós óvatossági különbözetet és az 1,2 milliárd eurós integrációs költségeket.
(111)
2010. október 15-én az ABN AMRO Bank és a holland állam bejelentette, hogy 2010. október 30-ával megszüntetik a CRI-t. Mivel időközben az ABN AMRO Bank bevezette a Bázel II-követelményeket, a CRI valóban kevésbé érdekessé és kevésbé szükségessé vált (58).
(112)
Mivel a CRI nem volt elég az ABN AMRO Z teljes 2,2 milliárd eurós tőkehiányának fedezésére, a holland állam egy MCS-en keresztül további tőkét nyújtott az ABN AMRO Banknak.
(113)
Ezt az MCS-t a hibrid Tier 1 tőke kategóriába sorolták, 10 %-os osztalékszelvénnyel rendelkezett, és automatikusan az ABN AMRO II-részvényekké vált, amikor az ABN AMRO N különvált az ABN AMRO Banktól. Ettől a pillanattól kezdve core Tier 1 tőkének minősült. Az átváltásra névértéken került sor (59). Az intézkedés következtében az ABN AMRO II (új nevén ABN AMRO Bank) 500 millió euróval járulhatott hozzá az ABN AMRO Z-hez.
(114)
Az ABN AMRO N és az ABN AMRO Bank különválásával kapcsolatos költségek fedezésére a holland állam újabb MCS-t jegyzett. A durván 300 millió eurós első részletet (B2. intézkedés) 2009 júliusában, a fennmaradó részt (nevezetesen 780 millió eurót) 2010 januárjában jelentették be (B3. intézkedés).
(115)
Az 1,08 milliárd eurós teljes összegnek (nevezetesen a B2. és a B3. intézkedésnek együttesen) az alábbi költségeket kellett fedeznie:
-
480 millió euro jól meghatározott különválási költségek;
-
90 millió euro egy money market desk felállításához; valamint
-
500 millió euro összegű óvatossági különbözet biztosításához.
(116)
A holland állam tovább bontotta a 480 millió eurós különválási költségeket. Ezek keresztkötelezettségek kockázatához ([0 - 200] millió euro), a kockázatátruházási eszközök („risk allocation letters”) megszüntetéséhez ([0 - 200] millió euro), értékpapírosított váltók („securitisation notes”) visszavásárlásához ([0 - 200] millió euro), az ABN AMRO N ügyfeleinek kereskedéssel összefüggő piaci kockázatának az ABN AMRO R-től történő átruházásához ([0 - 200] millió euro), a tőkeátvételi eszközök megszüntetéséhez ([0 - 200] millió euro), valamint a szétválás és felszámolás egyéb költségeihez ([0 - 300] millió euro) kapcsolódtak.
(117)
Anyavállalatától, az ABN AMRO Banktól való különválása után az ABN AMRO II-nek saját money market desket kellett felállítania, ami 90 millió euro költséggel járt.
(118)
Végül, a holland állam 500 millió eurós tőkeinjekciót hajtott végre annak biztosításához, hogy az ABN AMRO N a szabályozói minimumkövetelményeknél némileg magasabb különbözetet alkalmazva tudjon működni.
(119)
Az FBN és az ABN AMRO N csak azt követően tudott egyesülni, hogy az egyesülési határozatban azonosított összefonódási problémák megoldódtak. A holland állam ezért úgy döntött, hogy a New HBU-t és az IFN-n eladja a Deutsche Banknak. Az ügylet eredményeként azonban további 470 millió eurós tőkehiány keletkezett, amelyet az ABN AMRO N nem volt képes teljes mértékben egyedül kezelni. A holland állam úgy döntött, hogy segít, és 300 millió eurós tőkeinjekciót hajtott végre MCS formájában (60).
(120)
Az egyesülés végrehajtásához az ABN AMRO N-nek és az FBN-nek (az egyesülést követően az ABN AMRO Groupnak) 1,2 milliárd (adózás után) előre fizetendő egyesülési költséget kellett kifizetnie a munkaerő-elbocsátási költségekkel, az ICT-platformok összevonásával és a fiókhálózat szerkezetátalakításával összefüggésben. Mivel az ABN AMRO N és az FBN nem tudta egyedül finanszírozni ezeket a költségeket, a holland állam úgy döntött, hogy tőkeinjekciót hajt végre MCS formájában (61).
(121)
Az FBN köteles volt növelni Tier 1 tőkéjét, miután a DNB (62) jelezte, hogy mintegy 1,26 milliárd eurós Tier 1 tőkehiány van. Miután különvált anyavállalatától, a Fortis SA/NV-től, az FBN-nek 90 millió eurót kellett költenie a treasury desk, a Bázellel kapcsolatos modellek, engedélyek és tanácsadási szolgáltatások létrehozásával kapcsolatos költségek fedezésére.
(122)
A holland állam ezt a kiegészítő tőkét 1,35 milliárd névértékű Tier 2 adósság Tier 1 tőkévé konvertálásával biztosította. Ennek következtében a tranzakció nem járt újabb készpénzmozgással (63).
(123)
Amikor 2007-ben a konzorciumi tagok az ABN AMRO Holding akvizíciójáról tárgyaltak, észrevették, hogy nem minden tény ismert az adott időpontban. A KRM ezért számos általános elvet tartalmazott egyes fizetési kötelezettségek teljesítésére vonatkozóan, amelyek csak a különválási folyamat során váltak nyilvánvalóvá. A pontos összegeket egy tárgyalási folyamat eredményezte, amelyben a holland állam (és előtte a Fortis SA/NV) is részt vett.
(124)
A 740 millió euro teljes összeg a következőkhöz kapcsolódik.
(…)
A készpénzkiáramlást részben kompenzálja az a tény, hogy a holland állam […] kapott a többi konzorciumi tagtól a meg nem térülő költségekkel összefüggésben.
(125)
A többi konzorciumi taggal szembeni fizetési kötelezettségek egyenlegének (nevezetesen 740 millió eurónak) a kifizetésére készpénzben került sor, részben közvetlenül a többi konzorciumi tag részére, részben az ABN AMRO Bank (ma RBS NV) részére.
(126)
Még a New HBU értékesítése után is az ABN AMRO Bank (ma RBS NV) és az ABN AMRO II (vagy jogutódai) a New HBU hitelezőinek adósai maradnak, ha a New HBU nem tudja teljesíteni a saját hitelezői felé fennálló kötelezettségeit. A New HBU-nak hasonlóképpen keresztkötelezettségei lesznek az ABN AMRO Bank és az ABN AMRO II hitelezői felé. Mivel a keresztkötelezettségek a New HBU értékesítéséből származtak, ami az ABN AMRO II és részvényesei döntésének következménye volt, az ő feladatuk volt az is, hogy megoldást találjanak. A javasolt megoldás szerint a holland állam és a Deutsche Bank (vagyis a New HBU vevője) megállapodik, hogy a New HBU és az ABN AMRO II kártalanítják egymást ezekért a keresztkötelezettségekért úgy, hogy biztosítékot nyújtanak egymásnak annak érdekében, hogy a keletkező szabályozói tőkekövetelményt a kívánt 20 %-ra csökkentsék. A megállapodás eredményeként az ABN AMRO II-nek legfeljebb 950 millió euro összegű biztosítékot kellett nyújtania a New HBU-nak (ami az idő múlásával csökken a mögöttes kötelezettségek lejáratával) a New HBU-nak az ABN AMRO II-vel és az ABN AMRO Bankkal (ma RBS NV) szemben fennálló kötelezettségeiért. Mivel az ABN AMRO II-nek nem voltak meg az eszközei az ABN AMRO Bankkal (ma RBS NV) szembeni kötelezettséghez szükséges biztosítékhoz, az állam viszontgaranciát nyújtott az ABN AMRO Bank (ma RBS NV) adósságára vállalt garancia formájában.
(127)
A holland áram úgy árazta be ezt a kockázatot, mintha az az ABN AMRO Bank (ma RBS NV) alárendelt kölcsönére vállalt állami garancia lett volna. Az árat - az Európai Központi Bank (a továbbiakban: ECB) feltőkésítésre vonatkozó ajánlása alapján (64)- 200 bázispont plusz a medián CDS-különbözetként (65) határozták meg.
(128)
A 4. táblázat az ebben a határozatban vizsgált intézkedéseket foglalja össze. Az „Indok” oszlop megegyezik a 2010. február 5-i határozat (57) pontjában megadott 1. táblázatban szereplővel. A 110 preambulumbekezdésben említetteknek megfelelően, az ABN AMRO N és az ABN AMRO Bank 2010. február 6-i különválását követően az intézkedéseket és az intézkedések célkitűzéseit módosították. Konkrétabban, attól a naptól kezdve az A. intézkedést alkalmazták a B3. intézkedés (amennyiben az érinti az óvatossági különbözetet) és a B5. intézkedés célkitűzéseire, illetve fordítva.
4. táblázat
Állami támogatási intézkedések
Leírás
Méret
(milliárd euro)
Indok
Az intézkedés kedvezményezettjeként megadott jogi személy
A 2009. április 8-i határozatban vizsgált intézkedések
Y1
ST finanszírozás
45
FBN
Y2
LT finanszírozás
16,1
FBN (a Fortis Bank SA/NV részére történő visszafizetés lehetővé tételére)
Z
ABN AMRO N akvizíciója
6,5
FBN (adósságról való lemondással fizetett vételár)
2009. júliusban bejelentett és 2009. júliusban/augusztusban végrehajtott tőkeintézkedések
A. intézkedés
Tőkeátvételi eszköz
CDS-védelem 34,5 milliárd euro értékű portfólión (amelynek tőkeátvételi hatása 1,7 milliárd euro)
Az ABN AMRO Z tőkehiányának pótlása
ABN AMRO Bank (ma RBS NV) és átkerült az ABN AMRO II-höz (ma ABN AMRO Bank) a szétválás napján
B1. intézkedés
MCS
0,5
B2. intézkedés
MCS
0,3
Különválási költségek első részlete
ABN AMRO Bank NV (ma RBS NV) és átkerült az ABN AMRO II-höz (ma ABN AMRO Bank a szétválás után)
2010. januárban bejelentett további tőkeintézkedések
B3. intézkedés
MCS
0,78
Különválási költségek második részlete és 0,5 milliárd euro értékű óvatossági különbözet
967 millió euro kifizetve az ABN AMRO Banknak (ma RBS NV), majd továbbítva az ABN AMRO II-nek (ma ABN AMRO Bank) a különválás után, a fennmaradó rész közvetlenül az ABN AMRO II-nek kifizetve
B4. intézkedés
MCS
0,3
Az új HBU értékesítésének tőkehatása
B5. intézkedés
MCS
1,2
Integrációs költségek
C. intézkedés
Tier 2 átváltása törzsrészvénnyé
1,35
Tier 1-tőkehiány az FBN-nél
FBN
D. intézkedés
Készpénzkifizetés a konzorciumi partnereknek
0,74
A CSA-ból származó fizetési kötelezettségek
Más konzorciumi partnerek/ABN AMRO Bank (ma RBS NV)
E. intézkedés
Garancia 950 millió euro értékű kötelezettségre
0,95
Az új HBU értékesítéséből származó keresztkötelezettségek
ABN AMRO II (ma ABN AMRO Bank)
3. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁNAK INDOKLÁSA
3.1. Az eljárás megindításának indoklása a 2009. április 8-i határozatban
(129)
2009. április 8-i határozatában a Bizottság eljárást indított, mivel alapos okkal feltételezte, hogy az Y1., Y2. és Z. intézkedések (66) állami támogatást jelentenek az FBN és az ABN AMRO N javára. A Bizottság meggyőződése szerint ezek az intézkedések lehetővé tették az FBN és az ABN AMRO N számára a piacon maradást és tevékenységeik folytatását. A Bizottság okkal feltételezte, hogy ezek az intézkedések szelektíven előnyösek az FBN és az ABN AMRO N számára.
(130)
2009. április 8-i határozata 29 és (30 preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy az X., Y1. és Y2. intézkedések ugyanannak az adásvételi szerződésnek a részét képezték, amelynek célja az FBN leválasztása volt a Fortis SA/NV többi részéről. A 2008. december 3-i határozatban a Bizottság már arra a következtetésre jutott, hogy a 2008. október 3-i szerződés aláírásával a holland állam nem rendes piacgazdasági befektetőként járt el.
(131)
A 2009. április 8-i határozat 33 preambulumbekezdésében a Bizottság azzal érvelt, hogy az Y1. intézkedés egyértelműen előnyös volt az FBN számára, mivel az olyan finanszírozási összeghez jutott, amit a piacon nem kapott volna meg, lévén hogy akkoriban a piacokat a teljes zűrzavar jellemezte. Figyelembe véve ezeket a szélsőséges piaci körülményeket, a Bizottság azt is kétségbe vonta, hogy a holland állam által kért kamatlábak elfogadhatók lettek volna egy magánbefektető számára. A Bizottság azt is megállapította, hogy új finanszírozójának stabilitása előnyösnek tűnt az FBN számára. Az FBN már nem függött egy olyan szorult helyzetben, likviditási kényszerben lévő vállalattól, mint a Fortis SA/NV, ehelyett a holland államtól kapott finanszírozást.
(132)
A Bizottság kétségbe vonta az Y1. intézkedés összeegyeztethetőségét a Bizottság közleményével - Az állami támogatásokról szóló szabályoknak a pénzintézetek vonatkozásában a jelenlegi pénzügyi világválsággal összefüggésben tett intézkedésekre történő alkalmazása (a továbbiakban: a bankokról szóló közlemény) (67), mivel az sem arányos nem volt, sem a szükséges minimális mértékre nem korlátozódott. A 2009. április 8-i határozat 52 preambulumbekezdésében a Bizottság további konkrét aggályokat fogalmazott meg a következő elemek összeegyeztethetőségére vonatkozóan: (1) az FBN által fizetett ellentételezés, (2) a maximális időtartam, ameddig az FBN kaphatta a finanszírozást, (3) az érintett instrumentumok maximális lejárata és (4) a likviditási hitel mértéke.
(133)
A Bizottság azt is jelezte, hogy az Y2. intézkedést tartalmazhatott állami támogatási elemeket, ha a Fortis Bank SA/NV a felvásárláskor olyan helyzetben volt, hogy kérhette a hosszú távú kölcsönök azonnali visszafizetését abban az esetben, ha az FBN-nél tulajdonosváltás következne be. Ha valóban volt tulajdonossal összefüggő visszavásárlási/visszafizetési kitétel, az Y2. intézkedés lehetővé tette az FBN számára, hogy a válság előtti kamatok mellett nyújtott hosszú távú kölcsönök előnyét élvezze. Az Y2. intézkedés azzal járt, hogy az FBN nem köteles alternatív finanszírozási lehetőségeket keresni az akkori piaci feltételek mellett. Ezen túlmenően, mivel a Fortis Bank SA/NV jogában állt kérni a visszafizetést, megkérdőjelezhető volt a holland állam azon döntése, hogy rövid távú kölcsönök helyett hosszú távú kölcsönöket nyújtott. A 2009. április 8-i határozatában ezért a Bizottság aggályainak adott hangot amiatt, hogy az Y2. intézkedés a feltétlenül szükségesnél hosszabb időtartamra nyújtott állami támogatást tartalmazott. Annak érdekében, hogy olyan helyzetbe kerüljön, hogy értékelhesse az Y2. intézkedésnek az állami támogatással kapcsolatos következményeit, a Bizottság további tájékoztatást kért a holland államtól a hosszú távú kölcsönszerződések korai visszafizetésére vonatkozó szerződéses feltételeiről.
(134)
2009. április 8-i határozatának 54 preambulumbekezdésében a Bizottság szintén kétségbe vonta, hogy a holland állam megfelelő intézkedéseket tett-e az indokolatlan versenytorzulás korlátozása érdekében a bankokról szóló közlemény (27) pontjának megfelelően.
(135)
A Bizottságot az is aggasztotta, hogy az ABN AMRO N hasznot húzott - valószínűleg közvetetten - az FBN számára biztosított likviditási intézkedésekből. A Bizottság ezért arra kérte a holland államot, hogy adjon további tájékoztatást az ABN AMRO N finanszírozási helyzetéről és finanszírozási stratégiájáról.
(136)
A Z. intézkedést illetően a Bizottság megkérdőjelezte, hogy a holland állam piaci árat fizetett az FBN-nek az ABN AMRO N felvásárlásáért. A Bizottság megállapította, hogy a holland állam többet fizetett annál, mint amit a saját értékbecslője […] a 2 preambulumbekezdésben említett jelentésében a 2008. október 3-i, „az aktuális piaci feltételek” szerinti értékbecslésében megadott. Ezen túlmenően a Bizottság megállapította, a holland állam nem alkalmazott korrekciós tényezőt a részvénypiaci hanyatlás kifejezésére, amely 2008 októbere és decembere között következett be, és amely különösen erőteljes volt a banki részvények tekintetében. Ha a holland állam az indokoltnál többet fizetett az ABN AMRO N megvásárlásáért, akkor a Z. intézkedés az FBN feltőkésítését segítő állami támogatásnak minősült.
(137)
Általánosságban a Bizottság azt is megállapította a 2009. április 8-i határozatában, hogy a holland állam addig az időpontig még nem nyújtotta be a DNB-nek az FBN-re és az ABN AMRO N-re vonatkozó értékelését. Ezenkívül, a holland állam részletes pénzügyi előrejelzéseket tartalmazó életképesség-helyreállítási tervet vagy szerkezetátalakítási tervet sem nyújtott be. Mivel sem életképességi terv, sem szerkezetátalakítási terv nem állt rendelkezésre, a Bizottság nem tudta megállapítani, hogy az X., Y1., Y2. és Z. intézkedések eredményeként az ABN AMRO N és az FBN elegendő tőkével rendelkezik-e és képes-e elfogadható szintű nyereséget realizálni.
3.2. Az eljárás kiterjesztésének indoklása a 2010. február 5-i határozatban
(138)
Amikor 2009. július 17-én és 2010. január 15-én a holland állam az FBN és az ABN AMRO N javára történő további, nem állami támogatást képező intézkedéseket jelentett be, a Bizottság aggályát fejezte ki amiatt, hogy e további intézkedések némelyike az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek nyújtott további állami támogatást jelent.
(139)
2010. február 5-i határozatában a Bizottság megállapította, hogy a KRM értelmében a holland államra egy sor kötelezettség hárult, amelyek nem az ABN AMRO N kötelezettségei voltak. A holland állam által a KRM szerinti kötelezettségeinek (különösen az ABN AMRO Z költségeinek viselésére, illetve az ABN AMRO N és az ABN AMRO Bank szétválasztására vonatkozó kötelezettségek) teljesítése érdekében tett intézkedések első látásra nem minősültek az ABN AMRO N-nek nyújtott állami támogatásnak.
(140)
A Bizottság jelezte, hogy az A. és a B1. intézkedés elsődleges célja láthatólag az volt, hogy fedezze az ABN AMRO Z tőkehiányát, ugyanakkor a Bizottság számára nem volt világos, hogy ez nem járt-e közvetett haszonnal az ABN AMRO N gazdasági tevékenységei számára. Ebben a tekintetben a Bizottság szerette volna megtudni, hogy az ABN AMRO N és az ABN AMRO Z - amelyeknek nem volt külön jogállása - megfelelően el voltak-e különítve egymástól. A Bizottság az ABN AMRO Z tőkehiányának okairól, valamint például az Unicredito részvényeinek az ABN AMRO Z-től az ABN AMRO N-re történő átruházásáról is további információkat kívánt kapni. Ezenfelül kérdései voltak az ABN AMRO N által a központi irodai feladatok végzéséért az ABN AMRO Z-nek fizetett díjazásról is. A Bizottság azt gyanította, hogy - legalábbis is részben - az ABN AMRO Z alultőkésítése azzal a ténnyel van összefüggésben, hogy az ABN AMRO N nem piaci árat fizetett az ABN AMRO Z-nek a központi irodai szolgáltatásokért.
(141)
Noha az ABN AMRO N és az ABN AMRO Bank szétválasztása a holland állam KRM szerinti kötelezettsége, a Bizottság nem zárhatta ki, hogy a szétválás költségeit finanszírozó állami feltőkésítés esetlegesen állami támogatásnak minősül. A Bizottság megállapította, hogy a szétválási költségként kategorizált költségek közül szűkebb értelemben nem mindegyik kötődik a KRM-ben leírt szétválasztási kötelezettségekhez. A Bizottság észrevette, hogy a „szétválási költségek” kategóriában van egy 500 millió eurós összeg, amelynek az ABN AMRO Group számára az előírt mértékűt meghaladó óvatossági különbözetet kellett biztosítania.
(142)
A Bizottság megállapította, hogy a holland állam segített az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek megfizetni az egyesüléssel kapcsolatos költségeket. Az egyesülés következtében keletkező összefonódási problémák megoldása érdekében az ABN AMRO N úgy döntött, hogy eladja az IFN-t és a New HBU-t, ami újabb tőkehiányhoz vezetett. A Bizottság megállapította, hogy az FBN és az ABN AMRO N profitálni tudott az egyesülésből (például egyesülési szinergiák, a holland piacon nagyobb piaci részesedést birtokló, erősebb vállalat előnyei, …), miközben a holland állam finanszírozta az előre fizetendő költségeket. Ebben a tekintetben a Bizottság megállapította, hogy a holland államnak nem volt törvényi kötelezettsége az említett költségek megfizetésére, mivel azok a holland állam 2008. november 21-én hozott, az FBN és az ABN AMRO N egyesítéséről szóló döntésből, és nem a CSA-ból eredtek.
(143)
A Bizottság tudomásul vette azt a tényt, hogy az egyesülés és a szétválás konkrét körülményei keresztkötelezettségeket eredményeztek (E. intézkedés). A holland vállalati törvény értelmében az ABN AMRO Bank (ma RBS NV) és az ABN AMRO II felelős maradt a New HBU hitelezőivel szemben abban az esetben, ha a New HBU (vagy új tulajdonosa, a Deutsche Bank) nem teljesíti a fizetési kötelezettségeit. A New HBU-nak hasonló kötelezettségei voltak az ABN AMRO Bank (ma RBS NV) és az ABN AMRO II hitelezőivel szemben). A Bizottság nem zárhatta ki, hogy a kártalanítási megoldás, amely azzal járt, hogy a holland állam által az ABN AMRO Bank (ma RBS NV) hitelezőinek nyújtott, 200 bázispontnak plusz a medián CDS-különbözetnek megfelelő prémiummal egyenértékű kezességvállalás állami támogatásnak minősül.
(144)
A Bizottság aggályokat fogalmazott meg a tőkeátvételi instrumentum kialakításával kapcsolatban (A. intézkedés). A Bizottság elfogadta, hogy az A. intézkedés lényegét tekintve különbözik az értékvesztett eszközökkel kapcsolatos egyéb intézkedésektől, mivel nem azért vezették be, hogy az ABN AMRO N-t védjék a rendkívül bizonytalan értékelésű toxikus eszközök értékének további romlásától. Ennek ellenére a Bizottság véleménye szerint ahhoz, hogy összeegyeztethető legyen a belső piaccal, az A. intézkedésnek meg kell felelnie a Bizottság által a közösségi bankszektor értékvesztett eszközeinek kezeléséről kiadott közlemény (68) (a továbbiakban: értékvesztett eszközökről szóló közlemény) általános elveinek. Konkrétabban, elegendő bizonyítéknak kell lennie a megfelelő árazásra, ami azt jelenti, hogy a bank nem ruházhatja át az államra a várható veszteségeket. Ebben a tekintetben a Bizottság azt is szerette volna megérteni, hogy egy sor konkrét szerződéses feltétel (például a visszakövetelési mechanizmus és a vertikális szelet) milyen hatással lesz a tényleges pénzforgalomra és árazásra. Végül, a Bizottságnak kétségei voltak afelől is, hogy van-e elég ösztönző annak biztosításához, hogy az ABN AMRO N megszünteti az instrumentumot, mihelyst arra már nem lesz feltétlenül szükség.
(145)
A Bizottságnak kételyei voltak afelől, hogy a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv teljesítette-e a Bizottság által a pénzügyi szektor életképességének helyreállításáról és a jelenlegi válságban hozott szerkezetátalakítási intézkedéseknek az állami támogatási szabályok alapján végzett értékeléséről szóló közleményben (69) (a továbbiakban: szerkezetátalakításról szóló közlemény) megfogalmazott kritériumoknak az életképesség, a tehermegosztás és az indokolatlan versenytorzulás tekintetében.
(146)
A Bizottság elismerte, hogy első látásra az ABN AMRO Group elegendő bevételt fog realizálni ahhoz, hogy fedezze az összes működési költségét (beleértve az értékvesztést is) és elfogadható sajáttőke-arányos nyereséget érjen el. A Bizottság azonban azt is megállapította, hogy az ABN AMRO Group sajáttőke-arányos nyeresége nagymértékben függ számos kulcsfontosságú feltételezés megvalósulásától. Először, ha az ABN AMRO Group költséghatékonnyá kíván válni és elfogadható költség/bevétel arányt kíván elérni, akkor elengedhetetlen, hogy végrehajtsa az előirányzott szinergiákat (nevezetesen 1,1 milliárd euro adózás előtti összeget a 2013. évi […] milliárd eurós nettó nyereséghez képest). Másodszor, amint azt a 2010. február 5-i határozat 118 preambulumbekezdésében a Bizottság jelezte, az ABN AMRO Group életképessége szempontjából szintén alapvető fontosságú, hogy képes legyen javítani nettó kamatkülönbözetét az FBN és az ABN AMRO N által 2008 második félévében és 2009 első félévében elért alacsony szinthez képest. Az említett 2010. február 5-i határozatában a Bizottság megjegyezte, hogy további részletekre van szüksége ezekkel a kérdésekkel kapcsolatban ahhoz, hogy meg tudja állapítani, valóban sikerült-e helyreállítani a hosszú távú életképességet.
(147)
A Bizottság azt is megállapította, hogy a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv még nem tartalmaz pénzügyi előirányzatokat a legrosszabb eseti forgatókönyvhöz a szerkezetátalakításról szóló közlemény (13) pontjában előírtaknak megfelelően. A Bizottság ezért olyan pénzügyi előirányzatokat kért a legrosszabb forgatókönyvhöz, amelyek segítségével ellenőrizni tudja, hogy az ABN AMRO Group miként fog teljesíteni nehezebb piaci körülmények között.
(148)
A Bizottság azt is megállapította, hogy a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv kevés információt tartalmaz a kisebb alegységekről, így nem tudja megítélni, hogy az életképességgel kapcsolatos problémákkal megfelelően foglalkoztak-e az adott szinten. Konkrétabban, a Bizottság kétségbe vonta, hogy az FBN egyik üzletágának, a 2008-ban a Madoff-üggyel összefüggésben nagy veszteségekről beszámoló PFS-nek az életképessége kellően garantált-e.
(149)
A Bizottság megkérdőjelezte, hogy az állami támogatás az ABN AMRO Group életképességének helyreállításához feltétlenül szükséges mértékűre korlátozódott-e. Erre vonatkozóan a Bizottság megállapította, hogy az ABN AMRO Group korábban jelezte, kisebb kiegészítő felvásárlásokat kíván végrehajtani, amelyeket szükségesnek tart a Fortis SA/NV és az ABN AMRO Holding szétválásának folyamata alatt elveszített termékkompetenciái újraépítéséhez. A 2010. február 5-i határozatában a Bizottság azzal érvelt, hogy az állami támogatást nem lehet felvásárlások vagy új befektetések finanszírozására fordítani, kivéve abban az esetben, ha azok elengedhetetlenek egy vállalkozás életképességének helyreállításához. A Bizottság arra kérte a holland államot, hogy mutassa be részletesebben az ABN AMRO Group akvizíciós politikáját és nyújtson be többek között egy részletes felsorolást azokról a tevékenységekről, amelyeket az ABN AMRO Groupnak életképességi okokból újra kell építenie.
(150)
A Bizottság azt is kétségbe vonta, hogy az FBN és az ABN AMRO N összes hibridtőke-befektetője kivette-e a részét a szerkezetátalakításból. A Bizottság aggályait fejezte ki amiatt, hogy például az FBN elsőbbségi részvényeinek tulajdonosai (70) nem járultak hozzá kellőképpen annak biztosításához, hogy a holland állam beavatkozása a feltétlenül szükséges mértékűre korlátozódjon.
(151)
Az állami támogatásnak az időtartam tekintetében is a feltétlenül szükséges mértékűre kell korlátozódnia. Erre vonatkozóan a Bizottság megállapította, hogy egy sor intézkedésre van szükség az átmeneti problémák kezeléséhez, azonban kétségbe vonta, hogy a holland állam megtette-e a megfelelő lépéseket annak biztosításához, hogy az intézkedéseket felszámolja, amint azokra már nincs szükség.
(152)
Az A. intézkedést illetően a Bizottság megállapította, hogy a CRI már nem lesz vonzó, miután az ABN AMRO N-nek lehetőséget kap a Bázel II követelmények bevezetésére. Noha a CRI olyan vételi feltételeket tartalmazott, amelyek lehetővé tették a szerződés idő előtti megszüntetését, a Bizottság megállapította, hogy a holland állam kilépésére nincs egyértelmű időrend.
(153)
A Bizottság az 500 millió euro összegű óvatossági különbözetre vonatkozóan is megállapította, hogy a szándék az, hogy az ABN AMRO Group ezt az összeget saját finanszírozású tőkével váltja fel. A Bizottság itt is megjegyezte, hogy ennek időzítésére semmilyen utalás nem történt.
(154)
Az 1,2 milliárd euro összegű egyesülési költségekre (nevezetesen a B5. intézkedésre) vonatkozóan a Bizottság megállapította, hogy a holland állam állítása szerint ezek évi 1,1 milliárd euro értékű (adózás előtt) fontos szinergiákhoz vezetnek, amelyekből elvileg vissza lehet fizetni az állami támogatást. A Bizottság mégis azt állapította meg, hogy a holland állam nem vezetett be semmilyen mechanizmust a visszafizetésre. A New HBU eladásával összefüggő tőkehiányt illetően a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a hitelernyőhöz kapcsolódó tőkekövetelmények gyors ütemben csökkeni fognak a kölcsönök lejárati idejének közeledtével. A Bizottság itt is hangsúlyozta, hogy az állami támogatást vissza kell fizetni, amikor arra már nincs szükség.
(155)
A versenytorzulás szempontjából a Bizottság megjegyezte, hogy az FBN és az ABN AMRO N tőkeszükségletei bizonyos mértékig a korábbi anyavállalatukról történő különválásból, valamint az előre fizetendő egyesülési költségekből, és nem a túlzó kockázatvállalásból vagy magán az FBN-en és az ABN AMRO N-en belüli hibás vállalatirányításból eredtek. Ezt figyelembe véve a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy további értékesítésekre valószínűleg nem lesz szükség.
(156)
Ugyanakkor azonban a Bizottság kételyeit adott hangot arra vonatkozóan, hogy a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv megfelelő magatartási intézkedést tartalmaz-e annak biztosításához, hogy az FBN és az ABN AMRO N az állami támogatást nem fogja arra használni, hogy versenytársai rovására növekedjen, például nem fenntartható árképzési politika bevezetésével vagy más pénzintézetek felvásárlásával, ami gyengítené a támogatásban nem részesülők versenyzési, befektetési és innovációs, továbbá elriasztaná a befektetőket a holland bankpiacra történő belépéstől.
(157)
A kilépés tekintetében a Bizottság azzal érvelt, hogy hasznos lenne, ha a holland állam kidolgozna egy kilépési stratégiát és egyértelműen kommunikálná azt. A holland állam ismételt és erőteljes beavatkozásait a betétesek valóban érzékelhetik a folyamatos támogatás jeleként.
4. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
4.1. A Van Lanschot észrevételeinek első csoportja (2009. május 6-i levél)
(158)
A panaszos azzal érvelt, hogy az állami támogatásnak és az állami tulajdonnak köszönhetően az FBN és az ABN AMRO N (beleértve a leányvállalataikat is, mint például a MoneYou és a Mees Pierson) fenntarthatatlanul magas kamatokat kínált az egyedi megtakarítási és betétszámlákra, ezzel destabilizálva a holland bankpiacot.
(159)
A panaszos véleménye szerint az FBN és az ABN AMRO N által kínált kamatok veszteséget termeltek. Erre vonatkozóan hivatkozott arra a tényre, hogy az EURIBOR kamatok a 2008. szeptemberi 5 %-ról kevesebb mint 2 %-ra csökkentek 2009 januárjára/februárjára, miközben az FBN és az ABN AMRO N által a megtakarítási számlákra kínált kamatok ténylegesen emelkedtek.
(160)
A panaszos felhívja a figyelmet a lakossági banki szolgáltatások piacához képest a holland magánbanki szolgáltatások piacának sajátosságaira, amelyek jellemzően erősítik a végrehajtott intézkedések versenytorzító hatását. A magánbanki ágazatban a megtakarítási számlák átlagosan nagyobbak, mint a lakossági banki szolgáltatások területén. Az alacsony összegű megtakarítási számlák esetében az ügyfeleket kevésbé érdekli a bankjuk kockázati profilja, mivel védi őket a holland betétgarancia-program (legfeljebb 100 000 euro összegig). A kockázattudatosság azonban erősödik az említett küszöbérték átlépése után, ami meglehetősen gyakori a magánbanki szolgáltatások területén.
(161)
A panaszos azzal is érvelt, hogy az FBN és az ABN AMRO N hallgatólagos állami garancia előnyeit élvezik. A panaszos érvelése szerint az FBN és az ABN AMRO N ügyfelei meg vannak győződve arról, hogy a holland állam nem fogja hagyni, hogy az állami tulajdonú bankok csődbe menjenek.
(162)
A panaszos - aki a válságot állami támogatás nélkül vészelte át - hangsúlyozta, hogy súlyosan érintette őt az FBN és az ABN AMRO N versenytorzító magatartása, mivel hagyományosan, jelentős mértékben a holland megtakarítási piacra hagyatkozott eszközei finanszírozásához (71). Abszolút számokban a panaszos 15 milliárd euro értékű megtakarítást és betétet kezelt, ami azt jelentette, hogy a kamatok 1 %-os emelkedése hozzávetőleg évi 150 millió eurójába kerülhetett a vállalatnak (72). A költségnövekedés mellett volumenhatás is jelentkezett, ugyanis a Van Lanschot ügyfeleket veszített.
4.2. A Van Lanschot utólagos észrevételei (2009. augusztus 21-i és 28-i levelek)
(163)
A panaszos szerint az FBN és az ABN AMRO N szokatlan magatartása még 2009 nyári hónapjaiban is fennállt.
(164)
További érvként a panaszos a hagyományosan stabil holland megtakarítási piacon a volumenek és a piaci részesedés szokatlanul nagy változásaira hivatkozott. Erre vonatkozóan a panaszos felhívta a figyelmet az FBN és az ABN AMRO N sajtóközleményeire, amelyekben 2009 első félévére vonatkozóan 9 milliárd, illetve 21 milliárd betétbefolyásról számoltak be. (73). A panaszos ezeket a számokat magasnak találta tekintettel arra a tényre, hogy a teljes holland megtakarítási piac értéke körülbelül 287 milliárd eurót tesz ki.
(165)
A szokatlan árpolitika másik illusztrációjaként a panaszos arra a tényre hivatkozott, hogy miközben a megtakarítások után fizetett kamatok a szomszédos országokban - például Belgiumban, Franciaországban és Németországban - követték az EURIBOR kamatlábakat, Hollandiában ezek a kamatlábak makacsul magasan tartották magukat.
4.3. Az ABN AMRO Bank észrevételei (2009. július 6-i levél)
(166)
A hivatalos vizsgálati eljárást elindító, 2009. április 8-i határozathoz fűzött észrevételeiben az ABN AMRO Bank (azaz az ABN AMRO N anyavállalata) további információkat szolgáltatott finanszírozási helyzetéről és stratégiájáról. Az ABN AMRO Bank tagadta, hogy - közvetlenül vagy közvetve - részesedett volna az FBN-nek nyújtott finanszírozási támogatásokból (Y1. és Y2. intézkedések). Az ABN AMRO Bank hangsúlyozta, hogy diverzifikált finanszírozási stratégiájának köszönhetően nem volt szüksége segítségre ahhoz, hogy saját magát finanszírozza. A bank azt is kiemelte, hogy a likviditásra vonatkozó statisztikai adatai bőven belül maradtak a szabályozói határértékeken, valamint saját belső határértékein is.
5. A HOLLAND ÁLLAM ÉSZREVÉTELEI
5.1. A holland állam észrevételei a 2009. április 8-i határozattal kapcsolatban
(167)
A holland állam elismerte, hogy az FBN azért tudta folytatni tevékenységét, mert az állam felvásárolta (74), ugyanakkor azzal érvelt, hogy a felvásárlás összhangban volt az ún. „piacgazdasági befektetési elvvel” (MEIP). Ennek eredményeként, a holland állam szerint nem került sor szelektív előny biztosítására, így állami támogatásra sem. A holland állam azt állította, hogy - noha a 2008. október 3-i összevont ügyletek célja az FBN és az ABN AMRO N, illetve általánosságban a holland bankrendszer destabilizálódásának megelőzése volt - az FBN és az ABN AMRO N üzletrészeinek felvásárlásával kedvező hosszú távú megtérülés elérésére törekedett. A holland állam kiemelte, hogy az FBN-ért (beleértve az ABN AMRO N-t is) fizetett vételár a külső értékbecslői által megállapított értéktartományon belül volt.
(168)
A holland állam azt állította, hogy méltányos piaci árat fizetett az FBN-ért, ugyanakkor hangsúlyozta, hogy még akkor is, ha túl magas árat fizetett volna, az a Fortis SA/NV-nek (az eladó vállalatnak), és nem az FBN-nek nyújtott állami támogatásnak minősült volna.
(169)
Az Y1. intézkedéssel kapcsolatban a holland állam kijelentette, hogy piaci feltételek mellett nyújtott rövid távú finanszírozást az FBN-nek. Azzal érvelt, hogy a válság előtt az FBN-t az anyavállalata finanszírozta EONIA vagy EURIBOR kamatok alkalmazása mellett, további különbözetek nélkül. A holland állam azzal érvelt, hogy az általa alkalmazott - a 96 preambulumbekezdésben ismertetett - árképzés összhangban van a piaci gyakorlattal. Konkrétabban, a holland állam azt is kijelentette, hogy a 2008. november 5-ét követő időszakban alkalmazott árképzési rendszere (50 bázispontos különbözettel a három hónaposnál hosszabb hitelekre) a holland garanciaprogramhoz van igazítva (75).
(170)
Az FBN-nek nyújtott likviditási hitelkeret rendelkezésre bocsátási időszakára vonatkozóan a holland állam ismertette, hogy 2009 januárjában tárgyalásokat kezdett a hitelkeret megszüntetéséről azzal a céllal, hogy erre mielőbb sor kerüljön. Tekintettel erre a célkitűzésre, a holland állam 2009 márciusában egy új, kétlépéses árképzési rendszert vezetett be, amely a finanszírozást drágította abban az esetben, ha annak összege túllépett egy előre meghatározott küszöbértéken. A holland állam azt feltételezte, hogy az FBN havi 4-5 milliárd eurós ütemezésben vissza tudja fizetni a likviditási hitelt, és szándékai szerint 2009 végéig megszünteti a likviditási hitelkeretet. A valóságban az FBN az elvártnál korábban visszafizette a likviditási hitelt. A hitelkeret megszüntetésére már 2009. július 1-jén sor került.
(171)
A holland állam azzal érvelt, hogy a hitelkeretből biztosított likviditás leghosszabb lejárati ideje arányos. Erre vonatkozóan a holland állam ismertette, hogy az első időszakban (azaz 2008. október 6. és 23. között) néhány hetet nem meghaladó lejárati időre adott likviditási hitelt. Amikor a likviditási hitelkeretet a későbbiekben kiigazították, a leghosszabb lejárati időt kilenc hónapra meghosszabbították a visszafizetések torlódásának elkerülése érdekében.
(172)
A holland állam ismertette, hogy a likviditási hitelkeret összvolumene (nevezetesen 5 milliárd euro összegű egynapos és 40 milliárd euro összegű hosszabb távú finanszírozás) az FBN valós finanszírozási szükségletein alapul, ezért a feltétlenül szükséges mértékű. A 45 milliárd euro összegű rövid távú likviditási hitelkeret figyelembe vette az FBN készpénzhelyzetének volatilitását, továbbá lehetővé tette az FBN számára azt is, hogy körülbelül 34 milliárd eurót azonnal visszafizessen a Fortis SA/NV-nek.
(173)
A hosszabb távú kölcsönöket (nevezetesen az Y2. intézkedést) illetően a holland állam elismerte, hogy a Fortis Bank SA/NV kérhette volna a fix kamatozású kölcsönök visszafizetését (a változó kamatozásúakét azonban nem) (76). A holland állam ugyanakkor azzal érvelt, hogy csupán felváltotta a Fortis Bank SA/NV-t, a meglévő szerződésekben rögzített feltételeket változatlanul hagyta. A holland állam szerint a Fortis Bank SA/NV és az FBN közötti szerződés piaci magánszereplők között létrejött szokásos piaci szerződés volt. A holland állam azzal érvelt, hogy - mivel egy piacgazdasági befektető helyébe lépett - magatartása automatikusan megfelel a MEIP-nek. Mint ilyen, a holland állam úgy vélte, hogy nem köteles megindokolni, hogy a kamatok miért lehettek volna magasabbak, vagy hogy miért kellett volna az említett hosszú távú kölcsönöket rövidebb távú kölcsönökre kicserélnie. (77).
(174)
A holland állam továbbá azzal érvelt, hogy a felvásárlások során gyakran meglehetősen gyakran előfordul, hogy a vállalatok likvid tőkét nyújtanak újonnan megszerzett leányvállalataiknak.
(175)
Arra vonatkozóan, hogy az ABN AMRO N kapott-e közvetlen vagy közvetett állami támogatást, a holland állam tagadta, hogy az ABN AMRO N finanszírozást kapott volna tőle vagy az FBN-től. Azzal érvelt, hogy a nagyszámú lakossági és magánbanki ügyféllel rendelkező ABN AMRO N-nek elegendő saját finanszírozási forrása van.
(176)
A Z. intézkedésre vonatkozóan a holland állam azt állította, hogy a 6,5 milliárd euro összegű tranzakciós ár méltányos piaci árnak számít. Hangsúlyozta, hogy ez az ár a [4 - 6,5] milliárd eurós „aktuális piaci feltételek” szerint becsült érték és a [6,5 - 9] milliárd eurós gazdasági cikluson átívelő becsült érték között van, amely értéket külső értékbecslői állapították meg 2008. október elején (a 2008. október 3-i tranzakciót megelőzően). Ama tény tekintetében, hogy a felvásárlásra (Z. intézkedés) két és fél hónappal az értékbecslés után került sor, a holland állam úgy vélte, hogy nincs szükség korrekcióra, mivel a 2008. október eleji értékbecslés már tükrözte a bizonytalanságokat (78). A holland állam kijelentette továbbá, hogy más bankoknál általában a befektetési banki szolgáltatások és a toxikus eszközök álltak a bizalmi problémák hátterében, és ez az érintett bankok részvényárfolyamának jelentős mértékű esésében nyilvánult meg. Ezzel szemben az ABN AMRO N, stabil lakossági és kereskedelmi banki profiljával, lényegesen különbözött a többi banktól. A holland állam azzal érvelt, hogy ilyen körülmények között a többi banknál végzetthez hasonló árkorrekciónak semmi értelme nincs.
(177)
A holland állam kiemelte azt is, hogy a többi konzorciumi tagnak és különösen az RBS-nek, jóvá kell hagynia a tranzakciót, továbbá hogy […]. A holland állam hivatkozik továbbá a Fortis SA/NV 2009. február 11-i brüszszeli részvényesi közgyűlésének benyújtott előzetes szakértői jelentés (166) és (177) pontjaira is (79), azt állítva, hogy ezek a pontok alátámasztják a holland állam érvelését, miszerint 2008. október 3-án méltányos árat fizetett az FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance és Fortis Corporate Insurance vállalatokért, így ez érvényes hivatkozási árnak tekinthető a 2008. decemberi adásvételhez.
(178)
A holland állam azzal hajtotta végre a Z. intézkedést, hogy lemondott az FBN-nel szembeni követeléseiről. Ezenfelül, a holland állam kijelentette, hogy a Bizottságnak - amennyiben az arra a következtetésre jut, hogy a Z. intézkedés állami támogatásnak minősül - korrekciót kell végrehajtania. Mivel más bankok hasonló instrumentumaival a névértéknél lényeges alacsonyabb áron (80), kereskedtek, logikus volt, hogy azoknak az adósságot megtestesítő instrumentumoknak a piaci értéke, amelyekről a holland állam lemondott, szintén névérték alatti. Más szóval, az akkori piaci körülmények azt sugallták, hogy a holland állam nem névértékre, hanem alacsonyabb piaci értékre jogosult. A holland állam azzal érvelt, hogy - figyelembe véve az akkori piaci körülményeket - csupán [4,55 - 5,85] milliárd eurós piaci értékre jogosult (tehát [0,65 - 1,95] milliárd eurós piaci diszkontértékre korrigált 6,5 milliárd euro értékű kölcsön névértékére).
(179)
2009. június 18-án a holland pénzügyminisztérium továbbította a Bizottságnak az FBN-nek a DNB által végzett értékelését a 2009. április 8-i határozatban kértnek megfelelően. […] (81), (82), (83)
(180)
A DNB a Bizottságot is tájékoztatta […] az ABN AMRO N-ről 2010. január 20-i levelében. […]
5.2. A holland állam észrevételei a 2010. február 5-i határozattal kapcsolatban
(181)
Általánosságban véve a holland állam azzal érvelt, hogy a megtett intézkedések nem képeznek állami támogatást, mivel:
i.
nem biztosítanak előnyöket sem az ABN AMRO N, sem az FBN számára;
ii.
nem szükségesek az ABN AMRO N-nek és az FBN-nek a korábbi anyavállalataiktól történő szétválasztásához, és a holland államra a Fortis SA/NV jogutódaként a CSA-ból háruló kötelezettségekből következnek, illetve
iii.
magánbefektetői szemszögből gazdaságilag indokoltak.
(182)
A holland állam azzal érvelt, hogy a Bizottságnak a MEIP-et kellene alkalmaznia az általa korábban megtett minden egyes intézkedésre. Különösen az egyesüléssel kapcsolatos intézkedések (nevezetesen a B4. és a B5. intézkedés) tekintetében a holland állam kiemelte, hogy az egyesülés pozitív nettó jelenértéket (a továbbiakban: NPV) mutató befektetés, ezért összeegyeztethető a MEIP-pel.
(183)
Más szóval, a holland állam nem fogadta el a Bizottságnak az 2010. február 5-i határozatának 96 bemutatott előzetes álláspontját, mely szerint a MEIP nem vonatkozik az állam által a 2008. október 3-i összevont tranzakciókat követő intézkedéseire, mivel ezek az intézkedések egy nagyobb megmentési és szerkezetátalakítási művelet részét képezik.
(184)
A holland állam elismerte, hogy az állami támogatásokról szóló szabályok szerint a MEIP nem alkalmazandók akkor, amikor rövid időn belül több, egymáshoz kapcsolódó tőkejuttatásra kerül sor. Ugyanakkor úgy érvelt, hogy ez az elemzés nem állta meg a helyét az FBN és az ABN AMRO N esetében, mivel a 2008. október 3-i összevont ügyletek - az ő véleménye szerint - nem tartalmaztak állami támogatási intézkedéseket, továbbá a későbbi intézkedések nem kapcsolódtak az eredeti ügylethez.
(185)
A holland állam azzal érvelt, hogy a Bizottságnak figyelembe kellene vennie azokat a konkrét körülményeket, amelyek között a holland államnak kötelessége volt megvásárolnia az FBN-t. A holland állam hangsúlyozta továbbá, hogy a New HBU eladása rendkívül nagy terhet jelentett számára és az ABN AMRO N számára 470 millió eurós negatív tőkehatása miatt.
(186)
A holland állam azt állította, hogy valamennyi intézkedését a bankokról szóló közleményben (84) és a Bizottság közleményében - A pénzintézeteknek a jelenlegi pénzügyi válságban történő feltőkésítése: a támogatás szükséges minimális szintre történő korlátozása és az indokolatlan versenytorzulás kiküszöbölését célzó biztosítékok (85) (a továbbiakban: feltőkésítésről szóló közlemény) - lefektette elvekre alapozta. Általánosságban véve a holland állam úgy érvelt, hogy intézkedései jól célzottak, a felmerült kihívásokkal arányban állnak, és céljuk, hogy a minimálisra csökkentsék a versenytársakat érintő kedvezőtlen utóhatásokat.
(187)
A holland állam úgy érvelt, hogy az A. intézkedés és a B1. intézkedés nem minősül állami támogatásnak, mivel az államnak szerződéses kötelezettsége volt az ABN AMRO Z tőkeproblémáinak megoldása. A KRM értelmében a holland államnak szerződéses kötelezettsége volt az ABN AMRO Holding szétválasztásának végrehajtása. A DNB csak azzal a feltétellel engedélyezte az ABN AMRO II szétválasztásának elindítását, ha az összes konzorciumi tag megfizeti az ABN AMRO Z tőkehiányának ráeső részét. A holland állam elismerte, hogy tőkejuttatásban részesítette az ABN AMRO Z-t az ABN AMRO N-en keresztül, ugyanakkor hangsúlyozta, hogy az ABN AMRO N csupán a közvetítő társaság szerepét tölti be. Az ABN AMRO N végül csak az ABN AMRO Z-n keresztül hajtott végre tőkejuttatást, és az A. intézkedés nem részesítette szelektív előnyben az ABN AMRO N-t.
(188)
Arra vonatkozóan, hogy az ABN AMRO Z tőkehiánya az ABN AMRO N számára biztosított szelektív előnyök eredménye volt-e, a holland állam kijelentette, hogy a konzorciumi tagok már az ABN AMRO Holdings általuk történő felvásárlásakor biztosították (lásd a 33 preambulumbekezdést), hogy a 35 meghatározott különböző követő üzletrészek („tracking shares”) tevékenységei megfelelően elkülönülnek egymástól. Ez a megállapodás azt jelentette, hogy az ABN AMRO N és az ABN AMRO Z tevékenységei között egyértelmű különbség van. Az ABN AMRO N-nek például saját vállalatirányítási struktúrája volt és saját jelentéstételi eljárást működtetett. A holland állam felhívta a Bizottság figyelmét arra a tényre is, hogy az ABN AMRO N 2010. február 6-tól külön jogállással rendelkezett (86).
(189)
A holland állam bizonyítékot szolgáltatott arról is, hogy az ABN AMRO Z tőkehiánya már a 2008. október 3-i felvásárláskor fennállt. Az ABN AMRO Z nyitóegyenlege már 2008. október 3-án 7,4 milliárd euro negatív értéket mutatott, és a Fortis SA/NV része ebben körülbelül 2,5 milliárd eurót tett ki. A tőkehiány forrásaira vonatkozóan a holland állam elismerte, hogy az ABN AMRO Z 1 milliárd euro értékű Unicredito-részvényt ruházott át a tevékenységet végző követő üzletrészekre (beleértve az ABN AMRO N-re átruházott mintegy 300 millió eurót is), azonban információkkal igazolta, hogy az Unicredito-részvények átruházására 2008 februárjában, jóval a holland állam beavatkozása előtt került sor. Az Unicredito-részvények átruházása ezért nem minősült állami támogatásnak.
(190)
A központi irodai feladatokkal összefüggésben az ABN AMRO Z-re háruló költségek tekintetében a holland állam kiemelte, hogy ezek a költségek drámai módon csökkentek azt követően, hogy a 33 preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően a konzorciumi tagok felvásárolták az ABN AMRO Holdingot. Mivel a konzorciumi tagoknak nem állt érdekében egy nagy összevont központi iroda fenntartása, logikus volt, hogy ezeket a költségeket a lehető legalacsonyabb szinten tartják. A holland állam által bemutatott adatok azt mutatták, hogy az ABN AMRO Z-re háruló csoportfeladatok költsége [0 - 0,5] milliárd eurót tett ki 2008-ban, illetve [0 - 0,2] milliárd eurót 2009-ben, amit a holland állam elhanyagolhatónak minősített. A holland állam hangsúlyozta továbbá, hogy kötelezettséget vállalt ezeknek a költségeknek a fedezésére, amikor a KRM-ben részes félként felváltotta a Fortis SA/NV-t az FBN (és az ABN AMRO N) 2008. október 3-i felvásárlását követően.
(191)
A holland állam úgy érvelt, hogy amennyiben a Bizottság az A. intézkedést állami támogatásnak minősítené, akkor az értékvesztett eszközökről szóló közlemény (87) nem alkalmazandó. A holland állam szerint a védelemben részesített eszközök értékelése körül nem volt bizonytalanság, ezért ezeket nem lehetett értékvesztettnek tekinteni a közleményben alkalmazott értelmezés szerint. A holland állam fenntartotta, hogy amennyiben a Bizottság nem osztaná az álláspontját, az ABN AMRO CDS-e még akkor is megfelelne az említett közlemény általános elveinek. Ezenfelül, a holland állam úgy érvelt, hogy a hitelvédelmi instrumentum szükséges és arányos, és a minimális szinten tartja a versenytorzulást.
(192)
A holland állam kijelentette, hogy a CRI díjazása - a felszabadított tőke utáni 10 %-os megtérülés - megfelelően magas. Bizonyítékot szolgáltatott arra vonatkozóan is, hogy a veszteség 20 bázispont értékű első részlete lényegesen magasabb volt a várható veszteségnél. A holland állam fenntartotta, hogy az ABN AMRO N jelzálog-portfólióján realizált historikus veszteségek (nevezetesen [0 - 15] bázispont) és a 2010-re előrevetített veszteségek (nevezetesen [0 - 30] bázispont) megfelelő előrejelzést szolgáltattak egy sor jövőbeli várható veszteségre. A hitelminősítési jelentésekből származó piaci információk (88) szintén megerősítették, hogy az első veszteségrészlet meghaladta a várható veszteségeket. A holland állam a […] befektetési bank dokumentumára is hivatkozott, amelyben szimulálták, hogy a holland állam készpénzforgalma miként alakulna különböző stresszforgatókönyvek szerint.
(193)
A holland állam szerint a CRI elegendő kilépési ösztönzőt is tartalmazott. A holland állam felhívta a Bizottság figyelmét a CRI-be foglalt vételi opciókra, valamint arra tényre, hogy a CRI vonzereje csökkeni fog, miután az ABN AMRO Group engedélyt kap arra, hogy a Bázel II követelmények szerint működjön. Ezen összefüggések fényében a holland állam úgy vélte, hogy az ABN AMRO N a CRI-t valószínűleg 2011 januárjában hívja le, amikor a Bázel II követelményekre történő áttérés következtében várhatóan csökkenni fog a felszabadított tőke összege.
(194)
A holland állam ismertette, hogy a szétválási költségek (nevezetesen a B2. és B3. intézkedések) a KRM eredményeként keletkeztek, amelynek a holland állam de facto2008. október 3-a óta részese volt. A KRM feltételei szerint az állam - az ABN AMRO N-nel ellentétben - köteles volt három részre felosztani az ABN AMRO Holdingot. A holland állam tagadta, hogy ezek a költségek előnyhöz juttatnák az ABN AMRO N-t, továbbá kijelentette, hogy kifizeti a szétválási költségeket, mivel a szétválasztás végrehajtása az állam szerződéses kötelezettsége.
(195)
Az 500 millió eurós óvatossági különbözetre vonatkozóan - ami szintén a szétválási költségek kategóriájába tartozott -, a holland állam azzal érvelt, hogy az szokásos banki gyakorlat. A bankok nem működhetnek csak a minimálisan előírt tőkével, hanem kiegészítő biztonsági különbözetre van szükségük. Egyébként a bankok - még csekély mértékű - visszaesés esetén is azonnal pénzügyi bajba kerülnének. A holland állam jelezte ugyanakkor, hogy az óvatossági különbözet összegéhez való hozzájárulása valószínűleg ideiglenes lesz, és hogy hosszabb távon az ABN AMRO N-nek magának kell előteremtenie az óvatossági különbözetet a holland állam segítsége nélkül.
(196)
A B4. intézkedésre vonatkozóan a holland állam úgy érvelt, hogy az nem minősült állami támogatásnak. A holland állam úgy érvelt, hogy a két bank egyesítéséről szóló döntést már meghozta és részben végre is hajtotta, amikor felvásárolta az FBN-t. Állítását a holland állam azzal támasztotta alá, hogy arra a tényre hivatkozott, miszerint az ABN AMRO Asset Managementet már azelőtt leválasztott ák és integrálták a Fortis SA/NV-be, mielőtt sor került volna a 2008. október 3-i összevont ügyletekre. A holland állam szintén hangsúlyozta, hogy a Bizottság kötelezte őt egy egyesülési jogorvoslat végrehajtására a fennálló összefonódási problémák megoldása érdekében, és hogy a New HBU-val kapcsolatos egyesülési jogorvoslatot a Fortis SA/NV-től örökölte. A holland állam jelezte továbbá azt, hogy végső soron az ABN AMRO N pénzügyi eszközeinek értéke nem fog nőni, ezért megvédi azt az álláspontját, miszerint a B4. intézkedés nem minősül állami támogatásnak.
(197)
A holland állam jelezte, hogy az egyesülési költségek finanszírozásához nyújtott állami pénz (B5. intézkedés) ésszerű befektetésnek tekinthető, amely szinergiák formájában egészséges megtérüléshez vezet. A holland kormány becslése szerint ezek a szinergiák körülbelül 1,1 milliárd eurót jelentenek évente (adózás előtt), míg az előre fizetendő egyesülési költségek 1,2 milliárd euróra rúgnak (adózás után). A holland állam szerint a fúzió teljes nettó jelenértéke (figyelembe véve a szinergiákat, az egyesülési költségeket és az egyesülési jogorvoslatot) 2,88 milliárd euro összegű pozitív egyenleget tesz ki (89).
(198)
A holland állam szerint a Tier 2 tőke átváltása Tier 1 tőkévé (C. intézkedés) nem biztosít szelektív előnyt az FBN számára. A holland állam kijelentette, hogy az átváltás a holland állam érdekét szolgálja, mivel a 2,976 %-os átlag osztalékszelvényű kölcsönöket saját tőkévé tudja átváltani, amelynek véleménye szerint vonzó díjazása van. Erre vonatkozóan a holland állam az ABN AMRO Group 2012-re előirányzott körülbelül […] %-os normalizált RoE-jére hivatkozott, amint az a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervben szerepel.
(199)
A holland állam úgy érvelt, hogy amennyiben a Bizottság állami támogatásnak minősítené a C. intézkedést, akkor ne tekintse az összes elengedett kölcsönt állami támogatásnak. Ismertette, hogy az átváltás lebontható a Tier 2 tőke névértéken történő visszafizetésére és core Tier 1 tőke juttatására (nettó készpénzmozgás nélkül). A holland állam szerint abban az időben nem várhatta el ésszerűen a Tier 2 tőke névértéken történő visszafizetését, mivel más bankok hasonló eszközeivel a névértéknél jelentősen alacsonyabb áron kereskedtek, ami tükrözte a törékeny piaci helyzetet. A holland állam jelezte, hogy a hasonló adatok alapján a [135 - 405] millió eurós leszámítolás indokolt.
(200)
A holland állam jelezte, hogy a 740 millió euro kifizetése (D. intézkedés) a CSA-ból eredő kötelezettségeinek egyike. Ezenfelül, a holland állam hangsúlyozta, hogy csak a többi konzorciumi tag részére történtek kifizetések, az ABN AMRO N részére nem, így tehát az ABN AMRO N állami támogatást sem kapott.
(201)
Az E. intézkedés vonatkozásában a holland állam úgy érvelt, hogy az ABN AMRO II nem részesül a 126 preambulumbekezdésben leírt viszontgaranciából, azonban az E. intézkedés csupán olyan helyzetbe hozza az ABN AMRO II-t, hogy viszontgaranciát kell nyújtania a Deutsche Banknak. A holland állam úgy érvelt, hogy a viszontgaranciát a bank nem használhatja fel új üzlet kialakítására, ezért az nem fog versenytorzulást eredményezni.
(202)
A holland állam úgy vélte, hogy a viszontgarancia összhangban van a Bizottság feltőkésítésről szóló közleményével. A holland állam hangsúlyozta, hogy árképzését az ECB feltőkésítésről szóló ajánlásában foglaltakra alapozta.
(203)
A holland állam észrevételeket fűzött a Bizottság ama gyanújához is, hogy az FBN elsőbbségi részvényeinek tulajdonosai (90) nem vették ki megfelelően a részüket a tehermegosztásból. A holland állam ismertette, hogy az elsőbbségi részvények befektetői 2008-ban nem kaptak osztalékot (sem készpénzben, sem növekményesen), továbbá hogy az elsőbbségi részvényekkel névérték alatt kereskednek. Hozzátette, hogy az FBN azon képessége, hogy a jövőben fix osztalékot fizessen vagy félretegyen, azon múlik, hogy az FBN-nek lesz-e elegendő IFRS szerinti nyeresége. A holland állam megjegyezte, hogy az FBN elsőbbségi részvényeit szabályozó osztalékfizetési rendelkezés ún. „dividend stopper/pusher language”-et tartalmaz (91), és hogy az ABN AMRO Group osztalékfizetési politikája körüli bizonytalanság csökkentette a komfortérzetet, amelyet az elsőbbségi részvények befektetői számára a „dividend stopper/pusher language” jelentett.
(204)
Arra vonatkozóan, hogy a tőke visszafizetésére sor kerül-e az (átmeneti) tőkehiány megszűnése után, a holland állam úgy érvelt, hogy szándékai szerint az ABN AMRO Group osztalékfizetési politikáját úgy fogja alkalmazni, hogy az ABN AMRO Groupnak ne legyen versenytorzulást eredményező tőketöbblete (92).
(205)
A versenytorzulás tekintetében a holland állam jelezte, hogy nem ért egyet a Bizottság azon álláspontjával, amely szerint az egyesülés eredményeként az ABN AMRO N és az FBN újra megerősödött Hollandiában, továbbá hogy ez a fejlemény indokolatlan versenytorzulás kialakulásával fenyegetett. A holland állam inkább az ellenkezőjéről volt meggyőződve, és ebben a tekintetben rámutatott arra a tényre, hogy az FBN és az ABN AMRO N szétválása az anyavállalataiktól, valamint ezt követő egyesülésük rendkívül munkaerő-igényes és azzal jár, hogy az FBN és az ABN AMRO N vezetése kevesebb időt tud fordítani a napi kereskedelmi üzletvitelre. Úgy érvelt, hogy emiatt a szétválás és az azt követő egyesülés kedvezőtlen hatással volt az FBN és az ABN AMRO N (illetve az egyesülés után az ABN AMRO Group) versenyhelyzetére.
5.3. A holland állam észrevételei az érdekelt felek észrevételeivel kapcsolatban
5.3.1. A holland állam észrevételei a panaszos 2009. május 6-i levelével kapcsolatban
(206)
Általánosságban a holland állam hangsúlyozta, hogy véleménye szerint az FBN és az ABN AMRO N javára hozott intézkedései nem felelnek meg az állami támogatás uniós meghatározásának, ezért ezeknek nincs versenytorzító hatása. Úgy vélte, hogy az FBN és az ABN AMRO N piaci magatartása a megtakarítások és betétek piacán megfelelnek a kereskedelmi érdekeit védő, ésszerűen gondolkozó piaci szereplő magatartásának. A holland állam véleménye szerint az FBN és az ABN AMRO N által kínált kamatok nem torzították a versenyt. Úgy érvelt, hogy ennek következtében az uniós versenytörvény megsértésére nem került sor.
(207)
A holland állam egy sor összehasonlító táblázatot mutatott be a konkrét betét- és megtakarítási termékekre ajánlott kamatokról. A holland állam tagadta, hogy az FBN és az ABN AMRO N következetesen a legmagasabb kamatokat kínálta, különösen a kisebb holland bankokhoz, például az SNS-hez, az NIBC-hez és a DSB-hez képest. A holland állam rámutatott továbbá arra, hogy Hollandiában a megtakarítási számlák után fizetett kamatok már a pénzügyi válság előtt magasak voltak, részben az agresszív árképzési politikát alkalmazó kisebb bankok magatartása miatt. A holland állam úgy vélte, hogy a pénzügyi válság ideje alatt a bankok megpróbálják megvédeni a megtakarítási ügyfélbázisukat azzal, hogy viszonylag magas kamatokat kínálnak a megtakarítási termékekre.
(208)
A holland állam észrevételeket fűzött az ABN AMRO N internetes márkája, a 2008 szeptemberében a piacra bevezetett MoneYou árképzési stratégiájához is. A holland állam úgy érvelt, hogy a MoneYou egy különleges célú internetes termék, amely a költségalap és a szolgáltatásszint tekintetében jelentősen különbözik a hagyományosabb termékektől. A holland állam jelezte, hogy a MoneYou-nak működése első hat hónapjában kell kiépítenie a márkaelismertséget, ezért olyan kamatokat kell kínálnia, amelyek többsége egyenlő a hasonló internetesbank-piaci szereplők által kínáltakéval vagy azoknál kissé alacsonyabb mértékű (93). 2009. második félévétől kezdve a MoneYou által kínált kamatokat csökkentették, és a MoneYou a piac középső („mid-tier”) szegmensébe pozicionálta magát (94). A MoneYou-ra vonatkozóan a holland állam hozzátette, hogy csak korlátozott volumenű finanszírozásra tett szert (nevezetesen [0 - 5] milliárd euróra), ami a holland megtakarítási piac teljes volumenének durván [0 - 5] %-át teszi ki. A holland állam hozzátette, hogy a Van Lanschot korábbi ügyfelei a MoneYou üzleti tevékenységének csupán kis részét reprezentálják (nevezetesen [0 - 5 000] számlát, illetve a MoneYou-nál vezetett számlák [0 - 5] %-át).
(209)
A holland állam tagadta továbbá, hogy az ABN AMRO N és az FBN kizárólag a holland megtakarítási piacot használta saját maga finanszírozására. A holland állam újabb információkat nyújtott be, amelyek szerint az ABN AMRO N 2009. július 6-án 2 milliárd euro értékű fedezett kötvényt, míg az FBN 15,5 milliárd értékű, államilag garantált adósságmegtestesítő instrumentumot bocsátott ki. A holland állam szerint a panaszos állításai helytelenek és túl koraiak voltak. Jelezte, hogy az FBN-nek csak némi időre van szüksége ahhoz, hogy elindítsa vagyonkezelési tevékenységét és államilag garantált adósságmegtestesítő instrumentumokat bocsásson ki. A holland állam jelezte továbbá, hogy a betétek és a megtakarítási termékek szintén fontosak az ügyfélkapcsolat létrehozásához, valamint ahhoz, hogy más, szélesebb körű célt szolgáljanak, mint a többi finanszírozási eszköz. Ebben a tekintetben a holland állam rámutatott arra, hogy ha egy bank elveszíti a megtakarítási és betétpiaci részesedését, akkor ez piacvesztéshez vezethet más banki termékek piacán is.
(210)
A holland állam tagadta azt is, hogy a fogyasztók és a piaci szereplők az ABN AMRO N-t és az FBN-t biztonságosabb banknak érzékelték, mint a versenytársaikat. Hivatkozott az FBN és az ABN AMRO N minősítő cégek általi minősítésére, amely például elmaradt a Rabobank AAA minősítése mögött. A relatív CDS-különbözet hasonló történetről árulkodott. A holland állam úgy vélte továbbá, hogy az állami tulajdonos miatt az ABN AMRO N vagy az FBN nem lett biztonságosabb a fogyasztók és a piaci szereplők szemében. Ebben a tekintetben rámutatott arra, hogy korábban számos ad hoc állami beavatkozás megmutatta, hogy a holland állam lehetőség szerint minden magántulajdonú bank esetében beavatkozik. Következésképpen, a holland állam meg van győződve arról, hogy de facto nem volt észrevehető különbség a holland magántulajdonú bankok és az állami tulajdonú bankok által nyújtott biztonság között.
(211)
Annak kiszámításához, hogy vajon a megtakarítási termékek piacán kínált kamatok veszteséget termeltek-e, a holland állam azzal érvelt, hogy azokat nem EURIBOR kamatlábakkal, hanem az ún. replikáló portfólió módszer („replicating portfolio methodology”) segítségével kiszámított kamatlábakkal kell összehasonlítani (95). A holland állam elismerte, hogy ezt a módszert alkalmazva egyes termékek esetében átmenetileg negatív különbözet figyelhető meg. Ugyanakkor úgy érvelt, hogy az adott időben ez ésszerű piaci magatartásnak minősült, amely megegyezett a (magántulajdonban lévő) versenytársak magatartásával.
5.3.2. A holland állam észrevételei a panaszos 2009. augusztus 21-i és 28-i érveivel kapcsolatban
(212)
A holland állam kijelentette, hogy a panaszosra vonatkozó, a 206 - 211 preambulumbekezdésben összefoglalt korábbi észrevételei még mindig érvényesek.
(213)
A holland állam továbbá megjegyezte, hogy a panaszos állítása, miszerint az ABN AMRO N és a FBN piaci részesedése nőtt, hibás statisztikai adatokon alapult. Az ABN AMRO N által gyűjtött betétek értékének állítólagos 21 milliárd eurós növekedésével kapcsolatban a holland állam kijelentette, hogy csak 5,1 milliárd euro származott holland lakossági megtakarításokból, a többi jórészt vállalati megtakarításokból és külföldi betétekből gyűlt össze. A holland állam adatokat is szolgáltatott, amelyek bizonyították, hogy az FBN-nél tartott betétek és megtakarítások volumenének növekedése a vállalati, és nem a lakossági és magánbanki üzletágból származik.
(214)
A holland állam megállapította, hogy a hollandiai ügyfelek a bizonytalan makrogazdasági környezet miatt több pénzt fektettek megtakarításaikba. A holland állam felhívta a figyelmet a Központi Statisztikai Hivatal (a továbbiakban: CBS) adataira, amelyek szerint 2009 első félévében a megtakarítások értéke 7,7 %-kal nőtt az előző évhez képest, ami azt mutatta, hogy az ABN AMRO N piaci részesedése inkább csökkent. Az FBN szintén bemutatott bizonyítékokat, amelyek szerint a nála elhelyezett ügyfél-megtakarítások helyzete a piaccal összhangban alakult.
5.3.3. A holland állam észrevételei az ABN AMRO Bank észrevételeivel kapcsolatban
(215)
A holland állam megerősítette, hogy nem nyújtott likviditási hitelt az ABN AMRO N-nek, és ezzel nagyjából igazolta az ABN AMRO Bank érveit.
6. ÉRTÉKELÉS
6.1. Támogatás megléte
(216)
A Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése arról rendelkezik, hogy a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet. Ebből következik, hogy egy állami intézkedés állami támogatásnak minősül, amennyiben teljesíti az alábbi négy (kumulatív) kritériumot:
-
állami források;
-
szelektív előny;
-
versenytorzító hatás; és
-
a tagállamok közötti kereskedelmet érintő hatás.
(217)
A 128 preambulumbekezdés 4. táblázatában megadott (Y1) - (E) intézkedések teljesítik az első kritériumot, mivel ezeket az intézkedéseket közvetlenül holland állami forrásokból finanszírozzák.
(218)
Annak elemzésére, hogy egy intézkedés szelektív előnyt jelent-e az FBN, az ABN AMRO N vagy az egyesülés utáni ABN AMRO Group számára (második kritérium) a 220 - 278 preambulumbekezdésekben kerül sor, az egyes intézkedések külön-külön történő vizsgálatával.
(219)
Ha ebben az esetben szelektív előny figyelhető meg, akkor a harmadik és a negyedik kritérium is teljesül. Valamennyi intézkedés torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, mivel az FBN-t, az ABN AMRO N-t vagy az egyesülés után az ABN AMRO Groupot előnyös helyzetbe hozza a konkurens bankokkal szemben (harmadik kritérium). Ezenfelül, az intézkedések érintik a tagállamok közötti kereskedelmet is. Az FBN, az ABN AMRO N és az egyesülés utáni ABN AMRO Group nemzetközi irányultságú bankok, amelyek tevékenységet folytatnak Hollandia területén kívül, miközben a hazai piacon is versenyeznek külföldi bankok leányvállalataival (negyedik kritérium).
6.1.1. A 2008. október 3-i Y1. és Y2. intézkedések
(220)
Érdemes felidézni, hogy ez a határozat csupán az FBN-nek, az ABN AMRO N-nek vagy az egyesülés utáni ABN AMRO Groupnak esetlegesen nyújtott támogatást értékeli. Az Y1. és Y2. intézkedések nyomán a Fortis Bank SA/NV-nek nyújtott esetleges támogatást a 2008. december 3-i határozatban értékelték.
(221)
Amint a 2008. december 3-i határozat 52 preambulumbekezdésében (96) és ezeknek az intézkedéseknek a 2009. április 8-i határozatban történő eredeti támogatási értékelésében említésre került, a 2008. október 3-án hozott intézkedések (nevezetesen az X., Y1. és Y2. intézkedések) szétválaszthatatlanul összekapcsolódnak. A holland állam leválasztotta az FBN-t és az ABN AMRO N-t a likviditási gondokkal küzdő anyavállalataikról az FBN felvásárlásával, azonban annak érdekében, hogy teljes mértékben elszigetelje az FBN-t anyavállalata likviditási gondjaitól, a holland államnak az FBN finanszírozója szerepét is be kellett töltenie. Ebből a célból hozták az Y1. és Y2. intézkedéseket. Ezenkívül, 2008. október 3-án a holland állam átvállalta a Fortis SA/NV KRM-ben rögzített kötelezettségeit.
(222)
Amint az a 2008. december 3-i határozat (50) preambulumbekezdésében említésre került, a Bizottság nem tudja elfogadni, hogy a MEIP a 2008. október 3-i összevont ügyletek tekintetében teljesült, amelyek révén a holland állam 12,8 milliárd euro ellenében felvásárolta az FBN-t (beleértve az ABN AMRO N-t is), továbbá rendkívül nagy összeggel finanszírozta is azt. Az akkori piaci körülményeket figyelembe véve, egyetlen vevő sem lett volna képes és hajlandó ekkor összeget kínálni az FBN megmentése érdekében (97). Ezen túlmenően, a holland álam által benyújtott további információk megerősítették, hogy 2008. október 3-án a holland állam vállalta, hogy kezeskedik a Fortis SA/NV-t a KRM-ben rögzített kötelezettségeiért. Ez a CSA-megállapodás még az eddigieknél is kevésbé elfogadhatóvá tette volna a 2008. október 3-i összevont ügyleteket egy piacgazdasági befektető számára. Megfelelő átvilágítás nélkül egyetlen befektető sem vállalta volna át Fortis SA/NV KRM szerinti kötelezettségeit, amelyek a későbbiekben nagy összegű adósságot/kötelezettséget/tartozást eredményeztek (amivel a holland állam részben már 2008. október 3-án tisztában volt).
(223)
A holland állam számára a 2008. október 3-i összevont ügyletek szükségesek voltak annak megakadályozása érdekében, hogy jelentős kedvezőtlen utóhatások jelenjenek meg a holland bankrendszerbe és gazdaságban (98). Egy piacgazdasági befektető jellemzően nem veszi figyelembe az ilyen utóhatásokat.
(224)
A szándék a holland bankrendszer és gazdaság súlyos megroppanásának megakadályozására magyarázza azt is, hogy a holland állam miért hozta meg ilyen gyorsan a döntéseit. Egy piacgazdasági befektető sokkal több időt szánt volna arra, hogy megvizsgálja a kiegészítő tőkejuttatás esetleges szükségességét, továbbá a vállalatok pénzügyi helyzetét is részletesebben áttanulmányozta volna. Következésképpen egy piacgazdasági befektető, akinek elég ideje van egy megfelelő átvilágítás végrehajtására, jobb képet kapott volna a későbbi befektetésekről, és ezeket az információkat figyelembe vette volna az értékelésében. Mivel gyorsan kellett cselekednie Hollandia pénzügyi stabilitásának megőrzéséhez, a holland állam nem viselkedhetett úgy, mint egy piacgazdasági befektető, és nem szánhatott több időt a 2008. október 3-i összevont ügyletek, valamint a KRM-ből eredő kötelezettségek alaposabb mérlegelésére.
(225)
A Bizottság ennek megfelelően megerősíti a megállapítását, hogy a 2008. október 3-i összevont ügyletek nem voltak összhangban a MEIP-pel (erre a következtetésre már a 2008. december 3-i határozatban sor került, amely az említett ügyleteket a Fortis Bank SA/NV számára biztosított állami támogatásnak minősítette).
(226)
Ami az előny meglétét illeti, a 2008. október 3-i együttes intézkedések lehetővé tették az FBN és az ABN AMRO N különválasztását a Fortis SA/NV-től, ezért jelentős szelektív előnyt biztosított az FBN számára, amely nagymértékben integrálódott a Fortis Bank SA/NV-be és különösen nagy mértékben támaszkodott ez utóbbitól kapott finanszírozási forrásokra. A 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervben (lásd még a 78 preambulumbekezdést)) a holland állam elismerte, hogy amennyiben nem avatkozott volna be, a Fortis SA/NV magával rántotta volna az FBN-t is. Az állami támogatási intézkedések nélkül az FBN-nek a csőd szélén álló Fortis SA/NV kötelezettségeivel szembeni kitettsége megmaradt volna, és ez számottevően akadályozta volna az FBN-t tevékenysége folytatásában. Tevékenységeinek a Fortis SA/NV-től történő elkülönítésével az FBN jórészt el tudta kerülni a szorult helyzetben lévő (pénzügyi) vállalatokra jellemző problémákat és költségeket (például a magasabb finanszírozási költségeket, rosszabb fizetési feltételeket a beszállítóktól és szerződéses felektől, a munkatársak megtartásával járó magasabb munkaerőköltségeket, a tevékenységek és a kockázattal súlyozott eszközérték csökkentését a tőkemegőrzés érdekében) (99). Jóllehet az ABN AMRO N működési szinten különálló vállalat maradt, a holland állam hírnévvesztéstől tartott amiatt, hogy a piacok az ABN AMRO N-t összefüggésbe hozhatják jövőbeli tulajdonosával, a Fortis SA/NV-vel.
(227)
Az Y1. intézkedés - a 2008. október 3-i összevont ügyletek fontos eleme - szintén jelentős előnyt jelentett az FBN számára, különösen az ügylet nagyságának és az akkori piaci körülményeknek a fényében.
(228)
A 45 milliárd euro összegű nagy likviditási hitelkeretet (100) akkor nyújtották, amikor a nagykereskedelmi piacok gyakorlatilag bezártak, különösen a nagy összegű kölcsönök és a viszonylag magas hitel/betét hányaddal rendelkező vállalatok, mint például az FBN előtt. A tényt, hogy ilyen magas összegű likvid tőke nem volt azonnal elérhető a piacon, igazolja az, hogy az FBN-nek több negyedévébe telt, mire a rövid távú likviditási hitelkeretet egyéb finanszírozási forrásokkal váltotta fel. Végül az FBN 2009 júniusában, kilenc hónappal a likviditási hitel nyújtása után fizette vissza a holland államtól kapott rövid távú kölcsön teljes összegét. A refinanszírozás részben államilag garantált adósságkibocsátással történt (101).
(229)
Ennek megfelelően azt a következtetést kell levonni, hogy az Y1. intézkedés állami támogatásnak minősül, mivel előnyt biztosított az FBN számára olyan finanszírozás formájában, amely az akkori piaci körülmények között nem volt elérhető a piacon.
(230)
Ami az Y2. intézkedést, azaz a Fortis SA/NV által nyújtott hosszú távú kölcsönök megújítását illeti, a Bizottság úgy véli, hogy az szelektív előnyt biztosít az FBN számára. A holland állam által benyújtott információk alapján a Fortis Bank SA/NV a fix kamatozású hosszú távú kölcsönök (névértékük 7,9 milliárd euro) azonnali visszafizetésére volt jogosult, mivel az FBN szintjén tulajdonosváltás történt. Az Y2. intézkedésnek köszönhetően az FBN-nek nem kellett új finanszírozási forrásokat keresnie a piacon ezeknek a hosszú távú kölcsönöknek a visszafizetéséhez. Továbbra is felhasználhatta a válság előtti kamatokkal kapott meglévő hiteleit.
(231)
Az adósságmegújítás elfogadásával a holland állam hosszú távú kölcsönt nyújtott az FBN-nek a válság előtti kamatokkal. Egy piacgazdasági befektető nem nyújtott volna ilyen kölcsönöket a válság előtti kamatokon, hanem olyan kamatokat alkudott volna ki, amelyek jobban tükrözik az akkori piaci körülményeket, különösen azért, mert jelentős összegű kölcsönökről volt szó.
(232)
Ezért az a következtetés vonható le, hogy az Y2. intézkedés az FBN-nek nyújtott állami támogatásnak minősül, ugyanis szelektív előnyt biztosít számára a válság előtti kamatokon kapott kölcsön formájában. A holland állam nem próbálta meg a visszafizetendő kölcsönök kamatait a válság utáni kamatokhoz igazítani, tehát nem tanúsított olyan magatartást, mint egy piacgazdasági befektető.
(233)
A Bizottság elegendő információt kapott ahhoz, hogy azt a következetést vonja le, hogy az ABN AMRO N nem kapott finanszírozást az Y1. és Y2. intézkedéseken keresztül. Ennek megfelelően nem húzott hasznot ezekből az intézkedésekből.
(234)
A 2008. október 3-i összevont ügyletek tehát nincsenek összhangban a MEIP-pel, és szelektív előnyt biztosítanak az FBN számára. Ezek az intézkedések lehetővé tették az FBN számára a piacon maradást és tevékenységei folytatását anélkül, hogy anyavállalatainak nehézségei tovább rontották volna a hírnevét. Az FBN rendkívül nagy összegű finanszírozási támogatást is kapott, amely ilyen rövid határidővel nem volt elérhető a piacon. Az Y1. és Y2. intézkedések így állami támogatásnak minősülnek, míg az X. intézkedés - a 2009. április 8-i határozat 32 preambulumbekezdésében foglaltak szerint - önmagában nem tekinthető az FBN-nek nyújtott állami támogatásnak, azonban egy olyan nagyobb ügyletnek, az FBN és a Fortis Bank SA/NV szétválásának a részét képezi, amely ügylet az FBN-nek nyújtott állami támogatást tartalmazott.
6.1.2. A MEIP alkalmazhatósága a 2008. október 3-i eredeti támogatás után végrehajtott intézkedésekre
(235)
A holland állam nagyszámú intézkedést hozott az FBN és az ABN AMRO N javára egy durván 18 hónapos időszak alatt. A holland állam azt kéri, hogy a MEIP-tesztet az említett intézkedésekre egyenként kell alkalmazni (és különösen az egyesüléssel összefüggő B4. és B5. intézkedésekre). Az (I) intézkedések időrendje, a (II) intézkedések közös célja és a (III) intézkedések időpontjában a vállalatok helyzete alapján azonban a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy ezek nem különülnek el kellően ahhoz, hogy egymástól függetlenül lehessen őket a MEIP-tesztnek alávetni. A Bizottság valamennyi intézkedést egy hosszas szerkezetátalakítási folyamat részének tekinti (102), (103).
(236)
E határozat 2.1 pontjában és 2.4 pontjában korábban ismertetett (I) intézkedések időrendje azt mutatja, hogy az összes intézkedés kapcsolódik egymáshoz, és azokat rövid idő alatt hozták.
(237)
Továbbá, az egyesüléssel összefüggő intézkedések egyértelműen kapcsolódnak a korábbi beavatkozásokhoz. Amikor a holland állam 2008. november 21-én - alig több mint hat héttel a 2008. október 3-i megmentési beavatkozás után - úgy döntött, hogy egyesíti az FBN-t és az ABN AMRO N-t, csak azért tehette ezt, mert éppen megmentett két vállalatot a csődtől. Más szóval, egy alternatív forgatókönyvben a 2008. október 3-i beavatkozás nélkül az egyesítés végrehajtása nem merült volna fel lehetőségként, mivel a két vállalat egyike sem létezett volna már, vagy lényegesen kisebb formában léteztek volna, ami egy sokkal kisebb és kevésbé vonzó egyesített jogalanyt eredményezett volna. Ezt a holland állam is elismeri a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervében (lásd a 78 preambulumbekezdésben).
(238)
Valamennyi (II) intézkedésnek az volt a közös célja, hogy maradéktalanul helyreállítsa az FBN és az ABN AMRO N életképességét. Közvetlenül a 2008. október 3-i összevont ügyletek után világossá vált, hogy a holland állam csupán stabilizálta a helyzetet, fontos működési problémák még megoldásra vártak, különösen amiatt, hogy a két jogalany levált a korábbi anyavállalatáról.
(239)
Ezen túlmenően, az egyesítés olyan intézkedés volt, amelyre az említett közös cél, azaz az életképesség maradéktalan helyreállítása elérése érdekében volt szükség. Önmagában az FBN finanszírozási helyzete gyenge volt, mivel viszonylag kevés lakossági ügyfele volt és nagymértékben függött a nagykereskedelmi finanszírozástól (104). Az ABN AMRO N korábban fontos termékkompetenciákat veszített, valamint a nemzetközi hálózatából is egy nagy részt. Mindkét vállalat működési gondokkal küzdött, amelyek például az IT-hez, az adózáshoz és a kockázatkezeléshez kapcsolódtak, továbbá bizonytalan volt, hogy megfelelő mérettel rendelkeznek-e valamennyi olyan üzletágban, amelyben tevékenységet folytattak. A holland állam számos alternatívát megvizsgált és hamarosan úgy döntött, hogy az egyesítés, további tőkeemeléssel kiegészítve, a legjobb módja az életképesség maradéktalan helyreállításához. Egy egyesítési forgatókönyvben az ABN AMRO N betétekben gazdag lakossági tevékenységei kiegyenlítették az FBN gyenge finanszírozási pozícióját, míg az FBN nagyobb méretet és nemzetközi fiókokat tudott hozni az ABN AMRO N-nek. Ezenfelül, az egyesített jogalany jobb helyzetben volt a gyakorlati nehézségek megoldása szempontjából, továbbá a kiegészítő méretgazdaságosságból is előnyt tudott kovácsolni. Az egyesítéssel el lehetett kerülni az egyes jogalanyok külön-külön történő újjáépítésének szükségességét.
(240)
Ami az egyes (III) intézkedések időpontjában a vállalatok helyzetét illeti, a Bizottság megjegyzi, hogy a vállalatok életképességének maradéktalan helyreállítása csak az összes intézkedés végrehajtása után történt meg. Egy közbenső stádiumban, például 2008. november 21-én, amikor az egyesítéssel kapcsolatos döntés megszületett, még nem voltak életképesek. Ebben a tekintetben a Bizottság kiemeli, hogy 2008. december végén, tehát az egyesülésről szóló döntés meghozatala után az a helyzet fenyegetett, hogy az FBN a DNB minimális tőkekövetelményei alá esik, mivel az ABN AMRO N kapcsán leértékelést kellett végrehajtania. Az ABN AMRO N még mindig az FBN könyveiben szerepelt egy olyan értéken, amely már nem felelt meg a valóságnak (105) az X. intézkedésben alkalmazott értékelés után, ezért a leértékelés elkerülhetetlenné vált. Az FBN tőkegondjának megoldása érdekében a holland állam 6,5 milliárd euróért megvásárolta az ABN AMRO N-t az FBN-től, és 2009 végén újabb korrekciós tőkeintézkedést hajtott végre, amikor Tier 2 tőkét váltott át Tier 1 tőkévé (lásd az említett határozat 121 preambulumbekezdésében és 52 lábjegyzetében). A holland állam […] és […] nyilatkozatai megerősítik, hogy az FBN és az ABN AMRO N még mindig jelentős, az életképességgel összefüggő gondokkal küzdött a 2008. október 3-i összevont ügyletek után (106).
(241)
A Bizottság megállapítja továbbá, hogy a holland állam csak egy teljes körű szerkezetátalakítási tervet nyújtott be az intézkedésekről szóló döntés után, ami arra utal, hogy az életképesség maradéktalan helyreállítására csak ezt követően került sor. Az eljárás során a Bizottság ismételten kérte egy részletes szerkezetátalakítási terv benyújtását (lásd például a 137 preambulumbekezdésben), amely elengedhetetlen annak megállapításához, hogy egy támogatásban részesített vállalat életképességének maradéktalan helyreállítása megtörtént-e.
(242)
A holland állam 2009. december 4-én nyújtotta be a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervet, azonban ebből az első tervből még mindig hiányoztak a szerkezetátalakításról szóló közleményben említett fontos elemek, így például a pénzügyi előirányzatok egy legrosszabb forgatókönyvhöz. A szükséges kiegészítések 2010. március 23-án érkeztek meg. A holland állam a Bizottság által a szerkezetátalakításra vonatkozó korábbi kéréseire azzal válaszolt, hogy az FBN és az ABN AMRO N egyesülése döntő szerepet játszik e vállalatok szerkezetének átalakításában. Szerinte az ABN AMRO Group átmenetet levezénylő csapatának időre van szüksége a terv elkészítéséhez, és nem kaphatott teljes képet a csoport jövőbeli formájáról az egyesítés végrehajtása előtt.
6.1.3. Előny megléte és a támogatás meglétével kapcsolatos következtetés a 2008. október 3-i összevont ügyletek után végrehajtott intézkedések esetében.
(243)
A Z. intézkedésre annak elkerülése érdekében volt szükség, hogy az FBN tőkehányadai a szabályozói minimum tőkekövetelmények alá csökkenjenek.
(244)
Az FBN tőkeproblémáját az okozta, hogy az ABN AMRO N túlértékelték a könyveiben. A(z) […] átvilágítási jelentésében szereplő szimuláció szerint az ABN AMRO N könyv szerinti értékének lecsökkentése 6,5 milliárd euróra 3,8 %-os és 7,6 %-os Tier 1-, illetve össztőkehányadot eredményezne az FBN számára (107). Más szóval, fennállt a kockázata annak, hogy az FBN a 8 %-os minimális össztőkehányadot (amelynek legfeljebb fele lehet Tier 2) előíró szabályozói minimumhányadok alá csökken A(z) […]-jelentés szerint az ABN AMRO N eladása a holland államnak 6,5 milliárd euróért az FBN Tier 1- és össztőkehányadát 7,8 %-ra, illetve 15,7 %-ra növelte, ezzel megoldva az FBN tőkeproblémáját és lehetővé téve a vállalat számára a piacon maradást.
(245)
Az intézkedés előnyt biztosított az FBN számára olyan tőke formájában, amely nem volt elérhető a piacokon. A vállalat házon belül realizált mögöttes nyereséget sem tudott felhasználni a probléma (részének) megoldására, részben azért, mert a Madoff-féle csalás miatt 922 milliárd eurós veszteséget könyvelt el 2008-ban. Mivel az FBN azt kockáztatta, hogy a minimális tőkekövetelmények alá csökken, az intézkedés lehetővé tette a vállalat számára, hogy megfeleljen a szabályozói követelményeknek és hogy folytassa tevékenységét.
(246)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az ABN AMRO N-nek a holland állam által történő megvásárlására nem a piaci feltételek mellett került sor az alábbiakban ismertetett okok miatt.
(247)
Az ABN AMRO N 2008. decemberi felvásárlásában érdekelt piacgazdasági befektető (108) piaci árat fizetett volna, figyelembe véve az adott időpontban fennálló piaci feltételeket. A(z) […]-jelentésben a holland állam két értékelést adott meg: egy [5-9] milliárd euro összegű, cikluson átívelő értékelést, amely a piacok normalizálódását feltételezte, valamint egy [4 - 6,5] milliárd euro összegű „jelenlegi piaci feltételek” melletti értékelést, amely a 2008 októberének első napjaiban fennálló piaci feltételeken alapult (109). Egy piacgazdasági befektető a „jelenlegi piaci feltételek” melletti értékelést használta volna kiindulási pontként.
(248)
A „jelenlegi feltételek” melletti piaci értékelés korrekciójára mindenképpen szükség lenne, hogy figyelembe lehessen venni a piaci feltételeknek a 2008. október 3-a (nevezetesen a(z) […] értékelési jelentés időpontja) és az ABN AMRO N-nek a holland állam által történő felvásárlásáról szóló döntés időpontja közötti időszakban bekövetkezett romlását. Ebben az időszakban az Euro Stoxx 50 index 22,2 %-ot, míg az Euro Stoxx Banks index 45,3 %-ot esett.
(249)
Nem elfogadható a holland állam érvelése, miszerint nincs szükség korrekcióra tekintettel az ABN AMRO N konzervatív kockázati profiljára (nevezetesen toxikus eszközök hiánya, megfelelő finanszírozási pozíció stb.). A piaci esés széles körű volt - különösen a banki részvények körében -, ami arra utalt, hogy nem részvényjellemzőkkel van összefüggésben, hanem a gazdasági és pénzpiaci feltételek romlásával, valamint a szükséges kockázati felárak ehhez társuló emelkedésével. Ezeket a körülményeket figyelembe véve, a 2008. október 3-i, a „jelenlegi piaci feltételek” mellett végzett értékelést lefelé kell kiigazítani, hogy ésszerű becslést kaphassunk az ABN AMRO N 2008. december 14-i értékéről. Az Euro Stoxx 50 index és az Euro Stoxx Banks index megfigyelt százalékos csökkenését (22,2 %, illetve 45,3 %) alkalmazva 2008 decemberére [2,2 - 3,6] milliárd euro és [3,1 - 5,1] milliárd euro közötti piaci értéket kapunk (azaz [4 - 6,5] milliárd euro mínusz 22,2 %, illetve 45,3 %) (110).
(250)
A Bizottság elfogadja, hogy - amint azt a holland hatóságok állították - korrekciót kell végezni, hogy figyelembe lehessen venni a tényt, hogy a holland állam nem készpénzzel fizetett a tranzakcióban. Az Y2. intézkedés következtében a holland államnak az FBN által kibocsátott tartozás volt a tulajdonában, majd az FBN-nek azzal fizetett az ABN AMRO N-ért, hogy a tartozás egy 6,5 milliárd euro névértékű részét elengedte. Mivel a más bankok által kibocsátott adóssággal akkoriban névérték alatt kereskedtek, a Bizottság elfogadja, hogy az elengedett tartozás értéke névérték alatt volt. A rendelkezésre álló piaci információk szerint a Bizottság [10 - 30] %-os, vagyis [0,65 - 1,95] milliárd euro összegű korrekciót fogadott el. Ez [4,55 - 5,85] milliárd eurós (6,5 milliárd euro mínusz [0,65 - 1,95] milliárd euro), és nem 6,5 milliárd eurós tényleges vételárat jelentene (111).
(251)
A Z. intézkedéssel nyújtott támogatás összege így a kifizetett ár és az ABN AMRO N piaci ára közötti különbség lenne, azaz a [0 - 2,75] milliárd euro ([4,55 - 5,85] milliárd euro mínusz [3,1 - 5,1] milliárd euro) és az [0,95 - 3,65] milliárd euro ([4,55 - 5,85] milliárd euro mínusz [2,2 - 3,6] milliárd euro) közötti különbség.
(252)
A Bizottság nem látja megalapozottnak a holland állam azon állításait, hogy a 6,5 milliárd eurós értékelést meggyőzően erősítette meg a többi konzorciumi tag jóváhagyása és a(z) […] jelentése. Az ABN AMRO N áron felüli megvásárlása nem érintette a többi konzorciumi tagot, ami azt jelenti, hogy az értékesítés jóváhagyása nem magának az értékelésnek a jóváhagyása volt. Semmilyen jel nem utal arra sem, hogy a konzorciumi tagok egy újabb, saját értékelést is végeztek volna. A(z) […] levél sem támasztja alá a holland állam állítását. […] csupán ellenőrizte a módszertant és a folyamatot, rövid jelentése nem tekinthető hiteles értékelési gyakorlatnak. A(z) […] jelentés szintén a holland állam által az FBN-ért és az ABN AMRO N-ért 2008. október 3-án fizetett árat vette alapul. A fent említettek szerint a 2008. október 3-i ügylet nem piaci alapú tranzakció. Egy támogatást tartalmazó ügylet nem használható fel piaci ár képzéséhez.
(253)
A Fortis SA/NV részvényeseinek megbízásából dolgozó szakértők jelentése szintén nem támasztja alá azt a hipotézist, hogy a holland állam nem fizetett túl magas árat. Ez a jelentés nem egy újabb értékelési gyakorlat, hanem csupán másodlagos elemzése azoknak az értékeléseknek és értékelési módszereknek, amelyeket a folyamat során alkalmaztak. Emellett, a jelentést kontextusában kell vizsgálni. A Fortis SA/NV részvényesei aggódtak, hogy túl alacsony árat kapnak a holland állam által megvásárolt eszközökért, és a jelentés elsősorban ezzel az állítással foglalkozik, vagyis azzal, hogy a holland állam túl alacsony árat fizetett. Végül azt is meg kell említeni, hogy a holland állam által hivatkozott bekezdések semmit nem mondanak külön az ABN AMRO N-ről, hanem csak a holland állam által megvásárolt eszközök teljes csomagját említik.
(254)
Ennek megfelelően azt a következtetést lehet levonni, hogy a Z. intézkedés az FBN javára történő állami támogatási intézkedés, mivel tőkét juttat az FBN-nek, ezzel lehetővé téve számára a piacon maradást. A támogatás megállapított összege a [0 - 2,75] milliárd euro és [0,95 - 3,65] milliárd euro tartományban helyezkedik el.
(255)
A Bizottság azt a következtetést vonta le, hogy a holland állam feladata volt - és nem az ABN AMRO N-é - hogy fedezze az ABN AMRO Z tőkehiányát. 2008. október 3-a óta a holland államot a KRM feltételei erre kötelezték. Következésképpen, a holland állam kötelessége volt, hogy az ABN AMRO Holdingot szétválasztását végrehajtsa a KRM-ben rögzített feltételeknek megfelelően. Mivel a pénzügyi felügyelet csak azt követően engedélyezte a szétválasztási folyamat elindítását, hogy az ABN AMRO Z tőkeproblémája rendeződik, a holland államnak és a többi konzorciumi tagnak nem volt más választása, mint pótolni az ABN AMRO Z tőkehiányát.
(256)
Az ABN AMRO N csupán közvetítőként járt el egy olyan konstrukcióban, amelynek célja az operatív tevékenységet nem végző ABN AMRO Z ellátása a szükséges tőkével.
(257)
A Bizottság nem talált bizonyítékot az ABN AMRO N közvetett támogatására. A holland állam által benyújtott pontosítások megerősítették, hogy az ABN AMRO Z és az ABN AMRO N közötti valamennyi lényeges pénzügyi tranzakcióra a piaci feltételek mellett vagy a 2008. október 3-i állami beavatkozás előtt került sor.
(258)
Amint azt a 110 preambulumbekezdés megemlíti, az ABN AMRO II és az ABN AMRO Bank szétválasztása után a CRI-t érvényben hagyták az 500 millió eurós óvatossági különbözet és az 1,2 milliárd eurót kitevő egyesülési költségek fedezésére, míg az MCS instrumentumokból származó készpénzt az ABN AMRO Z-be pumpálták. Így az ABN AMRO II és az ABN AMRO Bank szétválásának napjától (nevezetesen 2010. február 6-tól) kezdve (a CRI 2010. októberi megszűnéséig) a CRI az ABN AMRO II-nek juttatott állami támogatást képezett, és az MCS-ből származó 1,7 milliárd euro, aminek hozamát az ABN AMRO Z-re ruházták, ugyanazon a napon megszűnt mint az ABN AMRO N-nek/ABN AMRO II számára biztosított támogatás. Ezek a módosítások tehát nem a támogatás mértékét, hanem csak a támogatás nyújtásához használt instrumentumokat és annak időtartamát változtatták meg. A forma említett módosításával kapcsolatosan nem merülnek fel olyan kérdések, amelyeket e határozat hátralévőben figyelembe kellene venni.
(259)
Ennek megfelelően levonható a következtetés, hogy az A. intézkedés nem minősül állami támogatásnak. A KRM értelmében a Fortis SA/NV jogutódaként a holland államra hárult a kötelezettség, hogy az ABN AMRO Z tőkehiányát rendezze. Az intézkedés ezért nem jelent az ABN AMRO N számára biztosított szelektív előnyt, és nem mentesíti azon költségek alól, amelyeket rendes körülmények között viselt volna.
(260)
Mivel a CRI nem volt elegendő az ABN AMRO Z tőkehiányának fedezésére, a holland államnak további tőkejuttatást kellett végrehajtania az MCS-en keresztül. Az A. intézkedés vonatkozásában megadott indoklás a B1. intézkedésre is vonatkozik.
(261)
Ennek megfelelően levonható az a következtetés, hogy a B1. intézkedés nem minősül állami támogatásnak, mivel az ABN AMRO Z tőkehiányának finanszírozása a holland állam KRM szerinti kötelezettsége volt, és nem biztosított szelektív előnyt az ABN AMRO N számára.
(262)
Az 1,08 milliárd euro teljes összeg (nevezetesen a B2. és B3. intézkedés együttesen) magába foglalja a 480 milliárd eurót kitevő általános szétválási költségeket, a money market desk létrehozásával kapcsolatos 90 millió eurós költséget, valamint az 500 millió euro összegű óvatossági puffert. Fontos különbséget tenni az 500 millió eurós óvatossági puffer és az 580 millió euro összegű egyéb szétválási költségek között.
(263)
Az egyéb szétválási költségek tekintetében a Bizottság elfogadja, hogy a KRM arra kötelezte a holland államot, hogy az ABN AMRO Holding három részre történő felosztására törekedjen a KRM-ben foglalt irányelveknek megfelelően. Más szóval, a szétválási költségek a holland államot mint a Fortis SA/NV jogutódját terhelő szerződéses kötelezettségéből eredtek. Nettó értéken az ABN AMRO N-nek nem lesz jobb a tőkepozíciója a szóban forgó intézkedés miatt, mivel a holland állam által juttatott tőkét azonnal felemésztik a szétválási költségek.
(264)
Ez az indoklás azonban nem állja meg a helyét az 500 millió eurós óvatossági különbözet esetében, mivel az államnak nem volt szerződéses kötelezettsége ennek biztosítása. Ha a holland állam nem nyújtotta volna ezt a segítséget, az ABN AMRO N még rosszabb pénzügyi helyzetbe került volna, és például kénytelen lett volna csökkenteni az RWA-t a felszabadított tőkében. Más szóval, a óvatossági különbözet szelektív előny, amely javította az ABN AMRO N versenyhelyzetét ahhoz a forgatókönyvhöz képest, amelyben az intézkedést nem hajtották volna végre.
(265)
Ennek megfelelően levonható a következtetés, hogy miközben az általános szétválási költségek nem jelentenek állami támogatást, az 500 millió eurós prudential margin (nevezetesen a B3. intézkedés része) annak minősül. Kiegészítő tőkét biztosít az ABN AMRO N számára, így szelektív előnyt jelent.
(266)
A Bizottság megállapítja, hogy nem volt szerződéses kötelezettség vagy gazdasági kényszer az FBN és az ABN AMRO N egyesítésére, amikor a holland állam felvásárolta ezeket a vállalatokat. Az ABN AMRO N vagyonkezelő üzletágát korábban valóban integrálták a Fortis Bank SA/NV-be, azonban ez az üzletág nem nélkülözhetetlen a bankok számára, mivel sok más bank kihelyezi a vagyonkezelési termékeit erre szakosodott külső szolgáltatókhoz. Maga a holland állam volt az, aki 2008. november 21-én úgy döntött, hogy egyesíti az ABN AMRO N-t és az FBN-t, mivel a két bank számára önálló stratégiaként ezt a lehetőséget részesítette előnyben az egyéb szerkezetátalakítási alternatívákkal, nevezetesen egyik vagy mindkét vállalat, illetve főbb leányvállalataik eladásával szemben.
(267)
Az FBN és az ABN AMRO N nem tudták maguk kifizetni az előre fizetendő egyesülési költségeket. A Bizottság megállapítja, hogy a holland állam a nyilvánosság előtt védte meg az egyesítést, kijelentve, hogy „a két bank együtt erősebb, mint külön-külön” (112). Az egyesülésnek valóban nagy előnyöket kell eredményeznie szinergiák (a becslések szerint évente 1,1 milliárd euro adózás előtt) és erősebb versenyhelyzet (például nagyobb piaci részesedés, jobb finanszírozási alap stb.) formájában.
(268)
Az egyesülés előnyeinek kihasználásához az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek különféle költségeket kellett viselnie (nevezetesen az egyesülési jogorvoslattal kapcsolatos költségeket, egyesülési költségeket). A holland állam feltőkésítés útján fizette meg ezeket a költségeket (akkor, amikor még nehezen lehetett tőkét szerezni), miközben az FBN és az ABN AMRO N élvezte ennek összes előnyét. Ez tehát egyértelmű előnyt jelent az FBN és az ABN AMRO N számára.
(269)
A holland állam szerint az egyesülésnek pozitív nettó jelenértéke van (113). Ugyanakkor, amint azt a 235 - 242 preambulumbekezdésekben részletesen ismertetésre került, a B4. és B5. intézkedések más állami támogatási intézkedések folyományai, és egy nagyobb szerkezetátalakítási terv részét képezik, ezért a MEIP nem vonatkozik rájuk.
(270)
Ennek megfelelően levonható a következtetés, hogy a B4. és B5. intézkedések 300 millió euro, illetve 1,2 milliárd euro értékű állami támogatást jelentenek. Szelektív előnyt biztosítanak az FBN és az ABN AMRO N számára azzal, hogy tőkéhez juttatják őket.
(271)
A C. intézkedés tőkét juttat az FBN-nek, ami lehetővé tette számára, hogy megfeleljen a pénzügyi felügyelet által meghatározott szabályozói minimumkövetelményeknek. Ha a holland állam nem váltotta volna át a Tier 2 tőkéjét Tier 1 tőkévé, az FBN-nek meg kellett volna szüntetnie működését vagy egyéb megoldásokat kellett volna keresnie, például csökkentenie kellett volna az RWA-t, hogy Tier 1 tőkét szabadíthasson fel. Az intézkedésnek köszönhetően végül az FBN-nek több tőkéje lett és erősebb versenyhelyzetbe került, mint a „támogatás nélküli” forgatókönyvben.
(272)
A holland állam 1,35 milliárd euro névértékű Tier 2 adósságmegtestesítő instrumentumot váltott át ugyanilyen összegű Tier 1 tőkévé. Ez az átváltás ugyanolyan készpénzforgalomhoz vezet, mint abban a forgatókönyvben, amelyben az FBN névértéken vásárolta vissza az állam tulajdonában álló Tier 2 instrumentumokat, amit ugyanilyen összegű tőkeemelés követett. A 250 preambulumbekezdéshez hasonló módon a Bizottság elfogadta, hogy a holland állam által elengedett adósságmegtestesítő instrumentumok piaci értéke a névérték alatt van. Figyelembe véve a konkurens bankok által a hasonló eszközök esetében alkalmazott leszámítolást, a [135 - 405] millió eurós (vagyis [10 - 30] %-os) leszámítolás indokolt. Más szóval, az FBN közvetetten [135 - 405] millió euróval többet fizetett a holland államnak azzal, hogy hallgatólagosan névértéken vásárolta vissza az instrumentumokat. A támogatás összege ennek megfelelően [0,945 - 1,215] milliárd, és nem 1,35 milliárd euro lenne.
(273)
A holland állam állítása, miszerint az intézkedés összhangban van a MEIP-pel, nem fogadható el. Az intézkedés egyéb olyan intézkedések folyománya, amelyeknek az állami támogatás hírnévrontást okozott - a 235 - 242 preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően -, ezért tehát a MEIP nem vonatkozik rá.
(274)
Ennek megfelelően levonható a következtetés, hogy a C. intézkedés [0,945 - 1,215] milliárd euro összegű állami támogatásnak minősül, mivel többlettőke formájában előnyt biztosít az FBN számára.
(275)
Ami a többi konzorciumi tag részére történő kifizetéseket illeti, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy ezek a kifizetések valóban a CSA-ból eredő kötelezettségek részét képezik. A konzorciumi tagok korábban arra számítottak, hogy bizonyos váratlan problémák fognak jelentkezni a szétválás folyamata során, és a KRM tartalmazza az ilyen problémák rendezésére használatos eljárásokat. A Bizottság nem talált bizonyítékot arra, hogy a holland állam által a többi konzorciumi tag részére teljesített kifizetések nettó eszközöknek az ABN AMRO N-re történő további átruházásához vagy a vállalat számára biztosított bármilyen más előnyhöz vezettek.
(276)
Ennek megfelelően levonható a következtetés, hogy a D. intézkedés nem minősül állami támogatásnak, mivel az nem az ABN AMRO N, hanem az állam KRM-ben rögzített kötelezettsége volt. Az intézkedés nem járt szelektív előnnyel az ABN AMRO N számára.
(277)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a keresztkötelezettségek jórészt az ABN AMRO N és anyavállalata, az ABN AMRO (ma RBS NV) szétválásának konkrét körülményeivel függnek össze. A holland cégtörvény szerint a New HBU vevőjeként a Deutsche Bank marad továbbra is felelős az ABN AMRO Bank tartozásaiért, amennyiben ez utóbbi nem teljesíti a kötelezettségeit. A Deutsche Bank ezért kártalanítást szeretne azért a kockázatért, amelyet az ABN AMRO Bank felé vállal. Ha az ABN AMRO N-t nem választott ák volna le az ABN AMRO Bankról, ezek a keresztkötelezettségek nem jöttek volna létre a New HBU és az ABN AMRO Bank között. A holland állam ezért garanciát nyújt egy olyan keresztkötelezettségre, amely kizárólag az ABN AMRO N különválása miatt keletkezett, és nem nyújt garanciát a New HBU és az ABN AMRO N közötti keresztkötelezettségre.
(278)
Ennek megfelelően levonható a következtetés, hogy el lehet fogadni, hogy az E. intézkedés nem képez állami támogatást, mivel az ABN AMRO N leválasztása az ABN AMRO Bankról a holland állam KRM-ben rögzített kötelezettsége.
6.1.4. Az állami támogatás mértékének meghatározása
(279)
Az ABN AMRO Groupnak (vagyis az egyesülés előtt az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek) előnye származott a feltőkésítési támogatásból, amelynek értéke 4,2 milliárd és 5,45 milliárd euro között van. Ez az összeg 2,75 - 3,5 %-nak felel meg az ABN AMRO Group kockázattal súlyozott eszközértékével összehasonlítva.
(280)
A Bizottság megállapítja, hogy az FBN egy rendkívül nagy összegű likviditási támogatást is kapott mind relatív, mind abszolút értelemben.
5. táblázat
Állami támogatás: A feltőkésítési támogatás és likviditási támogatás összefoglaló táblázata
Feltőkésítési támogatás
(valamennyi összeg milliárd euróban)
Állami támogatás min. összege
Állami támogatás max. összege
Az FBN-ABN AMRO N egyesített jogalany RWA-ja
RWA min. %-a
RWA max. %-a
Z. intézkedés: A holland állam felvásárolja az AA-t az FBN-től
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
B3. intézkedés: Szétválási költségek (óvatossági különbözet)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
B4. intézkedés: A HBU eladásával összefüggő tőkehiány
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
B5. intézkedés: Egyesülési költségek
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
C. intézkedés: Tier 2 == Tier 1 átváltás
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82]%
[0,63 - 0,82 %]
Feltőkésítési támogatás összesen
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Finanszírozási/likviditási támogatás
Y1. intézkedés: Rövid távú likviditási hitelkeret
45
Y2. intézkedés: Hosszú távú kölcsönök
7,9
A holland garanciaprogram keretében garantált új adósságmegtestesítő instrumentum kibocsátása
18,8
Finanszírozási/likviditási támogatás összesen
71,7 (vagy kettős elszámoláshoz korrigálva 52,9) (116)
6.2. A különböző támogatási intézkedések összeegyeztethetősége
(281)
A Szerződés 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja felhatalmazza a Bizottságot, hogy a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítson egy támogatást, ha annak célja „egy tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetése”. A holland gazdaság vonatkozásában a komoly zavar kockázatát megerősítették a holland állam által a pénzügyi válság leküzdésére hozott intézkedések - mint például a garanciaprogram - különféle bizottsági jóváhagyásaiban.
(282)
Ebben a tekintetben ugyanakkor fontos kiemelni, hogy az Elsőfokú Bíróság hangsúlyozta, hogy a Szerződés 107. cikke (3) bekezdésének b) pontját megszorítóan kell alkalmazni úgy (117), hogy a gazdasági zavar a tagállam teljes területét érintse, és ne csupán regionális méretű legyen. A Bizottság megjegyzi, hogy az ABN AMRO N és az FBN vezető hollandiai bankok, amelyek országos fiókhálózattal, valamint a holland lakossági és kkv-knak nyújtott banki szolgáltatások piacának széles szegmenseiben magas piaci pozícióval rendelkeznek. Figyelembe véve a pénzügyi és gazdasági világválságból való kilábalást körülvevő különféle bizonytalanságokat, ezeknek a bankoknak a megszűnése komoly zavart idézne elő a holland gazdaságban, ezért a holland kormány által nyújtott támogatás értékelhető a Szerződés 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja szerint.
(283)
A Bizottság további részleteket határozott meg a konkrét intézkedések összeegyeztethetőségére vonatkozóan a bankokról szóló közleményében, a feltőkésítésről szóló közleményében és az értékvesztett eszközökről szóló közleményében, illetve a szükséges szerkezetátalakítás tekintetében a szerkezetátalakításról szóló közleményében.
(284)
Az egyes intézkedéseket külön-külön kell megvizsgálni a Bizottság vonatkozó közleményével szemben. A tőkeátvételi eszköz nem terjed ki az értékvesztett eszközökre, és de facto egy feltőkésítési intézkedést kiváltó intézkedésnek minősül. Az értékvesztett eszközökről szóló bizottsági közlemény mögött álló általános elveknek ugyanakkor érvényesnek kell lennie a tőkeátvételi eszköz esetében is, hogy összhangban legyen a belső piaccal. Az azonos versenyfeltételek fenntartása érdekében a Bizottságnak ellenőriznie kellett, hogy a CRI-t nem használják-e arra, hogy a portfólión várható veszteségeket az államra hárítsák. Az A. intézkedésnek megfelelő kilépési ösztönzőket is kell tartalmaznia, és abban az esetben, ha a gazdasági helyzet romlana, az ABN AMRO N-nek bizonyos veszteségeket egy vertikális szeleten keresztül kell elkönyvelnie. A likviditási intézkedéseket (Y1. és Y2. intézkedéseket) a bankokról szóló közleményben foglaltakhoz, míg a feltőkésítési intézkedéseket (konkrétabban a Z., B4. és B5. intézkedéseket, valamint a B3. és C. intézkedések részét képező, 500 millió eurós óvatossági különbözetet) a feltőkésítésről szóló közleményben foglaltakhoz képest kell megítélni.
6.2.1. Az Y1. és Y2. intézkedések összeegyeztethetősége a bankokról szóló közlemény értelmében
(285)
A bankokról szóló közleményben foglaltaknak való megfelelés érdekében az Y1. és Y2. intézkedéseknek jól célzottaknak, arányosaknak, valamint olyannak kell lennie, hogy el lehessen kerülni az indokolatlan versenytorzulást.
(286)
A Bizottság megismétli a 2009. április 8-i határozat (51) preambulumbekezdésében szereplő következtetést, miszerint az FBN és a likviditási gondokkal küszködő anyavállalata, a Fortis SA/NV közötti összes kapcsolat megszüntetésére irányuló intézkedésre azért volt szükség, hogy az FBN-t meg lehessen óvni anyavállalata akkori akut nehézségeitől. Ennek megfelelően az intézkedések jól célzottnak minősülnek ahhoz, hogy az FBN megmentését meg lehessen valósítani.
(287)
Az Y1. és Y2. intézkedéseknek szintén arányosnak kell lennie, és feleslegesen nem torzíthatják a versenyt. Ebben a tekintetben a Bizottságnak kedvező véleménye van a holland állam által kidolgozott árképzési rendszerre, amelynek az volt a célja, hogy a garanciaprogrammal azonos versenyfeltételeket teremtsen (lásd a 169 preambulumbekezdést). A garanciaprogramokat illetően a Bizottság következetesen arra kérte a tagállamokat, hogy legalább 50 bázispont értékű felárat számoljanak fel a három hónapnál hosszabb (de legfeljebb 12 hónapos) garanciákért. A Bizottság megállapította, hogy a holland állam nem kért következetesen EURIBOR + 50 bázispont értékű felárat a három hónapnál hosszabb kölcsönökért. A Bizottság ezért csak azzal a feltétellel tudja az Y1. intézkedést összeegyeztethetőnek nyilvánítani a belső piaccal, ha 18,2 millió euro összegű korrekciós kifizetéssel biztosítják, hogy a három hónapnál hosszabb lejáratú kölcsönökért ténylegesen EURIBOR + 50 bázispont értékű díjat fizetnek. A Bizottság kedvezően ítéli meg, hogy 2009 júniusáig valamennyi likviditási hitelt visszafizették és megszüntették.
(288)
Az Y2. intézkedés vonatkozásában a Bizottság megállapítja, hogy mivel a holland állam nem módosította a hitelek kamatát és lejáratát, az FBN viszonylag olcsón jutott hitelhez, aminek versenytorzító hatása lehetett. A Bizottság ezért csak abban az esetben nyilváníthatja az intézkedést összeegyeztethetőnek a bankokról szóló közleménnyel, ha e határozatban a későbbiekben meghatározott feltételek, konkrétabban a versenytorzulást csökkentő intézkedés megfelelően bevezetésre kerülnek.
6.2.2. A Z., B3. (nevezetesen 500 millió euro), B4., B5 és C. intézkedések összeegyeztethetősége a feltőkésítésről szóló közlemény szerint
(289)
A Bizottság azt a következtetést vonta le, hogy az érintett intézkedéseket egy valós szükséglet kielégítése érdekében vezették be, és azok feltétlenül szükségesek voltak az érintett vállalatok életképességének maradéktalan helyreállításához.
(290)
A díjazást illetően a Bizottság megállapította, hogy az állam már az FBN törzsrészvényeinek 100 %-át (és közvetetten az ABN AMRO N 100 %-át) birtokolja. Valamennyi említett intézkedések elengedhetetlen volt ahhoz, hogy ennek az üzletrésznek az értékét meg lehessen őrizni.
(291)
Az ABN AMRO Group körülbelül […] %-os RoE-t fog elérni 2013-ban, ami arra utal, hogy az állami beavatkozásoknak köszönhetően egy életképes és nyereséges vállalat jött létre.
(292)
Az ABN AMRO Group valamennyi rendelkezésre álló értékelése jóval meghaladja a Z., B3., B4., B5. és C. intézkedésekben biztosított támogatás összegét (nevezetesen 4,2 milliárd euro és 5,45 milliárd euro közötti összeget). Az állam tehát megfelelő ellentételezést fog kapni az ABN AMRO N-nek és az FBN-nek nyújtott támogatásért (118).
(293)
Tekintettel a fentiekre, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a Z., B3., B4., B5. és C. intézkedések összeegyeztethetők a feltőkésítésről szóló közleménnyel, ha az e határozat későbbi részében megadott feltételek bevezetésére megfelelően sor kerül.
6.2.3. A tőkeátvételi eszköz összeegyeztethetősége az értékvesztett eszközökről szóló közleményben meghatározott elvekkel
(294)
A Bizottság tudomásul veszi, hogy a holland állam által bevezetett tőkeátvételi eszköz különbözik az egyéb esetekben értékelt hagyományos értékvesztett intézkedésektől. Míg az értékvesztett eszközökről szóló többi intézkedésnek az volt a célja, hogy a bankokat megszabadítsa az értékvesztett eszközöktől, a CRI által védett portfólió egy hagyományos holland jelzálog-portfólió, amelynek teljesítményétől sem az ABN AMRO N, sem a külső szakértők nem várták, hogy jelentős mértékben romlani fog.
(295)
A Bizottság megállapítja, hogy az ABN AMRO N hagyományos feltőkésítése nem volt megfelelő a holland állam számára, mivel a vállalat az adott időpontban nem volt különálló jogalany, és a holland állam nem lett volna olyan helyzetben, hogy elkülönítse a tőke-hozzájárulását, ami hátrányos következményekkel járt volna különösen a kényszerhelyzeti forgatókönyvekben. Ezen túlmenően, magán tőkeátvételi eszközök bevonására nem volt lehetőség tekintettel az ügylet nagyságára, valamint az ABN AMRO Bank NV, az ABN AMRO N anyavállalata és az ABN AMRO Z szétválasztásával kapcsolatos összetett tényezőkre.
(296)
Tekintettel ezekre a konkrét körülményekre, a Bizottság elfogadja, hogy a CRI a hagyományos tőkeemelés alternatívája, és nem a toxikus eszközök elleni védelem, ezért szükséges és megfelelően célzott intézkedés az ABN AMRO Z konkrét tőkeproblémájának megoldásához.
(297)
Annak ellenére, hogy az intézkedés elsősorban egy feltőkésítést kiváltó intézkedés, összhangban kell lennie az egyéb tőkeátvételi programokkal, hogy meg lehessen védeni a belső piacot a 284 preambulumbekezdésben foglaltaknak megfelelően.
(298)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a holland állam elegendő bizonyítékot szolgáltatott arra, hogy az értékelésnek megfelelően az ABN AMRO N vagy jogutóda viselni fogja a várható veszteségeket. A piaci adatok (különösen a hitelminősítési jelentések), a historikus adatok és az ABN AMRO N által a közelmúltban szolgáltatott bizonyítékok azt mutatják, hogy az évi 20 bázispontos első veszteségrészletnek elegendőnek kell lennie a várható veszteségek fedezésére.
(299)
Az ABN AMRO N által fizetett díjazás összege nem alacsonyabb az értékvesztett eszközökről szóló közleményben és a feltőkésítésről szóló közleményben kértnél. A díjazás magába foglalja, hogy az ABN AMRO N 10 %-ot fizet az RWA csökkenésének eredményeként az ügyletben átvitt tőke után. Ez a díj kedvező a feltőkésítésről szóló közlemény (27) pontjában meghatározott minimális díjakhoz képest. Figyelembe véve a viszonylag magas összegű díjazást, az 5 %-os vertikális szelet és a visszakövetelési mechanizmusok úgy tekinthetők, hogy összhangban vannak az értékvesztett eszközökről szóló közlemény (24) pontjával és 15 lábjegyzetével.
(300)
Az A. intézkedés megfelelő kilépési ösztönzőket is tartalmaz. A 107 preambulumbekezdésben ismertetett vételi opciók arra utalnak, hogy az ABN AMRO N (ma ABN AMRO Group) könnyen meg tudja szüntetni az intézkedést. Ezen túlmenően, az árképzés biztosítja, hogy az idő múlásával az intézkedés egyre inkább drágul. A szerződéses feltételek arra utalnak, hogy az árazás nem lesz kiigazítva, amikor az ABN AMRO Group elkezdte kiszámítani a Bázel II szerinti tőkekövetelményeket. A kiigazítás elmaradása csökkenteni fogja az intézkedés tőkeátvételi hatását, miközben a kezességvállalási díj nem fog csökkenni. Ezenfelül, az első veszteségrészlet a portfólió eredeti értékének százalékában van kiszámítva, így a kintlévő portfólió (vagyis a többek között a visszafizetésekkel korrigált eredeti portfólió) százalékában megadott első veszteségrészlet összege az idő múlásával fokozatosan emelkedni fog.
(301)
Tekintettel a CRI jellemzőire, a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervre, valamint az e határozat 2.3. fejezetében ismertetett módosított 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervre, a Bizottság az A. intézkedést összeegyeztethetőnek tartja az értékvesztett eszközökről szóló közlemény általános elveivel, valamint a belső piac 284 preambulumbekezdésben ismertetett elveivel.
(302)
Az a tény, hogy az ABN AMRO lehívta a CRI-t nem sokkal azután, hogy bevezette a Bázel II követelményeket, utólagosan megerősíti a (294) - (301) preambulumbekezdésekben végzett elemzést.
6.3. A támogatás, a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv és a módosított 2010. novemberi szerkezetátalakítási terv értékelése a szerkezetátalakításról szóló közlemény szerint
(303)
Figyelembe véve a támogatás előző bekezdésekben ismertetett összegét és célját, valamint különösen azt a tényt, hogy a feltőkésítési támogatás meghaladja az RWA 2 %-át, a Bizottság úgy véli, hogy mélyreható szerkezetátalakításra van szükség a szerkezetátalakításról szóló közlemény (4) pontjának megfelelően.
6.3.1. Életképesség
(304)
Egy szerkezetátalakítási tervnek bizonyítania kell, hogy a bank stratégiája koherens koncepción alapul, továbbá meg kell mutatnia, hogy a bank állami támogatás igénybevétele nélkül állította helyre hosszú távú életképességét.
(305)
Amint azt a Bizottság a 2010. február 5-i határozatban megállapította, az FBN és az ABN AMRO N üzleti modellje nem támaszkodott túlzott kockázatvállalásra és nem fenntartható hitelezési gyakorlatokra. Az anyavállalataiktól való különválás következtében azonban a két jogalany sebezhető és felkészületlen maradt bizonyos kulcsfontosságú területeken. Anyavállalata feldarabolása után az ABN AMRO N nem igazán jutott el a nagyobb vállalatokhoz, megszűnt a nemzetközi hálózata, és híján volt egy sor termék- és IT-képességnek. Az FBN-t szintén súlyosan érintette az anyavállalatától való elszakadás, finanszírozása pedig erősen függött a nagykereskedelmi piacoktól. Az ABN AMRO Group 2009. decemberi szerkezetátalakítási terve (valamint a módosított 2010. novemberi szerkezetátalakítási terve) azt mutatja, hogy az ABN AMRO N és az FBN egyesülés jelentősen csökkenti a két vállalatot külön-külön jellemző gyengeségeket. Az FBN és az ABN AMRO N egyesítése segített az említett problémák némelyikének enyhítésében. Az ABN AMRO N nagy lakossági és magánbanki üzletága nagyszámú betéttel rendelkezett, ami az egyesített csoport finanszírozási profiljának javulását eredményezte. Az FBN megoldotta az ABN AMRO N nemzetközi hálózattal kapcsolatos problémájának egy részét, és a két csoport együtt jobban tudta rendezni például az IT-vel kapcsolatos nehézségeket (nevezetesen, nem kellett külön-külön újjáépíteniük egy IT-platformot és egyéb támogatási eszközöket).
(306)
A pénzügyi előrejelzések szerint a szerkezetátalakítási időszak végén az egyesített vállalatnak képesnek kell lennie fedezni a költségeit és körülbelül […] %-os megfelelő sajáttőke-arányos nyereséget kell tudnia elérni. A vállalat még stresszforgatókönyv szerint is nyereséges marad, miközben tőkemegfelelési mutatói a szabályozói minimális küszöbértékek felett maradnak. A vállalat tőkepufferje tehát látszólag kellően magas ahhoz - az állam többszöri beavatkozása után -, hogy átvészelje a jövőbeli kedvezőtlen körülményeket anélkül, hogy újra az államhoz fordulna.
(307)
A 2008. második félévi és a 2009. első félévi adatai azt mutatták, hogy a megfelelően magas nettó kamatbevétel elérése kulcsfontosságú egy maradéktalanul életképes vállalat létrehozásához. Ennek megfelelően a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv és a módosított 2010. novemberi szerkezetátalakítási terv csak azzal a feltétellel nyilvánítható összeegyeztethetőnek a szerkezetátalakításról szóló közleményben az életképességre vonatkozóan előírt követelményekkel, ha az ABN AMRO Group arra törekszik, hogy realizálja 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervben meghatározott, módosított nettó kamatbevételeket. Az ABN AMRO Groupnak rendszeresen - legalább negyedévente - jelentést kell benyújtania a Bizottsághoz a fejleményekről. Amennyiben az ABN AMRO Group eltéréseket állapít meg az említett előrejelzésekhez képest, azonnal korrekciós lépéseket kell tennie.
(308)
A szerkezetátalakítási tervnek előirányzatokat kell tartalmaznia a szükséges lebontásban, továbbá a szerkezetátalakításhoz meg kell szüntetni azokat a tevékenységeket, amelyek strukturális szempontból középtávon veszteségesek maradnának (119). A 2010. február 5-i határozat (120) preambulumbekezdésében a Bizottság kétségbe vonta, hogy a Prime Fund Solutions divízió - amely 2008-ban a Madoff-üggyel összefüggő jelentős veszteségről számolt be - életképességgel kapcsolatos problémáit megfelelően kezelték. Azzal, hogy a PFS-t eladták a Credit Suisse-nek (lásd még a 74 preambulumbekezdésben), ez a kérdés megoldódott. A divízió szintű részletes előirányzatok azt mutatják, hogy valamennyi divízió pozitívan járul hozzá az eredményekhez alapesetben és stresszhelyzetben egyaránt. A Bizottság ezért levonhatja a következtetést, hogy nincs más olyan divízió, amelynek strukturális nyereségességi problémái lennének, és - e következtetés fényében - nincs szükség további értékesítésekre a vállalat életképességének javításához.
6.3.2. Tehermegosztás/szükséges minimális szint
(309)
A szerkezetátalakítási tervből egyértelműen ki kell derülnie annak, hogy a támogatás a szükséges minimális szintre korlátozódott. A szerkezetátalakítással összefüggő költségeket nem csak az államnak, hanem a lehető legnagyobb mértékben a bankba befektető feleknek is viselnie kell. Más szóval, a banknak és tőketulajdonosainak a lehető legnagyobb mértékben, saját erőforrásaikkal hozzá kell járulniuk a szerkezetátalakításhoz. A szerkezetátalakítási támogatásnak az életképesség helyreállításához szükséges költségek fedezésére kell korlátozódnia. Ennek megfelelően a vállalkozásoknak nem szabad olyan mértékben állami forrásokat juttatni, hogy a szerkezetátalakítási folyamathoz nem kapcsolódó, piactorzító tevékenységeket, például felvásárlásokat finanszírozhassanak (120).
(310)
A szerkezetátalakításról szóló közlemény ismételten felhívja a figyelmet arra, hogy felvásárlási tilalomra van szükség annak érdekében, hogy a támogatásokat a szükséges minimális szintre lehessen korlátozni. A szerkezetátalakítási szóló közlemény (23) pontja kifejezetten megemlíti, hogy „a vállalkozásoknak nem szabad olyan mértékben állami forrásokat juttatni, hogy a szerkezetátalakítási folyamathoz nem kapcsolódó, piactorzító tevékenységeket finanszírozhassanak. Nem finanszírozható állami támogatásból pl. más vállalkozásban történő részesedésvásárlás vagy új beruházás, kivéve, ha ez a vállalkozás életképességének helyreállításához szükséges”.
(311)
A szerkezetátalakításról szóló közlemény felvásárlási tilalmat is kapcsol a verseny torzulásához. A (39) és (40) pontban a közlemény kimondja, hogy „az állami támogatás nem használható a közpénzekből folyósított támogatásban nem részesülő versenytársak károsítására”, valamint hogy „a bankok nem fordíthatják az állami támogatást versenytársak felvásárlására. Ez az előírás legalább három évig alkalmazandó, de a támogatás mértékétől, vonatkozásától és időtartamától függően meghosszabbítható a szerkezetátalakítási időszak egészére”.
(312)
A szerkezetátalakításról szóló közlemény (40) pontjával összhangban a támogatás azzal a feltétellel nyilvánítható összeegyeztethetőnek, hogy az ABN AMRO Group szigorúan betartja a felvásárlási tilalmat (121) az e határozat dátumát követő három éven keresztül. A felvásárlási tilalom időtartamát meg kell hosszabbítani, ha a holland államnak három év elteltével is 50 %-nál nagyobb részesedése lesz az ABN AMRO Groupban. A felvásárlási tilalom időtartama azonban nem haladhatja meg az öt évet. Noha a támogatás egy részét már visszafizették, egyes intézkedésekhez (különösen a Z. és a C. intézkedésekhez) kapcsolódó támogatásokat a bank nem tud visszafizetni a juttatásuk formája miatt (azaz amiatt, hogy ezek nem hibrid adósságmegtestesítő instrumentumok). Az állami tulajdon megszűnése támpontot jelent annak az időpontnak a becsléséhez, amikor a támogatásból származó előny megszűnik.
(313)
A Bizottság megállapítja, hogy a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv (kiegészülve a 2010. március 23-i legrosszabb forgatókönyv szerinti pénzügyi előirányzatokkal) már utalt arra, hogy az ABN AMRO Group életképes vállalkozás lett, amelynek tisztességes sajáttőke-arányos nyereséget kell realizálnia, sőt elvárható tőle, hogy még rosszabb gazdasági körülmények között is tisztességes nyereséget érjen el. A módosított 2010. novemberi szerkezetátalakítási terv megerősítette ezt az elemzést. Az életképesség helyreállítása nem a felvásárlásoktól függ. A felvásárlási tilalom ezért nem akadályozza az életképesség helyreállítását.
(314)
A Bizottság véleménye szerint a szerkezetátalakításról szóló közlemény (26) pontja értelmében elkerülhetetlen a hibrid eszközök utáni osztalékfizetés és a hibrid eszközök vételére vonatkozó tilalom (122). A szerkezetátalakítási kontextusban a saját pénzeszközök teljes összegét csökkentő intézkedések nem összeegyeztethetők a tehermegosztásra és a szükséges minimális mértékre vonatkozó követelmény célkitűzésével.
(315)
A szerkezetátalakításról szóló közlemény (26) pontja szerint „a bankok nem használhatják az állami támogatást a saját pénzeszközök (tőke és alárendelt kölcsön) ellentételezésére, ha ezek a tevékenységek nem termelnek elegendő nyereséget”. Az ABN AMRO Group 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervének (és a módosított 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervnek) részletes értékelése nyomán a Bizottság azt a következtetés vonja le, hogy körülbelül két éven belül az ABN AMRO Groupnak helyre kell állítania az életképességét, amit körülbelül […] %-os elfogadható RoE-vel kell bizonyítania 2012-ben, illetve 2013-ban. Ezt figyelembe véve, a hibrid eszközök osztalékszelvényeinek és a hibrid eszközök vásárlásának két évig tartó tilalma (123) látszólag megfelelő tehermegosztást biztosít a vállalat tőketulajdonosai részéről (124). A támogatás tehát csak azzal a feltétellel tekinthető összeegyeztethetőnek, ha a határozat operatív részének 8. cikkében részletesen leírt, a hibrid eszközök osztalékszelvényeire és vételére vonatkozó kétéves tilalom bevezetésre kerül. Ennek a tilalomnak az FBNH elsőbbségi részvényeire is vonatkoznia kell annak érdekében, hogy a Bizottság által a 2010. február 5-i határozat (130) preambulumbekezdésében kifejezett kétely megszűnhessen.
(316)
Más esetekben a tehermegosztásra vonatkozó intézkedésekre azért is szükség van, hogy biztosítani lehessen, a megmentett bankok kellő felelősséget viselnek múltbeli magatartásuk következményeiért, és így megfelelő ösztönzőket teremtenek saját és mások jövőbeli magatartásához. Ez a tényező nem annyira lényeges ebben az esetben, mivel a vállalat problémái jórészt a korábbi anyavállalathoz, a Fortis SA/NV-hez kapcsolódtak (lásd a 6.3.3 „A versenytorzulást korlátozó intézkedések” pontban). Ennek megfelelően az is elfogadható, hogy a tehermegosztás szempontjából nincsenek kiemelkedő értékesítések a PFS és az Intertrust eladásán kívül, amely vállalatok együttesen a teljes működési bevétel […] %-át, illetve az RWA […] %-át biztosították.
6.3.3. A versenytorzulást korlátozó intézkedések
(317)
A versenytorzulás korlátozásához szükséges intézkedések tekintetében a szóban forgó eset néhány atipikus sajátosságot mutat.
(318)
A szerkezetátalakításról szóló közlemény (28) pontja megjelöli a versenytorzulásnak azt a típusát, amely akkor fordulhat elő, ha az egész rendszerre kiterjedő válság idején állami támogatást nyújtanak a pénzügyi stabilitás támogatás érdekében: „Ha a bankok termékeik és szolgáltatásaik teljesítménye tekintetében versenyben állnak egymással, a túlzott kockázatot vállalók, illetve fenntarthatatlan üzleti modellt alkalmazók végezetül csökkenő piaci részesedéssel szembesülnek, és esetleg ki kell lépniük a piacról, míg a hatékonyabb versenytársak részesedése növekszik, vagy új belépőként jelennek meg az érintett piacon. Az állami támogatás eredményeképpen fennmarad a túlzott kockázatvállalás és fenntarthatatlan üzleti modellek okozta versenytorzulás, mivel a támogatás mesterségesen fenntartja a kedvezményezettek piaci hatalmát. Ily módon erkölcsi kockázatot jelent a kedvezményezettek számára, és gyengíti a támogatásban nem részesülők versenyzési, befektetési és innovációs kedvét”.
(319)
Amint azt a 2008. december 3-i határozat részletezi, a Fortis SA/NV és a Fortis Bank SA/NV nehézségei a túlzott kockázatvállalásból következtek: (i) A Fortis Bank SA/NV nagy összegeket fektetett be strukturált hitelekbe, és (ii) a Fortis SA/NV úgy döntött, hogy rendkívül magas áron felvásárolja az ABN AMRO N-t. Az ilyen bankoknak nyújtott támogatás engedélyezéséhez a Bizottság a kedvezményezett piaci jelenlétének jelentős csökkenését írja elő. Ebben a tekintetben a Bizottság megállapítja, hogy a Fortis SA/NV-t négy részre osztották fel: a belgiumi és a nemzetközi biztosítási eszközök még mindig a tőzsdén jegyzett Fortis SA/NV részét képezi (amelyet a Fortis SA/NV összeomlása után átkereszteltek Ageasra); a Fortis Bank SA/NV-t és a BGL-t felvásárolta a BNP Paribas; a holland állam felvásárolta az FBN-t (beleértve az ABN AMRO N-t is); és a holland állam felvásárolta a hollandiai biztosítási tevékenységeket is (125). Más szóval, a Fortis SA/NV-t kisebb egységekre osztották fel, és magát a Fortis Bank SA/NV-t két részre választották szét (126).
(320)
A Bizottság megállapítja, hogy az FBN és az ABN AMRO N javára hozott, ebben a határozatban vizsgált intézkedéseknek sajátos jellemzőik vannak, és ezek különböznek a szerkezetátalakítás egyéb olyan eseteitől, amelyekkel a jelenlegi válság ideje alatt foglalkoznia kellett, beleértve a Fortis Bank SA/NV és a Fortis SA/NV esetét is. Ebben az esetben az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek elsősorban nem azért van szüksége állami támogatásra, mert hibás vállalatirányítási döntéseket hoztak. Az állami támogatás szükségessége nem a befektetéseikben vagy hitelezési politikájukban felhalmozódott túlzott kockázatvállalásból vagy fenntarthatatlan árpolitika alkalmazásából erednek. Hasonlóképpen, a Fortis SA/NV és a Fortis Bank SA/NV nehézségeit nem a lakossági, magánbanki vagy kereskedelmi banki tevékenységekben alkalmazott kockázatos hitelezés vagy árképzési politika okozta, mert ezek pont hogy nyereségesek voltak. Következésképpen, a Bizottság úgy véli, hogy az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek nyújtott támogatás sokkal kevésbé versenytorzító hatású, mint a túlzott kockázatvállalást felhalmozó pénzintézetek számára jóváhagyott támogatás. Ennek megfelelően a Bizottság úgy véli, hogy további értékesítésekre nincs szükség.
(321)
Ugyanakkor biztosítani kell, hogy az FBN és az ABN AMRO N az állami támogatást nem a versenytársak kárára, például fenntarthatatlan árpolitika bevezetésére vagy más pénzintézetek felvásárlására használja. Ha ez történne, akkor a támogatás „gyengítené a támogatásban nem részesülők versenyzési, befektetési és innovációs kedvét”, valamint aláásná „a határokon átnyúló tevékenységek folytatását célzó ösztönzőket” azzal, hogy elriasztja a vállalatokat a holland piacra való belépéstől.
(322)
Az állami támogatás tehát csak abban az esetben nyilvánítható összeegyeztethetőnek, ha olyan megfelelő intézkedéseket léptetnek életbe, amelyek biztosítják, hogy az állami támogatást nem használják olyan versenytársak kárára, akik közül némelyek nem kaptak hasonló állami támogatást. Az állami támogatást kapó bankok és a támogatásban nem részesülő bankok között azonos versenyfeltételeket kell fenntartani. Meg kell akadályozni továbbá azt is, hogy az állami támogatás gyengítse a támogatásban nem részesülők versenyzési, befektetési és innovációs kedvét, valamint azt, hogy olyan belépési korlátok jöjjenek létre, amelyek alááshatják a határokon átnyúló tevékenységek folytatását.
(323)
A szerkezetátalakításról szóló közlemény rendelkezik arról, hogy az ilyen korlátozások jellege és formája a támogatás összegétől, a támogatásnyújtás feltételeitől és körülményeitől, valamint annak a piacnak vagy azoknak a piacoknak a sajátosságaitól függ, amelyen vagy amelyeken a kedvezményezett bank a tevékenységét fogja végezni. A támogatás összegét a 6.1.3 „A támogatás mértékének meghatározása” pont tartalmazza. A támogatásnyújtás sajátos feltételeinek és körülményeinek részletes tárgyalása e szakasz elején olvasható. A szerkezetátalakításról szóló közlemény (32) pontjában említetteknek megfelelően szerepet játszik a bank mérete és az adott piacon vagy piacokon betöltött viszonylagos jelentősége. Ha az átalakított szerkezetű banknak korlátozott a megmaradt piaci jelenléte, akkor kevésbé valószínű, hogy további intézkedésekre van szükség. Ennek megfelelően a támogatás összeegyeztethetővé nyilvánításának feltételei elsősorban a lakossági és magánbanki tevékenységekhez kapcsolódnak, mivel a New HBU értékesítésével a vállalat már lényegesen csökkentette a jelenlétét a kereskedelmi banki tevékenységek piacán.
(324)
A támogatás abban az esetben nyilvánítható a szerkezetátalakításról szóló közleménnyel összeegyeztethetőnek, ha az ABN AMRO Group végrehajtja a (325) - (329) pontokban leírt intézkedéseket.
(325)
A lakossági és a magánbanki szolgáltatások területén a támogatás azzal a feltétellel nyilvánítható összeegyeztethetőnek, ha az ABN AMRO Group nem lesz árdiktáló helyzetben a szabványosított megtakarítási és jelzálogtermékek területén. A szerkezetátalakítási terv (44) pontjával összhangban, az ABN AMRO Group nem kínálhat olyan árfeltételeket, amelyekkel a támogatásban nem részesülő versenytársai nem biztosíthatnak.
(326)
Mivel előfordulhat, hogy az árdiktálás tilalma kevésbé eredményes a sok nem szabványosított terméket kínáló szegmensekben, mint például Hollandiában a magánbanki szolgáltatásokban, ahol konkrét panaszt nyújtottak be, a szerkezetátalakításról szóló közlemény (44) pontjának megfelelően egy további feltételre van szükség a támogatás összeegyeztethetővé nyilvánításához. Az ABN AMRO Group kötelessége törekedni arra, hogy a 2010. november 8-án a Bizottságnak bemutatott nettó kamatbevételeket elérje. Az ABN AMRO Groupnak ezért haladéktalanul megfelelő lépéseket kell tennie, miután megállapítja, hogy az előirányzott tervet alulteljesíti, különösen abban az esetben, ha ez utóbbi alacsony kamatkülönbözetek miatt következik be.
(327)
Mivel a magánbanki szolgáltatások területén nehéz az árdiktálási tilalmat alkalmazni és betartását ellenőrizni, egyéb megfelelő jogorvoslatokat, például a szerkezetátalakításról szóló közlemény (44) pontjában ismertetett, a piacra lépésnek kedvező intézkedéseket kell bevezetni a hatékony verseny biztosítása érdekében. Ebben a tekintetben a támogatás összeegyeztethetővé nyilvánításának szükséges feltétele azt, hogy az ABN AMRO Group bevezessen egy átlépést megkönnyítő intézkedést. Konkrétan, az ABN AMRO Groupnak fedeznie kell a Private Banking NL-nél számlát tartó saját ügyfeleinek adminisztratív, átutalási és tranzakciós költségeit, amelyek annak közvetlen következményeként jelentkeznek, hogy a magánbanki szolgáltatási viszony megszűnt, és a portfóliókat átadták (127). Ezt az intézkedést két egymást követő hónapig kell alkalmazni, amely időszaknak mielőbb el kell kezdődnie, és legkésőbb a határozat napjától számított egy éven belül be kell fejeződnie. Amint a kéthónapos időszak elkezdődik, a bank egyértelmű módon tájékoztatja valamennyi magánbanki ügyfelét a nekik felkínált lehetőségről. Az ABN AMRO Groupnak szintén bizonyítékot kell benyújtania a Bizottsághoz arról, hogy az ügyfelek átadására a szokásos eljárásoknak megfelelően, a folyamat késése nélkül kerül sor.
(328)
Ha az indokolatlan versenytorzulást korlátozó intézkedések, különösen a lakossági és magánbanki szolgáltatásokra vonatkozó konkrét intézkedések helyesen kerülnek bevezetésre, akkor azok megfelelő választ jelentenének a panaszos által felvetett kérdésekre is. Ezeknek a kérdéseknek a vizsgálatakor a Bizottság megállapította, hogy az ABN AMRO néhány terméket átmenetileg veszteséggel áraz be, azonban ennek az árképzési politikának az alkalmazására likviditási problémákkal küzdő környezetben került sor, amikor is minden bank agresszívan versenyzett a megtakarításokért, és eközben a MoneYou elindításának sajátos körülményei is fennálltak (a MoneYou elindítását a Fortis SA/NV összeomlása előtt döntötték el).
(329)
A szerkezetátalakításról szóló közlemény (44) pontja megemlíti azt is, hogy a pénzügyi ajánlataikkal kapcsolatos marketing tevékenységeik során a bankok nem hivatkozhatnak az állami támogatásra mint versenyelőnyre. Ennek megfelelően a támogatás összeegyeztethetővé nyilvánításának feltétele, hogy az ABN AMRO Group három évig nem használ állami támogatásból származó pénzösszegeket marketingkampányaiban és a befektetőkkel való kommunikáció során. E a tilalmak időtartamát legfeljebb öt évre meg kell hosszabbítani, amennyiben a holland állam legalább 50 %-os részesedést tulajdonol.
(330)
Az indokolatlan versenytorzulás tekintetében a Bizottság kedvezőnek tartja a PFS és az Intertrust értékesítését. A PFS eladása csökkenti a vállalat vonzerejét az intézményi befektetők szemében, míg az Intertrust többek között olyan szolgáltatásokat nyújtott, amelyek erősebbé tehetik a magánbanki üzletágat. Ennek eredményeként az eladás megkönnyítheti a versenytársak számára versenypozíciójuk javítását az ABN AMRO Mees Piersonnal szemben. A Bizottság továbbá úgy véli, hogy a támogatás egy részének visszafizetése hozzájárul a versenytorzulás korlátozásához. A Bizottság kedvezően vélekedik a (75 preambulumbekezdésben leírt osztalékfizetési politikáról is.
6.3.4. Következtetések
(331)
Ha tehát a 6.2 és 6.3. szakaszban ismertetett valamennyi feltételt helyesen hajtják végre, akkor a 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervvel módosított 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv kellő bizonyítékot nyújt arra vonatkozóan, hogy az ABN AMRO Group hosszú távú életképességének helyreállítása megtörtént. A 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervvel módosított 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv biztosítja a kellő tehermegosztást, valamint megfelelő intézkedéseket tartalmaz az indokolatlan versenytorzulás korlátozásához. Ennek megfelelően a Bizottság feltételesen kijelentheti, hogy a 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervvel módosított 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv összhangban van a szerkezetátalakításról szóló közleménnyel.
7. KÖVETKEZTETÉSEK
A Bizottság megállapítja, hogy Hollandia jogszerűtlenül, a Szerződés 108. cikke (3) bekezdését megszegve vezette be a 6.1.3 „Az állami támogatás mértékének meghatározása” szakaszban felsorolt állami támogatásokat. Az említett támogatás azonban összeegyeztethetőnek tekinthető, ha a 6.2 és 6.3. szakaszban meghatározott és e határozat operatív részében részletesen leírt feltételek bevezetésre kerülnek.
A Bizottság megjegyzi, hogy a holland állam kivételesen elfogadta, hogy e határozat szövegét csak angol nyelven kapja meg.
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A Hollandia által az ABN AMRO Group számára nyújtott állami támogatás összeegyeztethető a belső piaccal, amennyiben megfelel a 3 - 9. cikkekben meghatározott feltételeknek.
Az állami támogatás nyújtására az alábbiak szerint került sor:
-
4,2 milliárd euro és 5,45 milliárd euro közötti összegű feltőkésítési támogatás az FBN és az ABN AMRO N részére, valamint
-
71,7 milliárd összegű likviditási támogatás.
2. cikk
E határozat alkalmazásában a következő fogalommeghatározások alkalmazandók:
a)
„ABN AMRO Group”: az ABN AMRO Group és a közvetlenül vagy közvetve a kizárólagos tulajdonában álló leányvállalatok, beleértve a vállalkozások összefonódásáról szóló 2004. január 20-i 139/2004 tanácsi rendelet (a továbbiakban: összefonódás-ellenőrzési rendelet) (128) értelmében az ABN AMRO Group kizárólagos ellenőrzése alatt álló vállalkozásokat is.
b)
„első helyen”: a legkedvezőbb árat ajánlani.
c)
„lakossági ügyfele”: valamennyi egyéni ügyfél (a vállalati ügyfelekkel szemben).
d)
„szabványosított lakossági megtakarítási és betéti termékek”: valamennyi szabványosított lakossági és betéti termék, amelyek mennyisége bármely időpontban az ABN AMRO Group termékmennyiségének legalább 85 %-át teszi ki a lakossági megtakarítások és betétek piacán.
e)
„szabványosított jelzáloghitel-termékek”: valamennyi szabványosított lakossági és betéti termék, amelyek mennyisége bármely időpontban az ABN AMRO Group termékmennyiségének legalább 85 %-át teszi ki a jelzáloghitelek piacán.
f)
„Private Banking NL” a Private Banking üzleti egység összes ügyfele, kivéve a Private Banking International ügyfeleit (129)
3. cikk
1. A Bizottság előzetes engedélye nélkül az ABN AMRO Group nem lehet az első helyen a lakossági ügyfeleknek nyújtott szabványosított lakossági megtakarítási és betéti termékek tekintetében azon […] pénzintézetek között, amelyek a volumen szempontjából a legnagyobb piaci részesedéssel rendelkeznek a hollandiai lakossági megtakarítási piac bármely alábbi szegmensében:
-
megtakarítási számlák;
-
1 éves fix lejáratú betétek;
-
2 éves fix lejáratú betétek;
-
3 éves fix lejáratú betétek;
-
4 éves fix lejáratú betétek; valamint
-
5 éves fix lejáratú betétek.
Az első albekezdésben foglaltak ellenére, amennyiben három pénzintézet együttesen első helyen áll azon […] pénzintézetek között, amelyek a legnagyobb piaci részesedéssel rendelkeznek a hollandiai lakossági megtakarítási és betéti piac valamely szegmensében, akkor az ABN AMRO Group az említett három pénzintézet által kínált árral azonos árat kínálhat a szabványosított termékek tekintetében a megfelelő szegmensben.
2. A Bizottság előzetes engedélye nélkül az ABN AMRO Group nem állhat az első helyen semmilyen szabványosított jelzáloghitel-típus vonatkozásában azon […] pénzintézetek között, amelyek a legnagyobb piaci részesedéssel rendelkeznek a hollandiai lakossági jelzáloghitel-piacon.
Az első albekezdésben foglaltak ellenére, amennyiben három pénzintézet együttesen első helyen áll azon […] pénzintézetek között, amelyek a legnagyobb piaci részesedéssel rendelkeznek a hollandiai lakossági jelzáloghitel-piacon, akkor az ABN AMRO Group az említett három pénzintézet által kínált árral azonos árat kínálhat a megfelelő szabványosított jelzáloghitel-típus tekintetében.
3. Az (1) és (2) bekezdések betartásának biztosítása érdekében az ABN AMRO Group rendszeresen, legalább hetente ellenőrzi azon […] többi pénzintézet által kínált feltételeket - amennyiben ezek nyilvánosan elérhetők -, amelyek a volumen szempontjából a legnagyobb piaci részesedéssel rendelkeznek az adott megtakarítási piacon Hollandiában. Amennyiben az említett […] többi pénzintézet bármelyikének adatai nyilvánosan nem érhetők el, akkor azok helyébe a piaci részesedési sorrendben a következő legnagyobb pénzintézetek adatai lépnek.
Amint az ABN AMRO Group észreveszi, hogy bármely terméke esetében kedvezőbb árat kínál az e cikk (1) és (2) bekezdése alapján általa kínálható árnál, akkor haladéktalanul tájékoztatja a Bizottságot. Azonnal kiigazítja a termékek árát, és a lehető leghamarabb végrehajtja az árkiigazítást.
A lakossági megtakarítási és betéti termékek tekintetében az ABN AMRO Group a kiigazítást legkésőbb tíz munkanappal azt a napot követően hajtja végre, amikor észrevette az adott feltétel megváltozását. Abban az esetben azonban, ha a változás olyan termékeket érint, amelyek ára csak a hónap végén módosítható, és kevesebb mint tíz munkanap van a változás észlelésének napja és a hónap vége között, akkor az ABN AMRO Group a következő hónap végétől kezdve az első adandó alkalommal hajtja végre a kiigazítást.
A jelzáloghitelek tekintetében az ABN AMRO Group a kiigazítást tíz munkanapon belül végrehajtja azt a napot követően, amikor észrevette a feltétel megváltozását, és a kiigazítást a feltételtől való eltérés észlelésének napjától számított tizenöt munkanapon belül végre kell hajtani.
4. Az (1) és (2) bekezdésben meghatározott feltétel e határozat dátumától számított három évig van érvényben. Az ABN AMRO Group e feltételnek való megfelelésről negyedévente, a negyedéves pénzügyi eredményeinek közzétételétől számított két héten belül jelentést nyújt be a Bizottsághoz.
4. cikk
1. Az ABN AMRO Group minden erőfeszítést megtesz annak érdekében, hogy a 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervvel módosított 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervben a Bizottsághoz benyújtott előirányzatokat (beleértve a nettó kamatbevételeket) teljesítse. A 2010. novemberi előirányzatokat az ABN AMRO Group konszolidált szintjén kell teljesíteni.
Az ABN AMRO Group negyedévente jelentést nyújt be a Bizottsághoz, amelyben megadja az előirányzatok lebontását és a tényleges adatokat (beleértve a nettó kamatbevételeket is) a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervben és a 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervben meghatározott négy szegmens szintjén: nevezetesen Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International, Commercial & Merchant Banking.
Az ABN AMRO Group indoklás tartalmazó kérelmet nyújt be a Bizottsághoz, amelyben kéri annak engedélyezését, hogy előirányzatait (beleértve a nettó kamatbevételeket is) módosíthassa tekintettel a külső fejleményekre.
2. Az ABN AMRO Group a nettó kamatbevételekre vonatkozó előirányzatokat mennyiségek és kamatkülönbözetek szerint lebontva, konszolidált szinten, valamint a magánbanki tevékenységek szintjén adja meg.
Az ABN AMRO Group negyedévente, legkésőbb a negyedéves pénzügyi adatainak közzétételét követő két héten belül jelentést nyújt be a Bizottsághoz, amelyben megadja, hogy a konszolidált szinten elért nettó kamatbevételek megfelelnek-e az (1) bekezdésben említett előirányzatoknak. A jelentés tartalmazza az előirányzott kamatkülönbözetek és a tényleges kamatkülönbözetek összehasonlítását is konszolidált szinten, valamint a magánbanki tevékenységek szintjén.
Amennyiben a konszolidált szinten elért nettó kamatbevételek nem felelnek meg az említett előirányzatoknak, az ABN AMRO Group az említett jelentésben ismerteti az azok elérése érdekében tett intézkedéseket.
3. Az (1) és (2) bekezdésben meghatározott kötelezettségek e határozat dátumától számított három évig vannak érvényben.
5. cikk
1. Az nem vásárol [0-7] %-os részesedést egyetlen vállalkozásban sem.
2. Az (1) bekezdéstől eltérően, az ABN AMRO Group számára megengedett a felvásárlás, ha e határozat dátumától számított három év alatt az általa az összes ilyen felvásárlásért fizetett bruttó halmozott vételár teljes összege (kivéve az ilyen felvásárlásokkal összefüggő tartozás átvállalását vagy átruházását) kevesebb mint [0-600] millió euro.
Az (1) bekezdésben meghatározott tilalom nem vonatkozik az ABN AMRO Group magántőke-felvásárlásokra, ha ezek beleillenek a vállalat üzleti tervébe és beleférnek a „magántőke” üzletágának a 2010. október 5-én a Bizottsághoz benyújtott tervezett költségvetésébe.
Az (1) bekezdésben meghatározott tilalom szintén nem vonatkozik az ABN AMRO Group „energia, áruk és szállítás” üzletága által a szokásos finanszírozási üzletágának támogatására szerzett […] tőkerészesedésekre, ha ezek beleillenek a vállalat üzleti tervébe és beleférnek az említett üzletágnak a 2010. január 10-én a Bizottsághoz benyújtott tervezett költségvetésébe.
Az ABN AMRO Group negyedévente, a negyedéves pénzügyi eredményei közzétételétől számított két héten belül jelentést nyújt be a Bizottsághoz. A jelentés felsorolja a „magántőke” és az „energia, áruk és szállítás” üzletágak által ténylegesen végrehajtott felvásárlásokat. A jelentés emellett részletes információkat nyújt az ABN AMRO Group egyéb olyan felvásárlásairól, amelyek az első albekezdés alapján megengedettek számára.
3. Az (1) bekezdésben meghatározott tilalom e határozat dátumától számítva legalább három évig vagy addig a napig érvényes, amikor Hollandia részesedése az ABN AMRO Groupban 50 % alá esik, attól függően, hogy melyik következik be később. Az említett tilalom legkésőbb e határozat dátumától számított öt év múlva érvényét veszti.
Abban az esetben, ha az (1) bekezdésben meghatározott tilalom e határozat dátumától számítva három évnél hosszabb ideig marad érvényben, akkor a (2) bekezdés 1. albekezdése szerint alkalmazandó bruttó halmozott vételár teljes összege évente [0-200] millió euróval növelendő.
6. cikk
Az ABN AMRO Group nem reklámozza azt a tényt, hogy állami tulajdonban van, és nem hivatkozik az államtól kapott semmilyen támogatásra a meglévő vagy a lehetséges ügyfeleivel folytatott kommunikációban legalább három évig e határozat dátumától kezdődően vagy addig a napig, amikor Hollandia részesedése az ABN AMRO Groupban a részvények 50 %-a alá esik, attól függően, hogy melyik következik be később. Az említett tilalom legkésőbb e határozat dátumától számított öt év múlva érvényét veszti.
A tilalom ellenére az ABN AMRO Group hivatkozhat arra a tényre, hogy állami tulajdonban van vagy az államtól kapott bármilyen egyéb támogatásra, amennyiben az ilyen hivatkozást hatályos jogszabályi vagy szabályozói rendelkezések előírják.
7. cikk
1. Az ABN AMRO Group felajánlja a Private Banking NL ügyfeleinek a lehetőséget, hogy megszüntessék az ABN AMRO Grouppal fenntartott magánbanki szolgáltatási viszonyukat és befektetési portfóliójukat más bankokhoz vigyék. Ez az ajánlat két egymást követő hónapig érvényes (a továbbiakban: vonatkozó időszak).
A vonatkozó időszak e határozat dátuma után a lehető leghamarabb, legkésőbb e határozat dátumától számított egy év múlva elkezdődik, hogy - szükség esetén - ésszerű időszakot lehessen biztosítani az előkészületekre. Az ABN AMRO Group jóváhagyás céljából benyújtja a Bizottsághoz a vonatkozó időszak kezdőnapját, legalább négy héttel azelőtt, hogy a vonatkozó időszak a tervek szerint elkezdődik.
2. Az ABN AMRO Group legkésőbb a vonatkozó időszak első napján a Private Banking NL-nél számlát tartó valamennyi ügyfelével egyértelműen közli az ajánlat (1) bekezdésben leírt feltételeit. Az ABN AMRO Group által az ügyfeleinek küldött tájékoztatást először a Bizottság részére kell eljuttatni legalább négy héttel azelőtt, hogy azt elküldi az ügyfeleinek.
3. Az ABN AMRO Group a szokásos eljárások alkalmazásával, a lehető legalacsonyabb költséggel elősegíti a magánbanki szolgáltatási viszony lezárását, amennyiben ezt az ügyfelek kérik. Ha az ügyfél úgy dönt, hogy pozícióját és/vagy (kapcsolódó) értékpapírokhoz fűződő jogait átutalja, és ha ez az átutalás a fogadó bank szemszögéből is lehetséges, az ABN AMRO elősegíti az átutalást. Az ügyfeleket tájékoztatni kell arról, hogy lehetőségük van a pozícióik átutalására a felszámolás helyett, továbbá a két lehetőség költségeiről is.
Az ABN AMRO Group állja a saját adminisztratív, átutalási és tranzakciós költségeit, amelyek a magánbanki szolgáltatási viszony megszüntetésének és a portfóliók átutalásának közvetlen következményeként keletkeznek (130).
Az ABN AMRO Group nem kötelezhető arra, hogy az ügyfelet érintő egyéb pénzügyi következményeket viselje.
8. cikk
Az ABN AMRO Group nem fizethet osztalékszelvényt olyan core Tier 1, Tier-1 és Tier-2 tőkeeszközök után (beleértve a hibrid tőkeeszközöket és elsőbbségi részvényeket), amelyeket e határozat dátuma előtt bocsátottak ki, és nem érvényesíthet semmilyen vételi opciós jogot az ilyen tőkeinstrumentumokkal kapcsolatban 2013. március 10-ig bezárólag, hacsak erre törvény nem kötelezi.
Az ABN AMRO Group kibocsáthat új tőkeinstrumentumokat e határozat dátuma után vagy osztalékszelvényeket fizethet az ilyen új tőkeinstrumentumok után, kivéve abban az esetben, ha az ilyen kibocsátások vagy osztalékfizetések olyan kötelezettséggel járnak, hogy a saját meglévő tőkeinstrumentumok után osztalékszelvényt kell fizetni.
Az első albekezdéstől eltérően, az ABN AMRO Group lehívhat FCC-instrumentumokat (nevezetesen a Fortis Capital Company Ltd által kibocsátott, 87,5 millió euro értékű, 6,25 %-os nem halmozódó, szavazati jogot nem biztosító örökös A. osztályú I. sorozatú elsőbbségi részvényeket).
2013. március 10-ével bezárólag az ABN AMRO Group kizárólag abban az esetben fizethet osztalékot a törzsrészvényei után, ha az osztalék összege meghaladja a 100 millió eurót (131).
9. cikk
Legkésőbb 2011. június 30-ig az ABN AMRO Group kiigazított kamatot fizet Hollandiának a Bizottság által a holland államnak küldött, 2010. június 24-én kelt elektronikus levélben meghatározott kölcsönök után. A kamattal kiigazított összegek 18 152 722 eurót tesznek ki.
10. cikk
E határozat bejelentésétől számított két hónapon belül Hollandia tájékoztatja a Bizottságot azokról az intézkedésekről, amelyeket az e határozatban foglaltaknak való megfelelés érdekében tett.
11. cikk
E határozat címzettje a Holland Királyság.
Kelt Brüsszelben, 2011. április 5-én.