ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. dubna 2011
o opatřeních učiněných Dánskem (C 2/03) ve prospěch TV2/Danmark
(oznámeno pod číslem K(2011) 2612)
(Pouze dánské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/839/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (1), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) uvedené dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními podaly připomínky (2), a s ohledem na jejich připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 5. dubna 2000 obdržela Komise stížnost dánské komerční televizní společnosti SBS Broadcasting SA/TvDanmark (dále jen „SBS/TvDanmark“) týkající se státního financování dánské veřejnoprávní televizní společnosti TV2/DANMARK (dále jen „TV2 (3)“). Jednání se stěžovatelem proběhlo dne 3. května 2000. Dopisy ze dne 28. února 2001, 3. května 2001 a 11. prosince 2001 předložil stěžovatel dodatečné informace.
(2)
Dopisem ze dne 5. června 2002 zaslaly útvary Komise dánským orgánům žádost o informace, na kterou dánské orgány odpověděly dopisem ze dne 10. července 2002. Jednání s dánskými orgány proběhla dne 25. října 2002 a 19. listopadu 2002. Dodatečné informace byly zaslány dopisy ze dne 19. listopadu 2002 a 3. prosince 2002.
(3)
Dopisem ze dne 24. ledna 2003 (4) informovala Komise Dánsko o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie ohledně státního financování dánské veřejnoprávní televizní společnosti TV2.
(4)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie dne 14. března 2003 (5). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby se k opatřením vyjádřily.
(5)
Komise obdržela vyjádření dánských orgánů dopisem ze dne 24. března 2003. Komise dále obdržela vyjádření řady zúčastněných stran. TvDanmark zaslala vyjádření v dopise ze dne 14. dubna 2003. Evropské sdružení komerčních televizních společností (Association of Commercial Television in Europe - ACT) zaslalo vyjádření dopisem ze dne 14. dubna 2003. Komerční televizní společnosti Antena 3 TV a Gestevisión Telecinco zaslaly svá vyjádření dne 16. dubna 2003. Komerční televizní společnost TV3 předložila své vyjádření v dopise ze dne 14. dubna 2003. Komise tato vyjádření zaslala Dánsku, jež na ně reagovalo dopisem ze dne 12. září 2003.
(6)
Komise obdržela další informace od stěžovatele dopisy ze dne 15. prosince 2003 a 6. ledna 2004. Dne 17. prosince 2003 proběhlo jednání mezi stěžovatelem a útvary Komise s cílem vyjasnit informace předložené stěžovatelem v dopisu ze dne 15. prosince 2003. Komise postoupila informace dánské vládě, která na ně reagovala dopisem ze dne 15. března 2004. Jednání mezi dánskými orgány a útvary Komise proběhlo dne 9. února 2004.
(7)
Dne 19. května 2004 přijala Komise rozhodnutí o veřejných prostředcích poskytnutých mezi rokem 1995 a rokem 2002 společnosti TV2 formou koncesionářských poplatků a jiných opatření (6). Rozhodnutí dospělo k závěru, že podpora je slučitelná se společným trhem s výjimkou částky 628,2 milionu DKK (přibližně 84,3 milionu EUR), kterou je nutno vrátit včetně úroků („rozhodnutí o vrácení“).
(8)
Proti rozhodnutí Komise o vrácení následně podaly odvolání jak TV2 a dánské orgány, tak soukromé televizní společnosti Viasat a SBS/Tv Danmark.
(9)
Dánské orgány rozhodnutí Komise o vrácení provedly. TV2 ve skutečnosti vrátila částku 1 050 milionů DKK (7).
(10)
Provedené vrácení vedlo v TV2 k finanční krizi. Dánsko proto v roce 2004 oznámilo rekapitalizaci TV2.
(11)
Rozhodnutím ze dne 6. října 2004 (8) Komise schválila rozhodnutí dánské vlády o rekapitalizaci TV2 navýšením jejího kapitálu o 440 milionů DKK a přeměnou státní půjčky ve výši 394 milionů DKK na majetkovou účast („rekapitalizační opatření“). Toto rozhodnutí napadly dvě žaloby podané společnostmi SBS a Viasat.
(12)
Dne 22. října 2008 (9) Soud prvního stupně (nyní Tribunál) sice potvrdil rozsah pověření veřejnou službou společnosti TV2, ale rozhodnutí Komise o vrácení zrušil (dále jen „rozsudek Soudu“). Proti tomuto rozsudku nebylo podáno žádné odvolání.
(13)
Následkem rozsudku Soudu musela Komise přijmout nové rozhodnutí, protože je znovu otevřeno formální vyšetřovací řízení, jež se týká období 1995-2002.
(14)
Soudní řízení ve věci rekapitalizace k tomu vedlo k usnesení Soudu prvního stupně (10) ze dne 24. září 2009 (dále jen „usnesení Soudu“), jež prohlásilo žalobu ve věci T-12/05 za bezpředmětnou. Podle bodu odůvodnění č. 35 usnesení Soudu existuje totiž úzká vazba mezi rozhodnutím o vrácení a rozhodnutím o rekapitalizaci. Vzhledem ke zrušení rozhodnutí o vrácení Soud prvního stupně proto rozhodl, že rekapitalizační rozhodnutí ztratilo jakoukoliv podstatu a smysl. Soud uvedl, že „ačkoliv zvláštní okolnosti tohoto případu přiměly Komisi k přijetí dvou rozhodnutí, je zřejmé, že tato rozhodnutí představují dva aspekty stejné právní otázky spojené s označením za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, a pokud se o státní podporu jedná, tak s posouzením slučitelnosti se společným trhem opatření učiněných Dánským královstvím ve prospěch TV2 a následně TV2 A/S (11)“. Zrušení rozhodnutí o vrácení proto vyžaduje „nové přezkoumání všech opatření učiněných Dánským královstvím ve prospěch TV2“. Proti tomuto usnesení nebylo podáno žádné odvolání.
(15)
V souladu s rozsudkem Soudu musela Komise v tomto rozhodnutí zohlednit při svém posouzení opatření přijatá dánskými orgány v roce 2004 následkem vrácení nařízeného zrušeným rozhodnutím o vrácení.
(16)
Jak vyplývá z 13., 14. a 15. bodu odůvodnění uvedených výše, toto rozhodnutí se týká pouze státních opatření ve prospěch TV2 za období 1995-2002 a Komise navíc v souladu s rozsudkem Soudu prvního stupně při svém posouzení v rámci tohoto rozhodnutí zohlední také rekapitalizační opatření z roku 2004, která vyplynula z vrácení nařízeného zrušeným rozhodnutím o vrácení.
(17)
Dopisem ze dne 20. března 2009 požádala Komise dánské orgány o jejich analýzu důsledků rozsudku Soudu pro tento případ.
(18)
Poté, co dánské orgány požádaly o různá prodloužení lhůty na odpověď, zaslaly své vyjádření dne 26. června 2009. V příloze svého dopisu dánské orgány předložily také připomínky TV2.
(19)
S dánskými orgány a/nebo TV2 byla zorganizována různá jednání, počítaje v to dne 25. srpna 2009, 7. února 2011 a 4. března 2011.
(20)
Komise rovněž zaslala dodatečné žádosti o informace, počítaje v to žádosti ze dne 22. září 2010, 28. října 2010, 19. listopadu 2010 a 14. ledna 2011, na které dánské orgány odpověděly zejména dne 17. listopadu 2010, 30. listopadu 2010, 3. února 2011, 24. února 2011 a 7. března 2011. V březnu a dubnu 2011 dánské orgány také předložily různé podklady týkající se případu.
(21)
Komise rovněž obdržela vyjádření třetích stran, a to zejména SBS/TvDanmark dne 7. února 2011.
(22)
Je také nutno zaznamenat, že dne 4. srpna 2008 Komise přijala rozhodnutí, že nevznese námitky proti záchranné podpoře ve prospěch TV2 formou úvěru ve výši 1 000 milionů DKK (12). Proti tomuto rozhodnutí podala odvolání konkurenční společnost MTG/Viasat. Tribunál rozhodl pozastavit řízení, dokud Komise nepřijme ve věci restrukturalizace své rozhodnutí (13).
(23)
Dne 4. února 2009 Dánsko oznámilo Komisi na základě čl. 108 odst. 3 SFEU restrukturalizační plán týkající se TV2 Danmark A/S (dále jen „restrukturalizační případ“). Dopisem ze dne 2. července 2009 Komise Dánsku oznámila, že v záležitosti restrukturalizačního plánu zahájila řízení (14).
(24)
Vyšetřování Komise v záležitosti restrukturalizace probíhalo souběžně s posuzováním v rámci této věci a rozhodnutí Komise ve věci restrukturalizace bude přijato souběžně a zároveň s tímto rozhodnutím.
II. PODROBNÝ POPIS
II.1 VNITROSTÁTNÍ POZADÍ PŘÍPADU
II.1.1 DÁNSKÝ TELEVIZNÍ TRH BĚHEM OBDOBÍ 1995-2002
(25)
Během období 1995-2002 působily v Dánsku dvě veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti, a to konkrétně Danmarks Radio („DR“) a TV2. Společnost DR byla téměř výlučně financována koncesionářskými poplatky. TV2 byla financována částečně z koncesionářských poplatků ale také z příjmů z reklamy.
(26)
TV2 byla založena v roce 1986 (15) jako nezávislý autonomní subjekt financovaný vládními úvěry. Společnost zahájila celostátní vysílání dne 1. října 1988. Provozovala pozemní kanál TV2 a v roce 2000 kromě toho začala provozovat satelitní kanál TV2 Zulu. Koncem roku 2002 se z veřejnoprávního kanálu TV2 Zulu stal komerční placený televizní kanál. Vláda kromě toho schválila osm stanic jako regionální stanice TV2. TV2 měla vysílat programy z regionálních stanic TV2 na svém celoplošném pozemním kanálu.
(27)
Během období 1995-2002 působily na dánském trhu celostátních televizí kromě dvou veřejnoprávních televizních společností dvě komerční stanice, a to TvDanmark a TV3/3+. Komerční televizní společnosti konkurovaly společnosti TV2 na celostátním trhu televizní reklamy. TvDanmark je součástí SBS Broadcasting SA a vysílala v Dánsku na dvou kanálech. Od roku 1997 provozovala TvDanmark kanál TvDanmark2 prostřednictvím sítě sestávající z 10 lokálních komerčních televizních stanic a od roku 2000 provozovala na základě britského povolení k vysílání satelitní kanál TvDanmark1. Satelitní kanály TV3 a 3 + začaly vysílat v roce 1992. Jsou součástí Modern Times Group (MTG).
II.1.2 PRÁVNÍ POŽADAVKY BĚHEM OBDOBÍ 1995-2002
(28)
Zákonná ustanovení upravující veřejnou službu, jež byla v platnosti ve vyšetřovaném období 1995-2002, jsou stanovena v po sobě následujících verzích zákona o provozování rozhlasového a televizního vysílání (dále jen „zákon o rozhlasovém a televizním vysílání“) (16).
(29)
Úkolem TV2 je poskytovat a šířit celostátní a regionální televizní programy. Rozšiřování může probíhat prostřednictvím rádiových zařízení, včetně satelitních nebo kabelových systémů. Předpisy týkající se povinností TV2 vydává ministerstvo kultury.
(30)
TV2 plní povinnosti veřejné služby. Podle zákona o rozhlasovém a televizním vysílání (v platné verzi z roku 1994) (17) je TV2 nezávislým subjektem, jehož cílem je poskytovat a šířit prostřednictvím nezávislé programové činnosti celostátní a regionální televizní programy. Nabídka poskytovaných programů musí být v rozhodující míře zaměřena na kvalitu, všestrannost a rozmanitost. Při plánování programů regionálních stanic TV2 musí být také upřednostňován blízký vztah k regionu.
(31)
Jak je uvedeno v rozsudku Soudu (18), přesné definice úkolů veřejné služby společnosti TV2 se časem vyvíjely, ale ve všech případech tyto definice závazků veřejné služby, které přináležely TV2 během různých vyšetřovaných období, požadují „kvalitu, všestrannost a rozmanitost“, jež jsou zásadními kvalitativní požadavky na službu veřejnoprávního vysílání, jímž byla TV2 pověřena.
(32)
Další definici veřejné služby lze najít ve stanovách TV2. Stanovy například upřesňují povinnosti TV2 při vysílání, pokud jde o umění a kulturu, dánskou filmovou produkci, programy pro děti, mládež a etnické menšiny. TV2 je rovněž povinna vysílat sdělení branně bezpečnostního charakteru.
(33)
Veřejné služby plněné TV2 jsou financovány podílem společnosti na koncesionářských poplatcích, příjmem z reklamy vysílané na TV2 a dalšími příjmy. Verze zákona o rozhlasovém a televizním vysílání z roku 1994 (19) stanovila, že kolektivní činnosti TV2 jsou financovány částkami převedenými z fondu TV2 v souladu s rámcovými rozpočty vypracovanými ministerstvem kultury, příjmy z prodeje programů a jinými příspěvky, dotacemi atd. Je nutno zaznamenat, že v roce 1995 a 1996 dostávala TV2 svůj podíl z koncesionářských poplatků a příjmů z reklamy ze zvláštního fondu (fond TV2) (20).
(34)
Požadavky na vysílání komerčních televizních stanic, které přesahuje vysílání v jednotlivé místní oblasti, stanoví kapitola 5 zákona o rozhlasovém a televizním vysílání. Kapitola 6 pojednává o provozování lokálního rozhlasového a televizního vysílání. Tyto požadavky se týkají hlavně získání povolení. Programové požadavky na držitele povolení stanoví vládní nařízení č. 874 o evropském obsahu a č. 1349 o místních rozhlasových a televizních stanicích (21). Podle těchto nařízení musí síťové stanice, které získaly povolení k místnímu televiznímu vysílání, vysílat lokální programy po dobu alespoň jedné hodiny denně a produkovat značnou část svých programů v dánštině nebo pro dánské publikum. Protože TV3, 3 + a první kanál stanice TvDanmark vysílají na základě britského povolení k vysílání, platí tato pravidla pouze pro TvDanmark2.
II.1.3 KOMERČNÍ ČINNOSTI TV2
(35)
TV2 vykonávala v období 1995-2002 řadu komerčních činností, protože za tím účelem získala počínaje 1. lednem 1997 (22) samostatný právní základ. Tyto činnosti mohly zahrnovat komerční využívání technického zařízení, vytváření nových společností nebo kapitálové investice do stávajících společností. Během období 1995-2002 tyto činnosti m.j. zahrnovaly reklamy, prodej programů, pronájem vysílacích stožárů, merchandising, internetové aktivity, další prodej práv na vysílání sportovních pořadů atd.
(36)
Počínaje lednem 2001 musela TV2 vést oddělené účetnictví pro své veřejnoprávní podnikání na jedné straně a „ostatní podnikání“ na straně druhé, pokud posledně jmenované přesáhlo 5 % obratu a 3 miliony DKK za rok. Muselo být uplatňováno úplné nákladové účetnictví, stanovení cen neveřejnoprávních služeb/produktů muselo být založeno na tržních podmínkách a převádění kapitálu mezi veřejnoprávním podnikáním a ostatním podnikáním muselo probíhat v souladu se zásadou investora v podmínkách tržního hospodářství a nesmělo zahrnovat prostředky z koncesionářských poplatků (23).
II.2 OPATŘENÍ
(37)
TV2 získávala mezi rokem 1995 a rokem 2002 příjmy z koncesionářských poplatků.
(38)
Ministr kultury stanoví na jeden nebo několik roků najednou výši koncesionářského poplatku, jehož jsou plátci majitelé rozhlasových a televizních přijímačů (24). Televizní koncesionářský poplatek vybírá DR a na základě rozhodnutí ministra kultury v rámci dohody o médiích uzavřené s dánským parlamentem jsou příjmy z koncesionářských poplatků poté rozděleny mezi DR a TV2.
(39)
Ministr kultury stanoví pravidla týkající se vzniku a ukončení povinnosti uhradit koncesionářské poplatky, lhůt splatnosti a výběru, upomínacích poplatků atd. V případě nezaplacení včas nabíhají úroky podle zákona o úrocích. Poplatky a nezaplacené částky může vybírat dánská hypoteční banka. Nezaplacená částka může být např. strhnuta ze mzdy dotčené osoby v souladu s předpisy o výběru osobních daní stanovených v zákonu o srážkové dani.
(40)
Do roku 1997 pocházely příjmy TV2 (příjmy z reklamy a koncesionářských poplatků) z fondu TV2. Od roku 1997 dostávala TV2 svůj podíl z koncesionářských poplatků přímo od DR.
(41)
V roce 1995 a roce 1996 dostávala TV2 příjmy z reklamy z fondu TV2 (25).
(42)
TV2 kromě toho dostala z rozhlasového fondu 58 milionů DKK za své rostoucí závazky v oblasti dánské filmové produkce.
(43)
V roce 1997, když byl fond TV2 zrušen, z něj TV2 dostala navíc 167 milionů DKK na investici do digitalizace svého produkčního systému a 50 milionů DKK na pokrytí provozních nákladů.
(44)
TV2 kromě toho byla podle zákona o společnostech osvobozena od placení daně z příjmu právnických osob. Výhoda plynoucí pro TV2 z tohoto osvobození dosáhla za vyšetřované období částky 159,4 milionu DKK. V lednu 2001 zavedl dánský stát mechanizmus, který zamezil důsledkům osvobození od daně pro komerční činnosti TV2. TV2 musela převést 30 % přebytku ze své neveřejnoprávní služby na činnosti v oblasti služby veřejné. Tato sazba odpovídá běžné sazbě daně z příjmů právnických osob, kterou Dánsko zavedlo v roce 2000.
(45)
Náklady na rozběh činnosti a na provozní ztrátu společnosti TV2 v počátečním období byly financovány ze státních úvěrů. Podle původních úvěrových smluv měla TV2 platit úroky z půjčeného kapitálu a splatit celou úvěrovou jistinu. TV2 ovšem byla po celé vyšetřované období osvobozena od placení úroků a využívala moratoria na úvěrové splátky. Výhoda z bezúročných úvěrů s odloženým splácením na rozběh činnosti a z úvěrů na provoz během vyšetřovaného období činí 341,8 milionu DKK.
(46)
Až do konce roku 1996 poskytovala vláda záruky za úvěry, které si fond TV2 bral na financování provozu TV2. Když byl fond zrušen, byly státem zaručené úvěry převedeny na TV2. Výhoda plynoucí pro TV2 z této záruky činí 9,8 milionu DKK.
(47)
Během vyšetřovaného období mělo Dánsko přístup ke třem pozemním vysílacím frekvencím s celostátním pokrytím, které byly vyhrazeny pro veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti. Jedna frekvence byla vyhrazena pro TV2, druhá pro DR a třetí byla určena pro digitální televizní vysílání.
(48)
TV2 platila poplatek za užívání vyhrazené celostátní vysílací frekvence Radě pro IT a telekomunikace, jež je státním orgánem spadajícím pod ministerstvo pro výzkum, technologii a vývoj (26). Výše tohoto poplatku byla stanovena v dánském zákonu o rozpočtu. Během vyšetřovaného období zaplatila TV2 na poplatcích za frekvenci ročně mezi 2 a 4 miliony DKK.
(49)
Dánsko mělo rovněž přístup k frekvencím s pouze regionálním pokrytím. V roce 1997 zavedla vláda možnost propojit regionální frekvence za účelem širšího pokrytí (vysílací síť). V období 1998-2001 musely všechny lokální komerční televizní stanice s povolením vysílat v síťovém systému platit státu roční poplatek (27). Regionální stanice TV2 tyto poplatky platit nemusely, protože vysílají ve „volných oknech“ na celostátní frekvenci TV2. Komerční televizní společnost TvDanmark byla jediným provozovatelem, který tento poplatek za svůj druhý kanál platil. Celkový poplatek, který TvDanmark zaplatila, činí 85,0 milionu DKK.
(50)
Vlastníci anténových zařízení mají povinnost přenášet programy veřejné služby TV2 přes svá zařízení (povinný přenos - must-carry).
III. VYJÁDŘENÍ ZÚČASTNĚNÝCH STRAN A DÁNSKA
(51)
Zaprvé, následkem svého rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení obdržela Komise různé připomínky zúčastněných stran. Hlavní prvky těchto připomínek jsou shrnuty níže.
(52)
TvDanmark považovala poskytnutí celostátní vysílací frekvence státem za státní podporu, protože se stát vzdává příjmů z tohoto nedostatkového aktiva. Konkurenti pronikají nejvýše na 77 % území. TvDanmark poznamenala, že skutečnost, že poplatek za využívání síťového systému byl požadován pouze od TVDanmark2 a nikoliv od lokálních stanic TV2, i když jsou obě tyto televizní společnosti z hospodářského a obchodního hlediska ve stejném postavení, představuje státní podporu pro lokální stanice TV2. Podle ACT, Antena 3 TV a Telecinco vyžaduje zásada neutrality ES týkající se prostředků přenosu, aby poplatku podléhaly všechny druhy vysílacích sítí.
(53)
ACT, Antena 3 TV a Telecinco s ohledem na osvobození od placení daně z příjmů právnických osob poznamenaly, že povinnost odvádět 30 % ze zisku z komerční činnosti na činnost TV2 v oblasti poskytování služeb veřejného zájmu nelze považovat za odpovídající odvodu daně z příjmů právnických osob státu, protože narušuje hospodářskou soutěž na televizním trhu.
(54)
Různé třetí strany se domnívaly, že definici služby veřejného zájmu, jež je v náplni práce TV2, nelze považovat za odůvodněnou. Kritizována byla rovněž skutečnost, že by byly splněny podmínky pověření a proporcionality. TvDanmark zejména poznamenala, že výpočet nadměrného vyrovnání prováděný Komisí by měl zohlednit prospěch, který TV2 získala díky osvobození od daně z příjmů právnických osob, bezúročným úvěrům s odložením splátek, státním zárukám za provozní úvěry a bezplatné vysílací frekvenci. TvDanmark uvedla, že obecné výkyvy trhu v oblasti příjmů z televizní reklamy jsou omezené a neopravňují posílení kapitálu TV2.
(55)
Pokud jde o reklamní trh, TvDanmark uvedla, že cenová politika TV2 neumožňuje komerčním provozovatelům pokrýt jejich náklady na jednotlivou službu. TvDanmark musí stanovit cenu svých TRP přibližně o 30-40 % níže než TV2, aby byla tržně přijatelná (TRP nebo GRP společnosti TV2 mají vyšší hodnotu kvůli lepšímu územnímu pokrytí) (28). Kvůli jedinečnému postavení TV2 z hlediska pokrytí a rozpočtu na programy vloží inzerent vždy určitou část svého rozpočtu do TV2, aby získal co největší dopad z hlediska počtu kontaktů, míry zasažení a/nebo dané četnosti v rámci rozpočtu. TvDanmark předložila číselné údaje, které prokazují, že její činnost byla od období 1997-2002 ztrátová, a tvrdí, že nekalá soutěž ze strany TV2 ji zbavila možnosti vytvářet dostatečné příjmy. TvDanmark rovněž předložila analýzu tvorby cen na dánském trhu televizní reklamy vypracovanou Copenhagen Economics. Zpráva porovnala průměrné a mezní ceny na trhu a došla k závěru, že hospodářská soutěž existuje pouze v oblasti reziduální poptávky, a srovnávání by proto mělo být založeno na mezních cenách. TvDanmark kromě toho předložila údaje srovnávající ceny za reklamu u TV2 s cenami v jiných druzích médií a jiných zemích.
(56)
Společnost TV3 uvedla, že kvůli tomu, aby byla tržně přijatelná, byla nucena poskytovat za umístění reklam velké slevy, protože TV2 nabízí mezní mimořádnou slevu na část rozpočtů na televizní reklamu, která inzerentům zbývá, pokud inzerenti i tuto část umístí u TV2.
(57)
Zadruhé, následkem svého rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení obdržela Komise připomínky dánských orgánů. Hlavní prvky těchto připomínek jsou shrnuty níže.
(58)
Dánské orgány se domnívaly, že vysílací frekvence vyhrazené TV2 nelze považovat za zvýhodnění, protože lokální televizní stanice mají také vysílací frekvence, které jsou jim vyhrazeny. TV2 se proto nedostalo zvláštního zacházení. Společnost TV2 za používání frekvence platila stejně jako ostatní stanice.
(59)
Pokud jde o osvobození od daně z příjmů právnických osob, dánské orgány uvedly, že zisk z komerční činnosti byl celkem omezený a že metoda, jež byla zvolena za účelem neutralizace osvobození TV2 od daně z příjmů právnických osob ve vztahu ke komerčním činnostem, zabránila tomu, aby tyto činnosti získaly z tohoto osvobození finanční prospěch.
(60)
Pokud jde o otázku proporcionality, dánské orgány uvedly, že převod částky 167 milionů DKK z fondu TV2 byl přidělen na digitalizaci vysílací sítě. Tuto částku proto nelze označovat za volný vlastní kapitál.
(61)
Dánské orgány rovněž uvedly, že přebytek za období 1995-2002 odrážel vzhledem k obratu TV2 přiměřenou míru návratnosti. Kromě toho existovala potřeba kapitálu jako tlumiče pro případ náhlého propadu příjmů z reklamy a TV2 nesměla ze zákona přijímat úvěry přesahující 4 % jejího ročního obratu. Podle dánských orgánů k tomu stát jednal v souladu se „zásadou investora v podmínkách tržního hospodářství“, protože vlastní kapitál TV2 nepřesáhl míru, kterou by běžný tržní investor poskytl. Takový kapitál není v rozporu se Smlouvou, pokud se kapitál nepoužije ke křížovému dotování komerčních aktivit TV2.
(62)
Pokud jde o chování TV2 na reklamním trhu, dánské orgány poznamenaly, že TV2 důsledně určovala své ceny tak, aby dosáhla co největších příjmů. Ceny byly stanoveny výlučně na základě nabídky a poptávky. Určovaly se jednou ročně na základě odhadu prováděného reklamním oddělením TV2, který se týkal komerčního počtu diváků (věková skupina 21-50 let), programových plánů, hospodářského vývoje a stavu hospodářské soutěže na trhu. Součástí tohoto odhadu nebyly provozní náklady TV2 a ani částka z koncesionářských poplatků. TV2 měla na dánském trhu nejvyšší ceny, a tak se nemůže jednat o snižování cen, jež by vedlo k narůstající potřebě státních prostředků.
(63)
Dánské úřady předložily zprávu RBB Economics o hospodářské soutěži na dánském trhu v oblasti televizní reklamy. Zpráva dospěla k závěru, že průměrné čisté ceny TV2 byly ve skutečnosti vyšší než ceny jejích konkurentů a že rozdíly mezi cenami za reklamu u společností TV2 a TvDanmark se daly vysvětlit rozdíly v jejich relativní úspěšnosti z hlediska programové nabídky a schopnosti přitáhnout diváky.
(64)
Zatřetí, následkem rozsudku požádala Komise dánské orgány o jejich analýzu důsledků rozsudku Soudu pro tento případ.
(65)
Dánské orgány zaslaly své připomínky a předložily rovněž vyjádření TV2. Hlavní prvky těchto připomínek jsou shrnuty níže.
(66)
Pokud jde o příjmy z reklamy za roky 1995 a 1996, dánské orgány a TV2 tvrdily, že dánský stát nemá nad těmito částkami žádnou kontrolu, a že je proto nelze považovat za státní prostředky. Pokud jde o číselné údaje, dánské orgány nepotvrdily částky uváděné Komisí, ale spíše vysvětlily, že výpočet částek za reklamu za roky 1995 a 1996 by měl zohlednit skutečnost, že část finančních prostředků z fondu TV2 byla použita k financování regionálních stanic TV2 a že tato část mohla být financována pouze z koncesionářských poplatků. Dánské orgány přesto vyjádřily souhlas s tím, že pro výpočet čistých nákladů služby veřejného zájmu by se měl v každém případě zohlednit příjem z reklamy a že tento příjem představuje příjem vytvořený činnostmi v oblasti služby veřejného zájmu.
(67)
Dánské orgány a TV2 se dále odvolaly na rozsudek Soudu a tvrdily, že jsou splněny podmínky rozsudku ve věci Altmark ze dne 24. července 2003 (29). V této souvislosti dánské orgány připomenuly, že stejně jako ve věci BUPA (30) se případ TV2 týká okolností, jež existovaly již přede dnem vynesení rozsudku ve věci Altmark. Domnívaly se, že podmínky rozsudku ve věci Altmark musí být uplatněny v souladu s jejich duchem a účelem tak, aby mohly být zohledněny zvláštní okolnosti případu. Uvedly, že v souladu s nimi z rozsudku vyplývá, že jediný požadavek, který Soud dánskému státu uložil, je, že by měl „v podstatě“ vyhovět podmínkám Altmark.
(68)
Konkrétněji se dánské orgány a TV2 domnívaly, že postup použitý ke stanovení koncesionářského poplatku byl transparentní a splňoval požadavky druhého kritéria Altmark alespoň ve své podstatě, což je podle nich na základě rozhodnutí Soudu dostačující. Domnívaly se, že třetí kritérium bylo rovněž splněno, protože TV2 bylo umožněno dosáhnout přiměřeného zisku. Pokud jde o čtvrtou podmínku rozsudku ve věci Altmark, zdůraznily různé kontroly, jimž TV2 podléhá, a odvolaly se také na judikaturu ve věci BUPA a rozsudek Soudu s tvrzením, že tato zkouška by měla být v tomto konkrétním případě do určité míry zmírněna či splněna pouze ve své podstatě. Na základě věci Chronopost (31) rovněž zdůraznily, že v praxi nelze porovnávat TV2 s běžným, dobře provozovaným podnikem. Dánské orgány také zůstaly u svého názoru, že vyrovnání by splnilo zkoušku investora v podmínkách tržního hospodářství.
(69)
Dánské orgány a TV2 byly dále názoru, že státní podpora by měla být prohlášena za slučitelnou. Vysvětlily postup, který vedl k navýšení základu kapitálu v TV2, a zdůraznily různé důvody, proč byl tento kapitál nutný k tomu, aby TV2 splnila své úkoly veřejné služby.
(70)
Po rozsudku Soudu předložily připomínky také některé třetí strany. V podstatě vysvětlily, proč by podmínky rozsudku ve věci Altmark neměly být považovány za splněné, a to zejména kvůli skutečnosti, že hospodářské zprávy předložené Soudu nejsou dostatečné k tomu, aby prokázaly splnění druhého a čtvrtého kritéria. Zdůraznily rovněž, že by Komise měla zůstat u svého závěru ze zrušeného rozhodnutí o vrácení, tj. že podpora nebyla slučitelná.
IV. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
IV.1 STÁTNÍ PODPORA VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(71)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(72)
Komise musí posoudit, zda výše popsaná opatření nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
IV.1.1. PŘÍTOMNOST STÁTNÍCH PROSTŘEDKŮ A PŘIČITATELNOST STÁTU
(73)
Komise musí posoudit, zda dotčená opatření mají dopad na státní prostředky.
(74)
Pokud jde o koncesionářský poplatek, Komise bere na vědomí zjištění Soudu v jeho rozsudku (32). Platí zejména následující: částka je stanovena dánskými orgány; povinnost uhradit koncesionářský poplatek nevyplývá ze smluvního vztahu mezi TV2 a osobou povinnou k poplatku, ale z pouhého vlastnictví televizního nebo rozhlasového přijímače; je-li to nutné, je koncesionářský poplatek vybírán v souladu s předpisy o vybírání osobních daní; a konečně podíl TV2 na příjmu z koncesionářských poplatků stanoví dánské orgány. Soud dospěl k závěru, že prostředky z koncesionářských poplatků jsou dánským orgánům k dispozici a jsou pod jejich kontrolou, a že proto představují státní prostředky.
(75)
Pokud jde o příjmy z reklamy v letech 1995 a 1996, Soud ve svém rozsudku zdůraznil, že koncesionářský poplatek a příjmy z reklamy jsou svou povahou dvě odlišné záležitosti (33).
(76)
V tomto ohledu se Soud ve svém rozsudku (34) domníval, že ze strany Komise došlo k chybnému uvažování, když se domnívala, že příjmy z reklamy za roky 1995 a 1996 je nutno považovat za státní prostředky.
(77)
Podle rozsudku ve věci Preussen Elektra (35) musí Komise prokázat, zda lze příjmy z reklamy za roky 1995 a 1996 označit za státní prostředky. Za tímto účelem musí posoudit, zda měl dánský stát nad těmito příjmy z reklamy kontrolu.
(78)
V tomto ohledu bere Komise na vědomí následující skutečnosti, které jsou důležité pro rozhodnutí, zda příjmy z reklamy za roky 1995 a 1996 představují státní prostředky.
(79)
V roce 1995 a 1996 obdržela TV2 příjmy z reklamy od fondu TV2, který je sám obdržel od TV2 Reklame A/S.
(80)
TV2 Reklame byl samostatný, státem vlastněný subjekt nezávislý na TV2. Společnost byla zřízena, aby jednala jako zprostředkovatel pro prodej reklamy na TV2 na komerčním základě (36). TV2 Reklame měla s inzerenty smluvní vztah.
(81)
Neexistovala žádná povinnost převádět finanční prostředky z TV2 Reklame do fondu TV2. O převodu místo toho rozhodoval dánský stát (37). Ministr kultury měl za úkol rozhodnout o části zisků TV2 Reklame, které měly být převedeny do fondu TV2. Takové rozhodnutí bylo přijímáno pro jeden nebo více roků najednou a po schválení dánským parlamentem (stálým parlamentním výborem pro finance). Ministr kultury mohl po schválení finančním výborem rozhodnout, že nepřevedený zisk bude použit ke splacení předešlé státní záruky ve prospěch TV2 Reklame nebo ke kulturním účelům.
(82)
Ve skutečnosti byly v roce 1995 a 1996 převedeny do fondu TV2 všechny finanční prostředky TV2 Reklame.
(83)
Fond TV2 byl založen s cílem poskytovat TV2 příjmy pocházející z koncesionářských poplatků a z výnosů z reklamy. Fond TV2 patřil ke skupině TV2. Byl spravován správní radou TV2.
(84)
Neexistovala žádná povinnost převádět finanční prostředky fondu TV2 do TV2 na ročním základě. O převodu do TV2 místo toho rozhodoval dánský stát. Fond TV2 měl ve skutečnosti zákonnou povinnost převádět prostředky ve prospěch TV2 podle rámcových rozpočtů, které připravoval ministr kultury (38).
(85)
Ve skutečnosti nedostala TV2 v roce 1995 a 1996 z fondu TV2 všechny příjmy z reklamy.
(86)
V rámci fondu TV2 navíc neexistovaly oddělené účty pro příjmy z reklamy na jedné straně a pro koncesionářské poplatky na straně druhé. Příjmy nepřevedené na TV2 se hromadily ve fondu TV2. Na TV2 byly převedeny v okamžiku, kdy byl fond TV2 zrušen.
(87)
Podle TV2 a dánských orgánů patřily příjmy z reklamy TV2, která na ně údajně měla právní nárok. Odvolávaly se při tom na dopis ministra spravedlnosti ze dne 22. listopadu 2003, ve kterém se uvádělo, že prostředky fondu TV2 lze použít pouze na pokrytí činností TV2. Podle TV2 a dánských orgánů proto existovala zákonná povinnost převádět případně příjmy z reklamy z fondu TV2 na TV2. Avšak jak je ukázáno výše, neexistovala žádná zákonná povinnost převést na TV2 všechny příjmy z reklamy a záleželo na konkrétním rozhodnutí ministra, zda a v jaké výši se mají finanční prostředky na TV2 převést.
(88)
Pokud jde o TV2, je nutno dodat, že tato společnost neměla žádné smluvní vztahy s konečnými inzerenty a neměla žádný vliv na činnosti v oblasti reklamy (39). Dánská vláda potvrdila, že výhledové příjmy z reklamy na následující rok byly stanoveny nezávisle na TV2.
(89)
Na základě výše uvedených informací se Komise domnívá, že ministr měl kontrolu nad částkami, které se nacházely ve společnosti TV2 Reklame a ve fondu TV2. Konkrétně i) dánský stát rozhodoval, zda se má část nebo všechny příjmy z reklamy převést do fondu TV2 a na TV2; ii) v roce 1995 a 1996 nezískala TV2 všechny příjmy z reklamy a iii) se všechny nepřevedené příjmy z reklamy hromadily ve fondu TV2, kde se ve skutečnosti smíchaly s koncesionářskými poplatky.
(90)
Z těchto důvodů se Komise domnívá, že v tomto konkrétním případě představují příjmy z reklamy za rok 1995 a 1996, které byly převedeny na TV2 přes společnost TV2 Reklame a fond TV2, státní prostředky.
(91)
V každém případě by se výše státní podpory, kterou by bylo možno prohlásit za slučitelnou, nelišila v případě, kdy by příjmy z reklamy nebyly označeny za státní prostředky (quod non). V souladu s ustálenou praxí Komise a jak je uvedeno ve sdělení o vysílání z roku 2001 (40), příjmy z veřejné služby, jako jsou příjmy z reklamy, musí být zohledněny při výpočtu čistých nákladů na veřejnou službu, tj. i v případě, že nejsou považovány za státní prostředky, protože tyto příjmy snižují potřebu financování z veřejných prostředků. Dánské orgány tento názor sdílejí (41).
(92)
Je nutno dodat, že převod ad-hoc finančních prostředků z rozhlasového fondu na TV2 se týká příjmů z koncesionářských poplatků, které byly dány k dispozici TV2 na základě rozhodnutí státu. To samé platí pro převod ad-hoc finančních prostředků z fondu TV2, když byl zrušen, protože vedle prvků uvedených v souvislosti s kontrolou dánského státu nad fondem TV2 byly prostředky fondu TV2 uvolněné v okamžiku jeho zrušení dány k dispozici TV2 na základě rozhodnutí státu. Jelikož prostředky zůstávaly pod veřejnou kontrolou, je na ně nutno také pohlížet jako na státní prostředky. Protože jsou příjmy z reklamy považovány za státní prostředky a protože o převodu na TV2 v době zrušení fondu rozhodl stát, nemá na tento závěr v žádném případě vliv tvrzení dánských orgánů, že paušální částka převedená na TV2 v souvislosti se zrušením fondu pochází výlučně z příjmů za reklamu.
(93)
Pokud jde o další státní opatření, Komise je názoru, že v osvobození od daně z příjmů právnických osob jsou obsaženy veřejné prostředky, protože ztráta daňových příjmů se rovná spotřebě státních prostředků ve formě daňových výdajů (42).
(94)
Bezúročné úvěry s odložením splátek poskytnuté TV2 jsou udělovány přímo státem a přidělovány z veřejného rozpočtu. Zřeknutím se úroků a splátek u těchto úvěrů přichází dánský stát o příjmy, a tyto finanční prostředky proto představují prostředky státní. Kromě toho dánský stát ručí za provozní úvěry. Prospěch ze státní záruky spočívá v tom, že riziko spojené se zárukou nese stát. Skutečnost, že riziko nese stát, by měla být běžně odměněna přiměřenou prémií. Zřekne-li se stát takové odměny, jedná se jak o zvýhodnění TV2, tak o úbytek státních prostředků (43).
(95)
Stát navíc pro TV2 vyhradil celostátní vysílací frekvenci, za niž TV2 platí státnímu subjektu poplatek. Roční poplatek placený TV2 se ve vyšetřovaném období pohyboval mezi 2 a 4 miliony DKK.
(96)
Při neexistujícím základu pro srovnání poplatku placeného za celostátní vysílací frekvenci, lze tento poplatek porovnat pouze s poplatkem placeným za povolení pokrýt větší část obyvatelstva prostřednictvím síťového systému. Poplatek placený TV2 za frekvenci s celostátním pokrytím je výrazně nižší, než poplatek za síťový systém uložený TvDanmark, který se pohybuje mezi 5 miliony DKK v roce 1997 a 30 miliony DKK v roce 2001, ačkoliv síť regionálních frekvencí TvDanmark dosahuje pokrytí pouze v míře 77 %. TV2 tak mohla pokrýt větší část dánského obyvatelstva za nižší cenu.
(97)
Komise je proto názoru, že poplatek za vysílací frekvenci neodráží tržní podmínky a že tím, že stát nepožadoval za aktivum tržní sazbu, se zřekl příjmů, které měly být vybrány do státního rozpočtu.
(98)
Protože TV2 nevysílá za použití systému lokálních frekvencí s cílem vytvořit celostátní síť, není naopak povinna platit poplatek za síťový systém. Protože stát nemohl oprávněně tento poplatek od TV2 vybírat, nezřekl se příjmů, které měly být vybrány do státního rozpočtu, a nedošlo tak k žádnému dopadu na státní prostředky.
(99)
Stejně tak Komise není schopna zjistit žádné státní prostředky v právním ustanovení, kterým jsou vlastníci anténových zařízení povinni přenášet programy veřejných služeb pomocí těchto zařízení (must-carry), protože zde stát nepřichází o žádný příjem a ani aktivně nepřevádí finanční prostředky těmto subjektům. TV2 tak má sice prospěch z ustanovení o přístupu, ale nezískává přitom žádnou výhodu ze státních prostředků (44).
(100)
Všechna výše uvedená opatření jsou přičitatelná dánskému státu, protože, jak je popsáno výše, obsahují v té či oné podobě rozhodnutí přijaté dánským státem.
IV.1.2. SELEKTIVNÍ ZVÝHODNĚNÍ A NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE
(101)
Komise se domnívá, že příjmy z koncesionářského poplatku, převody z fondu TV2 (včetně příjmů za reklamu v letech 1995 a 1996) a rozhlasového fondu, osvobození od daně z příjmů právnických osob, bezúročné úvěry s odložením splátek, státní záruka u provozních úvěrů a přístup k celostátní frekvenci za výhodných podmínek poskytují TV2 hospodářskou a finanční výhodu, která zbavuje tuto společnost provozních nákladů, které by za obvyklých okolností musel nést její rozpočet. Konkurenti TV2 navíc stejné finanční prostředky neobdrželi.
(102)
Státní opatření, kterými se vyrovnávají čisté dodatečné náklady služby obecného hospodářského zájmu, se nicméně za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU nepokládají, jsou-li splněny čtyři podmínky vysvětlené Soudním dvorem v rozsudku ve věci Altmark (45):
-
zaprvé, podnik-příjemce musí být skutečně pověřen plněním povinností veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasně definovány,
-
zadruhé, parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musejí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem,
-
zatřetí, vyrovnání nemůže přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění povinností veřejné služby se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností,
-
začtvrté, není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(103)
Jak bude dále rozvedeno v části tohoto rozhodnutí věnované slučitelnosti (viz 160. bod odůvodnění a následující tohoto rozhodnutí), z rozsudku Soudního dvora vyplývá, že první podmínka rozsudku ve věci Altmark je splněna.
(104)
Pokud jde o druhé kritérium Altmark, podle kterého parametry, na jejichž základě je vyrovnání za plnění veřejné služby vypočteno, musejí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem, musí Komise posoudit právní a hospodářské podmínky, kterými se během vyšetřovaného období řídilo stanovení výše příjmů z koncesionářského poplatku vyplácených TV2. V tomto ohledu Komise zaznamenává, že postup byl následující.
(105)
Podle bodů 29 a 30 dopisu dánských orgánů ze dne 24. března 2003 určoval zákon o rozhlasovém a televizním vysílání, jenž platil během vyšetřovaného období (46), způsob, jakým byla stanice TV2 jako celek financována (koncesionářský poplatek, příjmy z reklamy a jiné zdroje příjmů), a stanovil, že ministr kultury určuje podíl TV2 a DR na koncesionářských poplatcích, a tím i výši vyrovnání, jež bylo poskytováno TV2. Je nutno připomenout, že za roky 1995 a 1996 obdržela TV2 svůj podíl na koncesionářských poplatcích od fondu TV2.
(106)
V souladu s ustálenou praxí byla výše tohoto vyrovnání stanovena ministrem po konzultacích s finančním výborem dánského parlamentu a v rámci dohody o médiích uzavřené s většinou politických stran v dánském parlamentu. V dotčeném období byly uzavřeny tři dohody o médiích: dohoda o médiích na období 1994-1997 uzavřená dne 16. září 1993, dohoda o médiích na období 1997-2000 uzavřená dne 10. května 1996 a dohoda o médiích na období 2001-2004 uzavřená dne 28. března 2000.
(107)
Příjem z koncesionářských poplatků tak byl stanoven na celkem dlouhé období. Během vyšetřovaného období neprošlo vyrovnání poskytované TV2 žádnou následnou revizí, a to ani v době, kdy příjem TV2 poklesl. Například ačkoliv příjem TV2 z reklamy se v roce 1999 výrazně snížil, nedošlo k úpravě vyrovnání, ve které by se tato skutečnost odrazila.
(108)
Podle dánských orgánů bylo vyrovnání stanoveno na základě cen a mezd indexovaných na rozpočet a účetní závěrku TV2 a rovněž na základě hospodářských analýz.
(109)
V roce 1995 a v roce 1999 provedla auditorská společnost KPMG hloubkové hospodářské analýzy. KPMG pomáhala monitorovací skupina složená ze zástupců vedoucích subjektů na trhu, a to v případě zprávy z roku 1999 také ze zástupců konkurentů TV2. Pozornost se zejména zaměřila na údaje o možných příjmech z jiných zdrojů než z koncesionářských poplatků, jako byly např. příjmy z reklamy.
(110)
V bodech 164 a 165 svého dopisu ze dne 24. března 2003 dánské orgány uvedly, že konzultační studie KPMG, které se snažily odhadnout co nejpravděpodobnější vývoj obratu v oblasti reklamy na dánském reklamním trhu a zdroje příjmů TV2 a určit nejistoty spojené s těmito odhady, byly vypracovány, aby dánské vládě a dánskému parlamentu poskytly lepší základ pro jejich rozhodování při stanovení a rozdělení koncesionářských poplatků během jednání o mediální politice.
(111)
Podle dánských orgánů byly podklady použité pro stanovení vyrovnání veřejně dostupné. Dohody o médiích byly zveřejněny v tisku a úředním oznámení parlamentních zápisů (Folketingstidende). Právní předpisy, kterými se prováděly dohody o médiích, byly zveřejněny v dánském Úředním věstníku (Lovtidende). Spolu s výše uvedenými hospodářskými analýzami byly rovněž zveřejněny účty TV2.
(112)
Vzhledem k rozsudku musí Komise posoudit, zda by výše popsaný postup nemohl vést k tomu, že by bylo splněno druhé kritérium ve věci Altmark.
(113)
Na jedné straně bere Komise na vědomí, že Soud ve svém rozsudku (47) uvedl, že „(…) je možné, že dotčený postup pro stanovení výše příjmů z koncesionářských poplatků vyplácených TV2 byl objektivní a transparentní vzhledem zejména ke skutečnosti, že byl zapojen dánský parlament, že postup byl založen na hospodářských analýzách vypracovaných auditorskou společností za pomoci monitorovací skupiny, na jejíž práci se podíleli konkurenti TV2, a že tyto analýzy byly zveřejněny stejně jako roční účetní závěrky TV2. V souladu s tím se nedá vyloučit, že by seriózní analýza tohoto postupu mohla dojít k závěru, že Dánské království ještě před tím, než Soudní dvůr stanovil podmínky v rozsudku ve věci Altmark, splnilo v zásadě druhou z těchto podmínek“. K tomu, jak rozhodl Soud, „výše příjmů z koncesionářských poplatků vyplácených TV2 byla vypočítána na základě konkrétního předpokladu, že TV2 bude mít nadále prospěch z ostatních státních opatření (48)“ (např. osvobození od daně atd.).
(114)
Komise zastává názor, že zapojení dánského parlamentu do postupu vedoucímu ke stanovení koncesionářských poplatků zajistilo do jisté míry určitou úroveň transparentnosti a objektivity. O dohodách o médiích, které určily částku koncesionářských poplatků, již měla obdržet TV2, bylo navíc rozhodnuto předem na několik let a během vyšetřovaného období nedošlo nikdy později k úpravě vyrovnání ve prospěch TV2.
(115)
Hospodářské zprávy vypracované KPMG ovšem pouze předpověděly výši příjmů z reklamy náležejících TV2 (tj. stranu příjmů). Pokud jde o stranu nákladů při stanovení vyrovnání, uvedené hospodářské zprávy nezaujaly stanovisko a Komisi se zdá, že dohody o médiích byly založeny pouze na indexaci nákladů, které TV2 měla v předchozích letech. Dánské orgány totiž uvedly, že vyrovnání bylo stanoveno na základě cen a mezd indexovaných na rozpočet a účetní závěrku TV2 a rovněž na základě hospodářských analýz, které ovšem posuzovaly pouze stranu příjmů a netýkaly se období krytého dohodou o médiích uzavřenou dne 16. září 1993.
(116)
Nikde k tomu nejsou uvedeny parametry, na jejichž základě se mělo vyrovnání vypočítávat. Výše vyrovnání byla stanovena předem, ovšem druhé kritérium Altmark stanoví, že parametry, na jejichž základě je vyrovnání za poskytování veřejné služby vypočteno, musejí být samy o sobě stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem.
(117)
Na základě výše uvedených skutečností se proto Komise domnívá, že druhé kritérium Altmark není splněno. V každém případě platí, že kritéria Altmark jsou kumulativní, a Komise soudí, že čtvrté kritérium splněno není (viz níže).
(118)
Podle čtvrtého kritéria Altmark, „není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností“.
(119)
V tomto konkrétním případě nebyl poskytovatel veřejné služby TV2 vybrán v řízení o zadání veřejné zakázky. Jelikož veřejná soutěž neproběhla, Komise musí posoudit, zda úroveň vyrovnání byla stanovena na základě nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky, vynaložil při plnění povinností veřejné služby.
(120)
Hospodářské a právní podmínky, jimiž se řídilo stanovení vyrovnání ve prospěch TV2, byly popsány výše. Vzhledem k rozsudku a při zohlednění skutečnosti, že Soud uvedl, že součástí postupu zavedeného Dánským královstvím pro stanovení výše příjmů z koncesionářských poplatků vyplácených TV2 v období 1995-2002 byly mimo jiné hospodářské analýzy vypracované za pomoci konkurentů TV2, musí Komise při posouzení, zda bylo porovnání nákladů TV2 provedeno s náklady průměrného, správně řízeného provozovatele, zohlednit zejména zprávy KPMG z roku 1995 a roku 1999.
(121)
Zprávy vypracované poradenskou společností KPMG zvažují pro jednotlivá období koncesionářských poplatků různé scénáře vývoje na reklamním trhu. Zprávy neobsahují žádné informace o společnosti TV2 jako takové (např. o jejím finančním stavu nebo jejích provozních nákladech), ale dokládají, jak by se příjmy z reklamy mohly vyvíjet a jaká část všeobecného reklamního trhu by mohla vyústit v příjmy TV2. Tím, že poskytly odhady nejpravděpodobnějšího vývoje obratu z reklamy na dánském reklamním trhu a že zjistily nejistoty spojené s těmito odhady, se tyto zprávy staly součástí postupu, jímž se dánské orgány řídily při stanovení koncesionářských poplatků, které měly být poskytnuty TV2.
(122)
Zprávy KPMG neposuzovaly žádné náklady TV2, ani náklady ostatních provozovatelů, ale samy se omezovaly na posouzení vývoje na reklamním trhu a podílu TV2 na příjmech z reklamy. Je nutno také poznamenat, že se tyto zprávy netýkaly prvních roků vyšetřovaného období, které pokrývala dohoda o médiích z roku 1993.
(123)
Do vypracování těchto zpráv byly do určité míry zapojeni konkurenti. U zprávy z roku 1995 se v dokumentu říká, že byly zapojeny „četné zúčastněné strany“, aniž je ze zprávy jasné, o jaké zúčastněné strany se jednalo. Zpráva KPMG z roku 1999 zmiňuje monitorovací skupinu odborníků, ve které skutečně působili konkurenti TV2. Ovšem skutečnost, že hospodářské zprávy byly do určité míry vypracovány za pomoci konkurentů TV2, sama o sobě neznamená, že byla provedena analýza nákladů konkurentů.
(124)
Jinými slovy, tyto zprávy neobsahují analýzu nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky, vynaložil při plnění povinností veřejné služby, ale spíše pojednávají o obecnějších otázkách výhledů reklamního trhu a výše budoucích příjmů TV2 z reklamy. Je nutno také dodat, že ceny na reklamním trhu se netvoří pouze na základě nákladů, ale na základě různých prvků, jako je podíl na počtu diváků.
(125)
Dánské orgány a TV2 ve spojení se čtvrtou podmínkou ve věci Altmark uvádějí také právní a věcné argumenty.
(126)
Zaprvé, Dánsko se odvolává na věc BUPA a tvrdí, že čtvrtá podmínka ve věci Altmark není nutně použitelná, nebo alespoň že by Komise měla vzhledem k rozsudku Soudu pouze posoudit, zda je splněna ve své podstatě. Komise zastává názor, že v případě BUPA byla situace velmi vymezená v tom smyslu, že dotčený projekt, který se týkal poskytování zdravotních služeb, nebyl spojen s náklady, tj. na rozdíl od jiných odvětví veřejných služeb byl systém založen na rizikových profilech zákazníků. Za takových okolností proto subjekt nemohl provozovat účinně svou činnost, pokud by pracoval na vlastní náklady. U veřejnoprávních televizních a rozhlasových společností je ovšem výpočet vyrovnání na základě nákladů a příjmů možný.
(127)
Zadruhé, Dánsko s odkazem na věc Chronopost (49) tvrdí, že poskytovatele veřejné služby jako TV2 nelze srovnávat se soukromým subjektem. Komise je ale názoru, že na rozdíl od otázky rozdělení nákladů v souvislostech posouzení slučitelnosti, o což šlo ve věci Chronopost, spočívá podstata čtvrtého kritéria Altmark přesně v tom, že při neprovedení veřejné soutěže se musí provést srovnání nákladů na poskytnutou veřejnou služby s náklady, které by vynaložil průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky.
(128)
Dánsko k tomu tvrdí, že Národní auditní úřad prováděl jako součást stálého dohledu nad TV2 audity jejich účtů z finančního hlediska a z hlediska řízení a že docházelo ke stálým kontrolám, které se rovněž zaměřovaly na hlediska efektivnosti. Komise se ale domnívá, že skutečnost, že roční účetní závěrky podléhaly schválení ministerstva kultury, není dostatečná k tomu, aby se prokázalo, že náklady TV2 odpovídají nákladům průměrného, správně řízeného podniku. Navíc lze pochybovat o tom, že kontroly ex-post mohou být z hlediska splnění čtvrtého kritéria relevantní, pokud nebyla před stanovením výše vyrovnání provedena žádná analýza nákladů.
(129)
Dánské orgány se navíc odvolávají na zprávu dánského Národního auditního úřadu z roku 2000, která do určité míry porovnala vývoj produktivity TV2 s vývojem produktivity DR a zahraničních veřejnoprávních televizních a rozhlasových společností (British Broadcasting Corporation „BBC“, Sveriges Television „SVT“ a Norsk Riksringkastning „NRK“). V této zprávě dospěl Národní auditní úřad ke zjištění, že jak DR, tak TV2 zlepšily mezi rokem 1990 a 1999 svou produktivitu. DR snížil své náklady spojené s premiérovými vysíláními ve větší míře než TV2, ale v roce 1999 byly hodinové náklady DR na premiérové vysílání přesto o 53 % vyšší než náklady TV2. Hodinové náklady na vysílání byly u DR v roce 1999 přibližně o 29 % vyšší než u TV2. Národní auditní úřad se také domníval, že vývoj produktivity u DR a TV2 byl lepší nebo se rovnal vývoji produktivity u ostatních třech veřejnoprávních rozhlasových a televizních společností.
(130)
Tato zpráva ale není na prokázání splnění čtvrté podmínky dostatečná.
(131)
Zpráva je totiž z pozdější doby než dohody o médiích, které stanovily výši vyrovnání, a nemůže tak prokázat, že toto vyrovnání bylo stanoveno na základě nákladů, které by vynaložil průměrný podnik při plnění úkolů veřejné služby.
(132)
Zpráva se dále vztahuje na ostatní veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti, a netýká se tak nákladů „průměrného“ podniku. Není tak například prokázáno, že náklady společnosti DR, která nesmí vytvářet finanční prostředky prostřednictvím reklamy a u níž je úroveň vyrovnání stanovena podle stejné dohody o médiích jako v případě TV2, jsou stejné jako náklady průměrného podniku. Pro účely čtvrtého kritéria Altmark proto není možno na základě srovnání s náklady DR dospět k žádnému závěru.
(133)
Pokud jde o srovnání se zahraničními veřejnoprávními rozhlasovými a televizními společnostmi, zpráva k tomu pouze srovnává vývoj produktivity TV2 s jednou z ostatních veřejnoprávních společností, ale nevyjadřuje názor ohledně úrovně efektivity jako takové, a tak ani o samotných nákladech. Důvodů pro pomalejší vývoj produktivity může být totiž celá řada, a to včetně skutečnosti, že efektivita jako taková byla na počátku vyšší, nebo skutečnosti, že televizní společnost nemohla prodloužit svůj vysílací čas. Například bod 51 zprávy uvádí, že „během dotčeného období měly BBC a SVT téměř stejný vývoj nákladů, tj. růst o přibližně 50 % v reálném vyjádření, zatímco náklady NRK vzrostly o přibližně 60 % v reálném vyjádření. Jak je uvedeno výše, náklady DR v reálném vyjádření vzrostly o 23 % a náklady TV2 o 63 %. Protože, jak již bylo zmíněno, délka vysílání SVT a BBC nevzrostla stejně jako u jiných televizních společností, tento vývoj nákladů znamená, že SVT a BBC nezlepšily svou produktivitu stejným způsobem jako ostatní tři veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti“.
(134)
Komise bere také na vědomí, že bod 50 zprávy uvádí následující: „Protože Národní auditní úřad podrobněji nezkoumal účty zahraničních veřejnoprávních rozhlasových a televizních společností, mohou existovat rozdíly mezi činnostmi těchto společností a mezi metodami výpočtu používanými pro jednotlivé účetní položky. Znamená to, že použité náklady a z nich odvozené jednotkové náklady se nemusí nutně vztahovat ke stejným činnostem a že nebyly nutně vypočteny podle stejných účetních zásad. Vyplývá z toho, že úrovně jednotkových nákladů se jako takové nedají ke srovnání použít. Protože smyslem zahrnutí zahraničních rozhlasových a televizních společností je porovnat spíše ‚vývoj‘ produktivity než její úroveň jako takovou, zaujal Národní auditní úřad stanovisko, že údaje týkající se zahraničních televizních společností mohou přesto ve své stávající podobě posloužit jako přiměřený ukazatel vývoje“. Bod 53 zprávy rovněž uvádí, že „Národní auditní úřad podrobněji nezkoumal příčiny výše uvedeného vývoje, protože, jak je zmíněno výše, vývoj zjištěných jednotkových nákladů závisí na obsahu programu nabízeného televizními společnostmi a protože analýza každopádně předpokládá, že se kvalita neměnila. Jelikož to představuje bezprostřední potíž při srovnávání dotčených veřejnoprávních rozhlasových a televizních společností, zjištění analýzy by se měla vykládat s jistou obezřetností. V tomto ohledu ministerstvo kultury prohlásilo, že souhlasí s popsaným vývojem jednotkových nákladů a že porovnání jednotkových nákladů DR, TV2 a zahraničních rozhlasových a televizních společností je nutno vykládat s jistou obezřetností“.
(135)
Vzhledem k výše uvedeným důvodům Komise proto zastává názor, že zpráva neprokazuje, že náklady TV2 představují náklady, které by průměrný, správně řízený podnik vynaložil při plnění povinností veřejné služby.
(136)
Na základě výše uvedených skutečností Komise na závěr soudí, že čtvrté kritérium Altmark není splněno, a protože jsou tato kritéria kumulativní, nesplňuje vyrovnání poskytnuté TV2 podmínky stanovené Soudním dvorem v rozsudku ve věci Altmark. Jak bude prokázáno níže, Komise každopádně soudí, že toto vyrovnání lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(137)
Komise musí také posoudit, zda by dotčená opatření mohla splnit zkoušku „investora v tržním hospodářství“. Dánské orgány a TV2 tvrdí, že opatření nelze označit za státní podporu, protože splňují podmínky zkoušky investora v tržním hospodářství. Domnívají se zejména, že v rámci zkoušky investora v tržním hospodářství bylo zcela oprávněné ponechat přebytek TV2 k navýšení kapitálu.
(138)
V tomto ohledu je nutno předběžně poznamenat, že otázka, zda by bylo možno opatření odůvodnit v rámci zkoušky investora v tržním hospodářství, je jiná než otázka, zda by bylo možno opatření považovat za nutná pro plnění úkolů veřejné služby (viz níže posouzení slučitelnosti), tj. skutečnost, že k výkonu svých úkolů veřejné služby by TV2 mohla potřebovat určitou míru rezerv a kapitálu, ještě neznamená, že by soukromý investor ponechal tyto finanční prostředky ve společnosti a nevyžadoval by dividendy.
(139)
V souladu s ustálenou judikaturou musí Komise stanovit, zda by se za podobných okolností dalo od soukromého investora srovnatelného velikostí se subjekty, které spravují veřejný sektor, očekávat, že přistoupí ke vkladům kapitálu stejného rozsahu (50). Ačkoliv jednání soukromého investora, s nímž je nutno porovnávat zásah veřejného investora, nemusí být jednáním běžného investora, který vynakládá kapitál s cílem dosáhnout poměrně krátkodobě zisku, musí být alespoň jednáním soukromé holdingové společnosti nebo soukromé skupiny podniků sledujících strukturální politiku a vedených vyhlídkou na ziskovost v dlouhodobějším časovém úseku.
(140)
Podle ustálené judikatury musí být dále zkouška investora v tržním hospodářství provedena v okamžiku přijetí rozhodnutí a ne následně (ex-post) (51).
(141)
Jelikož je v tomto konkrétním případě Dánsko jediným akcionářem společnosti TV2, je také prvním a posledním věřitelem, kterého je nutno v případě úpadku společnosti vyplatit. Z hlediska investora by tak dánský stát mohl usilovat o návratnost své investice tím, že by požadoval odměnu v podobě úroku z půjčky nebo výnosu z kapitálového podílu.
(142)
V tomto ohledu Komise zaznamenává, že během dotčeného období se Dánsko zřeklo nároku na placení úroků a umožnilo, aby úvěry zůstaly bez splátek. Dánský stát navíc nepožadoval žádnou odměnu z kapitálu, který se v TV2 nahromadil. Dánský stát proto nevyžadoval obvyklou návratnost své investice, jak by věřitel nebo majitel společnosti běžně učinil.
(143)
Dánské orgány dále nepředložily žádné přijatelné prvky pro odůvodnění, proč mělo ze strategického hlediska smysl reinvestovat přebytek do TV2 místo toho, aby požadovaly odměnu v podobě úroků nebo dividend. Takové rozhodnutí by za běžných okolností učinil investor pouze tehdy, pokud by se domníval, že opětovné investování vytvoří u jeho původní investice přidanou hodnotu.
(144)
V tomto konkrétním případě není prokázáno, že by existoval podnikatelský plán nebo zřetelná vypracovaná podnikatelská strategie, která by ukazovala, že tomu tak bylo. Neexistují ani žádné jiné náznaky, které by svědčily o tom, že TV2 plánovala rozvinout své činnosti tak, aby podobnou přidanou hodnotu vytvořila. Komise se tímto tvrzením nesnaží spoléhat na formální argumenty, aby odmítla tvrzení dánských orgánů o zkoušce investora v tržním hospodářství, ale pouze posuzuje, zda by se investor v tržním hospodářství rozhodl ponechat finanční prostředky v TV2 na základě podkladů, které měl k dispozici v okamžiku, kdy by toto rozhodnutí přijímal. Při zohlednění informací dostupných v okamžiku, kdy byly finanční prostředky ponechány v TV2 (52), a nezávisle na ohledech spojených s potřebami úkolů veřejné služby, které zajišťovala TV2 a na které by nebral ohled soukromý investor, se Komise přesto domnívá, že neexistoval žádný podnikatelský plán, investiční projekt nebo jiný prvek, na jejichž základě by se racionální soukromý investor domníval, že by reinvestování vytvořilo u jeho původní investice přidanou hodnotu, a že by se rozhodl ponechat finanční prostředky v TV2 místo toho, aby požadoval odměnu.
(145)
Dánské orgány kromě toho použily jako ukazatel výnos z obratu, aby prokázaly, že při reinvestování finančních prostředků do TV2 jednaly jako soukromý investor. V tomto konkrétním případě je ovšem nutno zdůraznit, že dánská vláda jedná ve skutečnosti jako finančník TV2 v tom smyslu, že jí poskytuje na pokrytí části jejích provozních nákladů značné výnosy. Výše těchto výnosů má přímý dopad na výsledky, jichž je TV2 schopna dosáhnout. V praxi lze koeficient výkonnosti zlepšit pouhým navýšením částky státních finančních prostředků. Protože nadměrné finanční prostředky vedou také k neefektivitě a ta zase k většímu čerpání státních prostředků, není zdaleka jisté, že zvýšené financování vede k odpovídajícím lepším výsledkům.
(146)
Chování dánských orgánů proto nelze považovat za chování investora v tržním hospodářství. Jak bude prokázáno níže, Komise ale každopádně soudí, že vyrovnání lze považovat za slučitelné. Jak již bylo zmíněno, zkouška investora v tržním hospodářství je jinou otázkou než otázka, zda bylo pro dánský stát odůvodnitelné ponechat přebytek v TV2 za účelem vytvoření kapitálu nutného pro úkoly veřejné služby.
(147)
Komise na závěr soudí, že během vyšetřovaného období opatření upřednostňovala TV2. Na trhu televizního vysílání se TV2 nachází v hospodářské soutěži s ostatními televizními společnostmi, kterým se stejného zvýhodnění nedostalo. Opatření je proto nutno považovat za selektivní a narušující hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
IV.1.3. OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(148)
Státní opatření spadají pod ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy. To nastává vždy, když jsou dotčené činnosti součástí obchodní výměny uvnitř Společenství.
(149)
Soudní dvůr vypracoval rozsáhlý výklad tohoto pojmu. Podle judikatury Soudního dvora, pokud státní podpora posílí postavení určitého podniku ve srovnání s ostatními podniky zapojenými do hospodářské soutěže v obchodu v rámci Společenství, je nutno považovat tyto podniky za dotčené touto podporou (53). Skutečnost, že příslušný podnik nepůsobí v oblasti vývozu, nevylučuje možnost ovlivnění obchodu. Poskytne-li členský stát určitému podniku podporu, mohou být díky podpoře zachovány vnitrostátní činnosti nebo mohou dokonce vzrůst, což ve svém důsledku snižuje možnosti jiných podniků na trh proniknout. Podpora tak umožňuje příjemci zachovat si podíl na trhu, který by jinak mohli získat konkurenti z jiných členských států (54).
(150)
V bodě 18 sdělení o vysílání Komise s odkazem na judikaturu Soudního dvora uvedla, že „lze obecně předpokládat, že státní financování veřejnoprávních vysílacích organizací ovlivňuje obchod mezi členskými státy. To jednoznačně platí pro získávání a prodej programových práv, které se často uskutečňují na mezinárodní úrovni. Rovněž reklama v případě veřejných vysílacích organizací, které mají oprávnění prodávat vysílací čas pro reklamu, má přeshraniční účinek, zejména u jazykově stejnorodých oblastí přes hranice jednotlivých států. Kromě toho se vlastnická struktura soukromých vysílacích organizací může rozšířit na více členských států.“
(151)
Komise v tomto případě zaznamenává, že TV2 vyvíjí činnost na mezinárodním trhu a vyměňuje televizní programy (55). Nachází se v přímé hospodářské soutěži se soukromými televizními společnostmi, které vyvíjejí činnost na mezinárodním televizním trhu a mají mezinárodní vlastnickou strukturu. Finanční prostředky vložené do organizace TV2 poskytly této společnosti konkurenční zvýhodnění při získávání audiovizuálních práv a při investování do programů, které mohou být následně prodávány. Opatření podpory k tomu dostala TV2 do výhodného postavení ve srovnání s jejími konkurenty v rámci Evropské unie, protože oslabila jejich možnosti, aby sami do Dánska pronikli.
(152)
Komise proto dochází k závěru, že opatření ve prospěch TV2 ovlivnila obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
IV.1.4. ZÁVĚR
(153)
Protože jsou splněny všechny podmínky čl. 107 odst. 1 SFEU, Komise dochází k závěru, že výše popsaná opatření ve prospěch TV2 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(154)
Jelikož TV2 začala vysílat v roce 1989, byla všechna opatření poskytnuta TV2 po přistoupení Dánska k Evropské unii. Z tohoto důvodu představují opatření včetně koncesionářského poplatku novou státní podporu (a ne stávající ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU).
IV.2 SLUČITELNOST PODPORY S VNITŘNÍM TRHEM
(155)
Komise soudí, že čl. 107 odst. 2 a čl. 107 odst. 3 písm. a), b), c) a d) SFEU nejsou zjevně použitelné a ani dánské orgány či TV2 v tomto ohledu netvrdily opak.
(156)
Komise proto posoudí, zda by nebylo možno použít čl. 106 odst. 2 SFEU.
(157)
Podle čl. 106 odst. 2 SFEU „podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu nebo ty, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají pravidlům obsaženým ve Smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie“.
(158)
Aby opatření mohlo využít této odchylky, musí být splněny následující podmínky:
-
příslušná služba musí být službou obecného hospodářského zájmu a jako taková jasně definována členským státem („definice“),
-
členský stát musí příslušný podnik výslovně pověřit poskytováním této služby („pověření“),
-
uplatnění pravidel hospodářské soutěže obsažených ve Smlouvě musí bránit plnění zvláštních úkolů, které byly podniku svěřeny, a výjimka z těchto pravidel nesmí ovlivňovat rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie („proporcionalita“).
(159)
Sdělení Komise z roku 2001 o použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání (56) (dále jen „sdělení o vysílání“) stanoví zásady a metody, které má Komise v úmyslu uplatňovat v odvětví rozhlasového a televizního vysílání, aby zajistila soulad s výše uvedenými podmínkami.
IV.2.1. DEFINICE
(160)
Podle zákona o rozhlasovém a televizním vysílání (v platné verzi z roku 1994) (57) je TV2 nezávislým subjektem, jehož cílem je poskytovat a šířit prostřednictvím nezávislé programové činnosti celostátní a regionální televizní programy. Nabídka poskytovaných programů musí být v rozhodující míře zaměřena na kvalitu, všestrannost a rozmanitost. Při plánování programů regionálních stanic TV2 musí být také upřednostňován blízký vztah k regionu. Veřejná služba v oblasti vysílání je podrobněji vymezena ve stanovách TV2, které uvádějí, že TV2 musí veškerému dánskému obyvatelstvu poskytovat programy skládající se ze zpravodajských, všeobecně informačních, vzdělávacích, uměleckých a zábavných pořadů (58).
(161)
Komise bere na vědomí, že Soudní dvůr přijal v rozsudku (59) stanovisko ohledně veřejné služby, kterou musí TV2 ze zákona poskytovat.
(162)
Zaprvé je nutno připomenout, že členské státy mají široký prostor pro uvážení při vymezení toho, co považují za služby obecného hospodářského zájmu, a Komise tudíž může zpochybnit definici těchto služeb vytvořenou členským státem pouze v případě zjevného pochybení (60).
(163)
Jak je k tomu uvedeno v odstavci 33 sdělení o vysílání, spadá definice poslání veřejné služby veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti do pravomoci členských států.
(164)
Pokud jde konkrétněji o služby obecného veřejného zájmu, judikatura Soudního dvora uznala, že členské státy mohou oprávněně definovat takové služby tak, aby zahrnovaly obecné programy (61).
(165)
Když členské státy v Amsterodamském protokolu (62) prohlásily, „že systém veřejnoprávního vysílání v členských státech je přímo spjat s demokratickými, společenskými a kulturními potřebami každé společnosti a s potřebou zachovat mediální pluralitu“, odkazovaly přímo na veřejnoprávní systémy rozhlasového a televizního vysílání, které zavedly a pověřily vysíláním obecných televizních programů pro veškeré obyvatelstvo těchto států.
(166)
Ve svém rozsudku Soudní dvůr rozhodl, že pravomoc členských států definovat vysílací služby obecného hospodářského zájmu široce a kvalitativně, aby se pokrylo vysílaní široké škály programů, nemůže být popírána, stejně jako možnost členských států uchýlit se při financování služeb obecného hospodářského zájmu k financování prostřednictvím reklamy (63).
(167)
Možnost členského státu definovat vysílací služby obecného hospodářského zájmu široce, se zahrnutím vysílání obecných programů, nemůže být zpochybněna skutečností, že veřejnoprávní rozhlasová a televizní společnost vykonává krom toho obchodní činnosti, zejména prodej vysílacího času pro reklamu. Otázka definice poslání veřejné služby se totiž nesmí zaměňovat s otázkou finančního mechanismu, který byl vybrán pro poskytování těchto služeb (64).
(168)
Soud k tomu ujasnil, že Komise nemusí srovnávat programy TV2 s programy komerčních kanálů. Učinit prostřednictvím srovnávací analýzy programů definici vysílací služby obecného hospodářského zájmu závislou na škále programů nabízených komerčními televizními společnostmi by znamenalo připravit členské státy o jejich pravomoc definovat veřejnou službu. Definice služby obecného hospodářského zájmu by tak ve skutečnosti závisela při konečné analýze na komerčních provozovatelích a jejich rozhodnutí, zda vysílat či nevysílat určité programy.
(169)
Soudní dvůr (65) také potvrdil, že povinnosti uložené komerčním televizním společnostem nejsou srovnatelné s povinnostmi veřejné služby uloženými TV2. Záměrem těchto povinností veřejné služby je poskytovat veškerému dánskému obyvatelstvu pestrý televizní program, který odpovídá požadavkům kvality, všestrannosti a rozmanitosti. Tyto povinnosti veřejné služby podmiňují celou televizní činnost TV2 způsobem více omezujícím, než činí minimální povinnosti stanovené dánským zákonem pro poskytnutí povolení vysílat.
(170)
Soudní dvůr proto dospěl k závěru (66), že „definice použitá dánskými orgány je jistě široká, jelikož v důsledku své zejména kvalitativní povahy ponechává vysílací organizaci volnost, aby stanovila skladbu programů. Přesto se nedopouští nepřesnosti. Naopak pověření TV2 je zcela jasné a přesné: poskytovat celé dánské populaci pestrý televizní program zaměřující se na kvalitu, všestrannost a rozmanitost“.
(171)
Na základě výše uvedených skutečností a s přihlédnutím ke zvláštní povaze odvětví televizního vysílání Komise považuje z hlediska výkladových ustanovení protokolu „širokou“ definici, jež pověřuje danou televizní společnost úkolem poskytovat vyváženou a rozmanitou programovou nabídku v souladu s jejím posláním, za oprávněnou podle čl. 106 odst. 2 SFEU. Taková definice by odpovídala záměru uspokojovat demokratické, společenské a kulturní potřeby jednotlivých společností a zachovat mediální pluralitu včetně kulturní a jazykové rozmanitosti.
(172)
Na základě výše uvedených skutečností Komise proto soudí, že lze přijmout definici veřejné služby poskytované společností TV2.
(173)
Je nutno dodat, že během vyšetřovaného období TV2 provozovala internetové stránky jako součást svého úkolu veřejné služby. Internetové stránky informují uživatele o veřejnoprávních televizních programech TV2. Komise může souhlasit s tím, že internetové stránky TV2, jež se omezují na informování uživatele o veřejnoprávních televizních programech TV2, spadají mezi úkoly TV2 v oblasti vysílání v rámci veřejné služby. Zahrnutí provozování těchto stránek do poslání veřejné služby proto neobsahuje zjevné pochybení. TV2 kromě toho provozovala komerční internetové stránky s hrami atd. Tuto komerční internetovou službu TV2 je nutno považovat za čistě obchodní činnosti, protože nabízí interaktivní produkty na osobní žádost, jako jsou hry nebo „chat rooms“, které se neliší od podobných komerčních produktů. Tyto činnosti se proto nacházejí mimo rámec veřejné služby poskytované TV2.
IV.2.2. POVĚŘENÍ
(174)
Aby poslání veřejné služby mohlo využít odchylky podle čl. 106 odst. 2 SFEU, musí jím být TV2 pověřena na základě úředního aktu. Komise bere na vědomí, že zákon o rozhlasovém a televizním vysílání (67) formálně pověřil TV2 úkolem veřejné služby v oblasti televizního vysílání. Komise bere rovněž na vědomí rozsudek, ve kterém Soudní dvůr rozhodl, že „je zjevné, že TV2 má takový úkol [úkol veřejné služby]“ (68).
(175)
Jelikož právní definice nedostatečně ujasňuje, jaké další služby jsou povoleny jako veřejná služby, je nutno, aby veřejnoprávní televizní společnost získala formální předchozí souhlas s každou činností, kterou si TV2 přeje zahájit jako veřejnou službu. Komise bere na vědomí, že v období 1995-2002 TV2 neposkytovala takové další služby kromě rámce svých úkolů vysílání v oblasti veřejné služby. Internetové stránky nabízející služby, jako jsou hry, byly totiž provozovány jako obchodní činnost, zatímco internetové stránky, které pouze informovaly uživatele o televizních programech TV2 vysílaných v rámci veřejné služby, nelze od služby vysílání oddělit. Komise proto dochází k závěru, že v období 1995-2002 byla TV2 pověřena úkolem vysílání v rámci veřejné služby řádným způsobem.
(176)
Jak je však uvedeno v odstavcích 41 až 43 sdělení o vysílání z roku 2001, nestačí, aby veřejnoprávní televizní společnost byla formálně pověřena poskytováním veřejné služby, je rovněž nezbytné, aby veřejná služby byla poskytována tak, jak se v pověřovacím aktu předpokládá. Jelikož není úkolem Komise, aby posuzovala plnění jakýchkoliv norem kvality, je žádoucí, aby existoval vhodný dohlížecí orgán, přičemž je na členském státu, aby zvolil mechanizmus, který by zajistil účinný dohled, a to za podmínky, že je příslušný orgán nezávislý na pověřeném podniku.
(177)
V těchto souvislostech Komise bere na vědomí, že v roce 2000 provedl Národní auditní úřad zvláštní šetření ohledně podstaty a povahy povinností TV2 v oblasti veřejné služby a také, jak jsou tyto povinnosti ve skutečnosti plněny. Při tomto šetření nebyly zjištěny žádné nedostatky v plnění závazků TV2 při poskytování veřejné služby. V období 2001-2002 navíc existovala Rada veřejné služby, aby zajistila plnění závazků TV2 v oblasti veřejné služby, ačkoliv tento subjekt během krátkého období své existence nevydal v tomto ohledu žádnou zprávu. Komise nemá ani žádné náznaky o tom, že TV2 neplnila své závazky nebo že by její jednání bylo takové, že by jí poskytovaná služba již nemohla být považována za službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(178)
Pokud jde o finanční kontrolu služby veřejného vysílání, Komise bere na vědomí, že Národní auditní úřad provedl audity účtů TV2. Tyto audity zahrnovaly jak finanční audity, tak audity řízení, ačkoliv Národní auditní úřad neměl žádnou pravomoc zabránit nadměrnému vyrovnání nákladů TV2 vynaložených na veřejnou službu.
(179)
Pokud jde o přiměřenost, má Komise pravomoc toto posouzení provést. Komise bere na vědomí, že směrnice o transparentnosti byla v Dánsku provedena. Komise obdržela od dánských orgánů údaje nutné k tomu, aby byla schopna posoudit, zda státní financování bylo či nebylo přiměřené.
IV.2.3. PROPORCIONALITA
(180)
Podle rozsudku a sdělení o vysílání z roku 2001 má posouzení proporcionality, jež musí Komise provést, dvě stránky.
(181)
Zaprvé musí Komise vypočítat čisté náklady vynaložené na úkoly veřejné služby, jimiž byla TV2 pověřena, a ověřit, zda u těchto nákladů došlo či nedošlo k nadměrnému vyrovnání z hlediska potřeb tohoto subjektu při plnění úkolů veřejné služby.
(182)
Zadruhé musí Komise analyzovat chování TV2 na reklamním trhu. Podle sdělení o vysílání z roku 2001 by totiž veřejnoprávní televizní společnost do té míry, v níž jsou nižší příjmy pokryty státní podporou, mohla být sváděna k tomu, aby stlačovala ceny za reklamu nebo jiné činnosti, které nejsou veřejnými službami na trhu, aby snížila příjem konkurentů. Komise proto soudí, že kdykoliv veřejnoprávní televizní stanice sníží ceny za činnosti, které nejsou veřejnou službou, níže, než je nutné k pokrytí nákladů na tuto službu, které by za podobných okolností musel schopný soukromý provozovatel obvykle pokrýt, znamená to, že by mohlo dojít k nadměrnému vyrovnání za plnění povinností veřejné služby.
1. Výše státní podpory a posouzení nadměrného vyrovnání
(183)
Podle směrnice o transparentnosti (69) mají členské státy vést oddělené účty pro veřejnou službu a činnosti, které nejsou veřejnou službou. Náklady a příjmy mají být řádně zaúčtovány na základě jasně stanovených a objektivních zásad nákladového účetnictví.
(184)
Komise přijala názor, že v odvětví vysílání nemůže být oddělené vedení účtů na straně nákladů jednoznačné nebo vůbec proveditelné, protože různé činností sdílejí stejné vstupy. V tomto odvětví mohou členské státy považovat celý program televizních společností za pokrytý posláním veřejné služby, zároveň však umožňovat jeho obchodní využití (70).
(185)
V tomto rozhodnutí musí Komise nejprve zjistit náklady na službu obecného hospodářského zájmu, kterou plnila TV2.
(186)
Jelikož TV2 vyvíjí také obchodní činnosti, musí vést pro své různé činnosti oddělené účetnictví. Od roku 2001 byla TV2 ze zákona povinna vést oddělené účetnictví pro svou veřejnou službu na jedné straně a pro své obchodní činnosti na straně druhé.
(187)
Při výpočtu čistých nákladů musí Komise odečíst z hrubých nákladů na veřejnou službu všechny čisté zisky z komerčního využití činnosti v oblasti veřejné služby. Dánské orgány poskytly číselné údaje v souladu s metodou uvedenou v bodě 56 sdělení o vysílání, aby doložily výkonnost TV2 u komerčních činností a činností v oblasti veřejné služby. Ukazuje se, že většina komerčních činností TV2 sdílela stejný vstup jako činnosti v oblasti veřejných služeb. Důsledkem bylo, že se neprovádělo žádné smysluplné přidělování nákladů k těmto komerčním činnostem. K výpočtu čistých nákladů na veřejnou službu Komise v takovém případě odečte čisté příjmy z komerčního využití. Za oddělitelné od veřejné služby lze považovat pouze činnosti při komerčním využívání internetu. Ztráty, které TV2 vykazovala u komerčních internetových činností od jejich zahájení v roce 1997, dosahují výše […] (71) milionů DKK.
(188)
Ke zjištění čistých nákladů vynaložených na veřejnou službu Komise poté odečetla od hrubých nákladů vynaložených na veřejnou službu příjmy vytvořené činností v oblasti veřejné služby (příjem z reklamy a jiné výnosy z komerční činnosti). Poté bylo od čistých nákladů na veřejnou službu odečteno státní financování v hotovosti. Tento výpočet je znázorněn v níže uvedené tabulce.
(189)
Je nutno poznamenat, že bez ohledu na četné žádosti Komise o poskytnutí přesných částek u výnosů z reklamy za roky 1995 a 1996, nebyly dánské orgány a TV2 schopny předložit jasné a jednoznačné číselné údaje.
(190)
Ve své odpovědi ze dne 26. června 2009 dánské orgány uvedly, že nejsou s to potvrdit, že příjem z reklamy, který TV2 obdržela z fondu TV2, dosáhl v roce 1995 částky 400,1 milionu DKK a v roce 1996 částky 337,7 milionu DKK.
(191)
Ve své odpovědi TV2 uvedla, že i) fond TV2 obdržel v roce 1995 a v roce 1996 zaprvé finanční prostředky od TV2 Reklame (824 a 904,5 milionu DKK) a zadruhé koncesionářské poplatky od státu (330,3 a 356,3 milionu DKK) a že ii) fond TV2 převedl TV2 v roce 1995 částku 730,4 milionu DKK a v roce 1996 částku 694 milionů DKK a regionální stanicím TV2 ve stejných rocích částky 269,6 a 275 milionů DKK. Účelem částek převedených do fondu TV2 bylo pokrýt finanční potřeby TV2 a jejích regionálních stanic.
(192)
Ve svých odpovědích ze dne 26. června 2009, 17. listopadu 2010 a 30. listopadu 2010 dánské orgány k tomu potvrdily argumentaci TV2, podle které byly regionální stanice TV2, jež neměly žádné jiné komerční příjmy, ve skutečnosti zcela financovány pomocí prostředků z koncesionářských poplatků, a proto všechny částky převáděné každoročně regionálním stanicím TV2 mohly pocházet pouze z koncesionářských poplatků převedených do fondu TV2. Taková argumentace znamená, že prostředky z koncesionářských poplatků převedených TV2 lze považovat za rovnající se nejvyšší možné částce koncesionářských poplatků, které byly každý dotčený rok převedeny do fondu TV2, a to po odečtení všech částek převedených regionálním stanicím TV2. Stejně tak dánské orgány a TV2 tvrdí, že to znamená, že drtivá většina finančních prostředků převedených z fondu TV2 společnosti TV2 v roce 1995 a v roce 1996 spočívala v čistých příjmech z reklamy. Taková argumentace znamená, že podle dánských orgánů obdržela TV2 v roce 1995 60,7 milionu DKK v podobě koncesionářských poplatků (zůstatek po odečtení finančních prostředků přidělených regionům) a 669,7 milionu DKK v podobě příjmů z reklamy (zůstatek) a v roce 1996 částku 81,3 milionu DKK v podobě koncesionářských poplatků a částku 612,7 milionu DKK v podobě příjmů z reklamy.
(193)
Komise není argumentací TV2 a dánských orgánů ohledně výše příjmů z reklamy za období 1995-1996 přesvědčena. Komise zejména zaznamenává, že v rámci fondu TV2 neexistovaly oddělené účty pro příjmy z reklamy a pro koncesionářské poplatky a že všechny tyto příjmy byly kvůli tomu promíchány. Komise vyjadřuje politování nad tím, že dánské orgány nepředložily jasné a jednoznačné číselné údaje o výši příjmů z reklamy v roce 1995 a v roce 1996. Komise se ale domnívá, že v tomto konkrétním případě není nutno vést v této otázce další vyšetřování, protože tato otázka nepředstavuje důležitý problém, jelikož Komise, jak již bylo uvedeno dříve, soudí, že příjmy z reklamy za období 1995-1996 představují státní prostředky a že se každopádně musí odečíst od hrubých nákladů vynaložených na veřejnou službu. Příjmy z reklamy převedené fondem TV2 v roce 1995 a 1996 jsou proto v níže uvedené tabulce uváděny ve stejné řádce jako koncesionářské poplatky.
(194)
Je nutno také poznamenat, že Komise zahrnula do období 1997-2002 koncesionářské poplatky, které byly převedeny na regionální stanice TV2 přes společnost TV2. Protože tyto částky obdržela TV2 a poté je převedla na regiony, Komise se domnívá, že se musí do výpočtů zahrnout jak jako příjmy, tak jako výdaje, což ve skutečnosti znamená, že na níže uvedený výpočet Komise nemají žádný vliv.
(195)
Pokud jde o kapitál vložený do TV2 za účelem digitalizace, je v roce 1997 vykazován jako příjem. Odpovídající odpočty byly zohledněny v okamžiku, kdy k investici došlo. U nákladů na digitalizaci se totiž jedná o náklady na veřejnou službu. Aby nedošlo k dvojímu započtení stejných nákladů, byly od hrubých nákladů na veřejnou službu odečteny odpisy odpovídající uskutečněným investicím. Nehledě na kritiku TV2 v tomto bodě zastává Komise názor, že v souladu s ustálenou praxí při výpočtech státního vyrovnání je nutno zohlednit příjmy od státu nebo z veřejného fondu v roce, kdy byly poskytnuty, a ne v roce, kdy byly vynaloženy nebo použity.
Tabulka 1
Náklady na veřejnou službu a opatření vyrovnání v období 1995-2002 podle výpisu z účtů
(v milionech DKK)
Rok
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Celkem
Hrubé náklady na poskytování veřejné služby
- 755,8
- 856,2
-1 415,2
-1 475,3
-1 439,1
-1 531,6
-1 518,5
-1 604,1
-10 595,8
Investice do digitalizace
0
0
0
0
-10,3
-4
-56,7
-23,9
-94,9
Čisté příjmy z reklamy získané TV2 přímo
0
0
1 091,9
1 118,4
1 014,4
1 089,9
1 006,8
1 028,3
6 349,7
Ostatní příjmy
83,2
121,6
97,3
76,3
50,9
65,4
58
73,8
626,5
Čisté náklady na poskytování veřejné služby
- 672,6
- 734,6
- 226,0
- 280,6
- 384,1
- 380,3
- 510,4
- 525,9
-3 714,5
Koncesionářské poplatky a čisté příjmy z reklamy obdržené v období 1995-1996 z fondu TV2
730,4
694
328,5
357,5
414,6
449,2
537,3
556,2
4 067,7
Převod při zrušení rozhlasového fondu
0
0
8
10
15
25
0
0
58
Převod při zrušení fondu TV2
0
0
217
0
0
0
0
0
217
i) výše zmíněné koncesionářské poplatky a příjmy z fondu TV2 a rozhlasového fondu a ii) čisté náklady na poskytování veřejné služby - celkem
57,8
-40,6
327,5
86,9
45,5
93,9
26,9
30,3
628,2
Zdroj: roční výkaz zisků a ztrát TV2.
(196)
Jak lze vyvodit z výše uvedené tabulky, financování přesahuje náklady o 628,2 milionu DKK (84,4 milionu EUR).
(197)
Komise bere na vědomí skutečnost, že se TvDanmark domnívá, že při posuzování nadměrného vyrovnání je nutno také zohlednit další opatření ve prospěch TV2, jako je osvobození od placení úroků a daní a přístup k celostátní vysílací frekvenci za výhodných podmínek. Tyto výhody jsou shrnuty v níže uvedené tabulce:
Tabulka 2
Odhadovaný prospěch z osvobození od daně, zřeknutí se úroků a z vysílací frekvence
(v milionech DKK)
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Celkem
Osvobození od daně z příjmů právnických osob
19,7
-13,8
54,6
30,1
16,7
29,7
18,5
3,9
159,4
Narostlé úroky u úvěrů na rozběh činnosti
44,5
39,2
36,9
41,3
37,5
45,1
51,7
45,6
341,8
Státní záruka u provozních úvěrů
2,4
2,1
1,7
1,4
1,0
0,7
0,4
0,1
9,8
Poplatek za vysílací frekvenci (72)
2,3
7,9
12,6
21,4
26,0
70,2
Celkem
66,6
27,5
95,5
80,7
67,8
96,9
96,6
49,6
581,2
(198)
Komise souhlasí s tím, že v tomto vyšetřování je nutno brát na tato opatření zřetel. Při výpočtech nadměrného vyrovnání je však není vhodné zahrnout do výpočtu tabulky 1. V souladu se stanoviskem Komise ve věci RAI (73) lze tyto dodatečné zisky považovat za vyrovnání nákladů, které by jinak musely být financovány. Pro výpočet proporcionality státního financování nákladů vynaložených na plnění úkolu veřejné služby se tedy na tyto dodatečné výhody nemá brát zřetel, protože povinnost zaplatit dotčené náklady by úměrně zvýšila původní náklady na veřejnou službu svěřenou TV2. Z hlediska čistého výsledku by nedošlo k žádnému rozdílu. Je ovšem nutno zajistit, aby z těchto výhod měla prospěch pouze veřejná služba a aby tyto výhody nepřesáhly do komerčních činností. Tato otázka je řešena níže v 234. až 237. bodu odůvodnění.
(199)
Dánské orgány a TV2 předložily různé argumenty, aby odůvodnily nadměrné financování vypočítané v 196. bodě odůvodnění. Podle rozsudku musí Komise zejména posoudit, zda bylo nadměrné financování ve skutečnosti nutné k tomu, aby TV2 byla schopna plnit své úkoly veřejné služby.
(200)
V tomto ohledu je nejprve nutno poznamenat, že Amsterodamský protokol (74) zdůraznil zvláštnosti odvětví rozhlasového a televizního vysílání ve srovnání s jinými službami obecného hospodářského zájmu, protože „systém veřejnoprávního vysílání v členských státech je přímo spjat s demokratickými, společenskými a kulturními potřebami každé společnosti a s potřebou zachovat mediální pluralitu“. Při posuzování slučitelnosti v tomto rozhodnutí musí Komise na tyto zvláštnosti brát ohled.
(201)
Komise k tomu v předchozích rozhodnutích souhlasila s tím, že k zachování poskytování veřejné služby televizními společnostmi je odůvodněna určitá struktura kapitálu. Například ve věci rakouského rozhlasového a televizního vysílání (75) Komise prohlásila, že „podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES ve výkladu Amsterodamského protokolu mohou členské státy v zásadě poskytnout veřejné financování provozovatelům veřejnoprávního vysílání v míře nutné pro zachování výkonu veřejné služby. To se týká nejenom provozních nákladů na výkon služby obecného hospodářského zájmu ale také vlastního kapitálu“.
(202)
Jak rozhodl Soudní dvůr ve svém rozsudku (76), „Komise se nemůže opírat o údajný nedostatek kontroly, aby nařídila navrácení celé částky, o níž Dánské království tvrdí, že představuje rezervu nezbytnou pro veřejnou službu, jestliže byl možný důkladný přezkum všech právních a hospodářských podmínek, za kterých byla vytvořena tato rezerva během období šetření, s ohledem na informace, které měla Komise k dispozici, a jestliže při neexistenci takového přezkumu nebylo možné se platně vyslovit k otázce, zda tato rezerva byla celá, nebo pouze částečně skutečně nezbytná pro veřejnou službu“.
(203)
Soudní dvůr dodal (77), že čistě formální požadavek jako nutnost, aby rezervy byly specifické a průhledné, nemůže odůvodnit příkaz k navrácení, a že skutečnost, že TV2 nikdy nemusela čerpat ze svých rezerv, neznamená, že je nutno považovat tyto rezervy za neúměrné finančním potřebám na poskytování veřejné služby (78).
(204)
Komise proto musí posoudit všechny prvky, jichž použily dánské orgány ke stanovení vyrovnání poskytnutého TV2 v období 1995-2002 a k rozhodnutí o vytvoření rezerv. V tomto ohledu je postup stanovení koncesionářských poplatků posouzen výše v 105. bodu odůvodnění a následujících.
(205)
Pokud jde o skutečnosti, které vedly dánské orgány k vytvoření rezerv pro plnění úkolů veřejné služby, jimiž byla TV2 pověřena, je nutno zohlednit následující prvky předložené dánskými orgány.
(206)
Při vzniku TV2 v roce 1998 nebyl vložen žádný kapitál. Provoz TV2 byl financován pouze pomocí úvěru na rozběh činnosti ve výši 510,8 milionu DKK, který umožnil zakoupit výrobní vybavení TV2, budovy atd. TV2 byla proto kapitálově slabá, protože byla kapitalizována neobvykle vysokými úvěry a neobvykle slabým vlastním kapitálem. Výsledkem bylo, že velmi brzo čelila finančním potížím.
(207)
Audit státních účtů (Rigsrevisionen), což je nezávislý orgán dánského parlamentu, má za úkol provádět jak audity účtů, tak audity řízení. V roce 1995 dospěl k závěru, že podstatnou část finančních problémů TV2 lze přisoudit skutečnosti, že stanice byla založena bez vložení kapitálu (79). Audit státních účtů zejména doporučil, že by stát měl přeměnou úvěrů na rozběh činnosti vložit do TV2 kapitál v přibližné výši 530 milionů DKK. Tím by TV2 získala vlastní kapitál v přibližné výši 350 milionů DKK a míru solventnosti okolo 50 %. Doporučená míra solventnosti ve výši přibližně 50 % odpovídala míře solventnosti podniků v soukromém vlastnictví jako TV2 Norge (Norsko) a TV4 (Švédsko).
(208)
Následkem této zprávy požádali státní auditoři, což jsou členové dánského parlamentu pověření odpovědností za kritický audit mimo jiné účtů státem vlastněných podniků, ministerstvo financí o vyjádření k otázce, zda má TV2 navýšit vlastní kapitál. Ministerstvo financí ve svém vyjádření ze srpna 1995, jež bylo připraveno jako odpověď na návrh Auditu státních účtů, že by TV2 měla mít vlastní kapitál, uvedlo, že „jak při zakládání nového podniku, tak při přeměně stávajících podniků vlastněných státem je nutno zajistit, aby podnik měl potřebný kapitálový základ. Zároveň je ale nutno zajistit, že stát neposkytne nadměrný vklad kapitálu, protože to zaprvé pro stát znamená zbytečný výdaj a zadruhé by to podniku mohlo poskytnout bezdůvodné zvýhodnění v hospodářské soutěži. Je proto nutno zajistit, aby podnik nebyl ani podkapitalizován, ani překapitalizován“. Na tomto základě se dánský stát domníval, že by v TV2 měl být navýšen vlastní kapitál. Bylo ale přijato rozhodnutí, že se stát nebude podílet na vytvoření kapitálu jednorázově. Místo toho měla TV2 vytvořit nutný vlastní kapitál sama pomocí stávajících přebytků.
(209)
Povinnost kapitálového základu se odrazila ve stanovách TV2 z roku 1997. Od roku 1997 stanovy TV2 jasně uvádějí, že počínaje rokem 2001 bude volný vlastní kapitál TV2 dosahovat přinejmenším částky 200 milionů DKK a že tato částka bude používána k vyrovnání provozních ztrát této televizní společnosti (80). Vládní nařízení ze dne 18. srpna 1997 uvedlo, že pro financování možných provozních ztrát musí volný vlastní kapitál TV2, tj. vlastní kapitál po odečtení rezerv a dalších vázaných zdrojů, dosáhnout do konce roku 2000 přinejmenším částky 200 milionů DKK. Volný vlastní kapitál bude navyšován tak, aby koncem roku 1998 dosáhl přinejmenším částky 50 milionů DKK a na konci roku 1999 přinejmenším částky 100 milionů DKK. Počínaje rokem 2001 musí být volný vlastní kapitál podle posledního stavu účtů vždy přinejmenším ve výši 200 milionů DKK. Pokud se dá očekávat, že vlastní kapitál klesne pod uvedené částky, je záležitost předložena ministru kultury. Ministr kultury může ve zvláštních případech a po konzultaci s Rigsrevisionen souhlasit s nižší úrovní vlastního kapitálu a ke svému souhlasu může připojit konkrétní podmínky.
(210)
Vládní nařízení z roku 1997 vydané ministrem a nařizující minimální úroveň volného vlastního kapitálu bylo zveřejněno v dánské Sbírce zákonů (Lovtidende). Počínaje rokem 1998 bylo k tomu v souladu s požadavky stanov navyšování vlastního kapitálu uváděno zejména ve zveřejňované roční účetní závěrce TV2.
(211)
Podle dánských orgánů by nesplnění požadavku stanov na minimální kapitál ve výši 200 milionů DKK zřejmě znamenalo, že by TV2 byla převedena pod státní správu.
(212)
Komise zastává názor, že stěžejní otázkou je určit, zda a do jaké míry byl základ vlastního kapitálu dosažený pomocí vyrovnání nutný pro provádění úkolů veřejné služby TV2.
(213)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti, jež vysvětlují postup a důvody, které vedly k navýšení rezerv TV2 v podobě základu vlastního kapitálu, a vzhledem k rozsudku Soudního dvora Komise soudí, že navýšení rezerv bylo pro plnění úkolů veřejné služby TV2 skutečně nutné.
(214)
Komise má přesto pochybnosti o tom, zda celá částka rezerv byla skutečně oprávněná a nutná, tj. zda celá výše základu vlastního kapitálu dosažená na konci roku 2002 byla skutečně nutná pro plnění úkolů veřejné služby TV2.
(215)
Komise zastává názor, že výše základu vlastního kapitálu, již lze považovat za přiměřenou a nutnou pro zajištění provádění veřejné služby, závisí na skutečnostech a právním rámci každého jednotlivého případu.
(216)
Pokud jde o základ vlastního kapitálu TV2, má Komise k dispozici následující číselné údaje:
(v milionech DKK)
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Vázaný vlastní kapitál (digitalizace)
167,0
167,0
156,7
152,6
96,6
72
Nevázaný vlastní kapitál
-97,8
- 138,4
22,1
110,7
173,3
270,3
418,7
478,5
Vlastní kapitál celkem
-97,8
- 138,4
189,1
277,7
330,0
422,9
515,3
550,5
Závazky celkem
770,3
746,9
1 244,7
1 363,3
1 311,8
1 423,0
1 409,5
1 409,1
Míra solventnosti (81)
-13
-19
2
8
13
19
30
34
(217)
K 31. prosinci 2002 vytvořila TV2 vlastní kapitál ve výši 550,5 milionu DKK, a to při započtení 72 milionů DKK vázaného vlastního kapitálu (digitalizace), což odpovídá míře solventnosti ve výši 34 %. Nevázaný vlastní kapitál dosáhl na konci roku 2002 výše 478,5 milionu DKK.
(218)
Komise zaprvé konstatuje, že se u části kapitálu nejednalo o volný vlastní kapitál. Podle účetní závěrky TV2 za rok 1997 (82) totiž Rada pro média „Medieforliget“ rozhodla, že TV2 musí do konce roku 2000 digitalizovat svá výrobní zařízení. Na digitalizaci jak TV2, tak regionálních stanic byla vyčleněna částka ve výši 300 milionů DKK. V roce 1997 byla za tímto účelem TV2 převedena částka 167 milionů DKK. Komise proto zastává názor, že tato částka byla pro potřeby veřejné služby TV2 nutná. Skutečnost, že k datu účinnosti 1. ledna 2003 byly finanční prostředky, které nebyly investovány do digitalizace (tj. zůstatek ve výši 72 milionů DKK), nakonec uvolněny, tento závěr nezpochybňuje, protože tyto částky byly během vyšetřovaného období v účtech TV2 zcela jasně vyčleněny jako vázaný vlastní kapitál a mohly by být použity pouze na digitalizaci, a jak rozhodl Soudní dvůr ve svém rozsudku, skutečnost, že TV2 nemusela čerpat ze svých rezerv, neznamená, že je nutno považovat tyto rezervy za neúměrné finančním potřebám na poskytování veřejné služby (83).
(219)
Je nutno také poznamenat, že k 31. prosinci 1994 byl vlastní kapitál TV2 záporný ve výši téměř 156 milionů DKK (tj. na začátku období, kterého se týká toto rozhodnutí) a že v roce 1995 a roce 1996 měla TV2 zápornou míru solventnosti a záporný vlastní kapitál, což vysvětluje, proč byl na konci roku 2002 celkový vlastní kapitál nižší než obdržené vyrovnání. TV2 měla nevázaný vlastní kapitál, který přesahoval požadovanou minimální prahovou hodnotu ve výši 200 milionů DKK, až na konci roku 2000.
(220)
Za účelem prokázání, že úroveň vlastního kapitálu TV2 byla oprávněná, dánské orgány předložily prohlášení ze dne 18. listopadu 2002 vypracované PricewaterhouseCoopers. V tomto prohlášení se uvádí, že míra solventnosti TV2 byla na konci vyšetřovaného období nižší než míry solventnosti skandinávských televizních společností srovnatelných s TV2 z hlediska velikosti, činností, struktury a trhů, na nichž působí. Míra solventnosti TV2 byla například nižší než u TV2 Norge (36 %) a značně nižší než u TV4 (Švédsko), u níž dosahovala výše 65 %, to znamená dvojnásobku míry solventnosti TV2. Podle prohlášení byla míra solventnosti TV2 nižší než u jejích protějšků, a nelze ji proto považovat za přemrštěnou. Prohlášení rovněž uvádí, že neexistuje žádný důvod se domnívat, že struktura kapitálu nebyla u srovnatelných televizních společností optimalizována. PricewaterhouseCoopers také uvádí, že míra solventnosti pod 30 % po delší dobu by byla neobvyklá a společnost by se stala citlivou na výkyvy v příjmech.
(221)
Toto srovnání s jinými provozovateli je nutno brát obezřetně, protože tyto provozovatelé neplní stejné úkoly veřejné služby jako TV2, nejsou financováni stejným způsobem a nemají stejný právní status. Toto prohlášení nicméně o něčem vypovídá a lze jej spolu s jinými prvky zohlednit.
(222)
Komise v tomto ohledu bere na vědomí, že dánské orgány předložily informace, jež prokazují, že během období, jehož se týká toto vyšetřování, plánovaly změnit právní status TV2, zapsat ji do obchodního rejstříku jako soukromou akciovou společnost a privatizovat. Jako součást postupu při zapsání TV2 do obchodního rejstříku bylo také analyzováno, jak postupně odstranit převádění koncesionářských poplatků, protože dánské orgány měly v úmyslu zrušit po privatizaci TV2 financování jejich prostřednictvím.
(223)
Kvůli splnění těchto záměrů navázala dánská vláda v červnu 2002 dohodu s parlamentní většinou o úplné liberalizaci dánské mediální politiky. Podle této dohody mělo dojít k přeměně TV2 za účelem její privatizace co nejdříve. Byla provedena analýza finančního základu pro zapsání TV2 do obchodního rejstříku jako soukromé akciové společnosti. V létě roku 2002 jmenoval ministr kultury řídicí skupinu složenou ze zástupců ministerstva kultury, financí a „Kammeradvokaten“ s cílem vyjasnit hospodářské východisko pro privatizaci TV2 a její zapsání do obchodního rejstříku jako obchodní společnosti. Na podporu své činnosti najala řídicí skupina auditní společnost a finančního poradce, aby mohla například vypočítat úroveň potřebného vlastního kapitálu TV2. Auditní společnost dospěla k závěru, že by měl být vlastní kapitál TV2 stanoven na 640 milionů DKK.
(224)
Zapsání TV2 do obchodního rejstříku jako obchodní společnosti a stanovení jejího vlastního kapitálu schválil finanční výbor parlamentu (Folketing). Ke změně právního statusu TV2 a jejímu zapsání do obchodního rejstříku jako soukromé akciové společnosti došlo se zpětnou platností k 1. lednu 2003. Po změně právního statusu TV2 a její přeměny v akciovou společnost byla zrušena řada opatření v její prospěch, jako byly bezúročné půjčky s odkladem splátek a osvobození od daně. V roce 2005 byla privatizace sice odložena, ale TV2 po roce 2004 již nedostávala koncesionářské poplatky.
(225)
Na základě výše uvedených skutečností Komise proto soudí, že skutečnost, že během poslední části období, kterého se týká toto vyšetřování, dánské orgány již plánovaly změnit zejména právní status TV s potřebou zajistit určitý základ vlastního kapitálu, která to provází, musí být spolu s dalšími prvky Komisí při jejím posuzování slučitelnosti rezerv zohledněna.
(226)
V souladu se svým postupem při přijímání rozhodnutí má Komise v zásadě vstřícný přístup k přeměně státních subjektů, které hospodářsky soutěží s obchodními podniky, na obchodní společnosti, protože tato přeměna může ve svém důsledku omezit narušování hospodářské soutěže tím, že nahradí neomezené státní výhody omezenou výší vlastního kapitálu, a tím, že jasně odliší mezi úlohou státu jako orgánu veřejné moci a podnikatelem, který požaduje návratnost své investice.
(227)
Spolu s jinými prvky, které je nutno zohlednit, Komise navíc soudí, že na úroveň rezerv TV2 se musí nahlížet vzhledem k výkyvům v příjmech z reklamního trhu.
(228)
TV2 byla totiž citlivá na výchylky v příjmech, které jsou nevyhnutelným aspektem reklamního trhu. Například jen za rok 1998-1999 zažila TV2 pokles v příjmech z reklamy ve výši přibližně 104 milionů DKK. Podle dánských orgánů je TV2 schopna čelit podobným poklesům takového rozsahu pouze za předpokladu, že bude mít značnou výši volného vlastního kapitálu, protože příjmy z koncesionářských poplatku byly stanoveny na několik let dopředu. I když TV2 byla méně závislá na příjmech z reklamy než TV2 Norge a TV4, které nemají možnost využívat koncesionářské poplatky, představovalo přesto financování prostřednictvím příjmů z reklamy během dotčeného období důležitý zdroj financování provozu TV2.
(229)
V tomto ohledu bere Komise na vědomí, že Soudní dvůr ve svém rozsudku (84) upřesnil, že „skutečnost, že TV2 nemusela čerpat v roce 1999 ze svých rezerv, neznamená, že by tyto rezervy měly být považovány za nepřiměřené ve srovnání s jejími potřebami veřejné služby. Je totiž v samotné povaze rezervy vytvořené k řešení nepředvídaných událostí, že nemusí být nutně použita“.
(230)
Komise souhlasí s dánskými orgány v tom, že posouzení potřeb TV2 musí navíc zahrnovat skutečnost, že TV2 měla během roku a mezi různými roky výrazné výchylky v hotovosti, protože hlavní sportovní události jako olympijské hry se konají pouze v intervalech několika let a programová práva se obvykle nabízejí v rámci víceletých smluv. Z výroční zprávy za rok 1995 (85) například vyplývá, že přebytek za rok 1995 byl převeden na rok 1996, aby se pokryl očekávaný schodek v tomto roce, kdy došlo k mimořádně vysokým výdajům v souvislosti s olympijskými hrami a mistrovstvím Evropy v kopané.
(231)
K tomu je také nutno vzít na vědomí, že během vyšetřovaného období neměla TV2 možnost financování prostřednictvím běžných úvěrů. Úvěry na rozběh činnosti byly povoleny až do výše 4 % příjmů podle posledního stavu účtů. Všechny ostatní formy půjček, záruk a finančního pronájmu měla TV2 zakázány s výjimkou běžného provozního úvěru. Důsledkem omezených možností TV2 financovat se pomocí půjček bylo, že její potřeby hotovosti byly v zásadě uspokojovány hotovostí z provozu.
(232)
Úroveň vlastního kapitálu je konečně zřejmá ze zveřejněných účtů. Během dotčeného období provedl generální auditor audity účtů TV2. Tyto audity zahrnovaly jak finanční audity, tak audity řízení, ačkoliv generální auditor neměl žádnou pravomoc zabránit nadměrnému vyrovnání nákladů TV2 vynaložených na veřejnou službu. Jak stanovil Soudní dvůr ve svém rozsudku (86), skutečnost, že auditní subjekt neměl sám oprávnění k tomu, aby zabránil nadměrnému vyrovnání, neumožňuje vyvodit závěr, že dánské orgány kontrolu neprováděly. Dánské orgány naopak uvedly, že pokud by Národní auditní úřad dospěl k závěru, že je základní kapitál příliš velký, mohlo to vést například k tomu, že v příští dohodě o médiích by došlo ke snížení příjmů z koncesionářských poplatků vyplácených TV2.
(233)
Na základě výše uvedených skutečností shrnutých do společného souboru nepřímých důkazů Komise k první části posouzení proporcionality soudí, že v tomto velmi zvláštním případě a vzhledem k Amsterodamskému protokolu a rozsudku Soudního dvora byla výše vlastního kapitálu vytvořeného na konci roku 2002 (tj. 550 milionů DKK) nutná pro plnění úkolů veřejné služby společností TV2. Částka ve výši 628 milionů DKK obdržená za tímto účelem byla proto přiměřená a nutná na základě čl. 106 odst. 2 SFEU.
(234)
Ačkoliv toto rozhodnutí posuzuje jako možnou státní podporu poskytnutou TV2 v roce 2003 a v roce 2004 pouze rekapitalizační opatření, Komise bere rovněž na vědomí, že dánské orgány předložily informace dokládající, že v roce 2004 dosáhl vlastní kapitál TV2 výše 640 milionů DKK. Do komerčních činností bylo investováno 96 milionů DKK a nelze zjistit, zda se jednalo o financování z vlastního kapitálu nebo z vnějších zdrojů. Pokud se vyjde z předpokladu, že byl použit pouze vlastní kapitál, znamenalo by to, že pro vysílací činnosti TV2 v oblasti veřejné služby bylo dostupných 544 milionů DKK vlastního kapitálu.
(235)
V souvislosti s výše uvedeným 198. bodem odůvodnění je nutno poznamenat, že TV vykonává rovněž řadu komerčních činností. Z hlediska všech činností TV2 se jedná o okrajovou záležitost. Náklady na tyto obchodní činnosti byly přidělovány na základě metody uvedené ve sdělení o vysílání z roku 2001 (87), kde se uvádí, že v rozporu s přístupem obecně zavedeným v jiných odvětvích veřejných služeb se náklady, které lze v plné míře připsat činnostem veřejné služby, ačkoli prospívají také obchodním činnostem, nemusejí rozdělovat mezi tyto dva druhy činností a mohou být zcela přiřazeny k veřejné službě. Sdělení o vysílání z roku 2001 soudilo, že při plném rozdělení těchto nákladů mezi obě činnosti je nebezpečí, že toto rozdělení bude svévolné a nebude smysluplné. Pokud jde o zvýhodnění, které má TV2 kvůli přístupu k vysílací frekvenci, Komise podotýká, že je nedílně spjato s úkolem zajišťovat veřejné služby. Komise také soudí, že v souladu se sdělením o vysílání lze finanční náklady (zisk z úroků) plně přiřadit k činnostem veřejné služby.
(236)
Za účelem neutralizování důsledků osvobození od daně, jehož využívají činnosti veřejné služby, se 30 % zisků z obchodní činnosti převádí na veřejnou službu. To se provádí teprve od roku 2001. Komise proto uznává, že mohlo dojít k narušení televizního trhu v tom, že TV2 při stanovení svých obchodních cen nemusela brát ohled na daň z příjmů právnických osob. V budoucnu by ovšem toto zvýhodnění díky „neutralizačnímu“ mechanizmu nemělo nadále existovat, protože podíl převodu odpovídá současné daňové sazbě. Pokud jde o minulost, nepředstavuje tato skutečnost pro stanovení výše nadměrného vyrovnání potíž, protože veškerý příjem z těchto obchodních činností byl použit na snížení čistých nákladů na veřejnou službu.
(237)
TV2 vykazovala ztrátové obchodní internetové činnosti. Jelikož tyto činnosti nepatří k úkolu veřejné služby v oblasti vysílání, není možné žádné státní financování. Protože kromě toho neexistují žádné jiné činnosti, které byly vykonávány na samostatném základě (stand-alone basis), neexistují ani žádné přebytky z obchodních činností, kterými by se daly krýt ztráty internetových činností.
2. Posouzení chování TV2 na reklamním trhu
(238)
V bodě 58 sdělení o vysílání se uvádí, že „veřejnoprávní vysílací organizace by do té míry, v níž jsou nižší příjmy pokryty státní podporou, mohla být sváděna k tomu, aby stlačovala ceny za reklamu nebo jiné činnosti, které nejsou veřejnými službami na trhu, aby snížila příjem konkurentů (…). Kdykoli vysílací organizace stlačuje ceny činností, které nejsou veřejnou službou, pod úroveň nutnou k pokrytí samostatných nákladů, jež by schopný soukromý provozovatel měl v podobné situaci obvykle pokrýt, svědčil by takový postup o nadměrné náhradě za povinnosti vyplývající z plnění veřejné služby (…)“.
(239)
TvDanmark předložila informace, které dokládají, že není schopna pokrýt samostatné náklady na své televizní činnosti z cen za reklamu, které si účtuje TV2. TvDanmark porovnává své náklady s cenami za reklamu u TRP 21-50, které si účtovala TV2.
(240)
Aby bylo možno uznat opodstatnění tohoto porovnání, musí Komise nejprve zjistit, zda se lze či nelze domnívat, že se TvDanmark nachází v podobné situaci jako TV2, a zda se jedná či nejedná o schopného provozovatele.
(241)
Zaprvé musí Komise posoudit, zda se TvDanmark nachází v podobné situaci jako TV2. Komise konstatuje následující skutečnosti. Během vyšetřovaného období se sledovanost TV2 pohybuje okolo 35 %, zatímco odpovídající údaj je u TvDanmark přibližně 15 %. Podíl na reklamním trhu se rovněž výrazně liší. Podíl TV2 na trhu se pohybuje okolo 60 %, zatímco u TvDanmark okolo 8 %. Obrat TV2 v oblasti reklamy byl přibližně pětinásobkem obratu TvDanmark. Kromě toho je TV2 jedinou stanicí, která pokrývá 100 % obyvatelstva, zatímco TvDanmark2 pokrývá 77 % a TvDanmark1 ještě méně. Na základě výše uvedených skutečností Komise soudí, že TvDanmark nelze přímo srovnávat s TV2.
(242)
Zadruhé musí Komise zjistit, zda je TvDanmark schopným tržním provozovatelem. Schopného provozovatele lze zjistit pomocí analýzy obecně používaných klíčových údajů a porovnáním výsledků provozovatele s průměrnými výsledky dosahovanými v členském státě. Analýza musí zohlednit různou velikost podniků a jejich konkrétní strukturu nákladů. O provozovatelích vysílání na dánském trhu se ale nedá říci, že by byli v podobné situaci, aby bylo možno provést přímé srovnání koeficientů výkonnosti. Komise proto zastává názor, že provedení analýzy těchto koeficientů na dánském trhu není v tomto konkrétním případě vhodné.
(243)
Komise místo toho provedla analýzu údajů o finančních výsledcích TvDanmark a SBS Broadcasting. Na základě své analýzy není Komise schopna s jistotou stanovit, zda vzniklé ztráty pocházejí z vysokých původních nákladů nutných na rozběh činností, ze kterých se TvDanmark dosud nedokázala vzchopit, nebo zda TvDanmark nevykonává ve skutečnosti svou činnost efektivně. Přes četné žádosti nebyla Komise schopna získat údaje o finančních výsledcích třetího provozovatele, konkrétně TV3, aby mohla provést srovnání se třetím subjektem na trhu. Komise proto nemůže dospět s jistotou k závěru, zda jsou ztráty TvDanmark výsledkem cenové politiky TV2 nebo zda jsou zapříčiněny jinými faktory, které může TvDanmark ovlivnit.
(244)
Protože tedy Komise nemůže s jistotou určit, zda je či není TvDanmark schopným provozovatelem a protože přímé srovnání dvou provozovatelů není možné, je názoru, že výše zadaná zkouška není v tomto konkrétním případě průkazná.
(245)
Komise se proto rozhodla podrobit cenovou politiku TV2 a dostupné údaje o reklamním trhu další analýze, aby byla schopna posoudit, zda TV2 jednala či nejednala tak, aby ve vyšetřovaném období maximalizovala své příjmy z reklamy.
(246)
Zaprvé, Komise porovnala ceny dvou provozovatelů a analyzovala cenovou politiku TV2. Analýza se zaměřuje na období 1998-2002, tedy na období, o němž stěžovatel tvrdí, že v něm TV2 začala na reklamním trhu uplatňovat cenový „dumping“. Zadruhé, Komise analyzovala dánské výdaje na reklamu s ohledem na EU a zejména na ostatní skandinávské země. Zatřetí, Komise provedla porovnání kontaktních cen (tj. pořizovacích cen na třicet sekund vystavení tisíci diváků) napříč skandinávskými zeměmi a druhy médií.
(247)
Komise bere na vědomí, že chování TV2 na reklamním trhu bylo předmětem vyšetřování dánských orgánů na ochranu hospodářské soutěže. Dánská Rada pro hospodářskou soutěž dne 21. prosince 2005 rozhodla, že TV2 porušila článek 102 SFEU a odpovídající vnitrostátní právní předpisy tím, že na reklamním trhu prosazovala slevy zvyšující věrnost. Toto rozhodnutí bylo zrušeno odvolacím soudem pro hospodářskou soutěž dne 1. listopadu 2006, a poté dne 22. června 2009 potvrzeno vyšším soudem východního Dánska. Proti poslednímu rozhodnutí bylo podáno odvolání u nejvyššího soudu, který dne 18. března 2011 usnesení vyššího soudu potvrdil. Tento případ následoval po předchozím z 29. listopadu 2000, kdy dánská Rada pro hospodářskou soutěž shledala, že slevy TV2 v roce 2000 byly nekorektní. Komise v tomto ohledu konstatuje, že se vyšetřování dánských orgánů na ochranu hospodářské soutěže týká období 2000-2005, a tedy pouze posledního roku období vyšetřovaného v tomto rozhodnutí. Věrností sleva zejména nepotřebuje křížové dotace ve smyslu sdělení o vysílání z roku 2001 (tj. „Kdykoli vysílací organizace stlačuje ceny činností, které nejsou veřejnou službou, pod úroveň nutnou k pokrytí samostatných nákladů, jež by schopný soukromý provozovatel měl v podobné situaci obvykle pokrýt, svědčil by takový postup o nadměrné náhradě za povinnosti vyplývající z plnění veřejné služby“). Ve skutečnosti, a jak je vysvětleno níže, TV2 v průměru stanovovala ceny za vysílání reklamy výrazně vyšší než její konkurenti. Věrnostní slevy k tomu znamenají, že zákazníci investují do TV2 větší část svých rozpočtů na reklamu, než by tak učinili za jiných okolností. Obvinění proto vlastně znamená, že TV2 zvýšila své příjmy z reklamy pomocí slev, což ve skutečnosti vedlo k menší potřebě koncesionářských poplatků. Komise každopádně není rozhodnutími dánských orgánů na ochranu hospodářské soutěže vázána.
(248)
Sledovanost a složení diváků, programové obsahy, regulační omezení času na vysílání reklamy a mechanizmus financování stanic jsou faktory, které ovlivňují povahu hospodářské soutěže na reklamním trhu. Ceny se proto liší podle jednotlivých televizních společností. Televizní stanice rovněž prodávají celou škálu odlišených „produktů“, které navíc dosahují různých cen (88).
(249)
Ceny uplatňované stanicemi zahrnují výrazné slevy. Porovnávat ceny za televizní vysílání reklam uvedené v cenících proto nemá význam. Většina televizní reklamy (přibližně 90 % veškeré celostátně vysílané reklamy) probíhá v rámci celoročních dohod, na jejichž základě televizní kanály poskytují roční slevy. K tomu existuje řada dalších slev (pro nové inzerenty, pro méně atraktivní umístění reklam, další množstevní slevy atd.). Vyjednání a zprostředkování dohod provádějí tzv. mediální agentury.
(250)
Aby bylo možné porovnat různé stanice, je nutno stanovit průměr různých uplatňovaných cen. Níže uvedená tabulka uvádí průměrné ceny pro cílovou skupinu TRP 21-50. Tyto ceny byly získány vydělením obratu relevantních stanic z celostátního vysílacího prostoru pro reklamy počtem získaných TRP 21-50, jak je ukázáno níže (89):
1998
1999
2000
2001
2002
TvDanmark
283 EUR
270 EUR
252 EUR
251 EUR
211 EUR
TV2
480 EUR
409 EUR
364 EUR
381 EUR
325 EUR
Rozdíl
197 EUR
139 EUR
112 EUR
130 EUR
114 EUR
CPP (90) TvDanmark jako podíl CPP TV2
58,9 %
66,0 %
69,3 %
65,9 %
64,9 %
Průměrné náklady na bod (CPP) společnosti TV2 za TRP 21-50 vyvážený pokrytím (0,7)
336 EUR
286 EUR
255 EUR
267 EUR
228 EUR
CPP TvDanmark jako podíl na vyváženém CPP TV2
84,2 %
94,3 %
99,0 %
94,1 %
92,7 %
(251)
Podle výše uvedených údajů byla cena TvDanmark za TRP 21-50 asi o 30-40 % nižší než cena TV2. Jak Komise tvrdila ve svém rozhodnutí o státní podpoře ve prospěch France 2 a France 3, existuje na trhu s televizní reklamou pozitivní vztah mezi průměrným počtem kontaktů a průměrnou čistou cenou za kontakt (91). Rozdíl v cenách různých televizních společností by proto bylo možno vysvětlit relativně silným postavením stanic z hlediska jejich schopnosti dosáhnout vysokého počtu diváků. V takové situaci je důležité zjistit, zda skutečné cenové rozdíly odrážejí či neodrážejí podmínky na trhu.
(252)
Na rozdíl od situace ve Francii lze v tomto konkrétním případě analyzovat pozorované skutečnosti pouze u dvou provozovatelů vysílání. Sklon lineární regresní přímky se proto vypočítá na základě cen těchto dvou provozovatelů a nebude mít příliš vysoký statistický význam. S tím výsledkem, že nebude možno dospět k žádnému závěru o tom, zda je sklon přímky „přiměřený“ či není.
(253)
Za účelem ověření, zda lze či nelze o skutečném rozdílu v cenách mezi oběma provozovateli prohlásit, že odráží tržní podmínky, je nutno kvůli neutralizaci dominantnějšího postavení TV na trhu uplatnit opravný koeficient. Vyvažující koeficient byl odvozen z výpočtů mediálních agentur a odráží rozdíl v zasáhnutí požadované cílové skupiny, kterého lze dosáhnout při zakoupení 100 TRP 21-50 u TvDanmark a TV2. TvDanmark se nachází lehce pod 70 % zasažení dosahovaného TV2 (při zakoupení 100 TRP 21-50). Při použití tohoto koeficientu se ceny téměř sbližují. Lze konstatovat, že ceny TV2 jsou stále o něco vyšší než ceny TvDanmark. Zdálo by se proto, že rozdíl v cenách jako by odrážel tržní podmínky. K tomuto výsledku je ovšem nutno přistupovat obezřetně, protože je nutno mít na mysli, že podobný opravný koeficient zřejmě není schopen vyvážit všechny rozdíly mezi stanicemi.
(254)
Komise bere rovněž na vědomí, že stěžovatel trvá na tom, že skutečná hospodářská soutěž na trhu televizní reklamy neprobíhá ani na úrovni ceníku, ani na úrovni průměrných cen GRP či TRP, jak je uváděno výše. Místo toho TvDanmark tvrdí, že si provozovatelé vysílání ve skutečnosti konkurují u tzv. mezních cen. Tyto mezní ceny údajně vznikají z dominantnějšího postavení TV2 na trhu. Aby inzerenti dosáhli cílů své kampaně, jsou nuceni kupovat určitou část ratingových bodů výlučně u TV2. U těchto tzv. podmezních jednotek neprobíhá žádná hospodářská soutěž, a TV2 je zde proto schopna dosahovat nadměrných zisků. V důsledku toho si provozovatelé konkurovali u zbývajících ratingových bodů, a tudíž i mezních cen. TvDanmark tvrdí, že tyto ceny byly dokonce nižší než průměrné ceny uváděné výše v tabulkách.
(255)
Odhlédne-li se od otázky, zda je toto tvrzení pravdivé, Komise se domnívá, že takové chování by bylo kvůli silnému postavení TV2 na trhu možné. Ovšem toto vyšetřování má zjistit, zda se TV2 na trhu chovala či nechovala tak, aby se pokoušela maximalizovat své příjmy. V tomto ohledu nelze vyloučit, že TV2 udržovala své ceny na nízké úrovni, aby si uchovala vysoký podíl na trhu, avšak toto chování není v rozporu se snahou maximalizovat příjmy.
(256)
Z výše uvedeného lze stanovit, že během vyšetřovaného období byly ceny TV2 vyšší než ceny TvDanmark. Je také zřejmé, že skutečná úroveň cen v tomto období klesala, i když ceny uváděné v cenících stoupaly. TV2 výrazně zvýšila úroveň slev, jež poskytovala.
(257)
Na základě analýzy cen ovšem nelze zjistit, zda vývoj v cenách skutečně přispěl či nepřispěl k poklesu celkových příjmů z reklamy, a tím ke zvýšení potřeby státního financování. Za účelem vyřešení této otázky Komise provedla níže uvedenou analýzu cenové politiky TV2 a jejích důsledků pro všeobecnou úroveň příjmů z reklamy, jichž TV2 dosahovala.
(258)
Jak je vysvětleno v níže uvedených bodech odůvodnění, TV2 během vyšetřovaného období provedla řadu zvýšení cen a jejich srážek (poskytováním vyšších slev). Níže uvedená tabulka přináší přehled vývoje všeobecné úrovně příjmů TV2 z reklamy během období 1998-2002, tzn. období, o kterém stěžovatel tvrdí, že v něm TV2 stlačovala na dánském trhu ceny (údaje v milionech DKK).
1998
1999
2000
2001
2002
Příjmy z celostátně vysílané reklamy
1 008
884
(- 11,3 %)
959
(+ 8,5 %)
879
(- 8,3 %)
884
(- 0,6 %)
(259)
V roce 1997 přijala TV2 strategické rozhodnutí, že v roce 1998 nebude zvyšovat využívání své kapacity, ale naopak zvýší své ceny. K dalšímu zvýšení cen došlo v roce 1999. Dánské orgány prohlašují, že hospodářská soutěž se v roce 1999 tak vyostřila, že TV2 na zvýšení cen doplatila a její příjem z reklamy poklesl oproti předchozímu roku přibližně o 10 %.
(260)
V roce 2000 TV2 očekávala zostření hospodářské soutěže a své ceny nezvýšila. Kvůli novému systému slev, který TV2 zavedla, došlo ale k poklesu skutečných cen. Výsledkem bylo, že TV2 zvýšila využívání svých kapacit oproti předchozímu roku o 33 %. Cenová opatření vedla k tomu, že se zvýšil obrat TV2 u celostátně vysílané reklamy o 8,4 %. V roce 2001 TV2 své ceny opět zvýšila. Bez ohledu na zvýšení cen kleslo využívání kapacit a příjmy TV2 z reklamy na úroveň roku 1999. V roce 2002 uplatnila TV2 další cenové srážky a čelila mírnému poklesu celkového obratu. Celkový obrat na reklamním trhu ovšem klesl v ještě větší míře.
(261)
Na základě výše uvedeného lze dospět k závěru, že používání rozsáhlých slev vedlo ke snížení skutečné úrovně cen. TV2 dokázala tento pokles v cenách vyrovnat zvýšeným využíváním svých kapacit. Konkurence stejnou možnost neměla, protože neměla v oblasti kapacit k dispozici stejné rezervy. Aby byla tržně přijatelná, byla nucena držet krok s TV2. Během let, kdy TV2 své ceny zvyšovala, docházelo k poklesu jejího celkového obratu z vysílání reklamy. Když TV2 své ceny snižovala, byla naopak schopna svůj celkový obrat zvyšovat. Komise proto dochází k závěru, že srážky v cenách, jež uplatňovala TV2, vedly ve skutečnosti ke zvýšení celkových příjmů. Cenová politika TV2 tudíž zřejmě neprokazuje, že se společnost nesnažila maximalizovat své příjmy.
(262)
Srovnání cen dánských provozovatelů vysílání a analýza cenové politiky TV2 nepřinášejí žádné doklady o tom, zda celkové ceny na dánském trhu televizní reklamy byly či nebyly příliš nízké. Podobně pokleslá úroveň cen mohla být důsledkem toho, že TV2 využívala svého dominantního postavení ke snížení celkové úrovně výdajů na televizní reklamu pod konkurenceschopnou úroveň.
(263)
Kvůli objasnění této otázky Komise provedla analýzu hospodářských údajů z reklamního trhu ve všech zemích EU a porovnala je s Dánskem. Protože dánský trh televizní reklamy lze nejlépe srovnávat s ostatními severoevropskými zeměmi, provedla Komise také porovnání údajů mezi Dánskem a ostatními severskými zeměmi (Finsko, Švédsko a Norsko) (92). Klíčové údaje o výdajích na televizní reklamu, které byly analyzovány, jsou: 1) výdaje na televizní reklamu vyjádřené jako podíl na celkových výdajích na reklamu, 2) výdaje na televizní reklamu na jednoho obyvatele a 3) výdaje na televizní reklamu vyjádřené jako podíl na hrubém domácím produktu (HDP). Následující tabulka přináší přehled těchto klíčových údajů:
Klíčové číselné údaje o výdajích na televizní reklamu v Dánsku, EU a ostatních severských zemích
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
Výdaje na televizní reklamu vyjádřené jako podíl na celkových výdajích na reklamu (v %)
DK
27 %
29 %
29 %
30 %
28 %
27 %
27 %
EU
35 %
37 %
37 %
37 %
37 %
37 %
37 %
Sev.
24 %
25 %
26 %
27 %
27 %
27 %
26 %
Výdaje na televizní reklamu na obyvatele (v EUR)
DK
39 EUR
44 EUR
48 EUR
51 EUR
46 EUR
47 EUR
44 EUR
EU
37 EUR
40 EUR
45 EUR
49 EUR
53 EUR
60 EUR
58 EUR
Sev.
32 EUR
36 EUR
41 EUR
44 EUR
45 EUR
54 EUR
49 EUR
Výdaje na televizní reklamu vyjádřené jako podíl na HDP (v ‰)
DK
1,49 ‰
1,61 ‰
1,70 ‰
1,77 ‰
1,51 ‰
1,45 ‰
1,34 ‰
EU
2,20 ‰
2,34 ‰
2,46 ‰
2,58 ‰
2,70 ‰
2,88 ‰
2,71 ‰
Sev.
1,45 ‰
1,51 ‰
1,62 ‰
1,72 ‰
1,66 ‰
1,73 ‰
1,55 ‰
Zdroj: Evropská audiovizuální observatoř, Eurostat.
(264)
Z výše uvedené tabulky lze vyvodit, že podíl televizní reklamy na celkových výdajích na reklamu byl v Dánsku (27 %) ve srovnání s průměrem v EU (37 %) nižší. Údaje však ukazují, že mezi severní a jižní Evropou existuje obecná dělicí čára (93). V jižních členských státech jsou výdaje na televizní reklamu podstatně vyšší než v severních členských zemích (94). Stejný stav lze konstatovat u výdajů na televizní reklamu vyjádřených jako podíl na HDP (95). Také výdaje na televizní reklamu na obyvatele vykazují výrazné rozdíly mezi členskými státy (96). Při srovnání těchto poměrů v rámci severských zemí odpovídají dánské údaje situaci v severských zemích.
(265)
S ohledem na výše uvedené dochází Komise k závěru, že neexistuje jasný a jednoznačný doklad o tom, že by dánský trh televizní reklamy byl systematicky a důsledně utlumován cenovou politikou TV2.
(266)
Stěžovatel předložil rovněž údaje o porovnání kontaktních cen (vyjádřených v CPM (97)) uplatňovaných v rámci daného typu média v různých zemích a napříč typy médií v dané konkrétní zemi. Údaje předložené stěžovatelem porovnávají náklady na kontaktování 1 000 jednotlivců reklamou za použití buď tisku, nebo televize, a to v Dánsku, Norsku a Švédsku (98).
(267)
Tyto údaje ukazují, že televizní reklama je v Dánsku levnější než ve Švédsku a Norsku (99), zatímco u tištěných médií je tomu naopak (100).
(268)
Komise však nemůže ověřit spolehlivost předložených informací a žádné podobné údaje nejsou veřejně dostupné. Vzhledem k tomu, že tyto informace jsou spíše omezené a nezohledňují případné kulturní rozdíly, Komise nemůže dospět k opodstatněnému závěru o úrovni kontaktních cen u různých médií ve skandinávských zemích.
(269)
Komise proto dochází k závěru, že TV2 měla na dánském trhu během vyšetřovaného období nejvyšší ceny a byla schopna stanovit cenu za svůj produkt o 15 až 40 % vyšší než její konkurenti v závislosti na zasažení příslušné cílové skupiny. Ve srovnání se Švédskem a Norskem jsou ceny v Dánsku přibližně o 20 % nižší.
(270)
Vzhledem k výše provedeným analýzám dochází Komise k závěru, že z hlediska státní podpory neexistují žádné jasné důkazy o tom, že se TV2 nepokoušela maximalizovat své příjmy z reklamy a že by její chování na reklamním trhu vedlo ke zvýšené potřebě financování ze státních prostředků.
V. ZÁVĚR
Komise shledává, že Dánsko poskytlo dotčenou podporu neoprávněně, a porušilo tak čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Podle rozsudku Soudního dvora a na základě výše uvedených skutečností Komise ale soudí, že podpora je slučitelná s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Podle rozsudku Soudního dvora je nutno posoudit, zda by výše uvedené zjištění nemohlo vést k nadměrnému vyrovnání ve prospěch TV2, protože částka ve výši 628 milionů DKK, kterou v roce 2004 získal dánský stát zpět od TV2 i s úroky, je nyní považována za slučitelnou a mohla by být státem společnosti TV2 vrácena. Vzhledem k rekapitalizačním opatřením, ke kterým ve skutečnosti došlo v roce 2004 (věc N 313/2004) kvůli finančním potřebám TV2 po vrácení uvedené částky, si je možno představit, že by podobné zpětné proplacení obsahovalo riziko nadměrného vyrovnání. Jak je možno vyvodit z bodů odůvodnění č. 34 a 35 rozsudku Soudního dvora a vzhledem ke skutečnosti, že dánské orgány nedovolily TV2 vyhlásit úpadek, byla povinnost vrátit uvedenou částku nutným předpokladem pro rekapitalizační opatření z roku 2004. Jak stanovil Soud v bodě odůvodnění č. 43 svého rozsudku, „ačkoliv zvláštní okolnosti tohoto případu přiměly Komisi k přijetí dvou rozhodnutí [zrušené rozhodnutí a rozhodnutí o rekapitalizaci], je zřejmé, že tato rozhodnutí představují dva aspekty stejné právní otázky spojené s označením za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, a pokud se o státní podporu jedná, tak s posouzením slučitelnosti se společným trhem opatření učiněných Dánským královstvím ve prospěch TV2 a následně TV2 A/S. Zrušení rozhodnutí 2006/217 proto pro Komisi znamená nové posouzení všech opatření učiněných Dánským královstvím ve prospěch TV2 a následně TV2 A/S“. Kvůli jejich úzké vazbě v důsledku záležitosti vrácení je nutno nahlížet na rekapitalizační opatření z roku 2004 ve prospěch TV2 v souvislosti se státní podporou poskytnutou v období 1995-2002 tak, aby se zajistilo, že nedojde k žádnému nebezpečí nadměrného vyrovnání ve prospěch TV2.
V tomto ohledu konstatuje Komise následující. Po rozhodnutí o vrácení získaly dánské orgány ve skutečnosti zpět částku 1 050 milionů DKK (tj. více než 628 milionů DKK a úroky). Jak je uvedeno v rozsudku Soudu, následkem jeho zrušení rozhodnutí o vrácení zmizel důvod k vrácení částky ve výši 628 milionů DKK navýšené o úroky. Dánské orgány ale předložily prohlášení, v němž uvádějí, že se samy zavázaly nevracet TV2 zpětně získané finanční prostředky nebo, v případě splnění určitých kumulativních podmínek, vrátit TV2 částku, jež by odpovídala nejvýše rozdílu mezi částkou (včetně úroků), kterou TV2 skutečně vrátila za období 1995-2002, a částkou odpovídající rekapitalizačním opatřením. Na základě výše uvedeného příslibu proto neexistuje nebezpečí nadměrného vyrovnání ve prospěch TV2 v souvislosti se státní podporou za období 1995-2002 a ve spojení s rekapitalizačními opatřeními z roku 2004, což je v souladu s rozsudkem Soudu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Opatření učiněná Dánskem ve prospěch TV2/DANMARK mezi rokem 1995 a rokem 2002 formou prostředků z koncesionářských poplatků a dalších opatření uvedených v tomto rozhodnutí jsou slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Dánskému království.
V Bruselu dne 20. dubna 2011.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. április 20.)
a Dánia által a TV2/Danmark javára végrehajtott intézkedésekről (C 2/03)
(az értesítés a C(2011) 2612. számú dokumentummal történt)
(Csak a dán nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/839/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre (1) és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdése a) pontjára,
miután a hivatkozott rendelkezéseknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (2), és tekintettel ezen észrevételekre,
mivel:
I. ELJÁRÁS
(1)
Az SBS Broadcasting SA/TvDanmark elnevezésű kereskedelmi műsorszolgáltató társaság (a továbbiakban: SBS/TvDanmark) 2000. április 5-i levelében panasz érkezett be a Bizottsághoz a TV2/DANMARK elnevezésű dán közszolgálati műsorszolgáltató (a továbbiakban: TV2 (3) állami finanszírozásával kapcsolatban. 2000. május 3-án találkozóra került sor a panaszossal. A panaszos 2001. február 28-i, 2001. május 3-i és 2001. december 11-i levelében további információkat szolgáltatott.
(2)
A Bizottság szolgálatai 2002. június 5-i levelükben információt kértek a dán hatóságoktól, amelyre a dán hatóságok 2002. július 10-i levelükben válaszoltak. A dán hatóságokkal két találkozót tartottak, az egyiket 2002. október 25-én, a másikat 2002. november 19-én. Egy 2002. november 19-i és egy 2002. december 3-i levélben további információk érkeztek be.
(3)
A Bizottság 2003. január 24-én kelt levelében (4) tájékoztatta Dániát arról a döntéséről, hogy a TV2 dán közszolgálati műsorszolgáltató állami finanszírozása tekintetében megindítja az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének (2) bekezdésében megállapított eljárást.
(4)
Az eljárás megindításáról szóló bizottsági határozatot 2003. március 14-én tették közzé az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában (5). A Bizottság felkérte az érdekelt feleket, hogy tegyék meg az intézkedésekkel kapcsolatos észrevételeiket.
(5)
A Bizottság egy 2003. március 24-i levélben kapott észrevételeket a dán hatóságoktól. Ezenkívül több érdekelt féltől érkeztek észrevételek a Bizottsághoz. A TvDanmark 2003. április 14-i levelében nyújtotta be észrevételeit. Az Európai Kereskedelmi Televíziók Szövetsége (a továbbiakban: ACT) 2003. április 14-i levelében továbbította észrevételeit. Az Antena 3 TV és a Gestevisión Telecinco kereskedelmi műsorszolgáltatók 2003. április 16-i levelükben nyújtották be észrevételeiket. A TV3 kereskedelmi műsorszolgáltató 2003. április 14-i levelében nyújtotta be észrevételeit. A Bizottság továbbította az észrevételeket Dániának, amely azokra 2003. szeptember 12-i levelében válaszolt.
(6)
A Bizottsághoz egy 2003. december 15-i és egy 2004. január 6-i levélben további információk érkeztek be a panaszostól. A panaszos és a Bizottság szolgálatai 2003. december 17-én találkozót tartottak azzal a céllal, hogy egyértelművé tegyék a panaszos 2003. december 15-i levelében foglalt információkat. A Bizottság továbbította az információkat a dán kormánynak, amely azokra 2004. március 15-én kelt levelében válaszolt. A dán hatóságok és a Bizottság szolgálatainak találkozójára 2004. február 9-én került sor.
(7)
2004. május 19-én a Bizottság elfogadta a TV2 javára 1995 és 2002 között előfizetési díjak és egyéb intézkedések formájában nyújtott állami támogatásról szóló határozatot (6). A határozat azt állapította meg, hogy a támogatás a - kamatokkal együtt visszafizettetendő - 628,2 millió DKK (mintegy 84,3 millió EUR) kivételével összeegyeztethető a közös piaccal (a továbbiakban: a visszafizettetési határozat).
(8)
A Bizottság visszafizettetési határozata ellen a TV2, a dán hatóságok, valamint a Viasat és az SBS/TvDanmark magánszektorbeli műsorszolgáltatók ezt követően fellebbeztek.
(9)
A dán hatóságok végrehajtották a Bizottság visszafizettetési határozatát. A TV2 1 050 millió dán koronát gyakorlatilag visszatérített (7).
(10)
A tényleges visszafizettetés a TV2-nél pénzügyi válsághoz vezetett. Dánia ezért 2004-ben bejelentette a TV2 újratőkésítését.
(11)
A Bizottság 2004. október 6-i határozatával (8) engedélyezte a dán kormány számára, hogy a TV2 440 millió DKK értékű tőkeemelésével és a 394 millió DKK értékű államkölcsön saját tőkévé alakításával (a továbbiakban: az újratőkésítési intézkedések) újratőkésítse a TV2-t. A határozat ellen az SBS és a Viasat egy-egy keresetet indított.
(12)
2008. október 22-én (9) az Elsőfokú Bíróság (jelenleg: Törvényszék) ugyan megerősítette a TV2 közszolgálati feladatának hatályát, megsemmisítette a Bizottság visszafizettetési határozatát (a továbbiakban: az ítélet). Ezt az ítéletet nem támadták meg.
(13)
Ezen ítéletet követően a Bizottságnak új határozatot kell elfogadnia, mivel az 1995-2002 közötti időszakra vonatkozó hivatalos vizsgálati eljárás újra megindult.
(14)
Ezen túlmenően az újratőkésítési ügyben folytatott peres eljárás törvényszéki végzéshez (10) (a továbbiakban: végzés) vezetett, amely kimondta, hogy a kereset okafogyottá vált. A törvényszéki végzés 35. pontja szerint a visszafizettetési határozat és az újratőkésítési határozat tulajdonképpen szorosan összefügg. Ezért a visszafizettetési határozat megsemmisítése miatt a Törvényszék úgy ítélkezett, hogy az újratőkésítési határozatnak sem érdeme, sem értelme nincs. A következőket mondta ki: „Bár ezen ügy konkrét körülményei két határozat elfogadására ösztönözték a Bizottságot, nyilvánvaló, hogy ezek a határozatok ugyanannak - az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében vett állami támogatáskénti besorolásra vonatkozó - jogkérdésnek két vetületét jelentik, és amennyiben így van, a közös piaccal való összeegyeztethetőségük meghatározására vonatkozó, a Dán Királyság által a TV2, majd a TV2 A/S javára végrehajtott intézkedések két vetületét (11)”. A visszafizettetési határozat megsemmisítése ezért „a Dán Királyság által a TV2 javára végrehajtott valamennyi intézkedés felülvizsgálatát” kéri. A végzést nem támadták meg.
(15)
A Törvényszék végzésével összhangban a Bizottságnak e határozat értékelésekor figyelembe kell vennie a dán hatóságok által a megsemmisített visszafizettetési határozatban elrendelt visszafizettetés miatt 2004-ben végrehajtott intézkedéseket.
(16)
Ezért - ahogyan a fent említett (13), (14) és (15) preambulumbekezdésből következik - e határozat csak a TV2 javára az 1995-2002 közötti időszakban biztosított állami intézkedésekre vonatkozik, és a Törvényszék végzésének megfelelően a Bizottság e határozatban végzett értékeléséhez figyelembe veszi a megsemmisített visszafizettetési határozatban elrendelt visszafizettetésből eredő, 2004-es újratőkésítési intézkedéseket.
(17)
A Bizottság 2009. március 20-i levelében arra kérte a dán hatóságokat, hogy nyújtsák be az ügyben hozott ítélet kihatásaira vonatkozó elemzésüket.
(18)
A dán hatóságok - miután különböző határidő-hosszabbításokat kértek - 2009. június 26-án küldték meg észrevételeiket. Levelük mellékleteként a TV2 észrevételeit is benyújtották.
(19)
A dán hatóságokkal, illetve a TV2-vel különböző találkozókra került sor, többek között 2009. augusztus 25-én, 2011. február 7-én és 2011. március 4-én.
(20)
A Bizottság emellett további információkat kért levélben, többek között 2010. szeptember 22-én, 2010. október 28-án, 2010. november 19-én, 2011. január 14-én, melyekre a dán hatóságok 2010. november 17-én, 2010. november 30-án, 2011. február 3-án, 2011. február 24-én és 2011. március 7-én válaszoltak. 2011 márciusában és áprilisában a dán hatóságok is benyújtottak különböző dokumentumokat.
(21)
A Bizottság harmadik felektől is kapott észrevételeket, többek között 2011. február 7-én az SBS/TvDanmark társaságtól.
(22)
Megjegyzendő az is, hogy a Bizottság 2008. augusztus 4-én kifogást nem emelő határozatot fogadott el a TV2 javára 1 000 millió DKK összegű hitelkeret formájában nyújtandó megmentési célú támogatásról (12). E határozat ellen a versenytárs, az MTG/Viasat fellebbezett. A Törvényszék úgy határozott, hogy az eljárást a szerkezetátalakítási ügyben hozott bizottsági határozatig felfüggeszti (13).
(23)
2009. február 4-én Dánia az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése értelmében bejelentette a Bizottságnak a TV2 Danmark A/S-re vonatkozó szerkezetátalakítási tervet (a továbbiakban: a szerkezetátalakítási ügy). A Bizottság 2009. július 2-i levelében tájékoztatta Dániát a szerkezetátalakítási ügyre irányuló eljárás megindításáról (14).
(24)
A Bizottság által a szerkezetátalakítási ügyben folytatott vizsgálat az ezen ügyben végzett értékeléssel párhuzamosan zajlott, és a szerkezetátalakítási ügyben hozott bizottsági határozat elfogadására e határozattal párhuzamosan és egyidejűleg kerül sor.
II. RÉSZLETES LEÍRÁS
II.1. NEMZETI HÁTTÉR
II.1.1. A DÁN MŰSOR-SZOLGÁLTATÁSI PIAC AZ 1995-2002 KÖZÖTTI IDŐSZAKBAN
(25)
Az 1995-2002 közötti időszakban két közszolgálati műsorszolgáltató működött Dániában, nevezetesen a Danmarks Radio (a továbbiakban: DR) és a TV2. A DR-t csaknem teljes egészében előfizetési díjból finanszírozták. A TV2 finanszírozása részben előfizetési díjakból, részben reklámbevételekből történt.
(26)
A TV2-t 1986-ban független, önállóan gazdálkodó, állami hitelből finanszírozott intézményként hozták létre (15). A társaság az országos műsorszolgáltatást 1988. október 1-jén kezdte meg. A társaság a földi sugárzású TV2 csatornát sugározta, és 2000-ben megkezdte a TV2 Zulu műholdas csatorna sugárzását is. 2002 végén a TV2 Zulu közszolgálati csatorna fizetős, kereskedelmi TV-csatornává vált. A kormány ezenkívül nyolc állomást hagyott jóvá regionális TV2-állomásként. A TV2-nek a regionális TV2-állomásokról az országos földi sugárzású csatornáján keresztül kellett adásokat sugároznia.
(27)
Az 1995-2002 közötti időszakban az országos televíziós műsor-szolgáltatási piacon a közszolgálati műsorszolgáltatókon kívül két kereskedelmi műsorszolgáltató folytatott tevékenységet, nevezetesen a TvDanmark és a TV3/3+. A kereskedelmi műsorszolgáltatók az országos televíziós reklámpiacon a TV2 versenytársai voltak. A TvDanmark az SBS Broadcasting S.A. részét képezi, és két csatornát sugárzott Dániában. A TvDanmark2 csatornát egy 10 helyi kereskedelmi televízióállomásból álló hálózaton keresztül 1997 óta sugározta, a TvDanmark1-et, amely egy előfizetési díj ellenében fogható, egyesült királysági engedéllyel rendelkező műholdas csatorna, pedig 2000 óta sugározta. A TV3 és a 3 + elnevezésű műholdas csatornák 1992-ben kezdtek sugározni. Ezek a Modern Times Group (MTG) részét képezik.
II.1.2. AZ 1995-2002 KÖZÖTTI IDŐSZAKRA VONATKOZÓ JOGI KÖVETELMÉNYEK
(28)
A vizsgált 1995-2002 közötti időszakban a közszolgálati feladatot szabályozó jogi rendelkezéseket a rádiós és televíziós műsorszolgáltatásról szóló törvény (a továbbiakban: a műsorszolgáltatásról szóló törvény) (16) későbbi változatai állapítják meg.
(29)
A TV2 feladata országos és regionális televízió-műsorok szolgáltatása és szórása. A műsorszórás rádióberendezések - többek között műholdas vagy kábelrendszerek - segítségével történhet. A TV2 kötelezettségeire vonatkozóan a kulturális miniszter ad ki szabályokat.
(30)
A TV2-t közszolgáltatási kötelezettségek terhelik. A műsorszolgáltatásról szóló törvény (1994. évi alkalmazandó változata) szerint (17) a TV2 független intézmény, melynek célja országos és regionális televízió-műsorok - független műsortevékenységeken keresztüli - szolgáltatása és szórása. A szolgáltatott műsorok kínálatának döntően a minőségre, a sokoldalúságra és a sokszínűségre kell összpontosítania. A regionális TV2-állomások műsorainak tervezése során a régióval való kapcsolatot is prioritásként kell kezelni.
(31)
Ahogyan az ítélet (18) említi, a TV2 közszolgálati feladatainak pontos meghatározása idővel változott, de a TV2-t a különböző vizsgált időszakokban terhelő közszolgáltatási kötelezettségek e meghatározásai mindenesetre előírják a „minőséget, a sokoldalúságot és a sokszínűséget”, amelyek a TV2 által vállalt közszolgálati műsorszolgáltatás alapvető minőségi követelményei.
(32)
A közszolgálati tevékenység további meghatározása a TV2 alapszabályában található. Az alapszabály rögzíti például a TV2 művészetre és kultúrára, dán filmgyártásra, gyermek- és ifjúsági műsorokra, valamint etnikai kisebbségeknek szóló műsorokra vonatkozó műsor-szolgáltatási kötelezettségeit. A TV2 vészhelyzeti közleményeket is köteles közvetíteni.
(33)
A TV2 közszolgálati feladatának finanszírozása az előfizetési díjak TV2-re eső részéből, a TV2 által sugárzott reklámok bevételeiből, valamint egyéb bevételekből történik. A műsorszolgáltatásról szóló törvény 1994-ben alkalmazandó változata (19) kimondta, hogy a TV2 közös tevékenységeit a kulturális miniszter által megállapított költségvetési keretösszegekkel összhangban a TV2 Alapból átutalt összegekből, valamint a műsor-értékesítésből befolyt bevételekből és más hozzájárulásokból, támogatásokból stb. finanszírozzák. Megjegyzendő, hogy 1995-re és 1996-ra a TV2 az előfizetési díjak rá eső részét, valamint a reklámbevételeket egy különleges alapból (a TV2 Alapból) kapta (20).
(34)
A kereskedelmi televízióállomások egyetlen helyi területen túlra történő sugárzásának követelményeit a műsorszolgáltatásról szóló törvény 5. fejezete állapítja meg. A 6. fejezet a helyi rádió- és televízió-szolgáltatásra vonatkozik. E követelmények elsősorban az engedélyek megszerzésére vonatkoznak. Az engedélyek jogosultjaival szemben a műsor-összeállítással kapcsolatban támasztott követelményeket az európai tartalmakról szóló 874. sz. kormányrendelet, valamint a helyi rádió- és televízió-szolgáltatásokról szóló 1349. sz. kormányrendelet (21) állapítja meg. A rendeletek értelmében a helyi televíziós engedéllyel rendelkező hálózati állomásoknak naponta legalább egy órán keresztül helyi műsorokat kell sugározniuk, és műsor-összeállításuk jelentős részét dán nyelven vagy a dán közönség számára kell készíteniük. Mivel a TV3, a 3 + és a TvDanmark1 csatornát brit engedéllyel sugározzák, ezek a szabályok csak a TvDanmark2-re vonatkoznak.
II.1.3. A TV2 KERESKEDELMI TEVÉKENYSÉGEI
(35)
Az 1995-2002 közötti időszakban a TV2 számos kereskedelmi tevékenységet folytatott, mivel erre a célra 1997. január 1-jétől külön jogalapot (22) biztosítottak számára; e tevékenységek között szerepelhetett műszaki berendezések üzemeltetése, új társaságok létrehozása vagy meglévő társaságokba való tőkebefektetés. Az 1995-2002 közötti időszakban ezek között olyan tevékenységek szerepeltek, mint a reklámozás, műsor-értékesítés, adóvevők kölcsönzése, eladásösztönzés, internetes tevékenységek, sportközvetítési jogok újraértékesítése stb.
(36)
2001 januárja óta a TV2 a közszolgálati vállalkozásról és „bármely egyéb vállalkozásról” külön elszámolásokat volt köteles vezetni abban az esetben, ha ez utóbbi éves szinten 5 %-kal meghaladta az árbevételt, illetve a 3 millió DKK-t. Teljes költségelszámolást kellett alkalmaznia, a közszolgálati kategóriába nem tartozó szolgáltatások, illetve termékek árát piaci feltételekre alapozva kellett megállapítania, továbbá a közszolgálati és más vállalkozások közötti tőkeátutalásokat a piacgazdasági befektető elvével összhangban kellett végrehajtani és nem tartalmazhattak előfizetési díjakat (23).
II.2. AZ INTÉZKEDÉSEK
(37)
1995 és 2002 között a TV2 előfizetési díjakból származó bevételeket szerzett.
(38)
A rádió- és televíziókészülékek tulajdonosai által fizetendő előfizetési díjak mértékét egy vagy több évre vonatkozóan a kulturális miniszter határozza meg (24). A televízió-előfizetési díjat a DR szedi be, és a kulturális miniszter határozatának figyelembevételével, a dán országgyűléssel kötött médiamegállapodás értelmében az előfizetési díjakból származó bevételeket ezt követően elosztják a DR és a TV2 között.
(39)
Az előfizetési díj fizetésére vonatkozó kötelezettség kezdetére és megszűnésére, az esedékes fizetési időpontokra és a beszedésre, a felszólítási díjakra stb. vonatkozó szabályokat a kulturális miniszter adja ki. A kamatokról szóló törvény szerint a pontos fizetés elmulasztása esetén kamat keletkezik. A kifizetetlen díjakat Dánia jelzálogbankja szedheti be. A kifizetetlen összeg beszedhető például az adott személy béréből, a forrásadó levonásáról szóló törvényben a személyes adók beszedésére vonatkozóan megállapított szabályok szerint.
(40)
A TV2 a bevételeit (a reklámbevételeket és az előfizetési díjakat) 1997-ig a TV2 Alapon keresztül kapta. 1997 óta a TV2 az előfizetési díjakból származó bevételek rá eső részét közvetlenül a DR-től kapta.
(41)
1995-ben és 1996-ban a TV2 reklámbevételeket kapott a TV2 Alapból (25).
(42)
Ezen túlmenően a TV2 58 millió DKK-t kapott a Rádió Alapból a dán filmgyártás melletti nagyfokú elköteleződésért.
(43)
Ráadásul 1997-ben, a TV2 Alap felszámolásakor a TV2 a TV2 Alapból 167 millió DKK-t kapott a gyártási rendszerei digitalizálására fordítandó befektetés céljára, és 50 millió DKK-t működési költségeinek fedezésére.
(44)
A TV2 ezenkívül a társasági törvény értelmében mentesült a jövedelemadó megfizetése alól. A vizsgált időszakban a TV2 számára ennek a mentességnek az előnye 159,4 millió DKK. 2001 januárjában a dán állam az adómentesség TV2 kereskedelmi tevékenységeire gyakorolt hatásának semlegesítésére irányuló mechanizmust vezetett be. A TV2-nek a nem közszolgálati tevékenységeiből származó éves haszon 30 %-át a közszolgálati tevékenységeihez kellett átutalnia. Ez az arány a Dánia által 2000-ben bevezetett rendes társaságiadó-kulcsnak felel meg.
(45)
A TV2 indulási költségeit és kezdeti időszakának működési hiányát állami hitelekből finanszírozták. Az eredeti hitelmegállapodások szerint a TV2-nek a tőkére kamatot kellett fizetnie, és a hitel teljes tőkeösszegét vissza kellett fizetnie. A vizsgált időszakban azonban a TV2 mindvégig mentesül a kamatfizetés alól, és halasztást kap a hitel fizetendő törlesztőrészleteire. A vizsgált időszakban a vállalkozásindításhoz nyújtott és a működési célú, kamat- és törlesztésmentes hitelből származó előny 341,8 millió DKK.
(46)
1996 végéig a kormány garanciát vállalt a TV2 Alap által a TV2 működésének finanszírozása céljára felvett hitelekre. A garantált hitelek összegét a TV2 Alap felszámolásakor a TV2-höz utalták át. A TV2 e garanciából származó előnye 9,8 millió DKK.
(47)
A vizsgált időszakban Dánia három - a közszolgálati műsorszolgáltatók számára fenntartott - országos, földi sugárzási frekvenciához rendelkezett hozzáféréssel. Az első frekvenciát a TV2 számára, a második frekvenciát a DR számára, a harmadik frekvenciát a digitális televízió számára tartották fenn.
(48)
A TV2 a fenntartott országos sugárzási frekvencia használatáért díjat fizetett az Országos Információs Technológiai és Távközlési Ügynökségnek, a Kutatási, Technológiai és Fejlesztési Minisztérium alá tartozó állami szervnek (26). E díj mértékét a dán költségvetési törvény állapította meg. A vizsgálat időszakában a TV2 frekvenciadíjként évi 2-4 millió DKK közötti összeget fizetett.
(49)
Dánia a csak regionális lefedettségű frekvenciákhoz is hozzáféréssel rendelkezik. 1997-ben a kormány a nagyobb lefedettség (hálózat) elérése érdekében lehetőséget teremtett regionális frekvenciák csatlakoztatására. Az 1998-2001 közötti időszakban a hálózati konfigurációban történő sugárzásra jogosító engedéllyel rendelkező helyi kereskedelmi televízióállomásnak éves díjat kellett fizetnie az államnak (27). A TV2 regionális szolgálatai nem voltak díjfizetésre kötelesek, mivel ezek a szolgálatok a TV2 országos frekvenciáján úgynevezett „ablakokban” sugároznak. A TvDanmark kereskedelmi műsorszolgáltató volt az egyetlen szolgáltató, amely a második csatornájáért ezt a díjat megfizette. A TvDanmark által fizetett teljes összeg 85,0 millió DKK volt.
(50)
Az antennaberendezések tulajdonosai a TV2 közszolgálati műsorait kötelesek a berendezéseiken keresztül sugározni (must carry).
III. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉS DÁNIA ÉSZREVÉTELEI
(51)
Először is a Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatát követően különböző észrevételeket kapott az érdekelt felektől. Ezen észrevételek legfontosabb elemeinek összefoglalása az alábbiakban található.
(52)
A TvDanmark szerint az, hogy az állam országos sugárzási frekvenciát bocsátott rendelkezésre, állami támogatást jelentett, mivel az állam ezzel lemondott az ebből a szűkös eszközből származó bevételről. A versenytársak csak legfeljebb 77 %-os penetrációval rendelkeznek. A TvDanmark észrevétele szerint az, hogy a hálózati díjat csak a TVDanmark2-nek számították fel, a TV2 helyi állomásainak viszont nem, bár azok gazdasági és kereskedelmi szempontból azonos helyzetben vannak, a TV2 helyi állomásainak nyújtott állami támogatást jelent. Az ACT, az Antena 3 TV és a Telecinco szerint az EU közvetítési lehetőségekre vonatkozó semlegességi elve megköveteli, hogy mindenféle hálózatra díjat számítsanak fel.
(53)
Az ACT, az Antena 3 TV és a Telecinco társasági adó alóli mentességgel kapcsolatos észrevétele szerint az a kötelezettség, hogy a kereskedelmi tevékenységekhez kapcsolódó nyereség 30 %-át át kell vezetni a TV2 közszolgálati tevékenységeihez, nem tekinthető egyenértékűnek az államnak fizetett társasági adó megfizetésével, mivel torzítja a műsor-szolgáltatási piaci versenyt.
(54)
Különböző harmadik felek szerint a TV2 közszolgálati feladatának meghatározása nem tekinthető legitimnek. A megbízási és az arányossági feltételek teljesülésének tényét is bírálták. A TvDanmark különösen azt az észrevételt tette, hogy a Bizottságnak a túlkompenzáció kiszámításakor figyelembe kell vennie a TV2 társaságiadó-mentességből származó előnyét, a kamat- és törlesztésmentes, vállalkozásindításhoz nyújtott hiteleket, a működési célú hitelek állami garanciáját, valamint a térítésmentes sugárzási frekvenciát. A TvDanmark kifejtette, hogy a televíziós reklámbevételek piaci ingadozása általában korlátozott, és ezek a bevételek nem indokolják a TV2 saját tőkéjének felhalmozását.
(55)
A reklámpiacot illetően a TvDanmark kifejtette, hogy a TV2 árképzési gyakorlatai nem teszik lehetővé a kereskedelmi szolgáltatók számára, hogy fedezzék önálló költségeiket. A TvDanmarknak a TRP-je értékét kb. 30-40 %-kal a TV2 alatt kell megállapítania ahhoz, hogy a piacon elfogadják (a TV2 TRP-jének vagy GRP-jének értéke a jobb lefedettség miatt magasabb) (28). A TV2 lefedettség és műsorköltségvetés szempontjából egyedülálló helyzetének köszönhetően a hirdetők a költségvetésük bizonyos részét mindig a TV2-nél fogják felhasználni, hogy egy adott költségvetésen belül a legnagyobb hatást érjék el a hirdetéssel való találkozások száma, az elérési szint és/vagy egy adott frekvencia tekintetében. A TvDanmark azt igazoló számadatokat szolgáltatott, hogy 1997-2002 között veszteségesek voltak a tevékenységei, és azt állította, hogy a TV2 által folytatott tisztességtelen verseny megakadályozza, hogy a TvDanmark elegendő bevételt szerezzen. A TvDanmark benyújtott egy elemzést is, amelyet a Copenhagen Economics a dán piacon alkalmazott televíziós reklámok árképzéséről készített. A jelentés összehasonlította a piaci átlag- és marginális árakat, és úgy ítélte meg, hogy mivel a verseny csak a reziduális kereslet tekintetében érvényesül, az összehasonlításnak a marginális árakon kell alapulnia. Ezen túlmenően a TvDanmark olyan információt is benyújtott, amely összehasonlította a TV2 reklámárait más médiatípusok és országok reklámáraival.
(56)
A TV3 azt az észrevételt tette, hogy reklámhelyeire igen jelentős kedvezményeket kellett nyújtania ahhoz, hogy a piacon elfogadják, mivel a TV2 a hirdetők televíziós reklámozásra szánt költségvetésének fennmaradó részére további marginális kedvezményeket biztosít, ha a fennmaradó részt is a TV2-nél használják fel.
(57)
Másodszor is, a Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatát követően a dán hatóságoktól is kapott észrevételeket. Ezen észrevételek legfontosabb elemeinek összefoglalása az alábbiakban található.
(58)
A dán hatóságok megítélése szerint a TV2-nek biztosított sugárzási frekvenciák nem tekinthetők előnynek, mivel a helyi televízióállomások is rendelkeznek számukra fenntartott sugárzási frekvenciákkal. Ennélfogva a TV2 nem részesült különleges elbánásban. A TV2 - más állomásokhoz hasonlóan - díjat fizet a frekvencia használatáért.
(59)
A társasági adó alóli mentességet illetően a dán hatóságok azt az észrevételt tették, hogy a kereskedelmi tevékenységekből származó nyereség meglehetősen alacsony volt, és a TV2 kereskedelmi tevékenységeit terhelő társasági adó alóli mentesség semlegesítésére választott módszer megakadályozta, hogy e tevékenységek pénzügyi előnyre tegyenek szert a mentesség miatt.
(60)
Az arányosság kapcsán a dán hatóságok azt az észrevételt tették, hogy a TV2 Alapból átutalt 167 millió DKK-t a műsorszolgáltató hálózat digitalizálására szánták. Ezért nem minősíthető szabad saját tőkének.
(61)
A dán hatóságok azt is jelezték, hogy az 1995-2002 közötti időszak alatti haszon ésszerű megtérülési rátát tükrözött a TV2 árbevételével kapcsolatban. Ezen túlmenően a tőkére „ütközőként” volt szükség a reklámbevételek hirtelen visszaesése esetére, a TV2 pedig nem vehetett fel jogszerűen az éves árbevétel 4 %-át meghaladó „put” opciós hiteleket. Ezen túlmenően - a dán hatóságok szerint - az állam a „piacgazdasági befektető elvével” összhangban járt el, mivel a TV2 saját tőkéje nem haladta meg azt a mértéket, amelyet egy szokásos piaci befektető juttatott volna. Ez a tőke nem ellentétes a Szerződéssel, amennyiben a tőkét nem a TV2 kereskedelmi tevékenységeinek kereszttámogatására használják fel.
(62)
A TV2 reklámpiaci magatartásával kapcsolatban a dán hatóságok azt az észrevételt tették, hogy a TV2 következetesen a bevételek maximalizálása érdekében állapította meg árait. Az árak megállapítása kizárólag a kínálat és a kereslet alapján történt. Az árak megállapítására évente került sor a TV2 reklámrészlegének a kereskedelmi korcsoportra (21-50 év közöttiek) vetített nézettségi arányra, a műsortervezésre, a gazdasági helyzet alakulására és a piaci versenyhelyzetre vonatkozó becslései alapján. A becslés sem a TV2 működési költségével, sem az előfizetési díj összegével nem számolt. A dán piacon a TV2 alkalmazta a legmagasabb árat, és ezért nem lehet kétséges az árleszorítás, amelynek következtében megnőtt az állami finanszírozás iránti igény.
(63)
A dán hatóságok benyújtottak egy, az RBB Economics által készített jelentést a dán televíziós reklámpiaci versenyről. A jelentés megállapította, hogy a TV2 által felszámított átlagos nettó árak valójában magasabbak a versenytársak által felszámított áraknál, valamint azt, hogy a TV2 és a TvDanmark reklámárai közötti különbségek a műsor-összeállítás és a nézőszerzési képesség szempontjából vett relatív erejük különbségeiből fakadnak.
(64)
Harmadszor is az ítéletet követően a Bizottság arra kérte a dán hatóságokat, hogy nyújtsák be az ügyben hozott ítélet kihatásaira vonatkozó elemzésüket.
(65)
A dán hatóságok megküldték észrevételeiket, és a TV2 észrevételeit is benyújtották. Ezen észrevételek legfontosabb elemeinek összefoglalása az alábbiakban található.
(66)
Az 1995-ben és 1996-ban befolyt reklámbevételek kapcsán a TV2 és a dán hatóságok azt állították, hogy a dán állam nem gyakorolt ellenőrzést az adott összegek felett, amelyeket ennélfogva nem kell állami forrásnak tekinteni. A számadatok tekintetében a dán hatóságok nem erősítették meg a Bizottság által továbbított összegeket, hanem inkább kifejtették, hogy az 1995-re és 1996-ra vonatkozó reklámozási számadatok összegének kiszámításakor figyelembe kellene venni azt, hogy a TV2 Alapból származó pénz egy részét a TV2 regionális állomásainak finanszírozására használták fel, és hogy ezt a részt kizárólag az előfizetési díjból lehetett finanszírozni. Mindazonáltal a dán hatóságok egyetértettek azzal, hogy a reklámbevételt mindenképpen figyelembe kellene venni a közszolgálati feladat nettó költségének kiszámításakor, és hogy a reklámbevétel közszolgálati tevékenységek révén keletkezett jövedelem.
(67)
Ezen túlmenően a dán hatóságok és a TV2 a Törvényszék ítéletére hagyatkozva azt állították, hogy a 2003. július 24-iAltmark-ítélet (29) feltételei teljesülnek. Ezzel összefüggésben a dán hatóságok emlékeztettek arra, hogy a TV2-ügy - a BUPA-ügyhöz (30) hasonlóan - az Altmark-ítélet időpontja előtt már fennálló körülményekre vonatkozik. Megítélésük szerint az Altmark-feltételeket e feltételek szellemének és céljának megfelelően kell alkalmazni ahhoz, hogy az ügy adott tényállását figyelembe lehessen venni. Jelezték, hogy szerintük az ítéletből az következik, hogy a Törvényszék a dán állammal szemben kizárólag azt a követelményt támasztotta, hogy „lényegében” eleget kell tennie az Altmark-feltételeknek.
(68)
Pontosabban a dán hatóságok és a TV2 megítélése szerint az előfizetési díj megállapítására alkalmazott eljárás átlátható volt, és legalább lényegében eleget tett a második Altmark-feltétel követelményeinek, ami szerintük a Törvényszék ítélete alapján elegendő. Megítélésük szerint a harmadik feltétel is teljesült, amennyiben a TV2 méltányos nyereséget tarthatott fenn. A negyedik Altmark-feltétellel kapcsolatban a TV2-re alkalmazott különböző ellenőrzéseket kiemelve, és a BUPA-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlatra és a Törvényszék ítéletére hivatkozva azt kérelmezték, hogy ezt a vizsgálatot ebben a konkrét ügyben bizonyos mértékben enyhítsék, vagy annak csak lényegében követeljék meg annak teljesítését. A Chronopost-ügy (31) alapján arra is rámutattak, hogy a gyakorlatban nem lehetséges a TV2 és egy tipikus, jól vezetett vállalkozás összehasonlítása. A dán hatóságok fenntartották azt a véleményüket is, hogy az ellentételezést a piacgazdasági befektető elve alapján kellene elfogadni.
(69)
Ezen túlmenően a dán hatóságok és a TV2 megítélése szerint az állami támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek kellene tekinteni. Bemutatták a TV2 sajáttőke-bázisának felhalmozását eredményező folyamatot, és kiemelték azokat a különböző okokat, amelyek miatt ez a saját tőke szükséges volt a TV2 közszolgálati feladatainak teljesítéséhez.
(70)
Egyes harmadik felek a Törvényszék ítélete után is nyújtottak be észrevételeket. Ezek lényegében azt fejtették ki, hogy miért nem kell teljesültnek tekinteni az Altmark-feltételeket, különösen amiatt, mert a Törvényszék által említett gazdasági jelentések nem elegendőek a második és a negyedik feltétel teljesülésének bizonyításához. Arra is rámutattak, hogy a Bizottságnak fenn kell tartania a megsemmisített visszafizettetési határozatban levont következtetését, azaz azt, hogy a támogatás a belső piaccal összeegyeztethetetlen volt.
IV. AZ INTÉZKEDÉSEK ÉRTÉKELÉSE
IV.1. AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (1) BEKEZDÉSE ÉRTELMÉBEN VETT ÁLLAMI TÁMOGATÁS
(71)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.”
(72)
A Bizottságnak értékelnie kell, hogy a fent ismertetett intézkedések az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatást képeznek-e.
IV.1.1. ÁLLAMI FORRÁSOK MEGLÉTE ÉS AZ ÁLLAMNAK VALÓ BETUDHATÓSÁG
(73)
A Bizottságnak értékelnie kell, hogy a szóban forgó intézkedések érintenek-e állami forrásokat.
(74)
Az előfizetési díj tekintetében a Bizottság tudomásul veszi a Törvényszék ítéletében (32) foglalt megállapításokat. Különösen a következőket: az összeget a dán hatóságok állapítják meg; az előfizetési díj fizetésére vonatkozó kötelezettség nem a TV 2 és az adós közötti szerződéses viszonyból, hanem a televízió- vagy rádiókészülék egyszerű birtoklásából ered; az előfizetési díj behajtása adott esetben az adóbeszedésre vonatkozó szabályoknak megfelelően történik; és végül pedig a dán hatóságok határozzák meg az előfizetési díjaknak a TV 2 számára átutalandó részét. A Törvényszék azt a következtetést vonta le, hogy az előfizetési díjakból származó források a dán hatóságok rendelkezésére állnak, és azok ellenőrzése alatt vannak, és így állami forrásokat jelentenek.
(75)
Az 1995-ös és 1996-os reklámbevételek kapcsán a Törvényszék az ítéletében rámutatott, hogy az előfizetési díj és a reklámbevételek jellege között különbség van (33).
(76)
E tekintetben a Törvényszék az ítéletében (34) azt állapította meg, hogy a Bizottság nem indokolta meg, hogy az 1995-ös és 1996-os reklámbevételeket miért tekintendők állami forrásoknak.
(77)
A Preussen Elektra ügyben hozott ítélet (35) fényében a Bizottságnak be kell bizonyítania, hogy az 1995-ös és 1996-os reklámbevételek állami forrásoknak minősülhetnek-e. Ehhez értékelnie kell, hogy ezek a reklámbevételek a dán állam ellenőrzése alatt álltak-e.
(78)
Ebben a tekintetben a Bizottság tudomásul veszi a következő információkat, amelyek relevánsak annak eldöntése szempontjából, hogy az 1995-ös és 1996-os reklámbevételek állami források-e.
(79)
1995-ben és 1996-ban a TV2 a TV2 Alapból kapott reklámbevételeket, amely pedig ezeket a TV2 Reklame A/S-től kapta.
(80)
A TV2 Reklame a TV2-től független, különálló, állami tulajdonban lévő gazdasági egység volt. A társaság azért jött létre, hogy a TV2 által kereskedelmi céllal folytatott reklámértékesítés ügynökeként járjon el (36). A TV2 Reklame szerződéses jogviszonyban állt a reklámügyfelekkel.
(81)
A TV2 Reklame nem volt köteles a pénzt a TV2 Alapnak átutalni. Az átutalásról ehelyett a dán állam döntött (37). A TV2 Reklame TV2 Alapnak átutalandó nyereségrészéről a kulturális miniszter döntött. Ezt a döntést egy vagy egyszerre több évre hozta meg a dán országgyűlés (az országgyűlés költségvetési állandó bizottságának) jóváhagyásával. A kulturális miniszter eldönthette, hogy az át nem utalt nyereséget - a költségvetési bizottság jóváhagyásának függvényében - a TV2 Reklame javára korábban kiadott állami garancia visszafizetésére vagy kulturális célokra használják-e fel.
(82)
1995-ben és 1996-ban a TV2 Reklame pénzét a gyakorlatban teljes egészében a TV2 Alapnak utalták át.
(83)
A TV2 Alapot azzal a céllal hozták létre, hogy a TV2 számára az előfizetési díjakból és a reklámbevételekből jövedelmet biztosítson. A TV2 Alap a TV2 csoporthoz tartozott. Az alapot a TV2 igazgatótanácsa igazgatta.
(84)
Nem volt arra vonatkozó kötelezettség, hogy a TV2 Alap pénzét évente át kelljen utalni a TV2-nek. A TV2-nek történő átutalásról ehelyett a dán állam döntött. A TV2 Alapnak tulajdonképpen jogi kötelezettsége volt, hogy a kulturális miniszter által megállapított költségvetési keretösszegekkel összhangban forrásokat utaljon át a TV2-nek (38).
(85)
A gyakorlatban a TV2 1995-ben és 1996-ban nem jutott hozzá a TV2 Alapból származó összes reklámbevételhez.
(86)
Ezen túlmenően a TV2 Alapon belül nem vezettek külön elszámolásokat a reklámbevételekről és az előfizetési díjakról. A TV2-nek át nem utalt bevételek a TV2 Alapban halmozódtak fel. E bevételeket a TV2 Alap megszüntetésekor utalták át a TV2-nek.
(87)
A TV2 és a dán hatóságok szerint a reklámbevételek a TV2-t illették meg, és a TV2 azokat jogszerűen követelhette volna. A dán hatóságok az igazságügyi miniszter 2003. november 22-i levelére hivatkoztak, amely szerint a TV2 Alap forrásai kizárólag a TV2 tevékenységeinek fedezésére használhatók fel. A TV2 és a dán hatóságok szerint ennélfogva fennállt az a jogi kötelezettség, hogy a TV2 Alap reklámbevételeit végső soron a TV2-nek utalják át. A fentiekben foglaltaknak megfelelően azonban nem létezett olyan jogszabályi kötelezettség, hogy az összes reklámbevételt a TV2-nek kell átutalni, és az a miniszter konkrét döntésétől függött, hogy hogyan és mennyi pénzt utaltak át a TV2-nek.
(88)
A TV2-vel kapcsolatban ehhez hozzá kell fűzni, hogy a TV2 nem állt szerződéses jogviszonyban végső reklámügyfelekkel, és a TV2 nem gyakorolt befolyást a reklámtevékenységekre (39). A dán kormány megerősítette, hogy a következő évre vonatkozó reklámbevétel-előrejelzéseket a TV2-től függetlenül határozták meg.
(89)
A fenti információk alapján a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a miniszter ellenőrzést gyakorolt a TV2 Reklame társaságban és a TV2 Alapban lévő összegek felett. Konkrétan: i. a dán állam döntötte el, hogy a reklámbevételeket teljes egészében vagy részben a TV2 Alapnak vagy a TV2-nek kell-e utalni; ii. 1995-ben és 1996-ban a TV2 nem jutott hozzá az összes reklámbevételhez; és iii. az átutalt reklámbevételek a TV2 Alapban halmozódtak fel, ahol azok gyakorlatilag összekeveredtek az előfizetési díjakkal.
(90)
Ezen okok miatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ebben a konkrét ügyben a TV2 Reklame társaságon és a TV2 Alapon keresztül a TV2-nek átutalt 1995-ös és 1996-os reklámbevételek állami forrásokat képeznek.
(91)
A belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítható állami támogatás összege mindenesetre nem térne el, ha a reklámbevételek nem minősülnének állami forrásnak (ami nem igaz). Tulajdonképpen a Bizottság állandó ügykezelési gyakorlatával összhangban és a műsorszolgáltatásról szóló 2001-es közleményben (40) foglaltaknak megfelelően a közszolgálati tevékenységből származó bevételeket, például a reklámbevételeket figyelembe kell venni a közszolgálati tevékenység nettó költségeinek kiszámításakor, azaz a kérdéses bevételek - még abban az esetben is, ha nem minősülnek állami forrásnak - csökkentik a közfinanszírozás szükségességét. A dán hatóságok ugyanígy vélekednek (41).
(92)
Ehhez hozzá kell tenni, hogy a Rádió Alapból a TV2-nek történő eseti forrásátutalás arra az előfizetési díjból származó bevételre vonatkozik, amelyet állami döntést követően bocsátottak a TV2 rendelkezésére. Ugyanez érvényes a TV2 Alapból annak megszűnésekor végrehajtott eseti forrásátutalásokra is, ugyanis a dán állam által a TV2 Alap felett gyakorolt ellenőrzéssel kapcsolatban fent említett tételeken felül, a TC2 Alap megszűnésekor az alapból származó forrásokat - állami döntést követően - a TV2 rendelkezésére bocsátották. Ezért, mivel a források állami ellenőrzés alatt maradtak, azok is állami forrásnak tekintendők. Mivel a reklámbevételek állami forrásnak tekintendők, és mivel a felszámoláskor a TV2-nek teljesítendő átutalásról mindenképpen az állam döntött, ezt a következtetést nem befolyásolja az a tény, hogy a dán hatóságok állítása szerint a felszámolással összefüggésben a TV2-nek átutalt átalányösszeg kizárólag reklámbevételekből származik.
(93)
A többi állami intézkedéssel kapcsolatban a Bizottság úgy ítéli meg, hogy állami források merülnek fel a társasági adó alóli mentesség ügyében, mivel az adóbevételről való lemondás ugyanakkora, mint az állami forrás felhasználása adójellegű költségvetési kiadások formájában (42).
(94)
A TV2-nek nyújtott kamat- és törlesztésmentes hiteleket közvetlenül az állam biztosítja, és az állami költségvetésből utalják ki. A dán állam - azáltal, hogy lemond e hitelek kamatáról és törlesztéséről - jövedelemről mond le, és ezért ezek a pénzeszközök állami forrásoknak minősülnek. Ezen túlmenően a működési célú hitelekre a dán állam vállal garanciát. Az állami kezességvállalásnak az az előnye, hogy a kezességvállaláshoz társuló kockázatot az állam viseli. Azt, hogy az állam viseli a kockázatot, általában megfelelő díjjal ellentételezik. Amennyiben az állam eltekint ettől a díjtól, az a TV2-nek nyújtott előny mellett az állami forrásokat meríti ki (43).
(95)
Ezen túlmenően az állam országos sugárzási frekvenciát tart fenn a TV2 számára, amelyért az egy állami szervnek fizet frekvenciadíjat. A TV2 által fizetett éves díj a vizsgálati időszakban 2-4 millió DKK között mozgott.
(96)
Mivel az országos frekvenciáért fizetett díjat illetően nem áll rendelkezésre összehasonlítási alap, a díjat csak azzal a díjjal lehet összehasonlítani, amelyet a hálózati konfigurációval a lakosság nagyobb részének elérését biztosító engedélyért kell fizetni. A TV2 által az országos lefedettségért fizetett frekvenciadíj lényegesen alacsonyabb a TvDanmarknak felszámított hálózati díjnál, amely az 1997-ben fizetett 5 millió DKK és a 2001-ban fizetett 30 millió DKK között mozgott, annak ellenére, hogy a TvDanmark regionális frekvenciáinak hálózata csak 77 %-os penetrációt ér el. A TV2 ily módon alacsonyabb áron tudta elérni a dán lakosság nagyobb részét.
(97)
A Bizottságnak ezért az a véleménye, hogy a frekvenciadíj nem tükrözi a piaci feltételeket, és az állam - azzal, hogy nem kért piaci árfolyamot az eszközért - lemondott az állami költségvetés javára beszedhető bevételekről.
(98)
Ezzel szemben mivel a TV2 az országos hálózat létrehozása érdekében nem helyi frekvencia-konfiguráció használatával sugároz, nem köteles megfizetni a hálózati díjat. Mivel az állam nem szedhette be jogszerűen ezt a díjat a TV2-től, nem mondott le az állami költségvetés javára beszedhető bevételről, és ennélfogva nem merülnek fel állami források.
(99)
A Bizottság ugyanígy nem fedez fel állami forrást abban a jogi rendelkezésben, amely az antennaberendezések tulajdonosait arra kötelezi, hogy ezeken a berendezéseken keresztül közvetítsék a közszolgálati műsorokat (továbbítási kötelezettség), mivel az állam sem bevételről nem mond le, sem ténylegesen nem utal át pénzt ezeknek a szolgáltatóknak. A TV2 tehát - azáltal, hogy kihasználja a hozzáférési szabályt - nem szerez állami forrásokból származó pénzügyi előnyt (44).
(100)
Valamennyi fent említett intézkedés a dán államnak tulajdonítható, mert - a fentiekben foglaltaknak megfelelően - valamilyen módon a dán állam döntésével jártak.
IV.1.2. SZELEKTÍV ELŐNY ÉS A VERSENY TORZÍTÁSA
(101)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az előfizetési díjakból származó bevételek, a TV2 Alapból teljesített átutalások (ideértve az 1995-ös és 1996-os reklámbevételeket is) és a Rádió Alapból teljesített átutalások, a társasági adó alóli mentesség, a kamat- és törlesztésmentes hitelek, a működési célú hitelekre vállalt állami garancia, valamint az országos frekvenciához kedvező feltételek mellett biztosított hozzáférés olyan gazdasági és pénzügyi előnyben részesíti a TV2-t, amely mentesíti azoktól a működési költségektől, amelyeket szokásos körülmények között a saját költségvetéséből kellene viselnie. Ezen túlmenően a TV2 versenytársai nem kapták meg ugyanezeket a pénzeszközöket.
(102)
Mindazonáltal az általános gazdasági érdekű szolgáltatás nettó többletköltségét kompenzáló állami intézkedések nem minősülnek az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak, ha a Bíróság által az Altmark-ítéletben (45) megállapított négy feltétel teljesül:
-
először is a kedvezményezett vállalkozást ténylegesen közszolgáltatási kötelezettségek terhelik, és e kötelezettségek egyértelműen meghatározottak;
-
másodszor az ellentételezés kiszámításának alapjául szolgáló feltételeket tárgyilagos és átlátható módon, előzetesen megállapították;
-
harmadszor az ellentételezés nem haladja meg a közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtása során felmerülő költségek egészben vagy részben való fedezéséhez szükséges mértéket, figyelemmel az érintett bevételekre és az e kötelezettségek teljesítéséből származó méltányos nyereségre;
-
negyedszer, amikor a közszolgáltatási kötelezettség végrehajtásával megbízott vállalkozás kiválasztása nem közbeszerzési eljárás keretében történik, a szükséges ellentételezés mértékét azon költségek elemzése alapján állapították meg, amelyek egy átlagos, jól vezetett és a szükséges közszolgáltatási követelmények kielégítéséhez közlekedési eszközökkel megfelelően felszerelt vállalkozásnál e kötelezettségek teljesítésekor felmerülnének, figyelemmel az érintett bevételekre és az e kötelezettségek teljesítéséből származó méltányos nyereségre.
(103)
Ahogyan e határozat összeegyeztethetőséggel kapcsolatos része részletesebben kifejti (lásd e határozat (160) preambulumbekezdését és az azt követő preambulumbekezdéseket), a Törvényszék ítéletéből következik, hogy az első Altmark-feltétel teljesül.
(104)
Ami a második Altmark-feltételt illeti, amely szerint az ellentételezés kiszámításának alapjául szolgáló feltételeket tárgyilagos és átlátható módon, előzetesen kell megállapítani, a Bizottságnak értékelnie kell azokat a jogi és gazdasági feltételeket, amelyek a vizsgált időszakban a TV2-nek fizetendő előfizetési díj összegének megállapítása tekintetében érvényesültek. E tekintetben a Bizottság megjegyzi, hogy a következő eljárásra került sor.
(105)
A dán hatóságok 2003. március 24-i levelének 29. és 30. pontja szerint a vizsgált időszakban hatályos rádiós és televíziós műsorszolgáltatásról szóló törvény (46) állapította meg, hogy a TV2-állomás egészét hogyan finanszírozzák (előfizetési díjból, reklámbevételekből és más bevételforrásokból), és rendelkezett arról, hogy a TV2 és a DR előfizetési díjakból való részesedését a kulturális miniszter határozza meg, ennélfogva rendelkezett a TV2-nek biztosítandó ellentételezés összegéről. Megjegyzendő, hogy 1995-re és 1996-ra a TV2 az előfizetési díjak rá eső részét a TV2 Alapból kapta.
(106)
A bevált gyakorlattal összhangban ezen ellentételezés összegét a miniszter a dán országgyűlés költségvetési bizottságával egyeztetve határozta meg, a dán országgyűlésben képviseltetett pártok többségével létrejött médiamegállapodás keretében. A szóban forgó időszakban három médiamegállapodás létezett: az 1994-1997 közötti időszakra szóló, 1993. szeptember 16-án kötött médiamegállapodás, az 1997-2000 közötti időszakra szóló, 1996. május 10-én kötött médiamegállapodás, valamint a 2001-2004 közötti időszakra szóló, 2000. március 28-án kötött médiamegállapodás.
(107)
Az előfizetési díjból származó bevételt tehát meglehetősen hosszú időszakra állapították meg. A vizsgált időszakban a TV2-nek nyújtott ellentételezés nem képezte további felülvizsgálat tárgyát, még akkor sem, amikor a TV2 bevétele visszaesett. Például, bár a TV2 reklámbevétele 1999-ben jelentősen visszaesett, az ellentételezést nem igazították ki, hogy tükrözze ezt.
(108)
A dán hatóságok szerint az ellentételezést a TV2 költségvetésének és elszámolásainak ár- és bérindexálása alapján, valamint gazdasági elemzések alapján határozták meg.
(109)
1995-ben és 1999-ben a KPMG könyvvizsgáló cég mélyreható gazdasági elemzéseket végzett. A KPMG-t a piac vezető szereplőinek képviselőiből - többek között a TV2 1999-es jelentésben említett versenytársaiból - álló monitoringcsoport segítette. Különösen az előfizetési díjtól eltérő bevételi forrásokból származó potenciális bevételekre vonatkozó információkat vették figyelembe.
(110)
A dán hatóságok 2003. március 24-i levelük 164. és 165. pontjában jelezték, hogy a KPMG tanácsadói tanulmányait (amelyek célja, hogy megbecsüljék a dán reklámpiac reklámozásból származó árbevételének és a TV2 bevételforrásainak legvalószínűbb alakulását, és meghatározzák az ezekkel a becslésekkel kapcsolatos bizonytalanságokat) azért készítették, hogy jobb alapot biztosítsanak a dán kormánynak és a dán országgyűlésnek a médiapolitikáról folytatott megbeszélések során az előfizetési díjakból származó bevételek meghatározásakor és elosztásakor hozott döntéseikhez.
(111)
A dán hatóságok szerint az ellentételezés meghatározásához használt dokumentumok nyilvánosan hozzáférhetőek voltak. A médiamegállapodásokat sajtóközleményekben és az Országgyűlési Jegyzőkönyvek Hivatalos Jelentésében (Folketingstidende) tették közzé. A médiamegállapodások végrehajtására hivatott jogszabályt a Dán Hivatalos Közlönyben (Lovtidende) tették közzé. A TV2 elszámolásait a fent említett gazdasági elemzésekkel együtt szintén közzétették.
(112)
Az ítélet fényében a Bizottságnak értékelnie kell, hogy a fent ismertetett eljárás vezethetett-e ahhoz a következtetéshez, hogy a második Altmark-feltétel teljesül.
(113)
Egyrészt a Bizottság tudomásul veszi, hogy a Törvényszék az ítéletében (47) a következőket mondta ki: „(…) nem zárható ki, hogy a TV2-nek járó előfizetési díjak összege megállapításának fent említett módjai tárgyilagos és átlátható módokat jelenthetnek, mivel magukban foglalják különösen a dán országgyűlés beavatkozását, egy olyan, szakértőkből álló ellenőrző csoport által segített auditiroda által készített gazdasági elemzéseken alapulnak, amelyben a TV2 versenytársai is részt vettek, és mivel ezen elemzéseket a TV2 éves beszámolóihoz hasonlóan közzétették. Nem zárható ki tehát, hogy e módok komoly elemzéséből adott esetben arra lehet következtetni, hogy a Dán Királyság - még az Altmark-feltételeknek a Bíróság általi kimondása előtt - lényegében biztosította e feltételek közül a másodiknak a tiszteletben tartását.” Ezen túlmenően a Törvényszék kimondta, hogy „a TV2-nek járó előfizetési díjak összegét […] éppen annak feltételezésével számították ki, hogy az e műsorszolgáltató javára hozott e többi állami intézkedés fennmarad (48)” (azaz adómentesség stb.).
(114)
A Bizottság véleménye szerint a dán országgyűlésnek az előfizetési díj megállapításához vezető folyamatban való részvétele bizonyos fokig bizonyos szintű átláthatóságot és tárgyilagosságot biztosított. Ezen túlmenően a TV2-höz befolyó előfizetési díjak összegét meghatározó médiamegállapodásokról több évre előre döntöttek, és a vizsgálat időszakában a TV2 ellentételezését később egyáltalán nem igazították ki.
(115)
A KPMG által készített gazdasági jelentések azonban csak a TV2 növekvő reklámbevételeinek összegét (azaz a bevételi oldalt) prognosztizálták. Ami az ellentételezés megállapításának költségoldalát illeti, ezek a gazdasági jelentések nem foglaltak állást, és úgy tűnik a Bizottság számára, hogy a médiamegállapodások csak a TV2 korábbi években felmerült költségeinek indexálásán alapultak. A dán hatóságok tulajdonképpen jelezték, hogy az ellentételezést a TV2 költségvetésének és elszámolásainak ár- és bérindexálása alapján, valamint a gazdasági elemzések alapján határozták meg, amelyek csak a bevételi oldalt értékelték, és nem vonatkoztak az 1993. szeptember 16-án kötött médiamegállapodás hatálya alá tartozó időszakra.
(116)
Ezen túlmenően nem utaltak az ellentételezés kiszámítása alapjául szolgáló feltételekre. Az ellentételezés összegét előzetesen állapították meg, de a második Altmark-feltétel előírja, hogy magukat az ellentételezés kiszámításának alapjául szolgáló feltételeket előzetesen, tárgyilagos és átlátható módon kell megállapítani.
(117)
A fentiek alapján a Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy a második Altmark-feltétel nem teljesül. Az Altmark-feltételek mindenesetre halmozottak, és a Bizottság értékelése szerint a negyedik-feltétel nem teljesül (lásd alább).
(118)
A negyedik Altmark-feltétel szerint „amikor a közszolgáltatási kötelezettség végrehajtásával megbízott vállalkozás kiválasztása nem közbeszerzési eljárás keretében történik, a szükséges ellentételezés mértékét azon költségek elemzése alapján állapították meg, amelyek egy átlagos, jól vezetett és a szükséges közszolgáltatási követelmények kielégítéséhez közlekedési eszközökkel megfelelően felszerelt vállalkozásnál e kötelezettségek teljesítésekor felmerülnének, figyelemmel az érintett bevételekre és az e kötelezettségek teljesítéséből származó méltányos nyereségre”.
(119)
A jelen ügyben a TV2 közszolgálati műsorszolgáltatót nem közbeszerzési eljárást követően választották ki. Ajánlat hiányában a Bizottságnak ezért értékelnie kell, hogy az ellentételezés szintjét azon költségek elemzése alapján határozták-e meg, amelyeket egy jól vezetett, termelőeszközökkel megfelelően felszerelt átlagos vállalkozásnak kellene viselnie a közszolgálati kötelezettségekkel szemben támasztott követelmények teljesítésekor.
(120)
A TV2-nek nyújtott ellentételezés megállapítására irányadó gazdasági és jogi feltételek ismertetése a fentiekben található. Különösen az ítélet fényében, és figyelembe véve azt, hogy a Törvényszék említést tett arról, hogy a Dán Királyság által a TV2 számára 1995 és 2002 között járó előfizetési díjak összegének meghatározására bevezetett eljárás tartalmazott többek között a TV2 versenytársai segítségével kidolgozott gazdasági elemzéseket, a Bizottságnak különösen az 1995 és 1999 közötti KPMG-jelentéseket kell figyelembe vennie annak értékeléséhez, hogy a TV2 költségeit összehasonlították-e egy átlagos, jól vezetett szolgáltató költségeivel.
(121)
A KPMG tanácsadó cég által készített jelentések a kapcsolódó előfizetésidíj-időszakok tekintetében a reklámpiac fejlődésével kapcsolatban különböző forgatókönyveket vesznek figyelembe. A jelentések a TV2-re (például a pénzügyi helyzetére vagy működési költségeire) vonatkozó információt nem tartalmaznak, de szemléltetik a reklámbevételek lehetséges alakulását, valamint azt, hogy az általános reklámpiac milyen mértékben keletkeztethet bevételeket a TV2 számára. Ezek a jelentések - a dán reklámpiac reklámozásból származó árbevétel legvalószínűbb alakulásának becslésével és az e becslésekhez kapcsolódó bizonytalanságok feltárásával - a dán hatóságok által a TV2-nek biztosítandó előfizetési díj meghatározására alkalmazott eljárás részét képezték.
(122)
A KPMG-jelentések nem értékelik sem a TV2, sem más szolgáltatók költségeit, hanem arra korlátozódnak, hogy megvizsgálják a reklámpiac alakulását és a TV2 reklámbevételekből való részesedését. Megjegyzendő az is, hogy ezek a jelentések nem vonatkoznak a vizsgálati időszak első éveire, amelyekre az 1993. évi médiamegállapodás vonatkozott.
(123)
A versenytársak bizonyos mértékben részt vettek ezeknek a jelentéseknek a kidolgozásában. Az 1995. évi jelentésre vonatkozóan a dokumentumban az áll, hogy „számos érdekelt fél” részt vett, de a jelentésből nem derül ki, hogy mely érdekelt felekre utalt. Az 1999. évi KPMG-jelentés említést tesz egy szakértői követőcsoportról, amelyben a TV2 versenytársai valóban részt vettek. Az azonban, hogy ezeket a gazdasági jelentéseket bizonyos mértékben a TV2 versenytársai segítségével dolgozták ki, önmagában nem jelenti azt, hogy sor került volna a versenytársak költségeinek elemzésére.
(124)
Másképp fogalmazva: ezek a jelentések nem terjedtek ki azoknak a költségeknek az elemzésére, amelyek egy jól vezetett, termelőeszközökkel megfelelően felszerelt, átlagos vállalkozásnál felmerültek volna a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésekor, hanem inkább a reklámpiaci kilátások általánosabb kérdésével, valamint a TV2 jövőbeni reklámbevételeinek összegével foglalkoztak. Ehhez hozzá kell tenni azt is, hogy a reklámpiaci árak megállapítása különböző tényezők - például a nézettségi arány - alapján, és nemcsak a költségek alapján történik.
(125)
A dán hatóságok és a TV2 jogi és ténybeli érveket is előterjesztettek a negyedik Altmark-feltétellel kapcsolatban.
(126)
Először is Dánia a BUPA-ügyre hivatkozik, és azzal érvel, hogy a negyedik Altmark-feltétel nem feltétlenül alkalmazandó, vagy legalábbis a Bizottságnak az ítélet fényében csak azt kellene értékelnie, hogy az lényegében teljesül-e. A Bizottság véleménye szerint a BUPA-ügyben a helyzet igen sajátos volt abban az értelemben, hogy az egészségügyi szolgáltatások nyújtásához kapcsolódó, kérdéses program nem volt költségfüggő, azaz más közszolgáltatási ágazatokkal ellentétben a rendszer az ügyfelek kockázati profilján alapult. Ilyen helyzetben tehát a szolgáltatónak nem volt lehetősége arra, hogy költségeinek átalakításával nagyobb hatékonyságot érjen el. A közszolgálati műsorszolgáltatók esetében azonban kiszámítható az ellentételezés a költségek és a bevételek alapján.
(127)
Másodszor a Chronopost-ügyre (49) hivatkozva Dánia azzal érvel, hogy a TV2-höz hasonló közszolgálati műsorszolgáltató nem hasonlítható össze egy magánszektorbeli szereplővel. A Bizottságnak azonban az a véleménye, hogy a Chronopost-ügyben tárgyalt összeegyeztethetőségi értékelés összefüggésében felmerült költségelosztás kérdésével ellentétben a negyedik Altmark-feltételnek pontosan az a lényege, hogy pályázat hiányában a nyújtott közszolgáltatás költségeit egy átlagos, jól vezetett és termelőeszközökkel megfelelően felszerelt vállalkozásnál felmerülő költségekkel kell összehasonlítani.
(128)
Ezen túlmenően Dánia azzal érvel, hogy az Állami Számvevőszék a TV2 folyamatos felülvizsgálata keretében elvégezte a TV2 elszámolásainak pénzügyi és vezetői ellenőrzését, valamint azzal, hogy folyamatos ellenőrzésekre került sor, amelyek hatékonysági megfontolásokra is irányultak. A Bizottság megítélése szerint azonban az a tény, hogy a TV2 elszámolásait jóváhagyásra benyújtották a kulturális miniszterhez, nem elegendő annak bizonyításához, hogy a TV2 költségei egy jól vezetett, átlagos vállalkozás költségei. Ezen túlmenően kétséges, hogy az utólagos ellenőrzések relevánsak lehetnek a negyedik feltétel teljesülése szempontjából, ha az ellentételezés megállapítása előtt nem elemezték a költségeket.
(129)
Ezenkívül a dán hatóságok különösen a Dán Állami Számvevőszék 2000. évi jelentésére hagyatkoznak, amelyben a TV2 termelékenységének alakulását bizonyos mértékben a DR-ével és külföldi közszolgálati műsorszolgáltatókéval (British Broadcasting Corporation [a továbbiakban: BBC], Sveriges Television [a továbbiakban: SVT] és Norsk Riksringkastning [a továbbiakban: NRK]) hasonlították össze. Ebben a jelentésben az Állami Számvevőszék megállapította, hogy 1990 és 1999 között a DR és a TV2 termelékenysége is javult. A DR az első adásokhoz kapcsolódó óránkénti költségeket nagyobb mértékben csökkentette, mint a TV2, de 1999-ben a DR első adásainak óránkénti költsége mégis 53 %-kal meghaladta a TV2-ét. A DR óránkénti műsor-szolgáltatási költségei 1999-ben megközelítőleg 29 %-kal haladták meg a TV2-ét. Az Állami Számvevőszék azt is figyelembe vette, hogy a DR és a TV2 termelékenységének alakulása jobb vagy ugyanolyan volt, mint a három másik közszolgálati műsorszolgáltatóé.
(130)
Ez a jelentés azonban nem elegendő a negyedik feltétel teljesülésének bizonyításához.
(131)
A jelentés valójában az ellentételezés összegét megállapító médiamegállapodások után keletkezett, és ennélfogva nem mutatja be, hogy az ellentételezést azon költségek alapján határozták meg, amelyek egy átlagos vállalkozásnál merültek volna fel a közszolgálati feladatok biztosítása tekintetében.
(132)
Ezen túlmenően a jelentés más közszolgálati műsorszolgáltatókhoz kapcsolódik, és ennélfogva nem vonatkozik valamely „átlagos” műsorszolgáltató költségeire. Nem állapítja meg például azt, hogy a DR költségei - amely nem juthat reklámbevételhez, és amelynek az ellentételezés szintjét ugyanaz a médiamegállapodás határozza meg, mint a TV2-ét - egy átlagos vállalkozás költségeit tükrözik. A negyedik Altmark-feltétel alkalmazásában tehát a DR költségeivel való összehasonlításból nem vonható le következtetés.
(133)
Ezen túlmenően, ami a külföldi közszolgálati műsorszolgáltatókkal való összehasonlítást illeti, a jelentés csak a TV2 termelékenységének alakulását veti össze más közszolgálati műsorszolgáltatókéval, de nem foglal állást a hatékonyság szintjéről, és ennélfogva magukról a költségekről sem. A termelékenység kisebb mértékű növekedése különösen több oknak tulajdonítható, többek között annak, hogy az időszak kezdetén jobb volt a hatékonyság, illetve annak, hogy a műsorszolgáltató nem tudta növelni műsor-szolgáltatási idejét. A jelentés 51. pontja például a következőket közli: „A szóban forgó időszakban a BBC és az SVT költségei szinte egyformán alakultak, azaz reálértéken mintegy 50 %-kal növekedtek, míg az NRK költségei reálértéken mintegy 60 %-kal emelkedtek. A fentiekben említetteknek megfelelően a DR költségei reálértéken 23 %-kal emelkedtek, a TV2 költségei pedig 63 %-kal nőttek. Mivel - a korábban leírtak szerint - az SVT és a BBC sugárzási ideje nem növekedett olyan mértékben, mint a többi műsorszolgáltatóé, ez a költségalakulás azt jelentette, hogy az SVT és a BBC nem ugyanúgy javította a termelékenységét, mint a három másik közszolgálati műsorszolgáltató”.
(134)
A Bizottság azt is megjegyzi, hogy a jelentés 50. pontja kimondja: „Mivel az Állami Számvevőszék nem vizsgálta részletesebben a külföldi közszolgálati műsorszolgáltatók elszámolásait, eltérések lehetnek e műsorszolgáltatók tevékenységei és az egyes elszámolási tételekhez használt számítási módszerek között. Ez azt jelenti, hogy a felhasznált költségek és az ezekből származtatott egységköltségek nem feltétlenül vonatkoznak azonos tevékenységekre, és hogy azok kiszámítása nem feltétlenül azonos számviteli elvek szerint történt. Ennek következtében az egységköltségek szintje feltétlenül alkalmas azonnali összehasonlításra. Mivel a külföldi műsorszolgáltatók figyelembevételének inkább a termelékenység »alakulásának«, mint a termelékenység szintjének az összehasonlítása a célja, az Állami Számvevőszék arra az álláspontra helyezkedik, hogy a külföldi televíziós műsorszolgáltatókra vonatkozó adatok - ennek ellenére - jelenlegi formájukban a fejlődés ésszerű mutatóiként szolgálhatnak”. A jelentés 53. pontja szintén kimondja: „Az Állami Számvevőszék azért nem vizsgálta meg részletesebben a fenti fejlemények okait, mert - a fentiekben foglaltaknak megfelelően - a megállapított egységköltségek alakulása a műsorszolgáltatók műsorkínálatának tartalmától függ, és mert az elemzés mindenképpen azt előfeltételezi, hogy a minőség változatlan maradt. Mivel ez az érintett közszolgálati műsorszolgáltatók összehasonlítására nézve közvetlen nehézséget jelent, az elemzés megállapításait némi óvatossággal kell értelmezni. Ebben a tekintetben a kulturális miniszter közölte, hogy egyetért az egységköltségek ismertetett alakulásával, és hogy a DR, a TV2 és a külföldi közszolgálati műsorszolgáltatók egységköltségeinek összehasonlítását némi óvatossággal kell értelmezni”.
(135)
Ezért a fent említett okok miatt a Bizottságnak az a véleménye, hogy a jelentés nem mutat arra, hogy a TV2 költségei olyan költségek lennének, amelyek egy átlagos, jól vezetett vállalkozásnál merültek volna fel a közszolgálati feladatok ellátása során.
(136)
Végezetül a fentiek alapján a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a negyedik Altmark-feltétel nem teljesül, és mivel ezek a feltételek halmozottak, a TV2-nek nyújtott ellentételezés nem teljesíti a Bíróság által az Altmark-ítéletben megállapított feltételeket. Mindenesetre, ahogyan az alábbiakban bizonyításra kerül, a Bizottság megítélése szerint az ellentételezés a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető.
(137)
A Bizottságnak azt is értékelnie kell, hogy a szóban forgó intézkedések teljesíthetik-e a piacgazdasági befektető elvét. A dán hatóságok és a TV2 azzal érveltek, hogy az intézkedések azért nem minősülnek állami támogatásnak, mert teljesülnek a piacgazdasági befektető elvének feltételei. Különösen úgy ítélik meg, hogy a piacgazdasági befektető elve alapján tökéletesen indokolt volt a hasznot a TV2-ben hagyni saját tőke felhalmozása céljára.
(138)
Ebben a tekintetben elöljáróban megjegyzendő, hogy az a kérdés, hogy az intézkedések indokolhatóak-e a piacgazdasági befektető elve alapján, eltér attól a kérdéstől, hogy az intézkedések a közszolgálati feladatok ellátásához szükségesnek tekinthetők-e (lásd alább az összeegyeztethetőségi értékelést), azaz az a tény, hogy egy bizonyos szintű tartalék és saját tőke szükséges lehet ahhoz, hogy a TV2 ellássa közszolgálati feladatait, nem vonja maga után, hogy egy magánbefektető a társaságban hagyta volna ezt a pénzt, és nem kért volna osztalékot.
(139)
Az állandó ítélkezési gyakorlattal összhangban a Bizottságnak azt kell eldöntenie, hogy hasonló körülmények között a közszférát irányító szervekéhez hasonló súlyú magánbefektetőtől elvárható lett volna-e, hogy hasonló mértékű tőke-hozzájárulást tegyen (50). Bár egy magánbefektető viselkedése, amellyel az állami befektető beavatkozását össze kell hasonlítani, nem feltétlenül egyezik meg a viszonylag rövid távon nyereségtermelési céllal tőkét kihelyező, szokásos befektető viselkedésével, annak legalább olyan magánszektorbeli holdingtársaság vagy magánvállalkozás-csoport viselkedésének kell lennie, amely strukturális politikát folytat, és amelyet hosszabb távú jövedelmezőségi kilátások vezérelnek.
(140)
Ezen túlmenően az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a piacgazdasági befektető elvét a döntéshozatalkor, nem pedig utólag kell alkalmazni (51).
(141)
Ebben az ügyben, mivel a TV2-ben kizárólag Dánia érdekelt, a társaság csődje esetén az első és az utolsó hitelezőnek is térítést kell fizetni. Tehát a befektető szempontjából a dán állam úgy törekedhetett volna a befektetése megtérülésének elérésére, hogy hitelkamat vagy a saját tőkén alapuló megtérülés formájában kér díjazást.
(142)
Ezzel kapcsolatban a Bizottság megjegyzi, hogy a szóban forgó időszakban Dánia lemondott a kamatfizetésekre való jogáról, és engedélyezte, hogy a hitelek törlesztésmentesek legyenek. Emellett a dán állam nem kért díjazást a TV2-ben felhalmozott tőke után. Ezért a dán állam nem támasztott igényt befektetésének rendes megtérülésére, ahogyan azt egy hitelező vagy társaságtulajdonos szokásos körülmények között kérte volna.
(143)
Ezen túlmenően a dán hatóságok nem terjesztettek elő érvényes információkat annak igazolására, hogy stratégiai szempontból miért lenne értelme a hasznuk TV2-be való újrabefektetésének ahelyett, hogy kamat vagy osztalék formájában kértek volna díjazást. Ilyen döntést rendes körülmények között befektető csak akkor hoz, ha meggyőződése szerint az újrabefektetés növeli eredeti befektetése értékét.
(144)
Ebben az ügyben nem nyert megállapítást, hogy lett volna üzleti terv vagy olyan kinyilatkoztatott, kidolgozott üzleti stratégia, amely azt jelezte volna, hogy erről van szó. Egyéb arra utaló jel sem volt, hogy a TV2 az említett hozzáadott érték előállítása érdekében tervezte volna tevékenységeinek fejlesztését. A Bizottság ezt állítva nem csupán formális érvekkel próbálja megcáfolni a dán hatóságok piacgazdasági befektető elvével kapcsolatos érvelését, hanem mindössze azt értékeli, hogy vajon egy piacgazdasági befektető az e döntés meghozatalakor rendelkezésére álló információk alapján úgy döntött volna-e, hogy a TV2-ben hagyja a pénzeszközöket. Figyelembe véve azonban a pénzeszközök TV2-ben hagyásakor rendelkezésre álló információkat (52), és függetlenül a TV2 közszolgálati feladatai iránti igényekhez kapcsolódó megfontolásoktól, amelyeket egy magánbefektető nem vett volna figyelembe, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy sem üzleti terv, sem befektetési projekt, sem egyéb olyan tényező nem létezett, amelynek alapján egy racionális magánbefektető úgy ítélte volna meg, hogy az újrabefektetés hozzáadott értéket biztosítana az eredeti befektetéséhez képest, és ennélfogva úgy döntött volna, hogy a TV2-ben hagyja a pénzt - ahelyett, hogy díjazást kérne.
(145)
Ezen túlmenően a dán hatóságok az árbevételből származó hozamot annak igazolásához használták referenciaértékként, hogy a pénz TV2-be történő újrabefektetésekor magánbefektetőként jártak el. Ebben az ügyben azonban hangsúlyozni kell, hogy a dán kormány már a TV2 finanszírozójaként jár el, amennyiben jelentős bevételt biztosít számára működési költségei egy részének fedezéséhez. E bevételek összege közvetlen hatással van a TV2 realizálható eredményére. A gyakorlatban a teljesítménymutató az állami finanszírozás összegének egyszerű emelésével javítható. Mivel azonban a túlzott mértékű finanszírozás rendes körülmények között eredménytelenséghez is vezet, amely több állami forrás lehívását vonja magával, egyáltalán nem biztos, hogy a finanszírozás növelése következésképpen jobb eredményeket hoz.
(146)
A dán hatóságok viselkedése tehát nem tekinthető a piacgazdasági befektető viselkedésének. Mindenesetre - ahogyan az alábbiakban bizonyításra kerül - a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az ellentételezés a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető. A már említetteknek megfelelően a piacgazdasági befektető elvének kérdése eltér attól a kérdéstől, hogy indokolt volt-e a dán állam részéről, hogy a közszolgálati feladatokhoz szükséges sajáttőke-emelés érdekében a hasznot a TV2-nél hagyja.
(147)
Végül a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a vizsgálat időszakában az intézkedések előnyben részesítették a TV2-t. A televíziós műsor-szolgáltatási piacon a TV2 más olyan műsorszolgáltatókkal folytat versenyt, amelyek nem részesültek ugyanebben az előnyben. Ezért az intézkedéseket az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében szelektívnek és versenytorzítónak kell tekinteni.
IV.1.3. A KERESKEDELEM BEFOLYÁSOLÁSA
(148)
Az állami intézkedések, amennyiben érintik a tagállamok közötti kereskedelmet, az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdésében foglalt rendelkezés hatálya alá tartoznak. Minden olyan esetben erről van szó, amikor az érintett tevékenységek a Közösségen belüli kereskedelem körébe tartoznak.
(149)
A Bíróság tág értelmezést alakított ki erre a fogalomra. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint ha a támogatás megerősíti egy vállalkozás helyzetét más olyan vállalkozásokkal szemben, amelyek Közösségen belüli kereskedelemben folytatnak versenyt, ez utóbbiakat úgy kell tekinteni, hogy azokat érinti az adott támogatás (53). Az a körülmény, hogy a szóban forgó vállalkozás nem folytat exporttevékenységet, nem zárja ki a kereskedelem esetleges érintettségét. Amikor valamely tagállam támogatásban részesít egy vállalkozást, a támogatásnak köszönhetően fennmaradhatnak, sőt bővülhetnek a belföldi tevékenységei, ami viszont csökkenti más vállalkozások piacra lépésének lehetőségeit. A támogatás következésképpen lehetővé teszi a kedvezményezett számára, hogy megtartsa azt a piaci részesedést, amelyet más tagállambeli versenytársak szerezhettek volna meg (54).
(150)
A műsorszolgáltatásról szóló közlemény 18. pontjában a Bizottság a Bíróság ítélkezési gyakorlatára hivatkozva kimondta: „a közszolgálati műsorszolgáltatók állami finanszírozása általában a tagállamok közötti kereskedelmet érintő tevékenységnek tekinthető. Nyilvánvalóan ez a helyzet a programjogok megszerzése és eladása tekintetében, ami gyakran nemzetközi szinten történik. Azon közszolgálati műsorszolgáltatók esetében, akik számára a reklámidő értékesítése megengedett, a reklám szintén határokon átívelő hatással bír, különösen, ha országhatárokon átnyúló nyelvileg homogén területekről van szó. Továbbá a kereskedelmi műsorszolgáltatók tulajdonosi szerkezete több tagállamra is kiterjedhet.”
(151)
Ebben az ügyben a Bizottság megjegyzi, hogy a TV2 a nemzetközi piacon tevékenykedik, és televízió-műsorokat cserél (55). A társaság a nemzetközi műsor-szolgáltatási piacon tevékenykedő és a nemzetközi tulajdonosi szerkezettel rendelkező kereskedelmi műsorszolgáltatók közvetlen versenytársa. A TV2 rendelkezésére bocsátott pénzügyi eszközök versenyelőnyt biztosítottak a TV2 számára az audiovizuális jogok megszerzéséhez és olyan műsorokba való befektetéshez, amelyek ezután értékesíthetők. Ezen túlmenően a támogatási intézkedések a TV2-t az Európai Unión belüli versenytársakhoz képest kedvező helyzetbe hozták azáltal, hogy csökkentették ez utóbbiak dániai letelepedési lehetőségeit.
(152)
A Bizottság ezért azt a következtetést vonja le, hogy a TV2 javára biztosított intézkedések az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében befolyásolják a tagállamok közötti kereskedelmet.
IV.1.4. KÖVETKEZTETÉS
(153)
Mivel az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdésében foglalt összes feltétel teljesül, a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy a TV2 javára biztosított, fent ismertetett intézkedések az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülnek.
(154)
Mivel a TV2 műsor-szolgáltatási tevékenységét 1989-ben kezdte meg, a TV2 javára szolgáló összes intézkedést Dánia Európai Unióhoz történő csatlakozása után hajtották végre. Ezen okból kifolyólag az intézkedések - köztük az előfizetési díj - új állami támogatást képez (nem pedig az EUMSZ 108. cikkének (1) bekezdése szerinti létező támogatást).
IV.2. A TÁMOGATÁS ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGE A BELSŐ PIACCAL
(155)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az EUMSZ 107. cikkének (2) bekezdése, 107. cikke (3) bekezdésének a), b), c) és d) pontja nyilvánvalóan nem alkalmazandó, és sem a dán hatóságok, sem a TV2 nem terjesztett elő erre vonatkozó érveket.
(156)
A Bizottság ezért értékelni fogja az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésének alkalmazhatóságát.
(157)
Az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdése szerint: „Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott vagy a jövedelemtermelő monopólium jellegű vállalkozások olyan mértékben tartoznak a Szerződések szabályai, különösen a versenyszabályok hatálya alá, amennyiben ezek alkalmazása sem jogilag, sem ténylegesen nem akadályozza a rájuk bízott sajátos feladatok végrehajtását. A kereskedelem fejlődését ez nem befolyásolhatja olyan mértékben, amely ellentétes az Unió érdekeivel.”
(158)
Ahhoz, hogy valamely intézkedésre vonatkozzon ez az eltérés, az alábbi feltételek mindegyikének teljesülnie kell:
-
a kérdéses szolgáltatásnak általános gazdasági érdekűnek kell lennie, és a tagállamnak egyértelműen akként kell meghatároznia („meghatározás”);
-
a kérdéses vállalkozást a tagállamnak kifejezetten meg kell bíznia az adott szolgáltatás ellátásával („megbízás”);
-
a Szerződés versenyszabályai alkalmazásának korlátoznia kell a vállalkozás számára konkrétan kijelölt feladatok teljesítését, és az ilyen szabályok alóli mentesség nem befolyásolhatja a kereskedelem alakulását az Unió érdekeivel ellentétes mértékben („arányosság”).
(159)
A műsorszolgáltatásról szóló 2001-es közlemény (56) (a továbbiakban: a műsorszolgáltatásról szóló közlemény) megállapítja azokat az elveket és módszereket, amelyeket a Bizottság alkalmazni kíván a műsor-szolgáltatási ágazatban a fent említett feltételeknek való megfelelés biztosítása érdekében.
IV.2.1. MEGHATÁROZÁS
(160)
A műsorszolgáltatásról szóló törvény (1994. évi alkalmazandó változata) szerint (57) a TV2 független intézmény, melynek célja országos és regionális televízió-műsorok - független műsortevékenységeken keresztüli - szolgáltatása és terjesztése. A szolgáltatott műsorok kínálatának döntően a minőségre, a sokoldalúságra és a sokszínűségre kell összpontosítania. A regionális TV2-állomások műsorainak tervezése során a régióval való kapcsolatot is prioritásként kell kezelni. A műsor-szolgáltatási közszolgáltatást részletesebben a TV2 alapszabálya ismerteti, amely kimondja, hogy a TV2-nek hírközlést, általános felvilágosítást, oktatást, művészeteket és szórakozást tartalmazó műsorokat kell biztosítania (58).
(161)
A Bizottság megjegyzi, hogy az ítéletben (59) a Törvényszék állást foglalt a TV2 jogi kötelezettségét jelentő közszolgálati szolgáltatás nyújtásáról.
(162)
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a tagállamok kiterjedt mérlegelési jogkörrel rendelkeznek annak meghatározásához, hogy mit tekintenek általános gazdasági érdekű szolgáltatásoknak, és ennek megfelelően a tagállamok ilyen szolgáltatásait a Bizottság kizárólag nyilvánvaló hiba esetén kérdőjelezheti meg (60).
(163)
Ezen túlmenően a műsorszolgáltatásról szóló közlemény 33. pontjában foglaltaknak megfelelően a közszolgálati műsorszolgáltatók közszolgálati feladatát a tagállamoknak kell meghatározniuk.
(164)
Konkrétabban: a műsorszolgáltatás területén nyújtott általános gazdasági érdekű szolgáltatások tekintetében az Európai Bíróság ítélkezési gyakorlata elismerte, hogy a tagállamok az ilyen általános gazdasági érdekű szolgáltatást jogszerűen határozhatják meg úgy, hogy az magában foglalja az általános műsor-összeállítást tartalmazó sugárzást (61).
(165)
Ezen túlmenően, amikor a tagállamok az Amszterdami Jegyzőkönyvben (62) kimondták, hogy „a tagállamok közcélú műsor-szolgáltatási rendszere közvetlenül kapcsolódik az egyes társadalmak demokratikus, társadalmi és kulturális igényeihez és a médiapluralizmus megőrzésének követelményéhez”, közvetlenül az általuk bevezetett közcélú műsor-szolgáltatási rendszerekre hivatkoztak, és az adott államok teljes lakosságának javát szolgáló, általános televízióműsor-összeállítást tartalmazó sugárzással bízták meg.
(166)
A Törvényszék az ítéletében kimondta, hogy nem vitatható a tagállamoknak a műsorszolgáltatásra irányuló ÁGÉSZ (általános gazdasági érdekű szolgáltatás) tág és mennyiségi, a műsorok széles skálájának sugárzását magában foglaló meghatározására vonatkozó hatásköre, sem pedig annak lehetősége, hogy e tagállamok ezen ÁGÉSZ finanszírozása érdekében reklámbevételekből való finanszírozáshoz folyamodjanak. (63)
(167)
A tagállamok azon lehetőségét, hogy a műsorszolgáltatásra irányuló ÁGÉSZ-t tágan határozzák meg - beleértve abba az általános műsor-összeállítás sugárzását is -, nem kérdőjelezheti meg az a tény, hogy a közszolgálati műsorszolgáltató egyébként kereskedelmi jellegű - különösen a reklámidők értékesítésére irányuló - tevékenységeket is folytat. Valójában a közszolgálati feladat meghatározásának kérdését nem szabad összekeverni az e szolgáltatások biztosítására kiválasztott pénzügyi mechanizmus kérdésével (64).
(168)
Ezen túlmenően a Törvényszék egyértelművé tette, hogy a Bizottságnak nem kell összehasonlítania a TV2 műsor-összeállítását a kereskedelmi csatornák műsor-összeállításával. Amennyiben a műsorszolgáltatásra irányuló ÁGÉSZ meghatározását a műsor-összeállítások összehasonlító vizsgálata révén a kereskedelmi műsorszolgáltatók a műsor-összeállításának tartalmától tennénk függővé, megfosztanánk a tagállamokat a közszolgáltatás meghatározására vonatkozó hatáskörüktől. Az ÁGÉSZ meghatározása ugyanis végeredményben a kereskedelmi üzemeltetőktől és azon döntésüktől függne, hogy bizonyos műsorokat sugároznak-e, vagy sem.
(169)
A Törvényszék (65) azt is megerősítette, hogy a kereskedelmi műsorszolgáltatókkal szemben előírt kötelezettségek nem hasonlíthatók össze a TV2-vel szemben előírt közszolgálati kötelezettségekkel. Ez utóbbiak a dán lakosság egésze számára változatos, valamint a minőségi, sokoldalúsági és sokszínűségi követelményeknek megfelelő műsor-összeállítás nyújtását célozzák. A TV2 televíziós tevékenységének egészét meghatározzák, éspedig a dán törvény által a sugárzási engedély kiadására előírt minimális kötelezettségeknél szigorúbban.
(170)
Ezért a Törvényszék azt a következtetést (66) vonta le, hogy a „meghatározás ugyan tág, mivel mint lényegében minőségi meghatározás, lehetővé teszi a műsorszolgáltató számára műsortáblázatának szabad meghatározását. […][A]zonban nem pontatlan. Épp ellenkezőleg, a TV2 megbízatása teljesen világos és pontos: a minőséget, sokoldalúságot és sokszínűséget célzó televíziós műsor-összeállítás nyújtása a dán lakosság egésze számára”.
(171)
A fentiek alapján és tekintettel a műsor-szolgáltatási ágazat sajátos jellegére, a Bizottság az egy adott műsorszolgáltatót feladatával összhangban történő kiegyensúlyozott és változatos műsor-összeállítás biztosításával megbízó „tág” meghatározást a jegyzőkönyv értelmező rendelkezéseinek ismeretében az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdésével összeegyeztethetőnek ítéli. Ez a meghatározás összhangban lenne azzal a célkitűzéssel, hogy kielégítse egy adott társadalom demokratikus, társadalmi és kulturális igényeit és garantálja a pluralizmust, ideértve a kulturális és a nyelvi sokszínűséget is.
(172)
Ezért a fentiek alapján a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a közszolgáltatás TV2 általi meghatározása elfogadható.
(173)
Ehhez hozzá kell tenni, hogy a vizsgált időszakban a TV2 közszolgáltatási feladata részeként honlapot működtetett. A honlap a TV2 közszolgálati televízió-műsorairól tájékoztatja a felhasználókat. A Bizottság el tudja fogadni, hogy a TV2 honlapja, amely arra korlátozódik, hogy a felhasználókat tájékoztatja a TV2 közszolgálati televízió-műsorairól, a TV2 közszolgálati műsor-szolgáltatási feladata körébe tartozik. Ennélfogva e honlap működtetésének a közszolgálati feladat körébe vonása nem tartalmaz nyilvánvaló hibát. Ezen túlmenően a TV2 játékokat stb. kínáló kereskedelmi honlapot is működtetett. A TV2-nek ez a kereskedelmi internetszolgáltatása tisztán kereskedelmi tevékenységnek tekintendő, mivel olyan, egyéni keresletet kielégítő interaktív termékeket - például játékokat és csevegőszobákat - kínál, amelyek nem különböznek a hasonló kereskedelmi termékektől. Ez utóbbi tevékenységek ennélfogva a TV2 közszolgálati tevékenységének hatályán kívül esnek.
IV.2.2. MEGBÍZÁS
(174)
Ahhoz, hogy az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése szerinti mentesség előnyét ki lehessen használni, a TV2-t a közszolgálati feladattal hivatalos jogi aktus útján kell megbízni. A Bizottság megjegyzi, hogy a műsorszolgáltatásról szóló törvény (67) hivatalosan megbízza a TV-t a közszolgálati műsor-szolgáltatási feladattal. A Bizottság tudomásul veszi az ítéletet is, amelyben a Törvényszék kimondta: „Egyértelmű, hogy a TV2-t ilyen feladattal [közszolgálati feladattal] bízták meg” (68).
(175)
Mivel azonban a jogszabályi meghatározás nem teszi kellően egyértelművé, hogy milyen egyéb szolgáltatástípusok engedélyezettek közszolgáltatásként, előzetesen hivatalos megbízást kell adni a közszolgálati műsorszolgáltató számára minden olyan további tevékenységre, amelyet a TV2 közszolgáltatásként kíván indítani. A Bizottság megjegyzi, hogy a TV2 az 1995-2002 közötti időszakban közszolgálati műsor-szolgáltatási feladatain kívül nem nyújtott ilyen egyéb szolgáltatásokat. Az egyéb szolgáltatásokat, többek között játékokat kínáló honlapot tulajdonképpen kereskedelmi tevékenységként működtették, míg a felhasználókat kizárólag a TV2 közszolgálati televízió-műsorairól tájékoztató honlap a közszolgálati műsor-szolgáltatási feladat részének tekinthető, mivel nem különíthető el a műsorszolgáltatástól. A Bizottság ezért azt a következtetést vonja le, hogy a TV2-t az 1995-2002 közötti időszakra megfelelően bízták meg a közszolgálati műsor-szolgáltatási feladattal.
(176)
Amint azonban a műsorszolgáltatásról szóló 2001. évi közlemény 41-43. pontja kimondja, a közszolgáltatást nemcsak hivatalosan kell a műsorszolgáltatóra bízni, hanem az is szükséges, hogy a közszolgáltatást a megbízásról szóló jogi aktusban előírtaknak megfelelően lássák el. Mivel nem a Bizottságnak kell megítélnie, hogy teljesülnek-e minőségi követelmények, ezért szükség van egy megfelelő ellenőrző hatóságra, tehát - amennyiben a hatóság független a megbízott vállalkozástól - a hatékony felügyelet biztosítására szolgáló mechanizmust a tagállamnak kell megválasztania.
(177)
Ezzel összefüggésben a Bizottság megjegyzi, hogy az Állami Számvevőszék 2000-ben a TV2 közszolgáltatási kötelezettségeinek tartalmára és jellegére irányuló külön vizsgálatot végzett, és azt is megvizsgálta, hogy ezek hogyan teljesültek a gyakorlatban. Ez a vizsgálat a TV2 közszolgálati kötelezettségeinek teljesítése terén semmilyen hiányosságot nem fedezett fel. Ezen túlmenően, 2001-ben és 2002-ben létezett egy Közszolgálati Tanács, amelynek az volt a feladata, hogy biztosítsa a TV2 közszolgáltatási kötelezettségeinek betartását, bár ez a testület fennállásának rövid ideje alatt erre vonatkozó jelentést nem tett közzé. A Bizottság sem rendelkezik arra utaló információval, hogy a TV2 nem tett volna eleget kötelezettségeinek, vagy hogy a teljesítménye alapján a szolgáltatást a továbbiakban nem lehetne az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése szerinti általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak tekinteni.
(178)
A közszolgálati műsorszolgáltatás pénzügyi ellenőrzésével kapcsolatban a Bizottság megjegyzi, hogy az Állami Számvevőszék ellenőrizte a TV2 elszámolásait. Ezek az ellenőrzések pénzügyi ellenőrzéseket és vezetői ellenőrzéseket is magukban foglaltak, bár az Állami Számvevőszék hatásköre nem terjedt ki a TV2 közszolgáltatási költségei túlkompenzációjának megakadályozására.
(179)
Az állami támogatás arányossága tekintetében a Bizottság jogosult elvégezni ezt az értékelést. A Bizottság megjegyzi, hogy az átláthatósági irányelvet hatályba léptették Dániában. A Bizottság a dán hatóságoktól adatokat kapott ahhoz, hogy értékelhesse az állami finanszírozás arányosságát.
IV.2.3. ARÁNYOSSÁG
(180)
Az ítélet és a műsorszolgáltatásról szóló 2001-es közlemény fényében a Bizottság által végzendő arányossági értékelés kétszintű.
(181)
A Bizottságnak először is ki kell számítania a TV2-re bízott közszolgálati feladat nettó költségét, és ellenőriznie kell, hogy - szükségletei ismeretében - ezt a költséget túlkompenzálták-e a közszolgálati feladatok teljesítése érdekében.
(182)
Másodszor a Bizottságnak elemeznie kell a TV2 reklámpiaci magatartását. A műsorszolgáltatásról szóló 2001-es közlemény szerint egy közszolgálati műsorszolgáltató, amennyiben az állami támogatás az alacsonyabb bevételeket fedezi, valóban hajlamos lehet a hirdetési árak vagy más, nem közszolgálati tevékenységek piaci árainak lenyomására, hogy a versenytársak bevételeit csökkentse. A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy ha egy közszolgálati műsorszolgáltató a nem közszolgálati tevékenységek területén alacsonyabb árat ígér, mint amely szükséges az elkülönített tevékenységhez kapcsolódó azon költségek megtérüléséhez, amelyek egy hasonló helyzetben lévő hatékony kereskedelmi üzemeltetőnél általában felmerülnek, az ilyen gyakorlat a közszolgálati kötelezettségek túlkompenzációját jelentené.
1. Az állami támogatás összege és a túlkompenzáció értékelése
(183)
Az átláthatósági irányelv (69) szerint a tagállamoknak elkülönített elszámolásokat kell vezetniük a közszolgálati és a nem közszolgálati tevékenységekről. A kiadásokat és a bevételeket egyértelműen meghatározott, objektív költségelszámolási elvek alapján, helyesen kell megosztani.
(184)
A Bizottság álláspontja szerint a műsor-szolgáltatási ágazatban az elszámolások elkülönítése nem feltétlenül egyszerű, sőt nem feltétlenül megvalósítható a költségoldalon, mivel a különböző tevékenységek inputja azonos. Ebben az ágazatban a tagállamok a műsorszolgáltatók teljes programját úgy tekinthetik, mint amelyre kiterjed a közszolgálati feladat, számításba véve ugyanakkor a kereskedelmi kiaknázását (70).
(185)
E határozatban a Bizottságnak először is a TV2 által teljesített általános gazdasági érdekű szolgáltatás költségét kell meghatároznia.
(186)
Mivel a TV2 kereskedelmi tevékenységeket is folytat, a különböző tevékenységeiről köteles elkülönített elszámolásokat vezetni. 2001 óta a TV2 a jogszabály értelmében közszolgálati és kereskedelmi tevékenységeiről köteles volt elkülönített elszámolásokat vezetni.
(187)
A Bizottságnak a nettó költségek kiszámításakor a közszolgálati tevékenység bruttó költségeiből ki kell vonnia a közszolgálati tevékenység kereskedelmi alapú működtetésének teljes nettó nyereségét. A dán hatóságok a műsorszolgáltatásról szóló közlemény 56. pontjában előterjesztett módszerrel összhangban számadatokat szolgáltattak a TV2 kereskedelmi és közszolgálati tevékenységei teljesítményének bemutatására. Úgy tűnik, hogy a TV2 kereskedelmi tevékenységei többségének inputja megegyezett a közszolgálati tevékenységekével. Következésképp ezekhez a kereskedelmi tevékenységekhez nem rendeltek érdemben költségeket. Ilyen esetekben a Bizottság a közszolgálati tevékenység nettó költségeinek kiszámításához levonja a kereskedelmi működésből származó nettó bevételeket. Kizárólag az internetes kereskedelmi tevékenységek tekinthetők a közszolgálati tevékenységtől elkülöníthetőnek. 1997-ben történt elindításuk óta a TV2 internetes kereskedelmi tevékenységeinek vesztesége […] (71) millió DKK.
(188)
A Bizottság ezt követően a közszolgálati tevékenység nettó költségének kiszámításához a közszolgálati tevékenység bruttó költségéből levonta a közszolgálati tevékenységből keletkezett bevételeket (a reklámbevételeket és más kereskedelmi bevételeket). Ezt követően az állami készpénz-finanszírozást levonta a közszolgálati tevékenység nettó költségéből. Ezt a számítást az alábbi táblázat mutatja be.
(189)
Megjegyzendő, hogy annak ellenére, hogy a Bizottság számos alkalommal kérte az 1995-ös és 1996-os reklámbevételek pontos összegének megadását, a TV2 és a dán hatóságok nem tudtak egyértelmű és megkérdőjelezhetetlen számadatokat szolgáltatni.
(190)
A dán hatóságok 2009. június 26-i válaszukban jelezték, hogy nincs módjukban megerősíteni, hogy a TV2 által a TV2 Alapból kapott reklámbevétel összege 1995-ben 400,1 millió DKK, 1996-ban pedig 337,7 millió DKK volt.
(191)
A TV2 válaszában jelezte, hogy i. a TV2 Alap 1995-ben és 1996-ban a TV2 Reklame társaságtól kapott forrásokat (824 és 904,5 millió DKK-t), illetve előfizetési díjakat kapott az államtól (330,3 és 356,3 millió DKK-t), valamint hogy ii. a TV2 Alap 1995-ben 730,4 millió DKK-t, 1996-ban pedig 694 millió DKK-t utalt át a TV2-nek, illetve 269,6 millió DKK-t, illetve 275 millió DKK-t a regionális TV2-nek. A TV2 Alapnak azzal a céllal utalták át az összegeket, hogy fedezzék a TV2 és regionális állomásainak finanszírozási szükségleteit.
(192)
Ezen túlmenően a dán hatóságok 2009. június 26-i, 2010. november 17-i és 2010. november 30-i válaszukban megerősítették a TV2 azon érvelését, miszerint a TV2 regionális állomásait - egyéb kereskedelmi bevétel hiányában - ténylegesen teljes egészében előfizetési díjakból finanszírozták, és ezért a TV2 regionális állomásainak évente átutalt összegek csak a TV2 Alapnak átutalt előfizetési díjakból származhattak. Ez az érvelés azt feltételezi, hogy a TV2-nek átutalt előfizetési díjak az előfizetési díj maximális összegével egyenértékűnek tekinthetők, amelyet - a TV2 regionális állomásainak átutalt összegek levonását követően - a szóban forgó évek mindegyikében átutaltak a TV2 Alapnak. Ennek megfelelően a dán hatóságok és a TV2 állítása szerint ez azt jelenti, hogy az 1995-ben és 1996-ban a TV2 Alapból a TV2-nek átutalt finanszírozás túlnyomó többsége nettó reklámbevételből állt. Ezzel az érveléssel a dán hatóságok szerint ez azt feltételezné, hogy 1995-ben a TV2 60,7 millió DKK-t kapott előfizetési díjként (amely a regionális állomásoknak biztosított pénz levonása után megmaradt) és 669,7 millió DKK-t kapott reklámbevételként (maradványösszeg), 1996-ban pedig 81,3 millió DKK-t kapott előfizetési díjként és 612,7 millió DKK-t reklámbevételként.
(193)
A Bizottságot nem győzte meg a TV2 és a dán hatóságok 1995-ös és 1996-os reklámbevételek összegére vonatkozó érvelése. A Bizottság különösen azt jegyzi meg, hogy a TV2 Alapban nem különítették el a reklámbevételek és az előfizetési díjak elszámolását, és hogy ennélfogva mindezek a bevételek összekeveredtek. A Bizottság sajnálja, hogy a dán hatóságok nem szolgáltattak egyértelmű és megkérdőjelezhetetlen számadatokat az 1995-ös és 1996-os reklámbevételek összegére vonatkozóan. A Bizottság azonban úgy ítéli meg, hogy ebben a konkrét ügyben nem szükséges tovább vizsgálni ezt a kérdést, mivel nem központi probléma, ugyanis - a fentiekben említetteknek megfelelően - a Bizottság megítélése szerint az 1995-ös és 1996-os reklámbevételek állami forrásokat képeznek, és azokat minden esetben le kell vonni a közszolgálati tevékenység bruttó költségéből. Ezért az alábbi táblázat a TV2 Alap által 1995-re és 1996-ra átutalt reklámbevételeket ugyanabban a sorban említi, mint az előfizetési díjakat.
(194)
Megjegyzendő az is, hogy a Bizottság az 1997-2002 közötti időszakra figyelembe vette a TV2 regionális állomásai számára a TV2-n keresztül átutalt előfizetési díjakat. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy mivel ezeket az összegeket a TV2 kapta meg, majd átutalta a regionális állomásoknak, azokat bevételként is, kiadásként is figyelembe kell venni a számításokban, ami tulajdonképpen azt feltételezi, hogy nem befolyásolják a Bizottság alábbi számítását.
(195)
Ami a TV2 javára digitalizálás céljára átutalt tőkeinjekciót illeti, azt 1997-ben bevételként tüntették fel. A befektetések végrehajtásakor a kapcsolódó csökkentéseket költségként vették figyelembe. A digitalizálás költségei tulajdonképpen közszolgálati költségek. Ugyanazon költségek kétszeres beszámításának elkerülése érdekében a végrehajtott befektetéseknek megfelelő értékcsökkenést levonták a közszolgálati tevékenység bruttó költségéből. A TV2 ezzel kapcsolatos bírálatai ellenére a Bizottságnak az a véleménye, hogy az állami kompenzáció kiszámításával kapcsolatos állandó ügykezelési gyakorlattal összhangban az államtól vagy állami alapból származó bevételeket abban az évben kell figyelembe venni, amikor azokat biztosították, nem pedig abban az évben, amikor azokat elköltötték vagy felhasználták.
1. táblázat
A közszolgálati tevékenység költsége és kompenzációs intézkedések az 1995-2002 közötti időszakban, az elszámolások alapján
(millió DKK-ban)
Év
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Összesen
A közszolgálati tevékenység bruttó költsége
- 755,8
- 856,2
-1 415,2
-1 475,3
-1 439,1
-1 531,6
-1 518,5
-1 604,1
-10 595,8
Digitalizálásba való befektetés
0
0
0
0
-10,3
-4
-56,7
-23,9
-94,9
A TV2 által közvetlenül szerzett nettó reklámbevételek
0
0
1 091,9
1 118,4
1 014,4
1 089,9
1 006,8
1 028,3
6 349,7
Egyéb bevételek
83,2
121,6
97,3
76,3
50,9
65,4
58
73,8
626,5
A közszolgálati tevékenység nettó költsége
- 672,6
- 734,6
- 226,0
- 280,6
- 384,1
- 380,3
- 510,4
- 525,9
-3 714,5
1995-ben és 1996-ban a TV2 Alaptól kapott előfizetési díjak és nettó reklámbevételek
730,4
694
328,5
357,5
414,6
449,2
537,3
556,2
4 067,7
A Rádió Alap felszámolásakor végrehajtott átutalás
0
0
8
10
15
25
0
0
58
A TV2 Alap felszámolásakor végrehajtott átutalás
0
0
217
0
0
0
0
0
217
i. A TV2 Alapból és a Rádió Alapból kapott, fent említett előfizetési díjak és bevételek, valamint ii. a közszolgálati tevékenység nettó költsége
57,8
-40,6
327,5
86,9
45,5
93,9
26,9
30,3
628,2
Forrás: a TV2 éves eredménykimutatása
(196)
Ahogyan a fenti táblázatból kimutatható, a finanszírozás 628,2 millió DKK-val (84,4 millió EUR-val) haladja meg a költségeket.
(197)
A Bizottság tudomásul veszi azt a tényt, hogy a TvDanmark megítélése szerint a TV2-nek biztosított többi intézkedést - például a kamatfizetés alóli mentességet és az adómentességet, valamint az országos sugárzási frekvenciához való kedvező feltételek melletti hozzáférést - figyelembe kellene venni a túlkompenzáció értékeléséhez. Ezeknek az előnyöknek az összefoglalása az alábbi táblázatban található:
2. táblázat
Az adómentességből, a kamatról való lemondásból és a sugárzási frekvenciából származó előnyök
Millió DKK-ban
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Összesen
Társasági adó alóli mentesség
19,7
-13,8
54,6
30,1
16,7
29,7
18,5
3,9
159,4
A vállalkozásindításhoz nyújtott hitelek felhalmozódott kamata
44,5
39,2
36,9
41,3
37,5
45,1
51,7
45,6
341,8
A működési célú hitelek állami garanciája
2,4
2,1
1,7
1,4
1,0
0,7
0,4
0,1
9,8
A sugárzási frekvencia díja (72)
2,3
7,9
12,6
21,4
26,0
70,2
Összesen
66,6
27,5
95,5
80,7
67,8
96,9
96,6
49,6
581,2
(198)
A Bizottság egyetért azzal, hogy ebben a vizsgálatban ezeket az intézkedéseket figyelembe kell venni. A túlkompenzáció kiszámításához azonban ezeket nem helyénvaló felvenni az 1. táblázatban található számítások közé. A Bizottság RAI-üggyel (73) kapcsolatos álláspontjával összhangban ezek a további előnyök úgy tekinthetők, hogy ellensúlyozzák azokat a költségeket, amelyeket egyébként finanszírozni kellett volna. Így a közszolgálati feladat költségeire fordított állami finanszírozás arányosságának kiszámítása érdekében ezeket a további előnyöket nem kellene figyelembe venni, mivel a szóban forgó költségek fizetésének kötelezettsége arányosan növelte a TV2-re bízott közszolgálati tevékenység eredeti költségeit. A nettó eredmény szempontjából ez nem számítana. Biztosítani kell azonban, hogy ezek az előnyök csak a közszolgálati feladatnak kedvezzenek, és ne áramoljanak át a kereskedelmi tevékenységekhez. Ezt az utóbbi kérdést az alábbi (235)-(237) preambulumbekezdés tárgyalja.
(199)
A dán hatóságok és a TV2 különböző érveket terjesztettek elő a (196) preambulumbekezdésben kiszámított túlzott mértékű finanszírozás indoklására. A Törvényszék ítéletének fényében a Bizottságnak különösen azt kell értékelnie, hogy a túlzott mértékű finanszírozás valójában szükséges volt-e ahhoz, hogy a TV2 teljesíteni tudja közszolgálati feladatait.
(200)
Ebben a tekintetben először is meg kell jegyezni, hogy az Amszterdami Jegyzőkönyv (74) azért hangsúlyozta a műsor-szolgáltatási ágazat sajátosságait az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokkal szemben, mert „a tagállamok közcélú műsor-szolgáltatási rendszere közvetlenül kapcsolódik az egyes társadalmak demokratikus, társadalmi és kulturális igényeihez és a médiapluralizmus megőrzésének követelményéhez”. Ezeket a sajátosságokat figyelembe kell venni a Bizottság e határozatban kifejtett összeegyeztethetőségi értékelése során.
(201)
Ezen túlmenően a Bizottság korábbi határozatokban elfogadta, hogy a műsorszolgáltatók közszolgálati tevékenységének fenntartásához indokolt egy bizonyos tőkeszerkezet. Az osztrák műsor-szolgáltatási ügyben (75) például a Bizottság kimondta: „Az EK-Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése értelmében, ahogyan azt az Amszterdami Jegyzőkönyv értelmezi, a tagállamok elvileg annyi közfinanszírozást biztosíthatnak a közszolgálati műsorszolgáltatóknak, amennyi a közszolgálati tevékenység ellátásának megőrzéséhez szükséges. Ez nemcsak az általános gazdasági érdekű szolgáltatás működtetésére, hanem a saját tőkére is vonatkozik.”
(202)
Ahogyan a Törvényszék az ítéletében (76) kimondta: „a Bizottság nem támaszkodhat az ellenőrzés állítólagos elégtelenségére azon összegek egésze visszatéríttetésének elrendelése érdekében, amelyek a Dán Királyság szerint közszolgálathoz szükséges tartalékot jelentettek, mivel a Bizottság rendelkezésére álló információkra tekintettel teljes mértékben lehetséges volt a vizsgált időszakban e tartalék létrehozásának alapjául szolgáló valamennyi jogi és gazdasági feltétel komoly vizsgálata, és ilyen vizsgálat hiányában nem lehetett érvényesen megítélni azon kérdést, hogy e tartalék teljes mértékben vagy akárcsak részben valóban szükséges volt-e a közszolgálathoz”.
(203)
A Törvényszék hozzátette (77), hogy az olyan, pusztán formális követelmények, mint a tartalékok „specifikus” és „átlátható” jellegére vonatkozó követelmény, nem igazolhatják a visszafizettetési utasítást, továbbá azon tényből, hogy a TV2-nek a gyakorlatban nem kellett hozzányúlnia tartalékaihoz, nem lehet következtetni arra, hogy e tartalékokat a közszolgálati szükségleteihez képest aránytalannak kellene tekinteni (78).
(204)
A Bizottságnak ezért értékelnie kell mindazokat a tényezőket, amelyeket a dán hatóságok a TV2-nek az 1995-2002 közötti időszakra nyújtott kompenzáció megállapításához és a tartalékképzésről szóló döntéshez felhasználtak. E tekintetben az előfizetési díj megállapítására szolgáló eljárást, a fenti (105) preambulumbekezdés és az azt követő preambulumbekezdések értékelik.
(205)
Azon tényezőkre vonatkozóan, amelyek hatására a dán hatóságok a TV2 közszolgálati feladatainak ellátására szolgáló tartalékot képezték, az alábbi, dán hatóságok által benyújtott információkat kell figyelembe venni.
(206)
A TV2 1988. évi létrehozásakor tőkeinjekcióra nem került sor. A TV2 műveleteit kizárólag egy 510,8 millió DKK összegű, vállalkozásindításhoz nyújtott hitellel finanszírozták, amely lehetővé tette a TV2 gyártóberendezéseinek, épületeinek stb. megvásárlását. A TV2-t tehát mérsékelten tőkésítették, mert rendellenesen magas összegű hitelekkel és rendellenesen alacsony összegű saját tőkével tőkésítették. Ennek következtében a TV2 rövidesen pénzügyi nehézségekkel szembesült.
(207)
A dán országgyűlés alá tartozó független intézménynek, a Számvevőszéknek (Rigsrevisionen) az a feladata, hogy az elszámolások ellenőrzését és a közigazgatás átvilágítását egyaránt elvégezze. 1995-ben a Számvevőszék arra a következtetésre jutott, hogy a TV2 pénzügyi problémáinak jelentős hányada annak tulajdonítható, hogy a televízióállomást tőkeinjekció nélkül hozták létre (79). A Számvevőszék elsősorban azt ajánlotta, hogy az állam - a vállalkozásindításhoz nyújtott hitelek átalakításával - mintegy 530 millió DKK saját tőkét juttasson a TV2-nek. Ez mintegy 350 millió DKK saját tőkét és 50 % körüli szolvenciamutatót biztosított volna a TV2-nek. A mintegy 50 %-os ajánlott szolvenciamutató egyenértékű volt olyan magántulajdonban lévő vállalkozásokéval, mint a TV2 Norge (Norvégia) és a TV4 (Svédország).
(208)
E jelentés nyomán az állami ellenőrök - a többek között az állami tulajdonban lévő vállalkozások elszámolásainak kritikus ellenőrzéséért felelősként kinevezett dán országgyűlési képviselők - arra kérték a Pénzügyminisztériumot, hogy nyilatkozzon arról a kérdésről, hogy a TV2 növelje-e saját tőkéjét. A Pénzügyminisztérium 1995. augusztusi nyilatkozatában, válaszul a Számvevőszék arra irányuló javaslatára, hogy a TV2-nek rendelkeznie kell saját tőkével, a következőket jelezte: „Mind az új vállalkozások létrehozásakor, mind az állami tulajdonú meglévő vállalkozások átalakításakor biztosítani kell, hogy a vállalkozás rendelkezzen a szükséges saját tőkével. Ugyanakkor azonban biztosítani kell, hogy az állam ne hajtson végre túl nagy tőkeinjekciót, mivel az először is felesleges kiadást fog jelenteni az állam számára, másodszor pedig ésszerűtlen versenyelőnyhöz juttathatja a vállalkozást. Biztosítani kell tehát, hogy a vállalkozás tőkésítése ne legyen se túlzottan alacsony, se túlzottan magas.” A dán állam ennek alapján úgy ítélte meg, hogy növelni kell a TV2 saját tőkéjét. Az a döntés született azonban, hogy az állam nem biztosíthatja egyszerre a tőke-hozzájárulást. A TV2 e helyett a folyamatos haszonból maga növelné a szükséges saját tőkét.
(209)
A tőkebázisra vonatkozó kötelezettség 1997-től tükröződött a TV2 alapszabályában. 1997 óta a TV2 alapszabálya egyértelműen kimondta, hogy 2001-től kezdődően a TV2 szabad saját tőkéjének összege legalább 200 millió DKK lesz, és hogy ezt az összeget a műsorszolgáltató működési veszteségének ellensúlyozására használják fel (80). Az 1997. augusztus 18-i kormányrendelet kimondta, hogy a lehetséges működési veszteség finanszírozásához a TV2 szabad saját tőkéjének - azaz a saját tőke, valamint a fenntartott összegek és más lekötött források különbsége - 2000 végén legalább 200 millió DKK-t kell kitennie. A szabad saját tőke növekedni fog, hogy 1998 végén legalább 50 millió DKK, 1999 végén pedig legalább 100 millió DKK legyen. 2001-től a szabad saját tőke a legutóbbi elszámolások szerint mindenkor legalább 200 millió DKK. Ha várható, hogy a saját tőke az említett összegek alá esik, az ügyet a kulturális miniszter elé terjesztik. A kulturális miniszter különleges esetekben - a Rigsrevisionen véleményének kikérését követően - elfogadhat alacsonyabb saját tőkét, amelyhez sajátos feltételeket társíthat.
(210)
A korlátozatlan saját tőke minimális összegéről rendelkező, miniszter által kiadott 1997. évi kormányrendeletet közzétették a dán hivatalos közlönyben (Lovtidende). Ezenkívül 1998-tól kezdődően az alapszabály követelményeinek megfelelő sajáttőke-felhalmozást különösen a TV2 közzétett éves beszámolója említette.
(211)
A dán hatóságok szerint az alapszabály szerinti 200 millió DKK-s minimális tőkekövetelmény nemteljesítése várhatóan a TV2 államigazgatás alá helyezését vonná maga után.
(212)
A Bizottság véleménye szerint a kritikus kérdés annak meghatározása, hogy az ellentételezés révén elért sajáttőke-bázis tulajdonképpen szükséges volt-e, és ha igen, milyen mértékben volt szükséges a TV2 közszolgálati feladatainak ellátásához.
(213)
Tekintettel a TV2 tartalékainak sajáttőke-bázis formájában történő felhalmozásához vezető eljárást és okokat kifejtő fenti információkra, valamint a Törvényszék ítéletének fényében a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a tartalékképzés csakugyan szükséges volt ahhoz, hogy a TV2 teljesítse közszolgálati feladatait.
(214)
A Bizottság azonban szeretné tudni, hogy a tartalékok teljes összege valóban indokolt és szükséges volt-e, azaz a 2002 végén elért sajáttőke-bázis teljes összege valóban szükséges volt-e a TV2 közszolgálati feladatainak ellátásához.
(215)
A Bizottság véleménye szerint az arányosnak és a közszolgálati feladat ellátásának biztosításához szükségesnek tekinthető sajáttőke-bázis mértéke az egyes esetek tényállásától és jogi keretétől függ.
(216)
A TV2 sajáttőke-bázisára vonatkozóan a Bizottság rendelkezésére álló számadatok a következők:
Millió korona
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Korlátozott saját tőke (digitalizálás)
167,0
167,0
156,7
152,6
96,6
72
Korlátozatlan saját tőke
-97,8
- 138,4
22,1
110,7
173,3
270,3
418,7
478,5
Összes saját tőke
-97,8
- 138,4
189,1
277,7
330,0
422,9
515,3
550,5
Összes kötelezettség
770,3
746,9
1 244,7
1 363,3
1 311,8
1 423,0
1 409,5
1 409,1
Szolvenciamutató (81)
-13
-19
2
8
13
19
30
34
(217)
2002. december 31-én a TV2 550,5 millió DKK saját tőkét halmozott fel, ezen belül 72 millió DKK korlátozott saját tőkét (digitalizálásra), amely 34 %-os szolvenciamutatónak felel meg. 2002 végén a korlátozatlan saját tőke összege 478,5 millió DKK volt.
(218)
A Bizottság először is megjegyzi, hogy a tőke egy része nem volt szabad saját tőke. A TV2 1997-es éves beszámolója (82) szerint valójában a Médiatanács (Medieforliget) döntött úgy, hogy a TV2-nek 2000 vége előtt digitalizálnia kell a gyártóberendezéseit. 300 millió DKK-t különítettek el a TV2 és a regionális állomások digitalizálására. 1997-ben erre a célra 167 millió DKK-t utaltak át a TV2-nek. A Bizottság ezért úgy véli, hogy ez az összeg szükséges volt a TV2 közszolgálati szükségleteihez. Az a tény, hogy a nem digitalizálásba fektetett pénzt (azaz 72 millió DKK értékű egyenleget) 2003. január 1-jei hatállyal végül felszabadították, azért nem vonja kétségbe ezt a következtetést, mert a vizsgált időszakban ezeket az összegeket egyértelműen korlátozott saját tőkeként különítették el a TV2 elszámolásaiban, csak digitalizálási célra lehetett felhasználni, és ahogyan a Törvényszék az ítéletében kimondta, azon tényből, hogy a TV2-nek a gyakorlatban nem kellett hozzányúlnia tartalékaihoz, nem lehet következtetni arra, hogy e tartalékokat a közszolgálati szükségleteihez képest aránytalannak kellene tekinteni (83).
(219)
Megjegyzendő az is, hogy a TV2 saját tőkéje 1994. december 31-én (azaz az e határozatban tárgyalt időszak kezdetén) csaknem 156 millió DKK volt, és hogy 1995-ben és 1996-ban a TV2-nek negatív volt a szolvenciamutatója és a saját tőkéje, ami magyarázatot adott arra, hogy 2002 végén az összes saját tőke miért volt alacsonyabb a kapott ellentételezésnél. A TV2-nek csak 2000 végén volt az előírt 200 millió DKK minimális küszöbérték feletti korlátozatlan saját tőkéje.
(220)
Annak bizonyítására, hogy a TV2 saját tőkéjének mértéke indokolt volt, a dán hatóságok egy, a PricewaterhouseCoopers által készített, 2002. november 18-i nyilatkozatot nyújtottak be. E nyilatkozat szerint a TV2 szolvenciamutatója a vizsgálat időszakában alacsonyabb volt, mint azoké a skandináv műsorszolgáltatóké, amelyek a méretüket, a tevékenységeiket, a szerkezetüket és működésük piacait tekintve összehasonlíthatók a TV2-vel. A TV2 szolvenciamutatója például alacsonyabb volt, mint a TV2 Norgéé (36 %), és jóval alacsonyabb volt, mint a svédországi TV4-é, amelynek szolvenciamutatója 65 % - a TV2-ének csaknem a kétszerese - volt. A nyilatkozat szerint a TV2 szolvenciamutatója a hozzá hasonló műsorszolgáltatóké alatt volt, és ennélfogva nem tekinthető túlzott mértékűnek. A nyilatkozat azt is közli, hogy nincs ok annak vélelmezésére, hogy a hasonló műsorszolgáltatók tőkeszerkezetét nem optimalizálták. A PricewaterhouseCoopers azt is jelezte, hogy a 30 % alatti szolvenciamutató idővel szokatlanná válik, és a társaságot sérülékennyé fogja tenni a bevétel-ingadozásokkal szemben.
(221)
Ezt a többi szolgáltatóval való összehasonlítást óvatosan kell alkalmazni, mivel ezek a szolgáltatók nem ugyanazokat a közszolgálati feladatokat teljesítik, mint a TV2, a finanszírozásuk eltérő, és nem ugyanazzal a jogállással rendelkeznek. Mindazonáltal ez a nyilatkozat támpontot ad, és egyéb tényezők mellett figyelembe vehető.
(222)
A Bizottság ebben a tekintetben valójában megjegyzi, hogy a dán hatóságok azt igazoló információt nyújtottak be, hogy az e vizsgálat körébe tartozó utolsó időszakban tervezték, hogy megváltoztatják a TV2 jogállását, a TV2-t korlátolt felelősségű magántársaságként jegyzik be és privatizálják. A TV2 cégbejegyzési folyamatának részeként az is elemzés tárgyát képezte, hogy az előfizetési díjak biztosítása hogyan szüntethető meg fokozatosan, mivel a dán hatóságoknak az volt a szándéka, hogy az előfizetési díjakon keresztüli finanszírozást a TV2 privatizációja után megszüntesse.
(223)
E célkitűzések teljesítése érdekében a dán kormány 2002 júniusában megállapodott az országgyűlés többségével a dán médiapolitika mélyreható liberalizációjáról. E megállapodás szerint a TV2 átalakításának a mielőbbi privatizáció céljával kell történnie. A TV2 korlátolt felelősségű magántársaságként való bejegyzéséhez megvizsgálták annak pénzügyi bázisát. A kulturális miniszter 2002 nyarán kijelölt egy, a Kulturális Minisztérium, a Pénzügyminisztérium és a „Kammeradvokaten” képviselőiből álló irányítócsoportot annak érdekében, hogy tisztázza a TV2 privatizációjának és társaságként történő megalapításának gazdasági alapját. Az irányítócsoport munkája támogatására megbízott egy könyvvizsgáló társaságot és egy pénzügyi tanácsadót többek között azzal, hogy számítsák ki a TV2 sajáttőke-szükségletének szintjét. A könyvvizsgáló társaság azt a következtetést vonta le, hogy a TV2-t 640 millió DKK-val kell létrehozni.
(224)
A TV2 társaságként való létrehozását és saját tőkéjének megállapítását az országgyűlés (Folketing) költségvetési bizottsága hagyta jóvá. A TV2 jogállásának megváltoztatása és korlátolt felelősségű magántársaságként való bejegyzése 2003. január 1-jén, visszamenőleges hatállyal történt. A TV2 jogállásának megváltoztatása és bejegyzése nyomán számos, a TV2 javára biztosított intézkedést eltöröltek, például a kamat- és törlesztésmentes hiteleket és az adómentességet. 2005-ben a privatizációt elhalasztották, a TV2 azonban 2004 után már nem kapott előfizetési díjakat.
(225)
Ezért a fentiek alapján a Bizottság megítélése szerint a Bizottságnak a tartalékok összeegyeztethetőségének értékelése során figyelembe kell vennie többek között azt a tényt, hogy a szóban forgó vizsgálat tárgyát képező utolsó időszakban a dán hatóságok már tervezték különösen a TV2 jogállásának és az azzal járó sajáttőke-bázis iránti szükségleteknek a megváltoztatását.
(226)
A Bizottság - döntéshozatali gyakorlatával összhangban - elvben pozitívan áll hozzá a kereskedelmi vállalkozásokkal versengő állami szervezetek cégbejegyzéséhez, mivel a cégbejegyzések hatásaként csökkenhet a versenytorzulás azáltal, hogy az állam biztosította korlátlan előnyök helyébe korlátozott összegű saját tőke kerül, valamint azáltal, hogy egyértelműen megkülönböztetik az állam hatóságként és befektetése megtérülésére számító vállalkozóként betöltött szerepét.
(227)
Ezen túlmenően a többi figyelembe veendő tényező mellett, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a TV2 tartalékainak szintjét a reklámpiaci bevételek ingadozásának fényében kell megvizsgálni.
(228)
A TV2-t ugyanis sebezhetővé tették a reklámpiacra szükségszerűen jellemző bevétel-ingadozások. A TV2 például 1998-1999-ben, egy éven belül tapasztalta a reklámbevételek mintegy 104 millió DKK-val történő visszaesését. A dán hatóságok szerint a TV2 hasonló nagyságrendű visszaeséseknek csak akkor tud ellenállni, ha igen jelentős összegű szabad saját tőkével rendelkezik, mivel az előfizetési díjból származó bevételt több évre előre megállapították. Annak ellenére, hogy a TV2 kevésbé függött a reklámbevételektől, mint az előfizetési díjban nem részesülő TV2 Norge és TV4, mindazonáltal a reklámbevételeken keresztüli finanszírozás a szóban forgó időszakban a TV2 tevékenységeinek fontos finanszírozási forrását jelentette.
(229)
Ebben a tekintetben a Bizottság megjegyzi, hogy a Törvényszék az ítéletében (84) egyértelművé tette a következőt: „Azon tényből, hogy a TV2-nek 1999-ben nem kellett hozzányúlnia tartalékaihoz, nem lehet következtetni arra, hogy e tartalékokat a közszolgálati szükségleteihez képest aránytalannak kellene tekinteni. Ugyanis a valamely eshetőség elhárítása érdekében létrehozott tartaléknak magának a jellegében rejlik, hogy azt nem kell szükségképpen felhasználni.”
(230)
A Bizottság egyetért a dán hatóságokkal abban, hogy a TV2 szükségletei értékelésének ezenfelül ki kell terjednie arra a tényre, hogy a TV2 likviditása az év során és különböző évek között jelentősen ingadozik, mivel kiemelkedő sporteseményekre, például olimpiai játékokra csak több évnyi időközönként kerül sor, és mivel a műsorjogokat jellemzően többéves szerződések keretében biztosítják. Az 1995-re vonatkozó éves jelentésből (85) például kiderül, hogy az 1995-ös hasznot a várható hiány fedezésére átvitték 1996-ra, amikor is különösen magas kiadások merültek fel az olimpiával és a labdarúgó Európa-bajnoksággal kapcsolatban.
(231)
Megjegyzendő továbbá az is, hogy a vizsgálat időszakában a TV2-t megfosztották a rendes hitelfinanszírozástól. A legfrissebb elszámolások szerint a bevételek legfeljebb 4 %-ára engedélyeztek befektetési hitelt. Az általános működési hitelen kívül a hitelek, garanciák és pénzügyi lízing minden egyéb formája tilos volt a TV2 számára. A TV2 korlátozott hitelfinanszírozási lehetőségei következtében a likviditási szükségleteit elvileg a működésből származó likviditással kellett fedeznie.
(232)
Végezetül pedig a saját tőke szintje nyilvánvaló a közzétett elszámolásokból. A szóban forgó időszakban a fő könyvvizsgáló ellenőrizte a TV2 elszámolásait. Ezek az ellenőrzések pénzügyi ellenőrzéseket és vezetői ellenőrzéseket egyaránt tartalmaztak, bár a fő könyvvizsgáló nem rendelkezett hatáskörrel a TV2 közszolgálati költségei túlkompenzációjának megakadályozására. Ahogyan a Törvényszék az ítéletében (86) kimondta, az a körülmény, hogy ez az ellenőrző szerv nem rendelkezett hatáskörrel a túlkompenzálás megakadályozására, nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a dán hatóságok nem gyakoroltak ellenőrzést. Ezzel szemben a dán hatóságok azt közölték, hogy amennyiben az Állami Számvevőszék azt a következtetést vonta volna le, hogy a tőkebázis túlságosan nagy volt, ennek például az lehetett volna a következménye, hogy a TV2-nek fizetendő előfizetési díjak csökkennek a következő médiamegállapodásban.
(233)
A fenti, együttesen bizonyítéknak tekintett információk alapján a Bizottság az arányossági értékelés első részével kapcsolatban úgy ítéli meg, hogy ebben az igen sajátos ügyben, valamint az Amszterdami Jegyzőkönyv és a Törvényszék ítélete fényében a 2002 végén felhalmozott saját tőke összege (azaz 550 millió DKK) szükséges volt ahhoz, hogy a TV2 teljesítse közszolgálati feladatait. Az erre a célra kapott 628 millió DKK összeg ezért az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése alapján arányos és szükséges volt.
(234)
Bár ez a határozat a TV2-nek 2003-ban és 2004-ben nyújtott lehetséges állami támogatás tekintetében csak az újratőkésítési intézkedéseket értékeli, a Bizottság azt is megjegyzi, hogy a dán hatóságok információkat nyújtottak be annak dokumentálására, hogy 2004-ben a TV2 saját tőkéje 640 millió DKK-t tett ki. 96 millió DKK összeget a kereskedelmi tevékenységekbe fektették be, és nem határozható meg, hogy ezt saját tőkéből vagy külföldi forrásból finanszírozták-e. Ha figyelembe vesszük, hogy csak saját tőkét használtak fel, az azt feltételezné, hogy 544 millió DKK összegű saját tőke állt rendelkezésre a TV2 közszolgálati műsor-szolgáltatási tevékenységeinek végrehajtásához.
(235)
A fenti (198) preambulumbekezdéssel kapcsolatban megjegyzendő, hogy a TV2 számos kereskedelmi tevékenységet is folytat. A TV2 összes tevékenysége szempontjából ezek eléggé marginálisak. E kereskedelmi tevékenységekhez a költségeket a műsorszolgáltatásról szóló 2001-es közleményben (87) ismertetett módszer alapján utalták ki, a más közüzemi ágazatokban általánosan elfogadott megközelítéssel szemben azokat a költségeket, amelyek - mialatt a kereskedelmi tevékenységekből is hasznot húznak - maradéktalanul a közszolgálati tevékenységeknek tulajdoníthatóak, nem kell elosztani a két tevékenységforma között, és maradéktalanul a közszolgáltatáshoz utalhatóak. A műsorszolgáltatásról szóló 2001-es közlemény úgy ítélte meg, hogy e költségek teljes elosztása a két tevékenység között önkényes és nem célravezető. Ami a TV2 sugárzási frekvenciához való hozzáféréséből származó előnyét illeti, a Bizottság megjegyzi, hogy ez a közszolgálati feladatra korlátozódik. A Bizottság emellett úgy ítéli meg, hogy a műsorszolgáltatásról szóló közleménnyel összhangban a finanszírozási költségek (a kamatokból származó előnyök) teljes mértékben a közszolgálati tevékenységeknek tulajdoníthatók.
(236)
A közszolgálati tevékenységek adómentessége hatásának semlegesítése érdekében a kereskedelmi tevékenységek nyereségének 30 %-át a közszolgálati tevékenységhez vezetik át. Ezt csak 2001 óta tették meg. A Bizottság ezért elismeri, hogy lehetett torzulás a műsor-szolgáltatási piacon amiatt, hogy a TV2-nek a kereskedelmi árai megállapításakor nem kellett figyelembe vennie a társaságiadó-kulcsot. Az előny azonban a jövőben már nem áll fenn, tekintettel arra, hogy az átvezetett rész - az említett„semlegesítő” mechanizmusnak köszönhetően - a tényleges adókulcsnak felel meg. A múltra nézve ez a túlkompenzáció összegének megállapításánál nem jelent problémát, mivel ezeknek a kereskedelmi tevékenységeknek az összes bevételét a közszolgálati tevékenység nettó költségének csökkentésére használták fel.
(237)
A TV2 veszteséges internetes kereskedelmi tevékenységeket folytat. Mivel ezek a tevékenységek a közszolgálati műsor-szolgáltatási feladaton kívül esnek, nincs lehetőség állami finanszírozásra. Ezen túlmenően, mivel nincs egyéb olyan tevékenység, amelyet önállóan működtettek, a kereskedelmi tevékenységekből nem származik haszon, amelyből az internetes veszteségek fedezhetők lennének.
2. A TV2 reklámpiaci magatartásának értékelése
(238)
A műsorszolgáltatásról szóló közlemény 58. pontja kimondja, hogy „a közszolgálati műsorszolgáltató […], amennyiben az állami támogatás az alacsonyabb bevételeket fedezi, hajlamos lehet a hirdetési árak vagy más, nem közszolgálati tevékenységek piaci árainak lenyomására, hogy a versenytársak bevételeit csökkentse. […] Ha egy közszolgálati műsorszolgáltató a nem közszolgálati tevékenységek területén alacsonyabb árat ígér, mint amely szükséges az elkülönített tevékenységhez kapcsolódó azon költségek megtérüléséhez, amelyek egy hasonló helyzetben lévő hatékony kereskedelmi üzemeltetőnél általában felmerülnek, az ilyen gyakorlat a közszolgálati kötelezettségek túlkompenzációját jelentené. […]”
(239)
A TvDanmark azt igazoló információt nyújtott be, hogy a TV2 által felszámított reklámárakkal nem tudja fedezni televíziós tevékenységeinek önálló költségeit. A TvDanmark a TV2 által felszámított 21-50 TRP reklámárakkal hasonlítja össze a költségeit.
(240)
Ahhoz, hogy ez az összehasonlítás érvényes legyen, a Bizottságnak első lépésként azt kell megállapítania, hogy a TvDanmark a TV2-vel hasonló helyzetben lévőnek tekinthető-e, valamint azt, hogy hatékony szolgáltató-e.
(241)
Először is a Bizottságnak értékelnie kell, hogy a TvDanmark a TV2-vel hasonló helyzetben van-e. A Bizottság a következőket jegyzi meg. A vizsgált időszakban a TV2 nézettségi aránya 35 % körüli, míg a TvDanmark megfelelő számadata megközelítőleg 15 %. A reklámpiaci részesedések szintén jelentősen különböznek. A TV2 piaci részesedése 60 % körüli, míg a TvDanmark piaci részesedése 8 % körüli. A TV2 reklámokból származó árbevétele a TvDanmark reklámozásból származó árbevételének megközelítőleg ötszöröse. Ezen túlmenően a TV2 az egyetlen olyan televízióállomás, amely a lakosság 100 %-ához eljut, míg a TvDanmark2 penetrációja 77 %, a TvDanmark1-é pedig még alacsonyabb. A fentiek alapján a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a TvDanmark nem hasonlítható közvetlenül össze a TV2-vel.
(242)
Másodszor a Bizottságnak meg kell állapítania, hogy a TvDanmark hatékony piaci szereplő-e. A hatékony piaci szereplő az általánosan használt számviteli mutatók elemzésével, valamint a piaci szereplő eredményei és a tagállamban realizált átlagos eredmények összevetésével határozható meg. Az elemzésnek figyelembe kell vennie a vállalkozások különböző méretét, valamint a konkrét költségszerkezetüket. A dán piacon működő szereplőkről nem mondható el, hogy hasonló helyzetben vannak, és így a teljesítménymutatók közvetlenül összehasonlíthatóak. A Bizottságnak ezért az a véleménye, hogy a szóban forgó ügyben nem megfelelő ezeknek a mutatóknak az elemzése.
(243)
A Bizottság ehelyett a TvDanmark és az SBS Broadcasting pénzügyi teljesítményére vonatkozó adatokat elemezte. A Bizottság az általa végzett elemzés alapján nem tudja biztonsággal megállapítani, sem azt, hogy az elszenvedett veszteség a tevékenység megkezdéséhez szükséges, magas indulási költségekből származik-e, amelyeket a TvDanmark még nem tudott kigazdálkodni, sem azt, hogy a TvDanmark valójában nem teljesít hatékonyan. Számos kérés ellenére a Bizottság nem tudott adatokat szerezni a harmadik piaci szereplő, a TV3 pénzügyi teljesítményéről ahhoz, hogy összehasonlítást végezhessen a piac harmadik szereplőjével. Következésképp a Bizottság nem tudja biztonsággal megállapítani, hogy a TvDanmark vesztesége a TV2 árképzési magatartásának következménye-e, illetve hogy azt a TvDanmark befolyása alá tartozó egyéb tényezők okozzák-e.
(244)
Mivel tehát nem állapítható meg biztonsággal, hogy a TvDanmark hatékony piaci szereplő-e, és mivel a két piaci szereplő közvetlen összehasonlítása nem lehetséges, a Bizottságnak az a véleménye, hogy a fenti vizsgálat ebben az ügyben nem vezet döntő eredményre.
(245)
Ezért a Bizottság úgy döntött, hogy tovább elemzi a TV2 árpolitikáit és a reklámpiaccal kapcsolatos adatokat annak érdekében, hogy értékelhesse, a TV2 úgy járt-e el, hogy a lehető legtöbb reklámbevételhez jusson a vizsgált időszakban.
(246)
A Bizottság először összehasonlította a két piaci szereplő árait, majd elemezte a TV2 árpolitikáit. Az elemzés az 1998-2002 közötti időszakra összpontosít, azaz arra az időszakra, amelynek során a panaszos állítása szerint a TV2 „dömpingárakat” kezdett alkalmazni a reklámpiacon. Másodszor a Bizottság elemezte a dán reklámkiadásokat az Európai Unió - és különösen a többi skandináv ország - összefüggésében. Harmadszor a skandináv országok és a médiatípusok kontaktusárait hasonlította össze.
(247)
A Bizottság megjegyzi, hogy a TV2 reklámpiaci magatartását a dán versenyhatóságok vizsgálják. A dán versenytanács 2005. december 21-én úgy határozott, hogy a TV2 megsértette az EUMSZ 102. cikkét és a kapcsolódó nemzeti jogi rendelkezéseket azzal, hogy a reklámpiacon a hűséget növelő engedményeket írt elő. Ezt a határozatot a Versenyjogi Fellebbviteli Bíróság 2006. november 1-jén megsemmisítette, de ezt követően a Kelet-Dániai Ítélőtábla 2009. június 22-én, fellebbezés során helybenhagyta. Ez utóbbi ítélet ellen fellebbeztek a Legfelsőbb Bíróságnál, amely 2011. március 18-án megerősítette az Ítélőtábla határozatát. Ez az ügy egy korábbi, 2000. november 29-i ügy folytatása, amelyben a dán versenytanács megállapította, hogy a TV2 engedményei 2000-ben visszaélésszerűek voltak. Ezzel kapcsolatban a Bizottság megjegyzi, hogy a dán versenyhatóságok vizsgálata a 2000-2005 közötti időszakra, és ezért csak az e határozatban vizsgált időszak utolsó éveire vonatkozik. Konkrétabban a hűségárengedmény a műsorszolgáltatásról szóló 2001-es közlemény értelmében nem von maga után szükségszerűen kereszttámogatásokat (azaz „Ha egy közszolgálati műsorszolgáltató a nem közszolgálati tevékenységek területén alacsonyabb árat ígér, mint amely szükséges az elkülönített tevékenységhez kapcsolódó azon költségek megtérüléséhez, amelyek egy hasonló helyzetben lévő hatékony kereskedelmi üzemeltetőnél általában felmerülnek, az ilyen gyakorlat a közszolgálati kötelezettségek túlkompenzációját jelentené”). Az alábbiakban kifejtetteknek megfelelően a TV2 az átlagos reklámárait tulajdonképpen jóval magasabban állapította meg, mint a versenytársai. Ezen túlmenően a hűségárengedmények azt vonják maguk után, hogy az ügyfelek az éves reklámköltségvetésüknek nagyobb részét helyezték el a TV2-nél, mint egyéb körülmények között tették volna. Az állítás ennélfogva azt feltételezi, hogy a TV2 az engedményrendszerrel növelte reklámbevételeit, ami valójában kevesebb előfizetési díj iránti szükségletet eredményezett volna. A dán versenyhatóságok határozatai mindenesetre nem kötelező érvényűek a Bizottságra nézve.
(248)
A nézettségi arány, a nézők összetétele, a műsor-összeállítás tartalma, a reklámidő szabályozási maximuma, valamint a televízióállomások finanszírozási rendje mind olyan tényező, amely befolyásolja a reklámpiaci verseny jellegét. Ennek következtében a különböző műsorszolgáltatók árai eltérőek. A televízióállomások is „differenciált” termékskálát értékesítenek, amelyek így különböző árakat eredményeznek (88).
(249)
A televízióállomások által felszámított árak jelentős kedvezményeket tartalmaznak. Ennélfogva a televíziós reklámozás listaárainak összehasonlítása nem helyénvaló. A televíziós reklámozás többsége (az országos reklámozási tevékenységnek mintegy 90 %-a) éves megállapodások értelmében történik, amelyek alapján a televíziócsatornák éves árengedményeket biztosítanak. Ezen túlmenően számos egyéb árkedvezmény létezik (új hirdetők számára, a kevésbé vonzó reklámspotok esetében, további mennyiségi árengedmények stb. esetében). A megállapodásokat úgynevezett médiaügynökségek tárgyalják meg és kötik meg.
(250)
A különböző állomások összehasonlíthatósága érdekében meg kell állapítani a különböző felszámított árak átlagát. A következő táblázat a 21-50 év közötti TRP-célcsoport esetében mutatja be az átlagárakat. Ezeket az árakat a megfelelő televízióállomások reklámspotokból származó országos árbevételének és a 21-50 év közöttiekre vonatkoztatott, az alábbiak szerint teljesített országos TRP hányadosaként számították ki (89):
1998
1999
2000
2001
2002
TVDanmark
283 EUR
270 EUR
252 EUR
251 EUR
211 EUR
TV2
480 EUR
409 EUR
364 EUR
381 EUR
325 EUR
Különbség
197 EUR
139 EUR
112 EUR
130 EUR
114 EUR
A TVDanmark CPP-je a TV2 CPP-je (90) hányadában kifejezve
58,9 %
66,0 %
69,3 %
65,9 %
64,9 %
TV2 átlagos CPP-je, a 21-50 év közöttiekre vonatkoztatott TRP-re vetítve, a lefedettség szerint (0,7 tizeddel) súlyozva
336 EUR
286 EUR
255 EUR
267 EUR
228 EUR
A TVDanmark CPP-je a TV2 súlyozott CPP-je hányadában kifejezve
84,2 %
94,3 %
99,0 %
94,1 %
92,7 %
(251)
A fenti adatok alapján a TvDanmark 21-50 év közöttiekre vonatkoztatott TRP-ára a TV2-énél mintegy 30-40 %-kal alacsonyabb. Ahogyan a Bizottság a France 2 és a France 3 javára nyújtott állami támogatással kapcsolatos határozatában megállapította, a televíziós reklámpiacon pozitív összefüggés van a kontaktusok átlagos száma és az egy kontaktusra jutó nettó átlagár között (91). Ennélfogva a műsorszolgáltatók közötti árkülönbségre az állomások nézők vonzására való képessége szempontjából vett relatív erőssége adhat magyarázatot. Ilyen helyzetben helyénvaló megállapítani, hogy a tényleges árkülönbség a piaci feltételeket tükrözi-e.
(252)
A franciaországi helyzettel ellentétben ebben az ügyben csak két szolgáltató észrevételei elemezhetőek. Következésképp a lineáris regressziós görbe meredekségének kiszámítása e két szolgáltató árai alapján történik, és kevés a statisztikai relevanciája. Emiatt nem vonható le arra vonatkozó következtetés, hogy a görbe meredeksége megfelelő-e.
(253)
Ennélfogva annak ellenőrzéséhez, hogy a két szolgáltató közötti tényleges árkülönbségről elmondható-e, hogy a piaci feltételeket tükrözi, korrekciós tényezőt alkalmaztak, hogy megpróbálják semlegesíteni a TV2 erőfölényes piaci pozícióját. A médiaügynökségek számításaiból levezetett súlyozó tényezők tükrözik azt a nézettségkülönbséget, amely a kívánt célcsoportban a TvDanmarktól és a TV2-től 100 darab, 21-50 év közöttiekre vonatkoztatott TRP megvásárlásával érhető el. A TvDanmark átlagosan a TV2 lefedettségének valamivel kevesebb mint 70 %-a alatt van (100 darab, 21-50 év közöttiekre vonatkoztatott TRP megvásárlásával). E tényező alkalmazásával az árak jobban közelítenek egymáshoz. Megjegyezhető, hogy a TV2 ára még mindig valamivel magasabb, mint a TvDanmarké. Ezért úgy tűnik, mintha az árkülönbség a piaci feltételeket tükrözné. Ezt az eredményt azonban óvatosan kell figyelembe venni, mivel szem előtt kell tartani, hogy ilyen korrekciós tényező nem igazodhat az állomások közötti összes különbséghez.
(254)
A Bizottság azt is megjegyzi, hogy a panaszos fenntartja, hogy a televíziós reklámpiacon a tényleges verseny sem a listaárak, sem a fent ismertetett GRP-, illetve TRP-árak vonatkozásában nem érvényesül. Ehelyett - a TvDanmark érvei szerint - a szolgáltatók valójában úgynevezett marginális árakkal versenyeznek egymással. Ezek a marginális árak feltehetőleg a TV2 erőfölényes piaci helyzetéből adódtak. Ahhoz, hogy a hirdetők elérjék kampánycéljaikat, a nézettségi százalékpontjaik bizonyos hányadát kizárólag a TV2-től kellene megvásárolniuk. Ezen úgynevezett inframarginális egységek esetében nem érvényesült verseny, és ezért a TV2 ezekre az egységekre túlzott haszonhoz juthatott. Következésképp a szolgáltatók a maradék nézettségi százalékpontokkal - és így marginális árakkal - versenyeztek. A TvDanmark azt állítja, hogy ezek az árak még alacsonyabbak voltak, mint a fenti táblázatokban levezetett átlagárak.
(255)
Eltekintve attól a kérdéstől, hogy ez az állítás helyes-e, a Bizottság megítélése szerint ezt a magatartást a TV2 erős piaci helyzete tette volna lehetővé. Ennek a vizsgálatnak azonban azt kell megállapítania, hogy a TV2 reklámpiaci magatartása olyan jellegű volt-e, hogy nem törekedett bevételeinek maximalizálására. Ebben a tekintetben nem zárható ki, hogy a TV2 azért tartotta alacsonyan az árait, hogy magas piaci részesedést tartson fenn, ez a magatartás azonban nem ellentétes a bevételek maximalizálására irányuló törekvéssel.
(256)
A fentiek alapján megállapítható, hogy a TV2 árai a vizsgálat időszakában magasabbak voltak a TvDanmark árainál. Az is nyilvánvaló, hogy a listaárak emelkedése ellenére a tényleges árszint csökkent ebben az időszakban. A TV2 jelentősen megnövelte az általa nyújtott árkedvezmények szintjét.
(257)
Az árak elemzése alapján azonban nem állapítható meg, hogy az árak alakulása ténylegesen hozzájárult-e a teljes reklámbevétel csökkenéséhez, ezáltal az állami finanszírozás iránti szükséglet növekedéséhez. E kérdés kezeléséhez a Bizottság az alábbiakban elemzi a TV2 árképzési magatartását, valamint ennek a magatartásnak a TV2 reklámbevételei általános szintjére gyakorolt hatását.
(258)
A fenti preambulumbekezdésekben kifejtetteknek megfelelően a vizsgálat időszakában a TV2 számos áremelést és árcsökkentést hajtott végre (magasabb árkedvezmények biztosításával). Az alábbi táblázat (millió DKK-ban) áttekintést ad a TV2 reklámbevételei átlagos szintjének alakulásáról az 1998-2002 közötti időszakban, amely időszakban a panaszos állítása szerint a TV2 leszorította a piaci árakat:
1998
1999
2000
2001
2002
Országos reklámbevétel
1 008
884
(- 11,3 %)
959
(+ 8,5 %)
879
(- 8,3 %)
884
(- 0,6 %)
(259)
1997-ben a TV2 meghozta azt a stratégiai döntést, hogy 1998-ban nem a kapacitáskihasználást bővíti, hanem az árait emeli. 1999-ben újabb áremelést hajtottak végre. A dán hatóságok azt állítják, hogy 1999-re a versenyhelyzet olyan élénkké vált, hogy a TV2-t hátrány érte az áremelés következtében, és a TV2 reklámbevételei az előző évhez képest mintegy 10 %-kal visszaestek.
(260)
2000-ben a TV2 a verseny élénkülésére számított, és nem emelte árait. A TV2 által bevezetett új árengedményrendszer miatt a tényleges árak valójában csökkentek. Ennek következtében a TV2 az előző évhez képest 33 %-kal bővítette kapacitáskihasználását. Az árképzési intézkedések azonban a TV2 országos reklámozásból származó árbevételének 8,4 %-os emelkedéséhez vezettek. 2001-ben a TV2 ismét emelte árait. Az áremelés ellenére a TV2 reklámbevételei és a kapacitáskihasználtsága az 1999-es szintre esett vissza. 2002-ben a TV2 újabb árcsökkentést alkalmazott, és összes árbevétele némileg csökkent. Az összes reklámpiaci árbevétel azonban még nagyobb mértékben csökkent.
(261)
A fentiek alapján az a következtetés vonható le, hogy a széles körben alkalmazott árengedmények a tényleges árszint csökkenését eredményezték. A TV2 ezt az árcsökkenést a kapacitáskihasználtság bővítésével tudta kompenzálni. Mivel a versenytársak nem rendelkeztek ugyanazzal a kapacitástartalékkal, nem volt ugyanolyan lehetőségük. Ahhoz, hogy a piacon elfogadják őket, követniük kellett a TV2 intézkedéseit. Azokban az években, amikor a TV2 növelte az árait, a reklámokból származó összes árbevétele csökkent. Másrészt, amikor a TV2 csökkentette árait, növelni tudta összes árbevételét. Ezért a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy a TV2 által végrehajtott árcsökkentések valójában magasabb összbevételt eredményeztek. Következésképp a TV2 árképzési magatartása nem jelzi azt, hogy a társaság ne törekedett volna bevételeinek maximalizálására.
(262)
A dán szolgáltatók árainak összehasonlításából, valamint a TV2 árképzési magatartásának elemzéséből nem derül ki, hogy a dán televíziós reklámpiacon összességében túlságosan alacsonyak voltak-e az árak. Ez az alacsony árszint abból is adódhat, hogy a TV2 az erőfölényes helyzetét arra használta fel, hogy a televíziós reklámkiadások általános szintjét a verseny szintje alá szorítsa.
(263)
Ennek a kérdésnek a kezeléséhez a Bizottság elemezte az összes uniós ország reklámpiacára vonatkozó gazdasági adatokat, és összehasonlította azokat Dánia adataival. Mivel a dán televíziós reklámtevékenység más skandináv országokkal hasonlítható össze a legjobban, a Bizottság összehasonlította Dánia és más skandináv országok (Finnország, Svédország és Norvégia) adatait is (92). Az elemzett televíziós reklámkiadások kulcsfontosságú számadatai a következők: 1) az összes reklámbevétel részarányában kifejezett televíziós reklámkiadás; 2) az egy főre eső reklámkiadás; 3) a GDP részarányában kifejezett televíziós reklámkiadás. Az alábbi táblázat áttekintést ad ezekről a kulcsfontosságú számadatokról:
A televíziós reklámkiadások kulcsfontosságú számadatai Dániában, az Európai Unióban és más skandináv országokban
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
Az összes reklámkiadás részarányában kifejezett televíziós reklámkiadások (százalékban)
DK
27 %
29 %
29 %
30 %
28 %
27 %
27 %
EU
35 %
37 %
37 %
37 %
37 %
37 %
37 %
Skandinávia
24 %
25 %
26 %
27 %
27 %
27 %
26 %
Egy főre jutó televíziós reklámkiadások (EUR-ban)
DK
39 EUR
44 EUR
48 EUR
51 EUR
46 EUR
47 EUR
44 EUR
EU
37 EUR
40 EUR
45 EUR
49 EUR
53 EUR
60 EUR
58 EUR
Skandinávia
32 EUR
36 EUR
41 EUR
44 EUR
45 EUR
54 EUR
49 EUR
A GDP részarányában kifejezett televíziós reklámkiadások (ezrelékben)
DK
1,49 ‰
1,61 ‰
1,70 ‰
1,77 ‰
1,51 ‰
1,45 ‰
1,34 ‰
EU
2,20 ‰
2,34 ‰
2,46 ‰
2,58 ‰
2,70 ‰
2,88 ‰
2,71 ‰
Skandinávia
1,45 ‰
1,51 ‰
1,62 ‰
1,72 ‰
1,66 ‰
1,73 ‰
1,55 ‰
Forrás: Európai Audiovizuális Megfigyelő Intézet, Eurostat.
(264)
A fenti táblázatból arra lehet következtetni, hogy a reklámozási tevékenység összes reklámkiadásból való részesedése az uniós átlaghoz (37 %) képest Dániában alacsonyabb volt (27 %). Az adatok azonban azt mutatják, hogy Észak- és Dél-Európa között általános választóvonal létezik (93). A déli tagállamokban a televíziós reklámkiadások lényegesen magasabbak, mint az északi tagállamokban (94). Ugyanez a minta figyelhető meg a GDP részarányában kifejezett televíziós reklámkiadások esetében is (95). Az egy főre jutó televíziós reklámkiadások is jelentős eltérést mutatnak a tagállamok között (96). E mutatók skandináv országokra vonatkozó összehasonlításakor a dán kiadási mintázat összhangban van más skandináv országokéval.
(265)
A fentiek figyelembevételével a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy nincs egyértelmű és megkérdőjelezhetetlen bizonyíték arra, hogy a dán televíziós reklámpiacra rendszeresen és következetesen nyomást gyakorolt volna a TV2 árképzési magatartása.
(266)
A panaszos a (CPM-ben (97) kifejezett) kontaktusárak egy-egy médiatípusra vetített, határokon átívelő összehasonlítására, valamint egy adott ország különböző médiatípusainak összehasonlítására vonatkozóan is benyújtott adatokat. A panaszos által benyújtott adatok 1 000 személy - dániai, norvégiai és svédországi nyomtatott médiában vagy televízióban bemutatott - reklámmal való találkozásnak költségét hasonlítják össze (98).
(267)
Az adatok azt mutatják, hogy a televíziós reklám Dániában kevésbé költséges, mint Svédországban és Norvégiában (99), míg a nyomtatott médiára (100) ennek az ellenkezője érvényes.
(268)
A Bizottság azonban nem tudja ellenőrizni a szolgáltatott adatok megbízhatóságát, és ilyen adatok nyilvánosan nem hozzáférhetőek. Ezért tekintettel arra, hogy az információk meglehetősen korlátozottak és nem veszik figyelembe a lehetséges kulturális különbségeket, a Bizottság nem tud érvényes következtetéseket levonni a skandináv országokban működő különböző médiumok kontaktusárainak szintjére vonatkozóan.
(269)
A Bizottság ezért azt a következtetést vonja le, hogy a vizsgálat időszakában a TV2 alkalmazta a legmagasabb árat a dán piacon, amelynek révén - a releváns célcsoportban elért személyek számától függően - a versenytársainál 15-40 %-kal magasabban állapíthatta meg termékének árát. Svédországgal és Norvégiával összehasonlítva az árak mintegy 20 %-kal alacsonyabbak Dániában.
(270)
A különböző fenti elemzésekre tekintettel a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy az állami támogatás szempontjából nincs olyan egyértelmű bizonyíték, amely igazolná, hogy a TV2 nem törekedett reklámbevételeinek maximalizálására, és hogy a reklámpiaci magatartása következtében megnövekedett az állami támogatás iránti igény.
V. KÖVETKEZTETÉS
A Bizottság megállapítja, hogy Dánia a szóban forgó támogatást jogellenesen, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének (3) bekezdését megsértve hajtotta végre.
A Törvényszék ítéletének fényében és a fentiek alapján azonban a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a támogatás az Európai Unió működéséről szóló szerződés 106. cikkének (2) bekezdése alapján összeegyeztethető a belső piaccal.
A Törvényszék végzése fényében meg kell vizsgálni, hogy a fenti megállapítás eredményezheti-e a TV2 túlkompenzációját abból adódóan, hogy a dán állam által a TV2-től 2004-ben kamatokkal együtt visszakövetelt 628 millió DKK összeg jelenleg a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősül és azt az állam visszatérítheti a TV2-nek. Elképzelhető, hogy ez a visszatérítés - a TV2 visszafizettetés utáni pénzügyi szükségletei miatt - a gyakorlatban 2004-ben végrehajtott újratőkésítési intézkedések (a 313/2004. sz. ügy) fényében túlkompenzáció kockázatához vezet. Ahogyan a Törvényszék végzésének 34. és 35. pontjából kiderülhet, tekintettel arra, hogy a dán hatóságok úgy döntöttek, hogy nem hagyják, hogy a TV2 csődbe jusson, a visszafizettetési kötelezettség tulajdonképpen a 2004-es újratőkésítési intézkedések szükséges feltétele volt. Ahogyan a Törvényszék az általa hozott végzés 43. pontjában kimondta: „Bár ezen ügy konkrét körülményei két határozat elfogadására ösztönözték a Bizottságot, nyilvánvaló, hogy ezek a határozatok ugyanannak - az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében vett állami támogatáskénti besorolásra vonatkozó - jogkérdésnek két vetületét jelentik, és amennyiben így van, a közös piaccal való összeegyeztethetőségük meghatározására vonatkozó, a Dán Királyság által a TV2, majd a TV2 A/S javára végrehajtott intézkedések két vetületét. A 2006/217/EK határozat megsemmisítése miatt a Bizottságnak ezért felül kell vizsgálnia a Dán Királyság által a TV2 és azt követően a TV2 A/S javára végrehajtott valamennyi intézkedést.” A 2004-es újratőkésítési intézkedéseket a visszafizettetési üggyel való közvetlen kapcsolatuk miatt a TV2 javára 1995 és 2002 között nyújtott állami támogatás összefüggésében kell megvizsgálni annak biztosítása érdekében, hogy ne merüljön fel a TV2 túlkompenzációjának kockázata.
E tekintetben a Bizottság a következőket jegyzi meg. A visszafizettetési határozatot követően a dán hatóságok a gyakorlatban 1 050 millió DKK-t (azaz kamatokkal megnövelt, több mint 628 millió DKK-t) fizettettek vissza. A törvényszéki végzésben foglaltaknak megfelelően, miután a Törvényszék megsemmisítette a visszafizettetési határozatot, a kamatokkal megnövelt 628 millió DKK visszafizettetése okafogyottá vált. A dán hatóságok azonban benyújtottak egy nyilatkozatot, amely szerint kötelezettséget vállalnak arra, hogy a visszafizettetett pénzösszeget visszajuttatják a TV2-nek, vagy bizonyos halmozott követelmények teljesülése esetén visszajuttatnak a TV2-nek egy akkora összeget, amely legfeljebb az 1995-2002 közötti időszak vonatkozásában a TV2-vel ténylegesen visszafizettetett (kamatot is tartalmazó) összeg és az újratőkésítési intézkedések összege közötti különbségnek felel meg. A fenti kötelezettségvállalás alapján, a Törvényszék végzésének megfelelően végrehajtott 2004-es újratőkésítési intézkedésekkel összefüggésben vizsgálva az 1995-2002 közötti időszakra nyújtott állami támogatással kapcsolatban tehát nem merül fel a TV2 túlkompenzációjának kockázata,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A Dánia által a TV2/DANMARK javára 1995-2002 között előfizetési díjak és az e határozatban megállapított egyéb intézkedések formájában végrehajtott intézkedések az Európai Unió működéséről szóló szerződés 106. cikkének (2) bekezdése értelmében összeegyeztethetőek a belső piaccal.
2. cikk
Ennek a határozatnak a Dán Királyság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2011. április 20-án.