Rozhodnutí Rady
ze dne 26. května 1997
o výměně informací týkajících se pomoci při dobrovolném návratu státních příslušníků třetích zemí
(97/340/JVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. K.3 odst. 2 písm. a) této smlouvy,
vzhledem k tomu, že čl. K.1 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii stanoví, že členské státy považují přistěhovaleckou politiku a politiku vůči státním příslušníkům třetích zemí za věci společného zájmu;
vzhledem k tomu, že bod 111 sdělení Komise ze dne 23. února 1994 o přistěhovalecké a azylové politice navrhuje, aby se politiky členských států týkající se dobrovolného návratu státních příslušníků třetích zemí vzájemně sblížily;
vzhledem k tomu, že některé členské státy zavedly programy na podporu dobrovolného návratu státních příslušníků třetích zemí, kteří pobývají na jejich území oprávněně i neoprávněně;
vzhledem k tomu, že v případě státních příslušníků třetích zemí pobývajících oprávněně na území členských států by se měly politiky členských států zaměřit na jejich integraci do společnosti a že pomoc při dobrovolném návratu by neměla být vykládána jako odraz politiky aktivní podpory takovéhoto návratu, ale je určena výhradně na usnadnění návratu těch osob, které se k tomu rozhodly z vlastní svobodné vůle;
vzhledem k tomu, že pomoc při dobrovolném návratu státních příslušníků třetích zemí protiprávně pobývajících na území členských států je v souladu s evropskou humanitární tradicí a může přispívat k nalezení důstojného řešení snižování počtu státních příslušníků třetích zemí protiprávně pobývajících v členských státech; že je třeba zabránit, aby tato pomoc vedla k nežádoucím stimulačním účinkům;
vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí se nedotýká ustanovení Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod ze dne 4. listopadu 1950 a Ženevské úmluvy ze dne 28. července 1951 týkající se postavení uprchlíků, ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Výměna informací
1. Členské státy, které přijaly opatření k rozvíjení programů na podporu dobrovolného návratu státních příslušníků třetích zemí do jejich země původu, o nich jednou ročně podají zprávu generálnímu sekretariátu Rady. Generální sekretariát sdělí tyto informace všem členským státům a Komisi.
2. Informace o těchto vnitrostátních programech pomoci k návratu musí zejména obsahovat tyto údaje:
- orgány příslušné pro provádění programu, t.j. nevládní nebo mezinárodní organizace,
- osobní působnost programu,
- veškeré další požadavky, kterým musí jednotlivé osoby, které se mají vrátit, vyhovět, aby u nich mohlo být uvažováno o pomoci podle programu,
- veškeré požadavky, kterým musí podle programu vyhovět země původu,
- druh a výše poskytované pomoci (např. cestovní náklady pro osoby, které se mají vrátit, a jejich rodiny, náklady na stěhování, příspěvek na navrácení),
- odhad účinnosti programu, včetně počtu příjemců a případného výskytu stimulačních účinků.
Článek 2
Analýza
1. Generální sekretariát Rady sdělí každý rok členským státům a Komisi návrh zprávy o informacích, které obdržel na základě článku 1. Zpráva musí mít vyčerpávající povahu a musí obsahovat konkrétní informace o každém z bodů uvedených v čl. 1 odst. 2.
2. Návrh zprávy podle odstavce 1 prozkoumají dotyčné členské státy a Komise a v případě potřeby jej upraví.
Článek 3
Koordinace
1. Na základě návrhu zprávy podle čl. 2 odst. 1 si dotyčné členské státy a Komise vymění v rámci Rady své názory na programy uvedené v článku 1. Přitom porovnají zejména rozsah, podmínky a účinnost těchto programů se zřetelem na jejich možné sblížení.
2. Dotyčné členské státy, které tyto programy nezavedly, prozkoumají jejich výsledky a jejich užitečnost.
Článek 4
1. Toto rozhodnutí bude zveřejněno v Úředním věstníku.
2. Dotyčné členské státy vypracují zprávu uvedenou v článku 1 poprvé do šesti měsíců po zveřejnění tohoto rozhodnutí v Úředním věstníku.
V Bruselu dne 26. května 1997.
DÉCISION DU CONSEIL du 26 mai 1997 relative à l'échange d'informations concernant l'aide au retour volontaire des ressortissants des pays tiers (97/340/JAI)
LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité sur l'Union européenne, et notamment son article K.3 paragraphe 2 point a),
considérant que, aux termes de l'article K.1 point 3 du traité sur l'Union européenne, les États membres considèrent la politique d'immigration et la politique à l'égard des ressortissants des pays tiers comme des questions d'intérêt commun;
considérant que, au point 111 de la communication de la Commission du 23 février 1994 sur les politiques d'immigration et d'asile, il est suggéré de rapprocher les politiques des États membres en ce qui concerne le retour volontaire des ressortissants des pays tiers;
considérant qu'un certain nombre d'États membres ont établi des programmes de soutien au retour volontaire des ressortissants de pays tiers en situation régulière ainsi que de ceux qui sont en situation irrégulière;
considérant que, dans le cas de ressortissants de pays tiers en situation régulière, les politiques des États membres devraient viser à les intégrer dans la société et qu'il ne faut pas voir dans l'aide au retour volontaire le reflet d'une politique consistant à encourager activement ce retour, cette aide ayant pour seul but de faciliter le retour de ceux qui, de leur propre gré, ont pris une décision en ce sens;
considérant que l'aide au retour volontaire des ressortissants des pays tiers en situation irrégulière est conforme à la tradition humanitaire de l'Europe et qu'elle peut contribuer à trouver une solution digne pour réduire le nombre de ressortissants de pays tiers en situation irrégulière dans les États membres; qu'il convient d'éviter que cette aide ait un effet - non désiré - d'attraction;
considérant que la présente décision du Conseil ne porte pas atteinte aux dispositions de la convention européenne de sauvegarde des droits de l'homme et des libertés fondamentales du 4 novembre 1950 et de la convention de Genève du 28 juillet 1951 relative au statut des réfugiés, modifiée par le protocole de New York du 31 janvier 1967,
DÉCIDE:
Article premier Échange d'informations
1. Les États membres qui ont adopté des mesures pour mettre au point des programmes d'aide au retour volontaire des ressortissants des pays tiers dans leur pays d'origine adressent chaque année au Secrétariat général du Conseil un rapport à ce sujet. Le Secrétariat général communique ces informations à tous les États membres et à la Commission.
2. Les informations relatives à ces programmes nationaux d'aide au retour comportent notamment les éléments suivants:
- les autorités chargées de l'exécution du programme, à savoir les organisations non gouvernementales et/ou les organisations internationales,
- les personnes visées par le programme,
- les conditions supplémentaires éventuelles à remplir par les candidats au retour pour que leur demande d'aide au titre du programme soit prise en considération,
- les conditions éventuelles imposées au pays d'origine dans le cadre du programme,
- la nature et le montant de l'aide accordée (par exemple, les frais de voyage du candidat au retour et de sa famille, les frais de déménagement, l'indemnité de rapatriement),
- une évaluation de l'impact du programme, notamment du nombre de bénéficiaires et de l'existence ou non d'un éventuel effet d'attraction.
Article 2 Analyse
1. Le Secrétariat général du Conseil communique chaque année aux États membres et à la Commission un projet de rapport sur les informations reçues sur la base de l'article 1er. Ce rapport doit être exhaustif et doit contenir des informations spécifiques sur chacun des éléments visés à l'article 1er paragraphe 2.
2. Les États membres concernés et la Commission examinent le projet de rapport visé au paragraphe 1 et l'adaptent si nécessaire.
Article 3 Coordination
1. Sur la base du projet de rapport visé à l'article 2 paragraphe 1, les États membres concernés et la Commission échangent au sein du Conseil leurs vues sur les programmes visés à l'article 1er. Ce faisant, ils comparent en particulier la portée, les conditions et l'impact de ces programmes en vue de leur rapprochement éventuel.
2. Les États membres concernés qui n'ont pas instauré de tels programmes en examinent les résultats et l'utilité.
Article 4
1. La présente décision est publiée au Journal officiel.
2. Les États membres concernés présentent pour la première fois le rapport visé à l'article 1er dans un délai de six mois à partir de la publication de la présente décision au Journal officiel.
Fait à Bruxelles, le 26 mai 1997.