NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (ES) č. 767/2009
ze dne 13. července 2009
o uvádění na trh a používání krmiv, o změně nařízení (ES) č. 1831/2003 a o zrušení směrnice Rady 79/373/EHS, směrnice Komise 80/511/EHS, směrnic Rady 82/471/EHS, 83/228/EHS, 93/74/EHS, 93/113/ES a 96/25/ES a rozhodnutí Komise 2004/217/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 a čl. 152 odst. 4 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Zajišťování vysoké úrovně ochrany lidského zdraví a zdraví zvířat je jedním ze základních cílů potravinového práva, jak stanoví nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (3). Uvedené nařízení rovněž zřídilo přístup založený na tom, že bezpečnost potravin musí být zajištěna od zemědělské produkce až po spotřebu, a označilo krmiva za citlivou fázi na začátku potravinového řetězce. Jedním ze základních cílů tohoto nařízení je zajistit vysokou úroveň ochrany veřejného zdraví.
(2)
Vzhledem k tomu, že většina materiálů používaných k výrobě krmiv jsou zemědělské produkty uvedené v příloze I Smlouvy, představuje výroba krmiv pro evropské zemědělské produkty významné odbytiště. Krmivo má navíc klíčový význam pro 5 milionů chovatelů hospodářských zvířat ve Společenství, protože se jedná o nejvýznamnější položku nákladů.
(3)
Krmiva mohou být ve formě krmných surovin, krmných směsí, doplňkových látek, premixů nebo medikovaných krmiv. Pravidla pro uvádění doplňkových látek na trh jsou stanovena v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1831/2003 ze dne 22. září 2003 o doplňkových látkách používaných ve výživě zvířat (4) a pro medikovaná krmiva ve směrnici Rady 90/167/EHS ze dne 26. března 1990, kterou se stanoví podmínky pro přípravu, uvádění na trh a používání medikovaných krmiv ve Společenství (5).
(4)
Stávající právní předpisy týkající se oběhu a používání krmných surovin a krmných směsí, které zahrnují krmiva pro zvířata v zájmovém chovu, konkrétně směrnici Rady 79/373/EHS ze dne 2. dubna 1979 o oběhu krmných směsí (6), směrnici Rady 93/74/EHS ze dne 13. září 1993 o krmivech určených ke zvláštním účelům výživy (7) („dietní krmiva“), směrnici Rady 96/25/ES ze dne 29. dubna 1996 o oběhu a užití krmných surovin (8) a směrnici Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat (9) („bioproteiny“), je třeba aktualizovat a nahradit jediným nařízením. Pro zajištění srozumitelnosti by měly být zrušeny směrnice Rady 83/228/EHS ze dne 18. dubna 1983, kterou se stanoví hlavní zásady pro vyhodnocování určitých produktů používaných ve výživě zvířat (10), a směrnice Komise 80/511/EHS ze dne 2. května 1980, kterou se povoluje v určitých případech uvádět na trh krmné směsi v neuzavřených obalech nebo nádobách (11).
(5)
V důsledku zrušení směrnice 79/373/EHS tímto nařízením by měla být také zrušena směrnice Rady 93/113/ES ze dne 14. prosince 1993 o způsobu užití enzymů, mikroorganismů a přípravků z nich ve výživě zvířat a o jejich uvádění na trh (12). S ohledem na zrušení směrnice 79/373/EHS a vzhledem k tomu, že toto nařízení zahrnuje pravidla týkající se označování krmiv, která obsahují doplňkové látky, by se také měl zrušit článek 16 směrnice Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech (13), který zůstal v platnosti po zrušení směrnice 70/524/EHS nařízením (ES) č. 1831/2003.
(6)
Na rozdíl od potravin definovaných v nařízení (ES) č. 178/2002 nezahrnuje definice krmiva vodu. Navíc vzhledem k tomu, že voda se neuvádí na trh pro účely výživy zvířat, nemělo by toto nařízení obsahovat podmínky pro vodu používanou ve výživě zvířat. Mělo by se však vztahovat na krmiva, která jsou podávána ve vodě. Používání vody krmivářskými podniky upravuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 183/2005 ze dne 12. ledna 2005, kterým se stanoví požadavky na hygienu krmiv (14), jež stanoví, že má být používána čistá voda, kdykoli je to nutné, pro předcházení kontaminaci, která by se mohla ukázat jako nebezpečná, a že voda používaná při výrobě krmiva má mít vhodnou jakost.
(7)
Vzhledem k riziku kontaminace krmivového a potravinového řetězce je vhodné, aby se toto nařízení uplatnilo na krmivo jak pro zvířata určená k produkci potravin, tak pro zvířata neurčená k produkci potravin, včetně volně žijících zvířat.
(8)
Povinnosti provozovatelů krmivářských podniků stanovené v nařízeních (ES) č. 178/2002 a (ES) č. 183/2005 by se měly použít obdobně na krmiva pro zvířata neurčená k produkci potravin.
(9)
Aby bylo zajištěno dodržování tohoto nařízení, měly by členské státy provádět úřední kontroly v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví zvířat a dobrých životních podmínkách zvířat (15). Uvedené kontroly by se měly vztahovat nejen na údaje povinného, ale také dobrovolného označování. Aby bylo možné kontrolovat údaje o složení, měly by být stanoveny přípustné tolerance hodnot uvedených v označení.
(10)
Za účelem řízení rizik spojených s bezpečností krmiv by měl být do přílohy tohoto nařízení začleněn seznam materiálů, jejichž uvádění na trh pro účely výživy zvířat je zakázáno, v současnosti obsažený v rozhodnutí Komise 2004/217/ES (16), spolu se seznamem materiálů, jejichž uvádění na trh pro účely výživy zvířat je omezeno. Existence takové přílohy by se však neměla vykládat tak, že všechny produkty v ní neuvedené mohou být jako takové považovány za bezpečné.
(11)
Rozlišení mezi krmnými surovinami, doplňkovými látkami a dalšími produkty, jako jsou veterinární léčiva, má dopad na podmínky pro uvádění těchto produktů na trh. Krmné suroviny se v první řadě používají pro uspokojení potřeb zvířat, například potřeby energie, živin, minerálních látek nebo dietních vláknin. Kromě základních nutričních složek nejsou obvykle chemicky přesně vymezeny. Účinky, které lze odůvodnit vědeckým posouzením a které se týkají výhradně doplňkových látek nebo veterinárních léčiv, by měly být z objektivních použití krmných surovin vyloučeny. Je proto vhodné vypracovat nezávazné pokyny pro rozlišení mezi těmito druhy produktů. V řádně odůvodněných případech by měla mít Komise pravomoc objasnit, zda je určitý produkt pro účely tohoto nařízení krmivem.
(12)
Definice doplňkových krmiv ve směrnici 79/373/EHS vyvolala v různých členských státech problémy s uplatňováním. Za účelem uplatňování nařízení (ES) č. 183/2005 je vhodné vyjasnit rozdíl mezi doplňkovými krmivy a premixy.
(13)
Aby bylo možné uplatňovat právní předpisy jednotně, neměly by krmné suroviny a doplňková krmiva obsahovat doplňkové látky nad určitou úroveň. Avšak vysoce koncentrovaná krmiva, jako jsou lizy obsahující minerály, mohou být použita k přímému krmení, pokud jejich složení splňuje zvláštní účel výživy s ohledem na jeho příslušné určené užití. Podmínky pro použití takového krmiva by měly být uvedeny v označení, aby se zajistilo, že budou dodržena pravidla pro množství doplňkových látek v denní dávce.
(14)
Účelem směrnice 82/471/EHS je zlepšit ve Společenství zásobování krmivy používanými jako přímý nebo nepřímý zdroj proteinů. Uvedená směrnice vyžaduje, aby u veškerých možných bioproteinů proběhlo před uvedením na trh povolovací řízení. K dnešnímu dni však bylo uděleno pouze velmi málo nových povolení a nedostatek krmiv bohatých na proteiny je stále zjevný. Ukázalo se tedy, že obecný požadavek na udělení povolení před uvedením na trh je příliš přísný a že bezpečnostní rizika by namísto toho mohla být řešena zákazem rizikových produktů na základě dozoru nad trhem. V případech, kdy je výsledek posouzení rizika bioproteinu negativní, měly by být jeho oběh nebo používání zakázány. Proto by měl být zvláštní požadavek, aby u bioproteinů proběhlo obecně před uvedením na trh povolovací řízení, zrušen, v důsledku čehož bude systém bezpečnosti pro tyto produkty stejný jako pro všechny ostatní krmné suroviny. Stávající omezení a zákazy některých bioproteinů by tím neměly být dotčeny.
(15)
Ustanovení směrnice 93/74/EHS provedená směrnicí Komise 2008/38/ES ze dne 5. března 2008, kterou se stanoví seznam určených užití krmiv pro zvláštní účely výživy (17), se osvědčila. Takto vytvořený seznam určených užití krmiv by měl být tudíž zachován a toto nařízení by mělo obsahovat ustanovení o jeho aktualizaci. K účinnosti a bezpečnosti takových krmiv by měl být konzultován zejména Evropský úřad pro bezpečnost potravin, existují-li na základě dostupných vědeckých a technologických informací důvody k přesvědčení, že užití konkrétního krmiva nemusí splňovat zvláštní účel výživy, k němuž je určeno, nebo může mít nepříznivé účinky na zdraví zvířat, zdraví lidí, životní prostředí nebo životní podmínky zvířat.
(16)
Pro účely používání tvrzení týkajících se krmiva by hlavním činitelem, na nějž je nutno brát zřetel, mělo být vědecké odůvodnění a provozovatelé krmivářských podniků by měli být schopni používání těchto tvrzení odůvodnit. Tvrzení může být vědecky odůvodněno tím, že se přihlédne ke všem dostupným vědeckým údajům a zváží se důkazy.
(17)
Označení slouží pro účely dodržování předpisů, sledovatelnosti a kontroly. Kromě toho by označení mělo poskytovat nezbytné informace kupujícím, aby mohli provést optimální výběr podle svých potřeb, a mělo by být důsledné, logické, transparentní a srozumitelné. Jelikož kupující, zejména chovatelé hospodářských zvířat, provádějí výběr nejen v místě prodeje, kde si mohou balení krmiva prohlédnout, musí se požadavky týkající se informací poskytnutých v označení vztahovat nejen na etikety na produktu, ale také na další způsoby komunikace mezi prodejcem a kupujícím. Uvedené požadavky by se měly vztahovat také na obchodní úpravu krmiv a související reklamu.
(18)
V označení se poskytují povinné i dobrovolné informace. Povinné informace by měly být spojením obecných požadavků na označování, zvláštních požadavků pro krmné suroviny nebo krmné směsi a doplňkových požadavků v případě dietních krmiv, kontaminovaných krmiv a krmiv pro zvířata v zájmovém chovu.
(19)
Stávající situace, pokud jde o chemické nečistoty pocházející z procesu výroby krmných surovin a z pomocných technických látek, je neuspokojivá. Aby se zajistila vysoká úroveň bezpečnosti krmiv, a tím i vysoká úroveň ochrany veřejného zdraví, jakož i větší transparentnost, je třeba přijmout ustanovení určující přijatelné úrovně chemických nečistot v souladu s osvědčenými postupy, jak stanoví nařízení (ES) č. 183/2005.
(20)
Zásada, že v označení musí být uvedeny pouze určité doplňkové látky, pokud jsou použity v krmných surovinách a krmných směsích, se osvědčila. Kategorizace vyplývající z nařízení (ES) č. 1831/2003 však vyžaduje aktualizaci a modernizaci v souvislosti se skutečností, že zejména majitelé zvířat v zájmovém chovu mohou být označením některých doplňkových látek uvedeni v omyl.
(21)
V důsledku krize související s bovinní spongiformní encefalopatií (BSE) a dioxiny byla z podnětu Evropského parlamentu v roce 2002 směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/2/ES ze dne 28. ledna 2002, kterou se mění směrnice Rady 79/373/EHS o oběhu krmných směsí (18), zavedena povinnost uvádět hmotnostní procentní podíly všech krmných surovin zapracovaných do krmných směsí. Vedle toho byla úroveň bezpečnosti potravin a krmiv výrazně zlepšena v důsledku přijetí nařízení (ES) č. 178/2002 a nařízení (ES) č. 183/2005 a prováděcích opatření k nim, zejména díky tomu, že byl položen důraz na odpovědnost provozovatelů krmivářských a potravinářských podniků, díky zdokonalení systému sledovatelnosti, zavedení principu analýzy rizik a kritických kontrolních bodů (HACCP) v krmivářských podnicích a vytvoření pokynů pro správnou hygienickou praxi v krmivářských podnicích. S ohledem na tyto pozitivní výsledky, které se odrážejí v oznámeních v rámci systému včasné výměny informací pro potraviny a krmiva (RASFF), není povinnost uvádět hmotnostní procentní podíly všech krmných surovin zapracovaných do krmných směsí v označeních nadále nezbytná k tomu, aby se zajistila vysoká úroveň bezpečnosti krmiv, a tím i vysoká úroveň ochrany veřejného zdraví. Přesné procentní podíly však mohou být uváděny dobrovolně za účelem poskytování vhodných informací kupujícím. Kromě toho mají příslušné orgány přístup k informacím o přesných hmotnostních procentních podílech všech krmných surovin zapracovaných do krmných směsí, a proto by měly mít možnost v případě jakékoli naléhavé situace týkající se zdraví lidí či zvířat nebo životního prostředí a v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (19) poskytnout kupujícím další informace.
(22)
Aby byl kupující řádně informován a nebyl uváděn v omyl, měl by se však přesný hmotnostní procentní podíl vyžadovat v případech, kdy je příslušná krmná surovina v označení krmné směsi zdůrazněna.
(23)
Uvedení krmných surovin zapracovaných do krmných směsí v sestupném pořadí podle hmotnosti již poskytuje důležité informace o složení. V některých případech, kdy není výrobce povinen údaje v označení uvádět, by měl být kupující oprávněn vyžádat si doplňkové informace. V těchto případech by měla být zachována odchylka ±15 % deklarované hodnoty.
(24)
Měla by být chráněna práva duševního vlastnictví výrobců. Při prosazování těchto práv duševního vlastnictví by se měla uplatňovat směrnice 2004/48/ES. Je třeba také uznat, že kvantitativní složení krmné směsi, na rozdíl od názvů v ní obsažených krmných surovin, je možné za určitých podmínek považovat za důvěrné informace, které je třeba chránit.
(25)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/32/ES ze dne 7. května 2002 o nežádoucích látkách v krmivech (20) neupravuje označování krmiv s nadměrným obsahem nežádoucích látek. Proto by měla být přijata ustanovení zaměřená na zajištění vhodného označování a řádné uplatňování zákazu ředění stanoveného v článku 5 uvedené směrnice do doby, než bude takové kontaminované krmivo detoxikováno v detoxikačním provozu schváleném v souladu s čl. 10 odst. 2 nebo 3 nařízení (ES) č. 183/2005 nebo než bude vyčištěno.
(26)
Měly by být stanoveny odchylky od obecných požadavků na označování, pokud jejich uplatňování není nezbytné pro ochranu zdraví lidí nebo zvířat nebo zájmů spotřebitele a pokud by představovalo neúměrnou zátěž pro výrobce nebo provozovatele krmivářských podniků odpovědné za označování. Na základě zkušeností by takové odchylky měly být stanoveny zejména s ohledem na krmiva dodaná jedním zemědělcem druhému zemědělci za účelem použití v jeho hospodářství, pro malá množství, pro krmné směsi obsahující nejvýše tři krmné suroviny a pro směsi z celých zrn, semen a plodů rostlin.
(27)
Obecně by měly být krmné směsi uváděny na trh v uzavřených nádobách, ale měly by být stanoveny vhodné odchylky, pokud uplatňování tohoto požadavku není nezbytné k ochraně zdraví lidí či zvířat nebo zájmů spotřebitele a pokud by pro provozovatele krmivářských podniků představovalo nadměrnou zátěž.
(28)
Část B přílohy směrnice 96/25/ES a sloupce 2 až 4 přílohy směrnice 82/471/EHS obsahují seznamy s názvy, popisy a ustanoveními o označování pro některé krmné suroviny. Uvedené seznamy usnadňují výměnu informací o vlastnostech produktu mezi výrobcem a kupujícím. Zkušenosti se zapojením zúčastněných subjektů za účelem stanovení dobrovolných norem prostřednictvím pokynů Společenství v oblasti hygieny krmiv byly veskrze pozitivní. Vytvoření širšího seznamu zúčastněnými subjekty by mohlo být pružnější a lépe přizpůsobené informačním potřebám uživatele, než kdyby to provedl zákonodárce. Zúčastněné subjekty se mohou rozhodnout, kolik úsilí vynaloží, v závislosti na hodnotě seznamu krmných surovin. Je proto vhodné sestavit demonstrativní katalog krmných surovin, který budou provozovatelé krmivářských podniků používat dobrovolně, s výjimkou použití názvu krmné suroviny.
(29)
Současné seznamy krmných surovin obsažené v části B přílohy směrnice 96/25/ES a sloupcích 2 až 4 přílohy směrnice 82/471/EHS by měly představovat prvotní verzi Katalogu Společenství pro krmné suroviny. Tato prvotní verze by měla být následně doplněna na základě podnětů zúčastněných subjektů podle jejich zájmu, včetně doplnění o nově vyvíjené krmné suroviny.
(30)
V zájmu transparentnosti je vhodné, aby každá krmná surovina, která není uvedena v katalogu, byla oznámena zástupcům zúčastněných subjektů, jakmile je poprvé uvedena na trh.
(31)
Moderní označování usnadňuje existenci konkurenceschopného tržního prostředí, v němž dynamické, efektivní a inovační hospodářské subjekty mohou označování plně využít k prodeji svých produktů. S ohledem na vztah mezi podniky při uvádění krmiv pro hospodářská zvířata na trh a vztah mezi výrobcem a kupujícím krmiv pro zvířata v zájmovém chovu by kodexy správného označování pro tyto dvě oblasti mohly být užitečnými prostředky pro dosažení cílů moderního označování. Tyto kodexy by měly obsahovat ustanovení, která by umožnila kupujícímu informovanou volbu. Také by měly osobě odpovědné za označování poskytovat důležité pokyny o různých aspektech označování. Kodexy mohou sloužit k výkladu rámce pro dobrovolné označování nebo pro uvádění povinného označování. Kodexy by se měly používat dobrovolně s výjimkou případů, kdy je použití kodexu uvedeno v označení.
(32)
Zapojení všech dotčených subjektů je zásadním prvkem pro zajištění kvality a vhodnosti katalogu a kodexů správného označování. Aby mohla být posílena práva uživatelů na řádné informace, musí být zohledněny jejich zájmy. To může zajistit Komise schválením katalogu a kodexů za předpokladu, že jejich obsah je proveditelný a jsou vhodné ke splnění cílů tohoto nařízení.
(33)
Členské státy by měly stanovit sankce za porušení tohoto nařízení a přijmout veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(34)
Je nezbytné přechodné období, zejména s ohledem na krmiva plnící zvláštní účel výživy a s ohledem na přijatelnou úroveň chemických nečistot pocházejících z výrobního procesu a pomocných technických látek. Mělo by být povoleno uvádění stávajících zásob na trh až do jejich vyčerpání. Dále může být vhodné určit podmínky, za kterých je možné označovat krmivo podle tohoto nařízení ještě přede dnem jeho použitelnosti.
(35)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž harmonizace podmínek uvádění na trh a používání krmiv za účelem zajištění vysoké úrovně bezpečnosti krmiv, a tím vysoké úrovně ochrany veřejného zdraví, jakož i poskytování vhodných informací pro uživatele a spotřebitele a posílení účinného fungování vnitřního trhu, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(36)
Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (21).
(37)
Zejména je třeba zmocnit Komisi ke změnám seznamu materiálů, jejichž použití pro účely výživy zvířat je omezeno nebo zakázáno, k povolování krmiv určených ke zvláštním účelům výživy, k vypracování seznamu kategorií označení krmných surovin pro zvířata neurčená k produkci potravin, s výjimkou kožešinových zvířat, k přijímání změn katalogu, který stanoví maximální obsah chemických nečistot, úrovně botanické čistoty nebo úrovně obsahu vlhkosti, anebo údaje nahrazující povinnou deklaraci, k přizpůsobování příloh v důsledku vědeckého a technologického vývoje a k přijímání přechodných opatření. Jelikož tato opatření mají obecný význam a jejich účelem je změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, včetně jeho doplněním o nové jiné než podstatné prvky, musí být přijata regulativním postupem s kontrolou stanoveným v článku 5a rozhodnutí 1999/468/ES.
(38)
Z důvodů účinnosti by měly být lhůty obvykle použitelné v rámci regulativního postupu s kontrolou v případě schvalování aktualizace seznamu určených užití zkráceny. Pokud ze závažných naléhavých důvodů nelze dodržet lhůty obvykle použitelné v rámci regulativního postupu s kontrolou, měla by mít Komise možnost použít ke změně seznamu materiálů, jejichž uvádění na trh nebo použití pro účely výživy zvířat je omezeno nebo zakázáno, postup pro naléhavé případy stanovený v čl. 5a odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES.
(39)
Článek 16 nařízení (ES) č. 1831/2003 upravuje označování a balení doplňkových látek a premixů. Zejména uplatňování pravidel týkajících se premixů působilo odvětví a příslušným orgánům praktické problémy. Aby bylo označení premixů konzistentnější, měl by být uvedený článek změněn,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA 1
ÚVODNÍ USTANOVENÍ
Článek 1
Cíl
Cílem tohoto nařízení je v souladu s obecnými zásadami stanovenými v nařízení (ES) č. 178/2002 harmonizovat podmínky pro uvádění na trh a používání krmiv, aby se zajistila vysoká úroveň bezpečnosti krmiv, a tím i vysoká úroveň ochrany veřejného zdraví, jakož i náležitá informovanost uživatelů a spotřebitelů, a aby se posílilo účinné fungování vnitřního trhu.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví pravidla pro uvádění krmiv pro zvířata určená k produkci potravin i pro zvířata neurčená k produkci potravin na trh a jejich používání ve Společenství, včetně požadavků na označování, balení a obchodní úpravu.
2. Tímto nařízením nejsou dotčeny ostatní předpisy Společenství použitelné v oblasti výživy zvířat, zejména:
a)
směrnice 90/167/EHS;
b)
směrnice 2002/32/ES;
c)
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 ze dne 22. května 2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií (22);
d)
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu (23);
e)
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 ze dne 22. září 2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivech (24);
f)
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1830/2003 ze dne 22. září 2003 o sledovatelnosti a označování geneticky modifikovaných organismů a sledovatelnosti potravin a krmiv vyrobených z geneticky modifikovaných organismů (25);
g)
nařízení (ES) č. 1831/2003 a
h)
nařízení Rady (ES) č. 834/2007 ze dne 28. června 2007 o ekologické produkci a označování ekologických produktů (26).
3. Toto nařízení se nevztahuje na vodu přímo přijímanou zvířaty nebo cíleně zapracovanou do krmiva. Vztahuje se však na krmiva, která jsou určena k podávání ve vodě.
Článek 3
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se použijí:
a)
definice „krmiva“, „krmivářského podniku“ a „uvádění na trh“ stanovené v nařízení (ES) č. 178/2002;
b)
definice „doplňkové látky“, „premixu“, „pomocných technických látek“ a „denní krmné dávky“ stanovené v nařízení (ES) č. 1831/2003 a
c)
definice „provozu“ a „příslušného orgánu“ stanovené v nařízení (ES) č. 183/2005.
2. Kromě toho se pro účely tohoto nařízení rozumí:
a)
„provozovatelem krmivářského podniku“ fyzická nebo právnická osoba odpovědná za plnění požadavků tohoto nařízení v krmivářském podniku, který řídí;
b)
„krmením zvířat orální cestou“ perorální podávání krmiv do trávícího ústrojí zvířete s cílem uspokojit nutriční potřebu zvířete nebo udržet produktivitu obvykle zdravých zvířat;
c)
„zvířetem určeným k produkci potravin“ zvíře, které je krmeno, chováno nebo drženo pro produkci potravin pro lidskou spotřebu, včetně zvířat, která nejsou používána pro lidskou spotřebu, avšak náleží ke druhům, které jsou ve Společenství běžně používány pro lidskou spotřebu;
d)
„zvířetem neurčeným k produkci potravin“ zvíře krmené, chované nebo držené, avšak nepoužívané pro lidskou spotřebu, například kožešinová zvířata, zvířata v zájmovém chovu a zvířata držená v laboratořích, zoologických zahradách nebo cirkusech;
e)
„kožešinovým zvířetem“ zvíře krmené, chované nebo držené k výrobě kožešin a nepoužívané pro lidskou spotřebu, které není určeno k produkci potravin;
f)
„zvířetem v zájmovém chovu“ zvíře neurčené k produkci potravin náležející k druhu, který je ve Společenství krmen, chován nebo držen, avšak běžně nepoužíván pro lidskou spotřebu;
g)
„krmnými surovinami“ produkty rostlinného nebo živočišného původu, jejichž hlavním účelem je uspokojit nutriční potřebu zvířat, v přírodním stavu, čerstvé nebo konzervované, a výrobky získané jejich průmyslovým zpracováním, jakož i organické nebo anorganické látky, obsahující doplňkové látky či nikoliv, které jsou určeny ke krmení zvířat orální cestou, ať již jako takové, po zpracování, pro přípravu krmných směsí nebo jako nosiče do premixů;
h)
„krmnou směsí“ směs alespoň dvou krmných surovin, obsahující doplňkové látky či nikoliv, která je určena ke krmení zvířat orální cestou v podobě kompletního nebo doplňkového krmiva;
i)
„kompletním krmivem“ krmná směs, která vzhledem ke svému složení pokrývá denní krmnou dávku;
j)
„doplňkovým krmivem“ krmná směs, která má vysoký obsah určitých látek, ale vzhledem ke svému složení pokrývá denní krmnou dávku pouze tehdy, je-li použita v kombinaci s jinými krmivy;
k)
„minerálním krmivem“ doplňkové krmivo obsahující alespoň 40 % hrubého popela;
l)
„mléčnou krmnou směsí“ krmná směs podávaná v suchém stavu nebo po rozpuštění v předepsaném množství tekutiny, určená ke krmení mladých zvířat jako doplněk nebo náhrada postkolostrálního mléka anebo pro mladá zvířata, například pro krmení telat, jehňat nebo kůzlat určených k porážce;
m)
„nosičem“ látka, která se používá k rozpouštění, ředění, disperzi nebo jiné fyzikální úpravě doplňkové látky s cílem usnadnit manipulaci s ní, její aplikaci nebo použití, aniž přitom ovlivňuje její technologickou funkci a aniž vykazuje jakýkoli vlastní technologický účinek;
n)
„zvláštním účelem výživy“ účel uspokojení zvláštních nutričních potřeb zvířat, jejichž proces trávení, absorpce nebo metabolismus jsou nebo mohou být dočasně či nezvratně narušeny, a kterým tudíž může prospět požití krmiv odpovídajících jejich stavu;
o)
„krmivem určeným ke zvláštním účelům výživy“ krmivo, které může uspokojit zvláštní účel výživy z důvodu svého zvláštního složení nebo způsobu výroby, kterými se zřetelně odlišuje od běžného krmiva. Krmivo určené ke zvláštním účelům výživy nezahrnuje medikovaná krmiva ve smyslu směrnice 90/167/EHS;
p)
„kontaminovaným krmivem“ krmivo, které obsahuje nežádoucí látky s obsahem vyšším, než je přijatelné podle směrnice 2002/32/ES;
q)
„dobou minimální trvanlivosti“ doba, během níž osoba odpovědná za označování zaručuje, že si krmivo v náležitých skladovacích podmínkách uchová své deklarované vlastnosti; uvedena smí být pouze jedna doba minimální trvanlivosti krmiva jako celku a stanoví se na základě doby minimální trvanlivosti každé jednotlivé složky krmiva;
r)
„šarží“ nebo „partií“ identifikovatelné množství krmiva, které má vykazovat jednotné vlastnosti, jako je původ, druh, typ balení, balírna, dodavatel nebo označení; a v případě výrobního procesu jednotka vyrobeného množství z jednoho výrobního zařízení za použití jednotných výrobních parametrů nebo řada takových jednotek, pokud jsou vyráběny kontinuálně a skladovány společně;
s)
„označením“ opatření krmiva jakýmikoli slovy, údaji, ochrannými známkami, obchodní značkou, vyobrazením nebo symbolem s umístěním této informace na jakémkoliv prostředku, který na takové krmivo odkazuje nebo ho provází, jako například na obalu, nádobě, sdělení, etiketě, dokladu, krčku, objímce nebo na internetu, a to i pro účely reklamy;
t)
„etiketou“ jakýkoli štítek, značka, známka, obrazový nebo jiný způsob popisu, napsané, vytištěné, natištěné pomocí šablony, vyznačené, vyražené nebo vytlačené na obalu krmiva nebo na nádobě s krmivem nebo k nim připevněné, a
u)
„obchodní úpravou“ tvar, vzhled nebo balení a obalové materiály použité pro krmivo, způsob jeho úpravy a předkládání.
KAPITOLA 2
OBECNÉ POŽADAVKY
Článek 4
Požadavky na bezpečnost a uvádění na trh
1. Krmivo smí být uváděno na trh a používáno, pouze pokud:
a)
je bezpečné a
b)
nemá přímý nepříznivý vliv na životní prostředí ani na životní podmínky zvířat.
Požadavky stanovené v článku 15 nařízení (ES) č. 178/2002 se použijí obdobně na krmivo pro zvířata neurčená k produkci potravin.
2. Kromě požadavků stanovených v odstavci 1 tohoto článku provozovatelé krmivářských podniků, kteří uvádějí krmivo na trh, zajistí, aby krmivo:
a)
bylo nezávadné, pravé, nefalšované, vhodné pro daný účel a běžné obchodní jakosti a
b)
bylo označeno, zabaleno a obchodně upraveno v souladu s tímto nařízením a dalšími platnými právními předpisy Společenství.
Požadavky stanovené v článku 16 nařízení (ES) č. 178/2002 se použijí obdobně na krmivo pro zvířata neurčená k produkci potravin.
3. Krmivo musí splňovat technická ustanovení týkající se nečistot a dalších chemických znaků stanovených v příloze I.
Článek 5
Odpovědnost a povinnosti krmivářských podniků
1. Provozovatelé krmivářských podniků jsou povinni obdobně plnit povinnosti stanovené v článcích 18 a 20 nařízení (ES) č. 178/2002 a v čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 183/2005 ve vztahu ke krmivu pro zvířata neurčená k produkci potravin.
2. Osoba odpovědná za označování krmiva zpřístupní příslušným orgánům veškeré informace o složení nebo deklarovaných vlastnostech krmiva, které tato osoba uvádí na trh, což umožní ověřit správnost informací uvedených v označení, včetně přesných hmotnostních procentních podílů krmných surovin použitých v krmných směsích.
3. V případě jakékoli naléhavé situace týkající se lidského zdraví či zdraví zvířat nebo životního prostředí, a aniž je dotčena směrnice 2004/48/ES, může příslušný orgán poskytnout kupujícímu informace, které má k dispozici podle odstavce 2, jestliže po zvážení oprávněných zájmů výrobce i kupujícího shledá, že je poskytnutí těchto informací odůvodněné. Příslušný orgán může případně podmínit poskytnutí informací tím, že kupující podepíše doložku mlčenlivosti.
Článek 6
Omezení a zákaz
1. Krmivo nesmí obsahovat materiály, jejichž uvádění na trh nebo použití pro účely výživy zvířat je omezeno nebo zakázáno, nebo z nich sestávat. Seznam těchto materiálů je obsažen v příloze III.
2. Komise mění seznam materiálů, jejichž uvádění na trh nebo použití pro účely výživy zvířat je omezeno nebo zakázáno, s přihlédnutím zejména k vědeckým důkazům, technologickému vývoji, oznámením v rámci systému včasné výměny informací pro potraviny a krmiva (RASFF) nebo výsledkům úředních kontrol podle nařízení (ES) č. 882/2004.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
Ze závažných naléhavých důvodů může Komise k přijetí těchto opatření použít postup pro naléhavé případy podle čl. 28 odst. 5.
KAPITOLA 3
UVÁDĚNÍ SPECIFICKÝCH DRUHŮ KRMIV NA TRH
Článek 7
Vlastnosti druhů krmiv
1. Komise může regulativním postupem podle čl. 28 odst. 3 přijmout pokyny objasňující rozlišení mezi krmnými surovinami, doplňkovými látkami a jinými produkty, jako jsou například veterinární léčiva.
2. Je-li to nezbytné, může Komise přijmout opatření s cílem objasnit, zda je určitý produkt pro účely tohoto nařízení krmivem.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
Článek 8
Obsah doplňkových látek
1. Aniž jsou dotčeny podmínky použití stanovené v příslušném právním předpise, kterým se povoluje daná doplňková látka, nesmějí krmné suroviny a doplňkové krmivo obsahovat úrovně doplňkových látek, které více než stonásobně nebo v případě kokcidiostatik a histomonostatik více než pětinásobně překračují příslušný stanovený maximální obsah v kompletním krmivu.
2. Úroveň stonásobku příslušného stanoveného maximálního obsahu v kompletním krmivu, uvedenou v odstavci 1, je možné překročit pouze tehdy, odpovídá-li složení dotyčného produktu zvláštnímu účelu výživy s ohledem na příslušné určené užití podle článku 10 tohoto nařízení. Podmínky použití tohoto krmiva se dále stanoví v seznamu určených užití. Provozy řízené výrobcem tohoto krmiva, které používají doplňkové látky uvedené v kapitole 2 přílohy IV nařízení (ES) č. 183/2005, musí být schváleny v souladu s čl. 10 bodem 1 písm. b) uvedeného nařízení.
Článek 9
Uvádění krmiva určeného ke zvláštním účelům výživy na trh
Krmivo určené ke zvláštním účelům výživy smí být uváděno na trh jako takové pouze tehdy, je-li jeho určené užití uvedeno na seznamu určených užití sestaveném v souladu s článkem 10 a má-li hlavní nutriční vlastnosti pro příslušný zvláštní účel výživy stanovené v uvedeném seznamu.
Článek 10
Seznam určených užití krmiva určeného ke zvláštním účelům výživy
1. Komise může aktualizovat seznam určených užití, jenž je stanoven ve směrnici 2008/38/ES, doplněním nebo zrušením určeného užití nebo doplněním, odstraněním nebo změnou podmínek, které se zvláštním určeným užitím souvisejí.
2. Řízení o aktualizaci seznamu určených užití lze zahájit na žádost podanou fyzickou nebo právnickou osobou usazenou ve Společenství nebo členským státem Komisi. Platná žádost musí obsahovat dokumentaci prokazující, že specifické složení krmiva vyhovuje zvláštnímu účelu výživy, k němuž je určeno, a že nemá nepříznivé účinky na zdraví zvířat, lidské zdraví, životní prostředí ani na životní podmínky zvířat.
3. Komise žádost včetně dokumentace neprodleně zpřístupní členským státům.
4. Pokud má Komise na základě dostupných vědeckých a technologických informací důvody se domnívat, že užití konkrétního krmiva případně nevyhovuje zvláštnímu účelu výživy, k němuž je určeno, nebo může mít nepříznivé účinky na zdraví zvířat, lidské zdraví, životní prostředí nebo životní podmínky zvířat, požádá do tří měsíců od obdržení platné žádosti o stanovisko Evropský úřad pro bezpečnost potravin (dále jen „úřad“). Úřad stanovisko vydá do šesti měsíců od požádání. Tato lhůta se prodlouží, kdykoli si úřad od žadatele vyžádá doplňkové informace.
5. Do šesti měsíců po obdržení platné žádosti nebo popřípadě po obdržení stanoviska úřadu přijme Komise nařízení, kterým se aktualizuje seznam určených užití, pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 2.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 6.
6. Odchylně od odstavce 5 zastaví Komise řízení do šesti měsíců od obdržení platné žádosti nebo případně po obdržení stanoviska úřadu a rozhodne se neprovést aktualizaci, a to v jakékoli fázi řízení, pokud se domnívá, že tato aktualizace není důvodná. Komise tak učiní regulativním postupem podle čl. 28 odst. 3.
V těchto případech Komise vyrozumí přímo případného žadatele a členské státy a ve svém vyjádření uvede důvody, na jejichž základě se domnívá, že aktualizace není důvodná.
7. Komise může regulativním postupem podle čl. 28 odst. 3 přijmout prováděcí opatření týkající se vypracovávání a podávání žádostí.
KAPITOLA 4
OZNAČOVÁNÍ, OBCHODNÍ ÚPRAVA A BALENÍ
Článek 11
Zásady označování a obchodní úpravy
1. Označení a obchodní úprava krmiva nesmějí uživatele uvádět v omyl, zejména:
a)
pokud jde o určené užití nebo vlastnosti krmiva, zejména povahu, způsob výroby nebo produkce, složení, množství, trvanlivost, druhy nebo kategorie zvířat, pro které je určeno, a jiné vlastnosti;
b)
tím, že přisuzují krmivu účinky nebo vlastnosti, které nemá, nebo vyvolávají představu, že má zvláštní vlastnosti, ačkoli ve skutečnosti mají tyto vlastnosti všechna podobná krmiva, nebo
c)
pokud jde o soulad označení s katalogem Společenství a kodexy Společenství uvedenými v článcích 24 a 25.
2. Ke krmným surovinám nebo krmným směsím, které jsou uváděny na trh volně ložené nebo v neuzavřených obalech nebo nádobách v souladu s čl. 23 odst. 2, se přiloží doklad obsahující všechny údaje povinného označení požadované tímto nařízením.
3. Pokud je krmivo nabízeno k prodeji komunikačními prostředky na dálku ve smyslu článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES ze dne 20. května 1997 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených na dálku (27), uvádějí se údaje povinného označení požadované tímto nařízením kromě údajů uvedených v čl. 15 písm. b), d), e) a čl. 16 odst. 2 písm. c) nebo čl. 17 odst. 1 písm. d) na materiálu podporujícím prodej na dálku anebo se před uzavřením smlouvy na dálku poskytují jinými vhodnými prostředky. Údaje uvedené v čl. 15 písm. b), d), e) a čl. 16 odst. 2 písm. c) nebo čl. 17 odst. 1 písm. d) se poskytují nejpozději v okamžiku dodání krmiva.
4. Příloha II obsahuje ustanovení o označování, která doplňují ustanovení uvedená v této kapitole.
5. Povolené tolerance pro odchylky mezi hodnotami složení krmné suroviny nebo krmné směsi uvedenými v označení a hodnotami analyzovanými při úředních kontrolách v souladu s nařízením (ES) č. 882/2004 jsou stanoveny v příloze IV tohoto nařízení.
Článek 12
Odpovědnost
1. Osoba odpovědná za označování zajišťuje přítomnost a věcnou přesnost údajů v označení.
2. Osobou odpovědnou za označování je provozovatel krmivářského podniku, který uvádí krmivo poprvé na trh, nebo případně provozovatel krmivářského podniku, pod jehož jménem nebo obchodní firmou je krmivo uváděno na trh.
3. Provozovatelé krmivářských podniků zajišťují v míře, v níž mají jejich činnosti vliv na označování v rámci podniku, který řídí, aby informace poskytnuté jakýmikoli prostředky splňovaly požadavky tohoto nařízení.
4. Provozovatelé krmivářských podniků odpovědní za maloobchodní nebo distribuční činnosti, které nemají na označování vliv, jednají s náležitou péčí s cílem pomoci zajistit plnění požadavků na označování, zejména nedodávají krmivo, o němž na základě informací, které mají k dispozici, a jako povolané osoby vědí nebo by měli předpokládat, že uvedené požadavky nesplňuje.
5. Provozovatelé krmivářských podniků zajišťují v podnicích, které řídí, aby údaje povinného označení byly předávány v rámci celého potravinového řetězce, aby se umožnilo poskytnutí informací konečnému uživateli krmiva v souladu s tímto nařízením.
Článek 13
Tvrzení
1. Označení a obchodní úprava krmných surovin a krmných směsí může upozornit na přítomnost nebo nepřítomnost určité látky v krmivu, specifickou nutriční vlastnost nebo proces nebo specifickou funkci související s výše uvedeným, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
tvrzení je objektivní, ověřitelné příslušnými orgány a srozumitelné pro uživatele krmiva a
b)
osoba odpovědná za označování poskytne na žádost příslušného orgánu vědecké odůvodnění pravdivosti tvrzení, a to buď tak, že odkáže na veřejně dostupné vědecké důkazy, nebo prostřednictvím doloženého podnikového výzkumu. Vědecké odůvodnění musí být k dispozici v okamžiku, kdy je krmivo uvedeno na trh. Kupující mají právo upozornit příslušný orgán na své pochybnosti o pravdivosti daného tvrzení. Jestliže se ukáže, že tvrzení není dostatečně podložené, považuje se označení s ohledem na dané tvrzení za klamavé pro účely článku 11. Má-li příslušný orgán pochybnosti, zda je pravdivost daného tvrzení vědecky odůvodněná, může tento problém předložit Komisi. Komise může přijmout rozhodnutí, případně po obdržení stanoviska úřadu, poradním postupem podle čl. 28 odst. 2.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, jsou tvrzení týkající se optimalizace výživy a podpory nebo ochrany fyziologických podmínek povolena, pokud neobsahují tvrzení uvedené v odst. 3 písm. a).
3. Označení ani obchodní úprava krmných surovin a krmných směsí nesmějí obsahovat tvrzení, že krmná surovina nebo krmná směs:
a)
zabraňuje určitému onemocnění, zmírňuje ho nebo odstraňuje, s výjimkou kokcidiostatik a histomonostatik, jak je povoleno nařízením (ES) č. 1831/2003; toto písmeno se však nevztahuje na tvrzení týkající se nutriční nerovnováhy za předpokladu, že nejsou vztahována k patologickým příznakům;
b)
vykazuje zvláštní účel výživy, jak je stanoveno v seznamu určených užití podle článku 9, pokud nesplňuje požadavky v něm stanovené.
4. Specifikace týkající se požadavků stanovených v odstavcích 1 a 2 mohou být zařazeny do kodexů Společenství uvedených v článku 25.
Článek 14
Uvádění údajů v označení
1. Údaje povinného označení se uvádějí v úplnosti na nápadném místě na obalu, na nádobě, na etiketě k nim připevněné nebo v průvodním dokladu podle čl. 11 odst. 2 viditelně, jasně čitelně a nesmazatelně, v jazyce nebo alespoň v jednom z úředních jazyků členského státu nebo regionu, v němž je krmivo uváděno na trh.
2. Údaje povinného označení musí být snadno identifikovatelné a nesmějí být zakryty žádnou jinou informací. Musí být znázorněny v barvě, písmu a ve velikosti, které nezakrývají ani nezdůrazňují žádnou část informací, s výjimkou případů, kdy je cílem takového odlišení upozornit na pokyny pro bezpečné zacházení.
3. Specifikace týkající se požadavků stanovených v odstavcích 1 a 2 a uvádění údajů dobrovolného označování podle článku 22 mohou být zařazeny do kodexů Společenství uvedených v článku 25.
Článek 15
Obecné požadavky na povinné označování
Krmná surovina nebo krmná směs nesmí být uvedena na trh, pokud nejsou prostřednictvím označení uvedeny tyto údaje:
a)
druh krmiva: „krmná surovina“, „kompletní krmivo“ nebo „doplňkové krmivo“;
-
místo „kompletní krmivo“ lze použít název „kompletní mléčná krmná směs“,
-
místo „doplňkové krmivo“ lze použít název „minerální krmivo“ nebo „doplňková mléčná krmná směs“,
-
pro zvířata v zájmovém chovu kromě psů a koček lze místo „kompletní krmivo“ nebo „doplňkové krmivo“ použít název „krmná směs“;
b)
jméno nebo obchodní firma a adresa provozovatele krmivářského podniku odpovědného za označování;
c)
je-li osobě odpovědné za označování přiděleno, schvalovací číslo provozu udělené v souladu s článkem 13 nařízení (ES) č. 1774/2002 v případě provozů povolených podle čl. 23 odst. 2 písm. a), b) a c) nařízení (ES) č. 1774/2002, podle článku 17 nařízení (ES) č. 1774/2002 nebo podle článku 10 nařízení (ES) č. 183/2005. Pokud má osoba odpovědná za označování několik schvalovacích čísel, použije číslo udělené v souladu s nařízením (ES) č. 183/2005;
d)
referenční číslo šarže nebo partie;
e)
u pevných produktů čistá hmotnost a u tekutých produktů čistá hmotnost nebo čistý objem;
f)
seznam doplňkových látek uvedený pod záhlavím „doplňkové látky“ v souladu s kapitolou I přílohy VI nebo popřípadě přílohy VII, aniž jsou dotčena ustanovení o označení podle právního předpisu, kterým se příslušná doplňková látka povoluje, a
g)
obsah vlhkosti v souladu s bodem 6 přílohy I.
Článek 16
Zvláštní požadavky na povinné označování krmných surovin
1. Vedle požadavků stanovených v článku 15 musí označení krmných surovin také obsahovat:
a)
název krmné suroviny; název se používá v souladu s čl. 24 odst. 5, a
b)
povinnou deklaraci odpovídající příslušné kategorii, jak je uvedeno v seznamu v příloze V; povinná deklarace může být nahrazena údaji stanovenými v katalogu Společenství uvedeném v článku 24, které se vztahují k jednotlivým krmným surovinám příslušné kategorie.
2. Vedle požadavků uvedených v odstavci 1 musí označení krmných surovin, pokud v nich jsou obsaženy doplňkové látky, obsahovat:
a)
druhy nebo kategorie zvířat, pro které je krmivo určeno, jestliže příslušné doplňkové látky nebyly povoleny pro všechny druhy zvířat nebo byly povoleny, avšak s maximálními limity pro některé druhy;
b)
návod ke správnému použití v souladu s bodem 4 přílohy II v případě, že je stanoven maximální obsah dané doplňkové látky, a
c)
dobu minimální trvanlivosti u jiných než technologických doplňkových látek.
Článek 17
Zvláštní požadavky na povinné označování krmných směsí
1. Vedle požadavků stanovených v článku 15 musí označení krmné směsi také obsahovat:
a)
druhy nebo kategorie zvířat, kterým je krmná směs určena;
b)
návod ke správnému použití s uvedením účelu, k němuž je krmivo určeno; tento návod musí být v souladu s bodem 4 přílohy II, pokud se na něj uvedený bod vztahuje;
c)
v případech, kdy výrobce není osobou odpovědnou za označování:
-
jméno nebo obchodní firmu a adresu výrobce, nebo
-
schvalovací číslo výrobce uvedené v čl. 15 písm. c) nebo identifikační číslo podle článku 9, 23 nebo 24 nařízení (ES) č. 183/2005; pokud takové číslo není k dispozici, identifikační číslo přidělené na žádost výrobce nebo dovážejícího provozovatele krmivářského podniku v souladu s formátem stanoveným v kapitole II přílohy V nařízení (ES) č. 183/2005;
d)
dobu minimální trvanlivosti v souladu s těmito požadavky:
-
slova „Spotřebujte do …“, za nimiž následuje datum uvádějící určitý den u krmiv snadno podléhajících zkáze v důsledku rozkladných procesů,
-
slova „Minimální trvanlivost do …“, za nimiž následuje datum uvádějící určitý měsíc u ostatních krmiv.
Pokud je v označení uvedeno datum výroby, může být toto datum označující dobu minimální trvanlivosti uvedeno také jako „… (lhůta ve dnech nebo měsících) od data výroby“;
e)
seznam krmných surovin, z nichž je krmivo složeno, pod záhlavím „složení“, v němž je uveden název každé krmné suroviny v souladu s čl. 16 odst. 1 písm. a) a jsou vyjmenovány uvedené krmné suroviny v sestupném pořadí podle hmotnosti vypočítané na základě obsahu vlhkosti v krmné směsi; uvedený seznam může obsahovat hmotnostní procentní podíly, a
f)
povinné deklarace stanovené v kapitole II přílohy VI nebo popřípadě přílohy VII.
2. Pro seznam uvedený v odst. 1 písm. e) platí tyto požadavky:
a)
uvádí se název a hmotnostní procentní podíl krmné suroviny, pokud je její přítomnost zdůrazněna v označení slovy, obrázky nebo graficky;
b)
nejsou-li hmotnostní procentní podíly krmných surovin obsažených v krmné směsi pro zvířata určená k produkci potravin uvedeny v označení, poskytne osoba odpovědná za označování kupujícímu na požádání informace o kvantitativním složení s odchylkou ± 15 % od hodnoty podle receptury krmiva, aniž je dotčena směrnice 2004/48/ES, a
c)
je-li krmná směs určena pro zvířata neurčená k produkci potravin, s výjimkou kožešinových zvířat, může se uvedení specifického názvu krmné suroviny nahradit názvem kategorie, do které krmné suroviny patří.
3. V případě jakékoli naléhavé situace týkající se lidského zdraví či zdraví zvířat nebo životního prostředí, a aniž je dotčena směrnice 2004/48/ES, může příslušný orgán poskytnout kupujícímu informace, které má k dispozici podle čl. 5 odst. 2, jestliže po zvážení oprávněných zájmů výrobce i kupujícího shledá, že je poskytnutí těchto informací odůvodněné. Příslušný orgán může případně podmínit poskytnutí informací tím, že kupující podepíše doložku mlčenlivosti.
4. Pro účely odst. 2 písm. c) Komise sestaví seznam kategorií krmných surovin, které lze uvést místo jednotlivých krmných surovin v označení krmiva pro zvířata neurčená k produkci potravin, s výjimkou kožešinových zvířat.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
Článek 18
Doplňkové povinné požadavky na označování krmiva určeného ke zvláštním účelům výživy
Vedle obecných povinných požadavků stanovených v článcích 15, 16 a 17, jsou-li použitelné, musí označení krmiva určeného ke zvláštním účelům výživy také obsahovat:
a)
upřesňující výraz „dietní“, výhradně v případě krmiva určeného ke zvláštním účelům výživy, vedle názvu krmiva podle čl. 15 písm. a);
b)
údaje předepsané pro příslušné určené užití ve sloupcích 1 až 6 seznamu určených užití podle článku 9 a
c)
údaj o tom, že by před použitím krmiva nebo před prodloužením jeho doby použití mělo být vyžádáno vyjádření odborníka na výživu nebo veterinárního lékaře.
Článek 19
Doplňkové povinné požadavky na označování krmiva pro zvířata v zájmovém chovu
Na etiketě krmiva pro zvířata v zájmovém chovu se uvádí bezplatné telefonní číslo nebo jiný vhodný kontakt, aby kupující mohl vedle povinných údajů získat informace:
a)
o doplňkových látkách obsažených v krmivu pro zvířata v zájmovém chovu a
b)
o krmných surovinách v něm obsažených, které jsou označeny podle kategorií, jak je uvedeno v čl. 17 odst. 2 písm. c).
Článek 20
Doplňkové povinné požadavky na označování nevyhovujícího krmiva
1. Vedle požadavků stanovených v článcích 15, 16, 17 a 18 musí označení krmiva, které nesplňuje požadavky práva Společenství uvedené v příloze VIII, jako jsou například kontaminovaná krmiva, obsahovat údaje stanovené v uvedené příloze.
2. Komise může pozměnit přílohu VIII tak, aby odpovídala vývoji právních předpisů, pokud jde o vývoj norem.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
Článek 21
Odchylky
1. Údaje podle čl. 15 písm. c), d), e) a g) a čl. 16 odst. 1 písm. b) se nevyžadují, pokud kupující před každou transakcí písemně potvrdí, že tyto informace nevyžaduje. Transakce může sestávat z několika zásilek.
2. Na zabaleném krmivu mohou být údaje podle čl. 15 písm. c), d) a e) a čl. 16 odst. 2 písm. c) nebo čl. 17 odst. 1 písm. c), d) a e) uvedeny na obalu mimo umístění etikety podle čl. 14 odst. 1. V takových případech se uvede, kde se tyto údaje nacházejí.
3. Aniž je dotčena příloha I nařízení (ES) č. 183/2005, nejsou údaje podle čl. 15 písm. c), d), e) a g) a čl. 16 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení povinné pro krmné suroviny, které neobsahují doplňkové látky, s výjimkou konzervantů nebo doplňkových látek k silážování, a které jsou vyrobeny a dodány provozovatelem krmivářského podniku v souladu s čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 183/2005 uživateli krmiva v prvovýrobě pro použití v jeho vlastním hospodářství.
4. Povinné deklarace podle čl. 17 odst. 1 písm. f) se nevyžadují u směsí z celých zrn, semen a plodů rostlin.
5. V případě krmných směsí složených nejvýše ze tří krmných surovin se údaje podle čl. 17 odst. 1 písm. a) a b) nevyžadují, pokud jsou použité krmné suroviny jasně uvedeny v označení.
6. U množství nepřesahujících 20 kg krmných surovin nebo krmných směsí určených pro konečného uživatele a prodávaných jako volně ložené může být kupující o údajích podle článku 15, 16 a 17 informován prostřednictvím vhodného sdělení v místě prodeje. V tomto případě se údaje podle čl. 15 písm. a) a čl. 16 odst. 1 nebo popřípadě čl. 17 odst. 1 písm. a) a b) poskytnou kupujícímu nejpozději na faktuře nebo společně s ní.
7. U množství krmiva pro zvířata v zájmovém chovu, které se prodává v baleních s několika nádobami, se údaje podle čl. 15 písm. b), c), f) a g) a čl. 17 odst. 1 písm. b), c), e) a f) mohou popřípadě uvést pouze na vnějším obalu namísto na každé nádobě za předpokladu, že úhrnná hmotnost balení nepřesáhne 10 kg.
8. Odchylně od tohoto nařízení mohou členské státy použít vnitrostátní předpisy pro krmivo určené pro zvířata chovaná pro vědecké nebo pokusné účely pod podmínkou, že je tento účel zřetelně uveden na etiketě. Členské státy tyto předpisy neprodleně oznámí Komisi.
Článek 22
Dobrovolné označování
1. Kromě požadavků na údaje povinného označení může označení krmné suroviny nebo krmné směsi také obsahovat údaje dobrovolného označení za předpokladu, že jsou dodrženy obecné zásady tohoto nařízení.
2. Další podmínky vztahující se na dobrovolné označení mohou být stanoveny v kodexech Společenství uvedených v článku 25.
Článek 23
Balení
1. Krmné suroviny a krmné směsi se smějí uvádět na trh jen v uzavřených obalech nebo v uzavřených nádobách. Obaly nebo nádoby musí být uzavřeny tak, aby při jejich otevření došlo k porušení uzávěru a tento uzávěr nemohl být již znovu použit.
2. Odchylně od odstavce 1 se mohou na trh uvádět jako volně ložená nebo v neuzavřených obalech nebo nádobách tato krmiva:
a)
krmné suroviny;
b)
krmné směsi získané výhradně mícháním zrn nebo celých plodů;
c)
dodávky mezi výrobci krmných směsí;
d)
dodávky krmných směsí od výrobce přímo uživateli krmiva;
e)
dodávky od výrobců krmných směsí balírnám;
f)
množství krmných směsí určených konečnému uživateli, jejichž hmotnost nepřesahuje 50 kg a které se odebírají přímo z uzavřeného obalu nebo z uzavřené nádoby, a
g)
krmné bloky nebo lizy.
KAPITOLA 5
KATALOG SPOLEČENSTVÍ PRO KRMNÉ SUROVINY A KODEXY SPOLEČENSTVÍ PRO SPRÁVNOU PRAXI OZNAČOVÁNÍ
Článek 24
Katalog Společenství pro krmné suroviny
1. Vytvoří se Katalog Společenství pro krmné suroviny (dále jen „katalog“) jako nástroj pro zlepšení označování krmných surovin a krmných směsí. Tento katalog usnadní výměnu informací o vlastnostech produktu a poskytne neuzavřený výčet krmných surovin. U každé zařazené krmné suroviny se uvedou alespoň tyto údaje:
a)
název;
b)
identifikační číslo;
c)
popis krmné suroviny, případně včetně informací o výrobním procesu;
d)
údaje nahrazující povinnou deklaraci pro účely čl. 16 odst. 1 písm. b) a
e)
glosář s definicemi různých postupů a použitých technických výrazů.
2. První verze katalogu Společenství se přijme do 21. března 2010 poradním postupem podle čl. 28 odst. 2 a do katalogu budou zařazeny položky uvedené v části B přílohy směrnice 96/25/ES a ve sloupcích 2 až 4 přílohy směrnice 82/471/EHS. Bod IV části A přílohy směrnice 96/25/ES tvoří glosář.
3. Na změny katalogu se použije postup stanovený v článku 26.
4. Tento článek se použije, aniž jsou dotčeny požadavky na bezpečnost stanovené v článku 4.
5. Používání katalogu provozovateli krmivářských podniků je dobrovolné. Název krmné suroviny uvedené v katalogu však může být použit pouze tehdy, jestliže jsou splněna všechna příslušná ustanovení katalogu.
6. Osoba uvádějící na trh poprvé krmnou surovinu, která není uvedena v katalogu, její použití okamžitě oznámí zástupcům evropských krmivářských odvětví podle čl. 26 odst. 1. Zástupci evropských krmivářských odvětví zveřejní na internetu rejstřík těchto oznámení a pravidelně jej aktualizují.
Článek 25
Kodexy Společenství pro správnou praxi označování
1. Komise podpoří vypracování dvou kodexů Společenství pro správnou praxi označování (dále jen „kodexy“), jednoho pro krmiva pro zvířata v zájmovém chovu a jednoho pro krmné směsi pro zvířata určená k produkci potravin, jehož součástí může být i oddíl věnovaný krmným směsím pro kožešinová zvířata.
2. Kodexy mají zlepšovat patřičnost označování. Obsahují zejména ustanovení o uvádění údajů v označení podle článku 14, dobrovolného označování podle článku 22 a používání tvrzení podle článku 13.
3. Na sestavení a veškeré změny kodexů se použije postup stanovený v článku 26.
4. Používání kodexů provozovateli krmivářských podniků je dobrovolné. Avšak použití kteréhokoli z kodexů může být uvedeno v označení pouze za předpokladu, že jsou splněna všechna příslušná ustanovení daného kodexu.
Článek 26
Sestavení kodexů a změny katalogu Společenství a kodexů Společenství
1. Návrhy změn katalogu Společenství a návrhy kodexů, jakož i veškeré návrhy jejich změn vypracovávají a mění všichni příslušní zástupci evropských krmivářských odvětví:
a)
po konzultaci s jinými dotčenými stranami, jako jsou uživatelé krmiv;
b)
ve spolupráci s příslušnými orgány členských států a popřípadě s úřadem;
c)
s přihlédnutím k příslušným zkušenostem ze stanovisek vydaných úřadem a k vědeckému nebo technologickému vývoji.
2. Aniž je dotčen odstavec 3, přijímá Komise opatření pro účely tohoto článku poradním postupem podle čl. 28 odst. 2.
3. Přijmou se změny katalogu Společenství, jimiž se stanoví maximální obsah chemických nečistot podle bodu 1 přílohy I, úrovně botanické čistoty podle bodu 2 přílohy I, úrovně obsahu vlhkosti podle bodu 6 přílohy I nebo údaje nahrazující povinnou deklaraci podle čl. 16 odst. 1 písm. b). Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
4. Opatření podle tohoto článku se přijmou pouze za předpokladu, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
byla vypracována v souladu s odstavcem 1;
b)
jejich obsah může být použit v odvětvích, kterých se týkají, v celém Společenství a
c)
jsou vhodná pro splnění cílů tohoto nařízení.
5. Katalog se zveřejní v řadě L Úředního věstníku Evropské unie. Názvy kodexů a odkazy na ně se zveřejní v řadě C Úředního věstníku Evropské unie.
KAPITOLA 6
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 27
Prováděcí opatření
1. Komise může změnit přílohy za účelem jejich přizpůsobení vědeckému a technologickému vývoji.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, včetně jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
2. Jiná prováděcí opatření nezbytná k uplatňování tohoto nařízení se přijímají regulativním postupem podle čl. 28 odst. 3, není-li výslovně stanoveno jinak.
Článek 28
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat, zřízený článkem 58 nařízení (ES) č. 178/2002 (dále jen „výbor“).
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
4. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1 až 4 a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
5. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1, 2, 4 a 6 a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
6. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1 až 4 a odst. 5 písm. b) a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Lhůty stanovené v článku 5a rozhodnutí 1999/468/ES jsou dva měsíce v případě čl. 5a odst. 3 písm. c), jeden měsíc v případě odst. 4 písm. b) a dva měsíce v případě odst. 4 písm. e).
Článek 29
Změna nařízení (ES) č. 1831/2003
Článek 16 nařízení (ES) č. 1831/2003 se mění takto:
1)
Odstavec 1 se mění takto:
a)
písmeno d) se nahrazuje tímto:
„d)
případně schvalovací číslo provozu, který doplňkovou látku nebo premix vyrábí nebo uvádí na trh, podle článku 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 183/2005 ze dne 12. ledna 2005, kterým se stanoví požadavky na hygienu krmiv (28), nebo případně podle článku 5 směrnice 95/69/ES;
b)
doplňuje se nový pododstavec, který zní:
„V případě premixů se písmena b), d), e) a g) nevztahují na zapracované doplňkové látky.“
2)
Odstavec 3 se nahrazuje tímto:
„3. Vedle informací uvedených v odstavci 1 musí obal nebo nádoba s doplňkovou látkou patřící do funkční skupiny uvedené v příloze III nebo s premixem obsahujícím doplňkovou látku patřící do funkční skupiny uvedené v příloze III obsahovat viditelné, jasně čitelné a nesmazatelné informace stanovené v uvedené příloze.“
3)
Odstavec 4 se nahrazuje tímto:
„4. V případě premixů musí být na etiketě uvedeno slovo „premix“. V případě krmných surovin musí být uvedeny nosiče, v souladu s čl. 17 odst. 1 písm. e) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 767/2009 ze dne 13. července 2009 o uvádění na trh a používání krmiv (29), a pokud je jako nosič používána voda, musí být uveden obsah vlhkosti v premixu. U každého premixu jako celku může být uvedena pouze jedna doba minimální trvanlivosti, stanovená na základě dob minimální trvanlivosti jednotlivých složek krmiva.
Článek 30
Zrušovací ustanovení
Článek 16 směrnice 70/524/EHS, směrnice 79/373/EHS, 80/511/EHS, 82/471/EHS, 83/228/EHS, 93/74/EHS, 93/113/ES a 96/25/ES a rozhodnutí 2004/217/ES se zrušují s účinkem od 1. září 2010.
Odkazy na zrušené směrnice a zrušené rozhodnutí se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IX.
Článek 31
Sankce
Členské státy stanoví sankce za porušení ustanovení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná pro zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy oznámí tyto předpisy Komisi do 1. září 2010 a neprodleně jí oznámí veškeré pozdější změny, které se jich dotýkají.
Článek 32
Přechodná opatření
1. Odchylně od čl. 33 druhého pododstavce může být krmivo uvedené na trh nebo označené v souladu se směrnicemi 79/373/EHS, 82/471/EHS, 93/74/EHS a 96/25/ES před 1. zářím 2010 uváděno na trh nebo zůstat na trhu až do vyčerpání zásob.
2. Odchylně od čl. 8 odst. 2 mohou být druhy krmiva uvedené v tomto článku, které již byly zákonně uvedeny na trh před 1. zářím 2010, uváděny na trh nebo zůstat na trhu až do přijetí rozhodnutí o žádosti o aktualizaci seznamu určených užití podle článku 10 za předpokladu, že tato žádost byla podána před 1. zářím 2010.
3. Odchylně od bodu 1 přílohy I tohoto nařízení mohou být krmné suroviny uváděny na trh a používány až do doby, kdy je stanoven specifický maximální obsah chemických nečistot pocházejících z výrobního procesu a pomocných technických látek, za předpokladu, že splňují alespoň podmínky stanovené v hlavě II části A bodě 1 přílohy směrnice 96/25/ES. Tato odchylka však pozbývá platnosti dne 1. září 2012.
4. Mohou být přijata opatření, která usnadní přechod k používání tohoto nařízení. Zejména mohou být určeny podmínky, za kterých je možné označovat krmivo podle tohoto nařízení ještě přede dnem jeho použitelnosti. Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení včetně jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
Článek 33
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. září 2010.
Avšak články 31 a 32 se použijí ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 13. července 2009.
RÈGLEMENT (CE) N o 767/2009 DU PARLEMENT EUROPÉEN ET DU CONSEIL
du 13 juillet 2009
concernant la mise sur le marché et l’utilisation des aliments pour animaux, modifiant le règlement (CE) no 1831/2003 du Parlement européen et du Conseil et abrogeant la directive 79/373/CEE du Conseil, la directive 80/511/CEE de la Commission, les directives 82/471/CEE, 83/228/CEE, 93/74/CEE, 93/113/CE et 96/25/CE du Conseil, ainsi que la décision 2004/217/CE de la Commission
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
LE PARLEMENT EUROPÉEN ET LE CONSEIL DE L’UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 37 et son article 152, paragraphe 4, point b),
vu la proposition de la Commission,
vu l’avis du Comité économique et social européen (1),
après consultation du Comité des régions,
statuant conformément à la procédure visée à l’article 251 du traité (2),
considérant ce qui suit:
(1)
La recherche d’un niveau élevé de protection de la santé humaine et animale constitue l’un des objectifs fondamentaux de la législation alimentaire tels qu’énoncés dans le règlement (CE) no 178/2002 du Parlement européen et du Conseil du 28 janvier 2002 établissant les principes généraux et les prescriptions générales de la législation alimentaire, instituant l’Autorité européenne de sécurité des aliments et fixant des procédures relatives à la sécurité des denrées alimentaires (3). Ledit règlement a également instauré l’approche «de la fourche à la fourchette» selon laquelle les aliments pour animaux représentent une étape délicate au début de la chaîne alimentaire. Garantir un niveau élevé de protection de la santé publique constitue l’un des objectifs fondamentaux du présent règlement.
(2)
La production d’aliments pour animaux constitue un débouché important pour les produits agricoles européens car les matières premières utilisées pour la production d’aliments pour animaux sont principalement des produits agricoles énumérés à l’annexe I du traité. En outre, les aliments pour animaux présentent une importance capitale pour les cinq millions d’éleveurs de la Communauté car ils représentent leur principale dépense.
(3)
Les aliments pour animaux peuvent prendre la forme de matières premières pour aliments des animaux, d’aliments composés pour animaux, d’additifs pour l’alimentation animale, de prémélanges ou d’aliments médicamenteux pour animaux. Les règles régissant la commercialisation des additifs pour l’alimentation animale sont établies dans le règlement (CE) no 1831/2003 du Parlement européen et du Conseil du 22 septembre 2003 relatif aux additifs destinés à l’alimentation des animaux (4) et les règles afférentes aux aliments médicamenteux pour animaux dans la directive 90/167/CEE du Conseil du 26 mars 1990 établissant les conditions de préparation, de mise sur le marché et d’utilisation des aliments médicamenteux pour animaux dans la Communauté (5).
(4)
Il convient d’actualiser la législation existante relative à la circulation et à l’utilisation des matières premières pour aliments des animaux et des aliments composés pour animaux, y compris des aliments pour animaux familiers, à savoir la directive 79/373/CEE du Conseil du 2 avril 1979 concernant la circulation des aliments composés pour animaux (6), la directive 93/74/CEE du Conseil du 13 septembre 1993 concernant les aliments pour animaux visant des objectifs nutritionnels particuliers (7) («aliments diététiques pour animaux»), la directive 96/25/CE du Conseil du 29 avril 1996 concernant la circulation et l’utilisation des matières premières pour aliments des animaux (8) et la directive 82/471/CEE du Conseil du 30 juin 1982 concernant certains produits utilisés dans l’alimentation des animaux (9) («bioprotéines»), et de la remplacer par un règlement unique. Dans un souci de clarté, la directive 83/228/CEE du Conseil du 18 avril 1983 concernant la fixation de lignes directrices pour l’évaluation de certains produits utilisés dans l’alimentation des animaux (10) et la directive 80/511/CEE de la Commission du 2 mai 1980 autorisant, dans certains cas, la commercialisation des aliments composés en emballages ou récipients non fermés (11) devraient être abrogées.
(5)
Du fait de l’abrogation de la directive 79/373/CEE par le présent règlement, la directive 93/113/CE du Conseil du 14 décembre 1993 relative à l’utilisation et à la commercialisation des enzymes, des micro-organismes et de leurs préparations dans l’alimentation des animaux (12) devrait également être abrogée. De même, compte tenu de l’abrogation de la directive 79/373/CEE et étant donné que le présent règlement inclut des règles concernant l’étiquetage des aliments pour animaux contenant des additifs, l’article 16 de la directive 70/524/CEE du Conseil du 23 novembre 1970 concernant les additifs dans l’alimentation des animaux (13), resté en vigueur après l’abrogation de la directive 70/524/CEE par le règlement (CE) no 1831/2003, devrait être abrogé.
(6)
Contrairement à la définition des denrées alimentaires qui figure dans le règlement (CE) no 178/2002, celle des aliments pour animaux n’inclut pas l’eau. En outre, étant donné que l’eau n’est pas commercialisée aux fins de l’alimentation des animaux, le présent règlement ne devrait pas fixer de conditions afférentes à l’eau utilisée dans l’alimentation animale. Il devrait toutefois s’appliquer aux aliments pour animaux qui sont utilisés dans l’eau. L’utilisation d’eau par les entreprises du secteur de l’alimentation animale est régie par le règlement (CE) no 183/2005 du Parlement européen et du Conseil du 12 janvier 2005 établissant des exigences en matière d’hygiène des aliments pour animaux (14), qui requiert que de l’eau propre soit utilisée chaque fois que cela est nécessaire pour éviter une contamination susceptible d’être dangereuse et que l’eau utilisée dans la fabrication des aliments pour animaux soit d’un niveau de qualité adéquat.
(7)
Étant donné le risque de contamination de la chaîne de l’alimentation animale et humaine, il convient que le présent règlement s’applique aux aliments destinés aux animaux tant producteurs que non producteurs de denrées alimentaires, y compris les animaux sauvages.
(8)
Les responsabilités des exploitants du secteur de l’alimentation animale définies dans le règlement (CE) no 178/2002 et le règlement (CE) no 183/2005 devraient s’appliquer mutatis mutandis aux aliments destinés aux animaux non producteurs de denrées alimentaires.
(9)
Afin de veiller au respect du présent règlement, les États membres devraient réaliser des contrôles officiels conformément au règlement (CE) no 882/2004 du Parlement européen et du Conseil du 29 avril 2004 relatif aux contrôles officiels effectués pour s’assurer de la conformité avec la législation sur les aliments pour animaux et les denrées alimentaires et avec les dispositions relatives à la santé animale et au bien-être des animaux (15). Ces contrôles devraient porter non seulement sur les indications d’étiquetage à caractère obligatoire, mais aussi sur celles qui sont facultatives. Afin de permettre le contrôle des données relatives à la composition, il convient de déterminer des marges de tolérance pour les valeurs indiquées dans le cadre de l’étiquetage.
(10)
Afin de gérer les risques pour la sécurité des aliments pour animaux, il y a lieu d’inclure, dans une annexe du présent règlement, la liste de matières premières dont la mise sur le marché aux fins de l’alimentation des animaux est interdite, telle qu’établie actuellement par la décision 2004/217/CE de la Commission (16), ainsi qu’une liste de matières premières dont la mise sur le marché aux fins de l’alimentation des animaux est limitée. L’existence d’une telle annexe ne devrait toutefois pas être interprétée comme signifiant que tous les produits qui n’y figurent pas pourraient donc être considérés comme sûrs.
(11)
La distinction faite entre les matières premières pour aliments des animaux, les additifs pour l’alimentation animale et d’autres produits tels que les médicaments vétérinaires a une influence sur les conditions de mise sur le marché de ces produits. Les matières premières pour aliments des animaux sont utilisées en premier lieu pour satisfaire les besoins des animaux, par exemple en énergie, en nutriments, en minéraux ou en fibres alimentaires. Généralement, elles ne sont pas bien définies chimiquement, sauf pour ce qui est des constituants nutritionnels de base. Les effets qui peuvent être démontrés par une évaluation scientifique et qui ne concernent que les additifs pour l’alimentation animale ou les médicaments vétérinaires devraient être exclus des utilisations objectives des matières premières pour aliments des animaux. Il convient donc d’élaborer des orientations non contraignantes pour faire la distinction entre ces types de produits. Dans des cas dûment justifiés, la Commission devrait être habilitée à établir si un produit constitue un aliment pour animaux aux fins du présent règlement.
(12)
La définition des aliments complémentaires des animaux établie dans la directive 79/373/CEE a donné lieu à des problèmes d’application dans plusieurs États membres. Il convient de préciser la distinction entre les aliments complémentaires des animaux et les prémélanges aux fins de l’application du règlement (CE) no 183/2005.
(13)
Afin de permettre une application uniforme de la législation, les matières premières pour aliments des animaux et les aliments complémentaires pour animaux ne devraient pas contenir d’additifs au-delà d’un certain niveau. Toutefois, des aliments des animaux présentant une forte concentration, tels les seaux à lécher contenant des minéraux, peuvent être utilisés pour l’alimentation directe des animaux si leur composition répond à l’objectif nutritionnel particulier auquel ils sont destinés. Les conditions d’utilisation de ces aliments pour animaux devraient être mentionnées sur l’étiquetage, de manière à garantir le respect des règles relatives aux teneurs en additifs pour l’alimentation animale dans la ration journalière.
(14)
La directive 82/471/CEE vise à améliorer l’offre d’aliments pour animaux utilisés comme source directe ou indirecte de protéines dans la Communauté. Elle soumet la mise sur le marché de toute bioprotéine à une procédure d’autorisation préalable. Or, seul un nombre très limité de nouvelles autorisations ont été accordées jusqu’ici et la pénurie d’aliments pour animaux riches en protéines reste évidente. Par conséquent, exiger une autorisation préalable à la mise sur le marché dans tous les cas s’est révélé prohibitif et il serait possible de gérer les risques pour la sécurité autrement, en interdisant les produits présentant un risque sur la base d’une surveillance du marché. Si l’évaluation des risques présentés par une bioprotéine a donné ou donne des résultats négatifs, la circulation et l’utilisation de celle-ci doivent être interdites. Il convient donc de supprimer la procédure générale d’autorisation préalable à la mise sur le marché des bioprotéines, ce qui conduira à l’application du même système de sécurité pour ces produits que pour toutes les autres matières premières pour aliments des animaux. Les restrictions ou l’interdiction dont font actuellement l’objet certaines bioprotéines ne devraient pas être affectées.
(15)
Il s’avère que les dispositions de la directive 93/74/CEE, mises en œuvre par la directive 2008/38/CE de la Commission du 5 mars 2008 établissant une liste des destinations des aliments pour animaux visant des objectifs nutritionnels particuliers (17), fonctionnent bien. Il conviendrait donc de maintenir cette liste et de prévoir sa mise à jour dans le présent règlement. En particulier, l’Autorité européenne de sécurité des aliments devrait être consultée sur l’efficacité et la sécurité de tels aliments lorsque, sur la base des informations scientifiques et technologiques disponibles, il existe des raisons de croire que l’utilisation de l’aliment pour animaux en question pourrait ne pas répondre à l’objectif nutritionnel particulier auquel il est destiné ou pourrait avoir des effets négatifs sur la santé animale, la santé humaine, l’environnement ou le bien-être des animaux.
(16)
La preuve scientifique devrait être le principal facteur à prendre en considération afin de formuler des allégations relatives aux aliments pour animaux et les exploitants du secteur de l’alimentation animale qui recourent à ces allégations devraient pouvoir les justifier. Une allégation peut être étayée scientifiquement en tenant compte de la totalité des données scientifiques disponibles et en procédant à une évaluation des preuves fournies.
(17)
L’étiquetage est utile pour veiller à l’application de la législation, assurer la traçabilité et effectuer des contrôles. En outre, il doit fournir aux acheteurs les informations nécessaires pour leur permettre de choisir le produit le mieux adapté à leurs besoins et il doit être uniforme, cohérent, transparent et compréhensible. Étant donné que les acheteurs, en particulier les éleveurs, ne choisissent pas uniquement au point de vente, où ils peuvent examiner l’emballage des aliments pour animaux, il convient que les exigences relatives aux informations fournies au moyen de l’étiquetage s’appliquent non seulement aux étiquettes apposées sur les produits, mais aussi aux autres modes de communication entre le vendeur et l’acheteur. En outre, ces principes devraient également s’appliquer à la présentation des aliments pour animaux et à la publicité faite à leur égard.
(18)
L’étiquetage fournit des informations obligatoires et des informations facultatives. Pour ce qui est des informations obligatoires, il y a lieu de combiner des exigences d’ordre général en matière d’étiquetage et des exigences spécifiques afférentes aux matières premières pour aliments des animaux ou aux aliments composés pour animaux, ainsi que des exigences complémentaires dans le cas des aliments diététiques pour animaux, des matières contaminées et des aliments pour animaux familiers.
(19)
La situation actuelle quant aux impuretés chimiques résultant du processus de transformation de matières premières pour aliments des animaux et d’auxiliaires technologiques n’est pas satisfaisante. Afin de garantir un niveau élevé de sécurité des aliments pour animaux et donc un niveau élevé de protection de la santé publique, ainsi que pour améliorer la transparence, il convient d’arrêter des dispositions fixant les niveaux tolérables de ces impuretés chimiques conformément aux bonnes pratiques visées dans le règlement (CE) no 183/2005.
(20)
Il s’avère que le principe selon lequel seuls certains additifs pour l’alimentation animale doivent être mentionnés dans le cadre de l’étiquetage lorsqu’ils sont utilisés dans des matières premières pour aliments des animaux et des aliments composés pour animaux fonctionne bien. Toutefois, la catégorisation résultant du règlement (CE) no 1831/2003 appelle une actualisation et une modernisation, notamment du fait que les propriétaires d’animaux familiers, en particulier, pourraient être déroutés par la mention de certains additifs.
(21)
L’obligation d’indiquer le pourcentage pondéral de toutes les matières premières pour aliments des animaux incorporées aux aliments composés pour animaux a été introduite en 2002 par la directive 2002/2/CE du Parlement européen et du Conseil du 28 janvier 2002 modifiant la directive 79/373/CEE du Conseil concernant la circulation des aliments composés pour animaux (18), sur l’initiative du Parlement européen, à la suite des crises de l’encéphalopathie spongiforme bovine (ESB) et de la dioxine. En outre, les règlements (CE) no 178/2002 et (CE) no 183/2005 ainsi que leurs dispositions d’application ont sensiblement accru le niveau de sécurité des denrées alimentaires et des aliments pour animaux, notamment du fait qu’ils ont mis l’accent sur la responsabilité des exploitants du secteur de l’alimentation animale et du secteur alimentaire, l’amélioration du système de traçabilité, l’introduction du principe de l’analyse des risques et de la maîtrise des points critiques (HACCP) dans les entreprises du secteur de l’alimentation animale et l’élaboration de guides de bonnes pratiques en matière d’hygiène dans lesdites entreprises. Compte tenu de ces réalisations positives, qui se reflètent dans les notifications effectuées au moyen du système d’alerte rapide pour les denrées alimentaires et les aliments pour animaux (RASFF), l’obligation d’indiquer sur l’étiquetage le pourcentage pondéral de toutes les matières premières pour aliments des animaux incorporées aux aliments composés pour animaux n’est plus nécessaire pour assurer un niveau élevé de sécurité des aliments pour animaux et donc un niveau élevé de protection de la santé publique. Les pourcentages exacts peuvent toutefois être mentionnés à titre volontaire dans le but de fournir des informations appropriées aux acheteurs. En outre, ayant accès à des informations sur le pourcentage pondéral exact de toutes les matières premières pour aliments des animaux incorporées aux aliments composés pour animaux, les autorités compétentes devraient pouvoir, pour des motifs d’urgence touchant à la santé humaine, à la santé animale ou à l’environnement et dans le respect de la directive 2004/48/CE du Parlement européen et du Conseil du 29 avril 2004 relative au respect des droits de propriété intellectuelle (19), fournir aux acheteurs des informations complémentaires.
(22)
Pour garantir l’information adéquate de l’acheteur et éviter de l’induire en erreur, il convient, néanmoins, d’exiger l’indication du pourcentage pondéral exact lorsque la matière première pour aliments des animaux concernée est mise en relief dans le cadre de l’étiquetage d’un aliment composé pour animaux.
(23)
La mention des matières premières pour aliments des animaux incorporées aux aliments composés pour animaux par ordre pondéral décroissant fournit déjà des informations importantes sur la composition. Dans certains secteurs où le producteur n’est pas tenu d’inclure des indications spécifiques dans l’étiquetage, l’acheteur devrait pouvoir demander des informations complémentaires. En pareil cas, une marge de ± 15 % par rapport à la valeur indiquée devrait être maintenue.
(24)
Il y a lieu de protéger les droits de propriété intellectuelle des producteurs. Le contrôle du respect de tels droits de propriété intellectuelle est régi par la directive 2004/48/CE. Il devrait aussi être admis que la composition quantitative des aliments composés pour animaux, contrairement aux dénominations des matières premières d’aliments pour animaux qui y sont incorporées, peut, dans certaines conditions, être considérée comme une information confidentielle à protéger.
(25)
La directive 2002/32/CE du Parlement européen et du Conseil du 7 mai 2002 sur les substances indésirables dans les aliments pour animaux (20) ne s’applique pas à l’étiquetage des aliments pour animaux dont la teneur en substances indésirables est excessive. Il convient donc d’établir des dispositions visant à garantir un étiquetage approprié et le respect de l’interdiction de dilution prévue à l’article 5 de ladite directive jusqu’à ce que ces matières contaminées aient fait l’objet d’une détoxification dans un établissement agréé à cette fin conformément à l’article 10, paragraphes 2 et 3, du règlement (CE) no 183/2005, ou aient été nettoyées.
(26)
Il convient de prévoir des dérogations aux exigences générales en matière d’étiquetage dans la mesure où se conformer à ces exigences n’est pas nécessaire pour protéger la santé humaine ou animale ou les intérêts des consommateurs et représenterait une charge excessive pour le producteur ou les exploitants du secteur de l’alimentation animale responsables de l’étiquetage. Sur la base de l’expérience acquise, il y a lieu de prévoir de telles dérogations, notamment pour les aliments pour animaux livrés par un agriculteur à un autre en vue d’être utilisés dans son exploitation, pour les petites quantités, pour les aliments composés pour animaux constitués au plus de trois matières premières pour aliments des animaux et pour les mélanges de grains végétaux entiers, de semences et de fruits.
(27)
En règle générale, les aliments composés pour animaux devraient être commercialisés dans des récipients fermés, mais il convient de prévoir des dérogations appropriées dans les cas où il n’est pas nécessaire d’appliquer cette exigence pour protéger la santé humaine, la santé animale ou les intérêts des consommateurs et où cette application représenterait une charge excessive pour les exploitants du secteur de l’alimentation animale.
(28)
La partie B de l’annexe de la directive 96/25/CE et les colonnes 2 à 4 de l’annexe de la directive 82/471/CEE contiennent des listes comprenant des dénominations, des descriptions et des dispositions en matière d’étiquetage afférentes à certaines matières premières pour aliments des animaux. Ces listes facilitent l’échange d’informations sur les propriétés des produits entre les producteurs et les acheteurs. Le fait d’avoir encouragé les parties prenantes à élaborer des normes facultatives au moyen de guides communautaires dans le domaine de l’hygiène des aliments pour animaux s’est révélé être une expérience tout à fait positive. La réalisation d’une liste plus étendue pourrait être plus souple et mieux adaptée aux besoins d’information des utilisateurs si elle était l’œuvre des parties prenantes plutôt que du législateur. Les parties prenantes peuvent décider quels efforts y consacrer en fonction de la valeur qu’une liste de matières premières pour aliments des animaux présente pour elles. Il est donc souhaitable d’établir un catalogue non exhaustif des matières premières pour aliments des animaux que les exploitants du secteur de l’alimentation animale utiliseront à titre volontaire, sauf en ce qui concerne l’utilisation de la dénomination de la matière première pour aliments des animaux.
(29)
Les listes actuelles de matières premières pour aliments des animaux figurant dans la partie B de l’annexe de la directive 96/25/CE et dans les colonnes 2 à 4 de l’annexe de la directive 82/471/CEE devraient constituer la première version du catalogue communautaire des matières premières pour aliments des animaux. Cette première version devrait ensuite être complétée sur l’initiative des parties prenantes, en fonction de leurs intérêts, y compris par l’ajout de nouvelles matières premières pour aliments des animaux.
(30)
Par souci de transparence, il y a lieu qu’une matière première pour aliments des animaux qui ne figure pas dans le catalogue soit notifiée aux représentants des parties prenantes dès que cette matière première pour aliments des animaux est mise sur le marché pour la première fois.
(31)
Un étiquetage moderne facilite la mise en place d’un environnement de marché concurrentiel dans lequel des exploitants dynamiques, efficaces et innovants peuvent utiliser pleinement l’étiquetage pour vendre leurs produits. Compte tenu à la fois de la relation d’entreprise à entreprise dans la commercialisation des aliments pour bétail et de la relation entre le producteur et l’acheteur d’aliments pour animaux familiers, l’élaboration de codes de bonnes pratiques d’étiquetage dans ces deux secteurs pourrait représenter un moyen utile d’atteindre les objectifs d’un étiquetage moderne. Ces codes devraient contenir des dispositions permettant à l’acheteur de faire des choix éclairés. Ils devraient aussi donner à la personne responsable de l’étiquetage des orientations importantes en ce qui concerne différents éléments de l’étiquetage. Ils peuvent faciliter l’interprétation du cadre établi en ce qui concerne l’étiquetage facultatif ou la présentation de l’étiquetage obligatoire. L’utilisation de ces codes devrait être facultative, sauf lorsqu’elle est mentionnée sur l’étiquetage.
(32)
La participation de toutes les parties concernées constitue l’élément fondamental pour la qualité et la pertinence du catalogue et des codes de bonnes pratiques d’étiquetage. Pour renforcer les droits des utilisateurs à des informations adéquates, il convient de tenir compte de leurs intérêts. La Commission peut y veiller en approuvant le catalogue et les codes, sous réserve que leur contenu soit applicable dans la pratique et qu’ils soient adaptés aux objectifs du présent règlement.
(33)
Les États membres devraient déterminer les sanctions applicables en cas d’infraction aux dispositions du présent règlement et prendre toutes les mesures nécessaires pour en garantir l’application. Ces sanctions devraient être effectives, proportionnées et dissuasives.
(34)
Une période transitoire est nécessaire, s’agissant, notamment, des aliments pour animaux répondant à un objectif nutritionnel particulier ainsi que du niveau acceptable d’impuretés chimiques résultant du processus de fabrication et d’auxiliaires technologiques. Il convient aussi de permettre la commercialisation des stocks existants jusqu’à leur épuisement. En outre, il peut être utile de préciser les conditions dans lesquelles les aliments pour animaux peuvent être étiquetés conformément au présent règlement avant la date de son application.
(35)
Étant donné que l’objectif du présent règlement, à savoir harmoniser les conditions de mise sur le marché et d’utilisation des aliments pour animaux, de manière à garantir un niveau élevé de sécurité des aliments pour animaux et donc un niveau élevé de protection de la santé publique ainsi qu’à fournir une information adéquate aux utilisateurs et aux consommateurs et à renforcer le bon fonctionnement du marché intérieur, ne peut pas être réalisé de manière suffisante par les États membres et peut donc être mieux réalisé au niveau communautaire, la Communauté peut prendre des mesures, conformément au principe de subsidiarité consacré à l’article 5 du traité. Conformément au principe de proportionnalité tel qu’énoncé audit article, le présent règlement n’excède pas ce qui est nécessaire pour atteindre cet objectif.
(36)
Il y a lieu d’arrêter les mesures nécessaires pour la mise en œuvre du présent règlement en conformité avec la décision 1999/468/CE du Conseil du 28 juin 1999 fixant les modalités de l’exercice des compétences d’exécution conférées à la Commission (21).
(37)
Il convient, en particulier, d’habiliter la Commission à modifier la liste des matières premières dont l’utilisation en tant qu’aliments pour animaux est limitée ou interdite, à autoriser les aliments pour animaux visant des objectifs nutritionnels particuliers, à établir une liste de catégories d’étiquetage des matières premières pour aliments des animaux non producteurs de denrées alimentaires, sauf les animaux à fourrure, à arrêter des modifications du catalogue fixant les teneurs maximales d’impuretés chimiques, les niveaux de pureté botanique, les teneurs en eau ou une indication remplaçant la déclaration obligatoire, à adapter les annexes compte tenu des progrès scientifiques et technologiques et à adopter des mesures transitoires. Ces mesures ayant une portée générale et ayant pour objet de modifier des éléments non essentiels du présent règlement, y compris en le complétant par l’ajout de nouveaux éléments non essentiels, elles doivent être arrêtées selon la procédure de réglementation avec contrôle prévue à l’article 5 bis de la décision 1999/468/CE.
(38)
Pour des raisons d’efficacité, les délais normalement applicables dans le cadre de la procédure de réglementation avec contrôle devraient être abrégés pour l’adoption de mises à jour de la liste des destinations. Lorsque, pour des raisons d’urgence impérieuses, les délais normalement applicables dans le cadre de la procédure de réglementation avec contrôle ne peuvent pas être respectés, la Commission devrait pouvoir appliquer la procédure d’urgence prévue à l’article 5 bis, paragraphe 6, de la décision 1999/468/CE pour les modifications de la liste de matières premières dont la mise sur le marché ou l’utilisation aux fins de l’alimentation des animaux est limitée ou interdite.
(39)
L’article 16 du règlement (CE) no 1831/2003 contient les dispositions afférentes à l’étiquetage et à l’emballage des additifs pour l’alimentation animale et des prémélanges. L’application des règles relatives aux prémélanges a, en particulier, posé des problèmes pratiques à l’industrie et aux autorités compétentes. L’article susmentionné devrait être modifié pour permettre un étiquetage plus cohérent des prémélanges,
ONT ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
CHAPITRE 1
DISPOSITIONS INTRODUCTIVES
Article premier
Objectif
L’objectif du présent règlement, conformément aux principes généraux établis dans le règlement (CE) no 178/2002, consiste à harmoniser les conditions de mise sur le marché et d’utilisation des aliments pour animaux, de manière à garantir un niveau élevé de sécurité des aliments pour animaux et donc un niveau élevé de protection de la santé publique ainsi qu’à fournir une information adéquate aux utilisateurs et aux consommateurs et à renforcer le bon fonctionnement du marché intérieur.
Article 2
Champ d’application
1. Le présent règlement établit des règles relatives à la mise sur le marché et à l’utilisation des aliments destinés aux animaux tant producteurs que non producteurs de denrées alimentaires dans la Communauté, y compris des exigences en matière d’étiquetage, de conditionnement et de présentation.
2. Le présent règlement s’applique sans préjudice des autres dispositions communautaires applicables dans le domaine de l’alimentation animale, notamment:
a)
la directive 90/167/CEE;
b)
la directive 2002/32/CE;
c)
le règlement (CE) no 999/2001 du Parlement européen et du Conseil du 22 mai 2001 fixant les règles pour la prévention, le contrôle et l’éradication de certaines encéphalopathies spongiformes transmissibles (22);
d)
le règlement (CE) no 1774/2002 du Parlement européen et du Conseil du 3 octobre 2002 établissant des règles sanitaires applicables aux sous-produits animaux non destinés à la consommation humaine (23);
e)
le règlement (CE) no 1829/2003 du Parlement européen et du Conseil du 22 septembre 2003 concernant les denrées alimentaires et les aliments pour animaux génétiquement modifiés (24);
f)
le règlement (CE) no 1830/2003 du Parlement européen et du Conseil du 22 septembre 2003 concernant la traçabilité et l’étiquetage des organismes génétiquement modifiés et la traçabilité des produits destinés à l’alimentation humaine ou animale produits à partir d’organismes génétiquement modifiés (25);
g)
le règlement (CE) no 1831/2003; et
h)
le règlement (CE) no 834/2007 du Conseil du 28 juin 2007 relatif à la production biologique et à l’étiquetage des produits biologiques (26).
3. Le présent règlement ne s’applique pas à l’eau, qu’elle soit ingérée directement par les animaux ou incorporée intentionnellement aux aliments pour animaux. Il s’applique toutefois aux aliments pour animaux qui sont utilisés dans l’eau.
Article 3
Définitions
1. Aux fins du présent règlement, les définitions suivantes s’appliquent:
a)
les définitions des termes «aliment pour animaux», «entreprise du secteur de l’alimentation animale» et «mise sur le marché» établies dans le règlement (CE) no 178/2002;
b)
les définitions des termes «additifs pour l’alimentation animale», «prémélanges», «auxiliaire technologique» et «ration journalière» établies dans le règlement (CE) no 1831/2003; et
c)
les définitions des termes «établissement» et «autorité compétente» établies dans le règlement (CE) no 183/2005.
2. En outre, on entend par:
a)
«exploitant du secteur de l’alimentation animale», la personne physique ou morale chargée de garantir le respect des prescriptions du présent règlement dans l’entreprise du secteur de l’alimentation animale qu’elle contrôle;
b)
«alimentation animale par voie orale», l’introduction par voie orale dans le tractus gastro-intestinal de produits destinés à l’alimentation des animaux visant à couvrir les besoins nutritionnels de l’animal et/ou à maintenir la productivité des animaux normalement sains;
c)
«animal producteur de denrées alimentaires», tout animal qui est nourri, élevé ou détenu pour la production de denrées alimentaires destinées à la consommation humaine, y compris les animaux qui ne sont pas destinés à la consommation humaine mais appartiennent à des espèces qui peuvent normalement être utilisées pour la consommation humaine dans la Communauté;
d)
«animaux non producteurs de denrées alimentaires», tout animal qui est nourri, élevé ou détenu, mais qui n’est pas utilisé pour la consommation humaine, tels que les animaux à fourrure, les animaux familiers et les animaux détenus dans les laboratoires, les zoos ou les cirques;
e)
«animaux à fourrure», tout animal non producteur de denrées alimentaires qui est nourri, élevé ou détenu pour la production de fourrure et qui n’est pas utilisé pour la consommation humaine;
f)
«animal familier», un animal non producteur de denrées alimentaires appartenant à une espèce qui est nourrie, élevée ou détenue, mais qui, normalement, n’est pas utilisée pour la consommation humaine dans la Communauté;
g)
«matières premières pour aliments des animaux», les produits d’origine végétale ou animale dont l’objectif principal est de satisfaire les besoins nutritionnels des animaux, à l’état naturel, frais ou conservés, et les dérivés de leur transformation industrielle, ainsi que les substances organiques ou inorganiques, comprenant ou non des additifs pour l’alimentation animale, qui sont destinés à être utilisés pour l’alimentation des animaux par voie orale, soit directement en l’état, soit après transformation, ou pour la préparation d’aliments composés pour animaux ou en tant que supports des prémélanges;
h)
«aliment composé pour animaux», un mélange d’au moins deux matières premières pour aliments des animaux, comprenant ou non des additifs pour l’alimentation animale, qui est destiné à l’alimentation animale par voie orale, sous la forme d’un aliment complet pour animaux ou d’un aliment complémentaire pour animaux;
i)
«aliment complet pour animaux», un aliment composé pour animaux qui, en raison de sa composition, suffit à assurer une ration journalière;
j)
«aliment complémentaire pour animaux», un aliment composé pour animaux qui a une teneur élevée en certaines substances mais qui, en raison de sa composition, n’assure la ration journalière que s’il est associé à d’autres aliments pour animaux;
k)
«aliment minéral», un aliment complémentaire pour animaux contenant au moins 40 % de cendres brutes;
l)
«aliment d’allaitement», un aliment composé pour animaux administré à l’état sec ou après dilution dans une quantité donnée de liquide, destiné à l’alimentation de jeunes animaux en complément ou en remplacement du lait maternel postcolostral ou à l’alimentation de jeunes animaux tels que les veaux, les agneaux ou les chevreaux de boucherie;
m)
«support», une substance utilisée pour dissoudre, diluer, disperser ou modifier physiquement de toute autre manière un additif pour l’alimentation animale afin de faciliter son maniement, son application ou son utilisation sans modifier sa fonction technologique et sans avoir elle-même de rôle technologique;
n)
«objectif nutritionnel particulier», un objectif qui consiste à satisfaire les besoins nutritionnels spécifiques d’animaux dont le processus d’assimilation, le processus d’absorption ou le métabolisme est ou risque d’être perturbé temporairement ou de manière irréversible et qui, de ce fait, peuvent tirer des bénéfices de l’ingestion d’aliments pour animaux appropriés à leur état;
o)
«aliment pour animaux visant des objectifs nutritionnels particuliers», un aliment pour animaux capable de répondre à un objectif nutritionnel particulier du fait de sa composition particulière ou de son procédé de fabrication particulier, qui le distingue clairement des aliments pour animaux ordinaires. Les aliments pour animaux visant des objectifs nutritionnels particuliers ne comprennent pas les aliments médicamenteux pour animaux au sens de la directive 90/167/CEE;
p)
«matières contaminées», les aliments pour animaux dont la teneur en substances indésirables est supérieure aux niveaux acceptables en vertu de la directive 2002/32/CE;
q)
«date de durabilité minimale», la période durant laquelle la personne responsable de l’étiquetage garantit que, dans des conditions de conservation appropriées, l’aliment pour animaux conserve ses propriétés déclarées; une seule date de durabilité minimale peut être indiquée pour l’aliment pour animaux considéré dans son ensemble et est déterminée en fonction de la date de durabilité minimale de chacun de ses composants;
r)
«lot», une quantité identifiable d’aliment pour animaux dont il est établi qu’elle présente des caractéristiques communes, telles que l’origine, la variété, le type d’emballage, l’emballeur, l’expéditeur ou l’étiquetage, et, dans le cas d’un processus de production, une quantité de produit fabriquée dans une seule usine en utilisant des paramètres de production uniformes ou plusieurs de ces quantités lorsqu’elles sont produites en ordre continu et entreposées ensemble;
s)
«étiquetage», l’attribution de mentions, d’indications, de marques de fabrique ou de commerce, d’images ou de signes à un aliment pour animaux par le placement de ces informations sur tout support se référant à l’aliment ou accompagnant celui-ci, comme un emballage, un récipient, un écriteau, une étiquette, un document, une bague, une collerette ou l’internet, y compris à des fins publicitaires;
t)
«étiquette», une marque, un signe, une image ou un autre descriptif, écrit, imprimé, poncé, apposé, gravé ou appliqué sur l’emballage ou le récipient contenant un aliment pour animaux ou joint à celui-ci; et
u)
«présentation», la forme, l’aspect ou l’emballage de l’aliment pour animaux et les matériaux d’emballage utilisés pour celui-ci, ainsi que la façon dont il est présenté et le cadre dans lequel il est disposé.
CHAPITRE 2
EXIGENCES GÉNÉRALES
Article 4
Exigences en matière de sécurité et de commercialisation
1. Un aliment pour animaux ne peut être mis sur le marché et utilisé que:
a)
s’il est sûr; et
b)
s’il n’a pas d’effets négatifs directs sur l’environnement ou le bien-être des animaux.
Les prescriptions énoncées à l’article 15 du règlement (CE) no 178/2002 s’appliquent mutatis mutandis aux aliments destinés à des animaux non producteurs de denrées alimentaires.
2. Outre les prescriptions énoncées au paragraphe 1 du présent article, les exploitants du secteur de l’alimentation animale qui mettent des aliments pour animaux sur le marché veillent à ce que ces aliments:
a)
soient sains, non altérés, loyaux, adaptés à leur usage et de qualité marchande; et
b)
soient étiquetés, emballés et présentés conformément aux dispositions du présent règlement et des autres actes législatifs communautaires applicables.
Les prescriptions énoncées à l’article 16 du règlement (CE) no 178/2002 s’appliquent mutatis mutandis aux aliments destinés à des animaux non producteurs de denrées alimentaires.
3. Les aliments pour animaux satisfont aux dispositions techniques relatives aux impuretés et aux autres déterminants chimiques établies à l’annexe I du présent règlement.
Article 5
Responsabilités et obligations des entreprises du secteur de l’alimentation animale
1. Les exploitants du secteur de l’alimentation animale respectent mutatis mutandis les obligations énoncées aux articles 18 et 20 du règlement (CE) no 178/2002 et à l’article 4, paragraphe 1, du règlement (CE) no 183/2005 pour ce qui est des aliments destinés à des animaux non producteurs de denrées alimentaires.
2. La personne responsable de l’étiquetage des aliments pour animaux met à la disposition des autorités compétentes toute information relative à la composition ou aux propriétés alléguées des aliments pour animaux qu’elle met sur le marché permettant de vérifier l’exactitude des informations données par l’étiquetage, y compris le pourcentage pondéral exact des matières premières pour aliments des animaux utilisées dans les aliments composés pour animaux.
3. En cas d’urgence touchant à la santé humaine, à la santé animale ou à l’environnement et sans préjudice des dispositions de la directive 2004/48/CE, l’autorité compétente peut fournir à l’acheteur des informations dont elle dispose en application du paragraphe 2 du présent article si, après avoir pesé les intérêts légitimes respectifs des fabricants et des acheteurs, elle conclut que la fourniture des informations se justifie. Le cas échéant, l’autorité compétente fournit lesdites informations sous réserve de la signature par l’acheteur d’une clause de confidentialité.
Article 6
Restrictions et interdiction
1. Les aliments pour animaux ne contiennent pas et ne se composent pas de matières premières dont la mise sur le marché ou l’utilisation aux fins de l’alimentation des animaux est limitée ou interdite. La liste de ces matières premières figure à l’annexe III.
2. La Commission modifie la liste de matières premières dont la mise sur le marché ou l’utilisation aux fins de l’alimentation des animaux est limitée ou interdite compte tenu en particulier des données scientifiques disponibles, du progrès technologique, des notifications effectuées dans le cadre du système d’alerte rapide pour les données alimentaires et les aliments pour animaux (RASFF) ou des résultats des contrôles officiels réalisés conformément au règlement (CE) no 882/2004.
Ces mesures, qui visent à modifier des éléments non essentiels du présent règlement en le complétant, sont arrêtées en conformité avec la procédure de réglementation avec contrôle visée à l’article 28, paragraphe 4.
Pour des raisons d’urgence impérieuses, la Commission peut avoir recours à la procédure d’urgence visée à l’article 28, paragraphe 5, en vue d’adopter ces mesures.
CHAPITRE 3
MISE SUR LE MARCHÉ DE TYPES SPÉCIFIQUES D’ALIMENTS POUR ANIMAUX
Article 7
Caractéristiques des types d’aliments pour animaux
1. La Commission peut, en conformité avec la procédure de réglementation visée à l’article 28, paragraphe 3, arrêter des lignes directrices clarifiant la distinction entre les matières premières pour aliments des animaux, les additifs pour l’alimentation animale et d’autres produits tels que les médicaments vétérinaires.
2. La Commission peut, le cas échéant, adopter des mesures visant à déterminer si un produit donné constitue un aliment pour animaux aux fins du présent règlement.
Ces mesures, qui visent à modifier des éléments non essentiels du présent règlement en le complétant, sont arrêtées en conformité avec la procédure de réglementation avec contrôle visée à l’article 28, paragraphe 4.
Article 8
Teneur en additifs pour l’alimentation animale
1. Sans préjudice des conditions d’utilisation prévues dans l’acte juridique pertinent autorisant l’additif pour l’alimentation animale concerné, les matières premières pour aliments des animaux et les aliments complémentaires pour animaux ne contiennent pas d’additifs pour l’alimentation animale qui leur ont été incorporés en des proportions correspondant à plus de 100 fois la teneur maximale fixée pour les aliments complets pour animaux ou cinq fois ladite teneur dans le cas des coccidiostatiques et des histomonostatiques.
2. Le niveau de cent fois la teneur maximale fixée pour les aliments complets pour animaux visé au paragraphe 1 ne peut être dépassé que si la composition des produits concernés répond à l’objectif nutritionnel particulier auquel ils sont destinés en vertu de l’article 10 du présent règlement. Les conditions d’utilisation desdits aliments sont précisées dans la liste des destinations. Les établissements sous le contrôle d’un producteur de ces aliments pour animaux qui utilise des additifs pour l’alimentation animale visés à l’annexe IV, chapitre 2, du règlement (CE) no 183/2005 doivent obtenir un agrément conformément à l’article 10, point 1) b), dudit règlement.
Article 9
Commercialisation des aliments pour animaux visant des objectifs nutritionnels articuliers
Les aliments pour animaux visant des objectifs nutritionnels particuliers ne peuvent être commercialisés en tant que tels que si leur destination est incluse sur la liste établie conformément à l’article 10 et s’ils répondent aux caractéristiques nutritionnelles essentielles correspondant à l’objectif nutritionnel particulier qui figure sur cette liste.
Article 10
Liste des destinations des aliments pour animaux visant des objectifs nutritionnels particuliers
1. La Commission peut mettre à jour la liste des destinations énoncées dans la directive 2008/38/CE en ajoutant ou en supprimant des destinations ou en ajoutant, supprimant ou modifiant les conditions associées à une destination donnée.
2. La procédure de mise à jour de la liste des destinations peut être engagée par la présentation à la Commission d’une demande par une personne physique ou morale résidant dans la Communauté ou par un État membre. Pour être recevable, la demande doit comporter un dossier démontrant que la composition spécifique de l’aliment pour animaux répond à l’objectif nutritionnel particulier auquel il est destiné et qu’il n’a pas d’effets négatifs sur la santé animale, la santé humaine, l’environnement ou le bien-être des animaux.
3. La Commission met sans délai la demande, y compris le dossier, à la disposition des États membres.
4. Si, sur la base des informations scientifiques et technologiques disponibles, la Commission a des raisons de croire que l’utilisation de l’aliment pour animaux en question pourrait ne pas répondre à l’objectif nutritionnel particulier auquel il est destiné ou pourrait avoir des effets négatifs sur la santé animale, la santé humaine, l’environnement ou le bien-être des animaux, elle demande, dans un délai de trois mois à compter de la réception d’une demande recevable, l’avis de l’Autorité européenne de sécurité des aliments (ci-après dénommée «l’Autorité»). L’Autorité rend un avis dans les six mois qui suivent la réception de la demande. Ce délai est prolongé si l’Autorité demande un complément d’information au demandeur.
5. Dans un délai de six mois à compter de la réception d’une demande recevable ou, le cas échéant, de la réception de l’avis de l’Autorité, la Commission arrête un règlement visant à mettre à jour la liste des destinations si les conditions énoncées au paragraphe 2 sont remplies.
Ces mesures, qui visent à modifier des éléments non essentiels du présent règlement en le complétant, sont arrêtées en conformité avec la procédure de réglementation avec contrôle visée à l’article 28, paragraphe 6.
6. Par dérogation au paragraphe 5, dans un délai de six mois suivant la réception d’une demande recevable ou, le cas échéant, après réception de l’avis de l’Autorité, la Commission met un terme à la procédure et décide de ne pas procéder à la mise à jour, et ce à toute étape de la procédure, si elle estime que cette mise à jour n’est pas justifiée. La Commission y procède en conformité avec la procédure de réglementation visée à l’article 28, paragraphe 3.
Dans ce cas, la Commission informe le cas échéant directement le demandeur et les États membres, en indiquant dans sa lettre les raisons pour lesquelles elle considère que la mise à jour n’est pas justifiée.
7. La Commission peut adopter, conformément à la procédure de réglementation visée à l’article 28, paragraphe 3, des mesures d’exécution en ce qui concerne l’élaboration et la présentation de la demande.
CHAPITRE 4
ÉTIQUETAGE, PRÉSENTATION ET CONDITIONNEMENT
Article 11
Principes d’étiquetage et de présentation
1. L’étiquetage et la présentation des aliments pour animaux n’induisent pas l’utilisateur en erreur, notamment:
a)
quant à la destination ou aux caractéristiques de l’aliment pour animaux, en particulier, sa nature, son mode de fabrication ou de production, ses propriétés, sa composition, sa quantité, sa durabilité et les espèces animales ou catégories d’animaux auxquelles il est destiné;
b)
en attribuant à l’aliment pour animaux des effets ou des caractéristiques qu’il ne possède pas ou en suggérant qu’il possède des caractéristiques particulières alors que tous les aliments pour animaux similaires possèdent ces mêmes caractéristiques; ou
c)
quant à la conformité de l’étiquetage avec le catalogue communautaire et les codes communautaires visés aux articles 24 et 25.
2. Les matières premières pour aliments des animaux et les aliments composés pour animaux commercialisés en vrac ou dans des emballages ou récipients non fermés conformément à l’article 23, paragraphe 2, sont accompagnés d’un document contenant toutes les indications d’étiquetage à caractère obligatoire prévues par le présent règlement.
3. Lorsque des aliments pour animaux sont mis en vente au moyen d’une technique de communication à distance telle que définie à l’article 2 de la directive 97/7/CE du Parlement européen et du Conseil du 20 mai 1997 concernant la protection des consommateurs en matière de contrats à distance (27), les indications d’étiquetage à caractère obligatoire requises par le présent règlement, à l’exception de celles visées à l’article 15, points b), d) et e), et à l’article 16, paragraphe 2, point c), ou à l’article 17, paragraphe 1, point d), figurent sur le support de la vente à distance ou sont fournies par d’autres moyens appropriés avant la conclusion d’un contrat à distance. Les indications visées à l’article 15, points b), d) et e), et à l’article 16, paragraphe 2, point c), ou à l’article 17, paragraphe 1, point d), sont fournies au plus tard au moment de la livraison des aliments pour animaux.
4. Des dispositions en matière d’étiquetage complétant celles énoncées au présent chapitre figurent à l’annexe II.
5. Les tolérances admises pour les écarts entre les valeurs afférentes à la composition d’une matière première pour aliments des animaux ou d’un aliment composé pour animaux indiquées dans le cadre de l’étiquetage et les valeurs découlant des analyses réalisées dans le cadre des contrôles officiels effectués conformément au règlement (CE) no 882/2004 sont répertoriées à l’annexe IV du présent règlement.
Article 12
Responsabilité
1. La personne responsable de l’étiquetage garantit la présence et l’exactitude matérielle des indications d’étiquetage.
2. La personne responsable de l’étiquetage est l’exploitant du secteur de l’alimentation animale qui, le premier, met un aliment pour animaux sur le marché ou, le cas échéant, l’exploitant du secteur de l’alimentation animale sous le nom ou la raison sociale duquel l’aliment pour animaux est commercialisé.
3. Dans la mesure où leurs activités ont des répercussions sur l’étiquetage au sein de l’entreprise qu’ils contrôlent, les exploitants du secteur de l’alimentation animale veillent à ce que les informations fournies par quelque moyen que ce soit satisfassent aux exigences fixées dans le présent règlement.
4. Les exploitants du secteur de l’alimentation animale responsables d’activités de vente au détail ou de distribution qui n’ont pas de répercussions sur l’étiquetage agissent avec diligence pour contribuer à garantir le respect des exigences en matière d’étiquetage, en particulier en ne fournissant pas d’aliments pour animaux dont ils savent ou auraient dû présumer, sur la base des informations en leur possession et en tant que professionnels, qu’ils ne satisfont pas auxdites exigences.
5. Au sein des établissements qu’ils contrôlent, les exploitants du secteur de l’alimentation animale veillent à ce que les indications d’étiquetage à caractère obligatoire soient transmises d’un bout à l’autre de la chaîne alimentaire afin de permettre la fourniture des informations à l’utilisateur final des aliments pour animaux conformément au présent règlement.
Article 13
Allégations
1. L’étiquetage et la présentation des matières premières pour aliments des animaux et des aliments composés pour animaux peuvent attirer particulièrement l’attention sur la présence ou l’absence d’une substance dans l’aliment pour animaux, sur une caractéristique ou un processus nutritionnel particulier ou sur une fonction spécifique liée à l’un de ces éléments, pour autant que les conditions suivantes soient remplies:
a)
l’allégation est objective, vérifiable par les autorités compétentes et compréhensible pour l’utilisateur de l’aliment pour animaux; et
b)
la personne responsable de l’étiquetage fournit, à la demande de l’autorité compétente, une preuve scientifique de l’allégation, en se référant soit à des données scientifiques accessibles au public, soit à des recherches documentées effectuées par la société. La preuve scientifique est disponible lors de la mise sur le marché de l’aliment pour animaux. Les acheteurs ont le droit de faire part à l’autorité compétente de leurs doutes quant à la véracité de l’allégation. S’il est conclu que l’allégation n’est pas suffisamment fondée, l’étiquetage relatif à cette allégation est considéré comme trompeur aux fins de l’article 11. Lorsque l’autorité compétente a des doutes quant aux preuves scientifiques de l’allégation en cause, elle peut soumettre la question à la Commission. La Commission peut adopter une décision, le cas échéant après l’obtention d’un avis de l’Autorité, en conformité avec la procédure consultative visée à l’article 28, paragraphe 2.
2. Sans préjudice du paragraphe 1, les allégations relatives à l’optimisation de l’alimentation et au maintien ou à la protection de l’état physiologique sont autorisées sauf si elles contiennent une allégation visée au paragraphe 3, point a).
3. L’étiquetage ou la présentation des matières premières pour aliments des animaux et des aliments composés pour animaux ne comporte pas d’allégations selon lesquelles:
a)
l’aliment possède des propriétés de prévention, de traitement ou de guérison d’une maladie, à l’exception des coccidiostatiques et des histomonostatiques autorisés en vertu du règlement (CE) no 1831/2003; toutefois, le présent point ne s’applique pas aux allégations concernant la prévention des déséquilibres nutritionnels dès lors qu’il n’est pas établi de lien avec des symptômes pathologiques;
b)
l’aliment vise un objectif nutritionnel particulier prévu dans la liste des destinations visée à l’article 9, sauf s’il satisfait aux prescriptions qui y sont énoncées.
4. Des spécifications afférentes aux exigences définies aux paragraphes 1 et 2 peuvent être incluses dans les codes communautaires visés à l’article 25.
Article 14
Présentation des indications d’étiquetage
1. Les indications d’étiquetage à caractère obligatoire figurent dans leur totalité à un endroit bien visible de l’emballage, du récipient, sur une étiquette apposée sur ceux-ci ou sur le document d’accompagnement prévu à l’article 11, paragraphe 2, de façon ostensible, clairement lisible et indélébile, au moins dans la langue officielle ou l’une des langues officielles de l’État membre ou de la région dans lesquels le produit est mis sur le marché.
2. Les indications d’étiquetage à caractère obligatoire sont facilement identifiables et ne sont pas cachées par d’autres informations. Elles sont affichées dans une couleur, une police et une taille telles qu’aucune partie des informations n’est cachée ou mise en relief, à moins qu’une telle variation vise à attirer l’attention sur des mises en garde.
3. Des spécifications afférentes aux exigences définies aux paragraphes 1 et 2 et à la présentation de l’étiquetage facultatif visé à l’article 22 peuvent être incluses dans les codes communautaires visés à l’article 25.
Article 15
Exigences impératives générales en matière d’étiquetage
Une matière première pour aliments des animaux ou un aliment composé pour animaux n’est mis sur le marché que si les indications suivantes sont fournies dans le cadre de l’étiquetage:
a)
le type d’aliment pour animaux: «matière première pour aliments des animaux», «aliment complet pour animaux» ou «aliment complémentaire pour animaux», selon le cas:
-
pour les «aliments complets pour animaux», la désignation «aliment d’allaitement complet» peut être utilisée selon le cas,
-
pour les «aliments complémentaires pour animaux», les dénominations ci-après peuvent être utilisées selon le cas: «aliment minéral» ou «aliment d’allaitement complémentaire»,
-
pour les animaux familiers autres que les chats et les chiens, les dénominations «aliment complet pour animaux» ou «aliment complémentaire pour animaux» peuvent être remplacées par la dénomination «aliment composé pour animaux»;
b)
le nom ou la raison sociale et l’adresse de l’exploitant du secteur de l’alimentation animale responsable de l’étiquetage;
c)
s’il est disponible, le numéro d’agrément de la personne responsable de l’étiquetage attribué conformément à l’article 13 du règlement (CE) no 1774/2002 pour les établissements agréés en conformité avec l’article 23, paragraphe 2, points a), b) et c), du règlement (CE) no 1774/2002, ou à l’article 17 du règlement (CE) no 1774/2002 ou à l’article 10 du règlement (CE) no 183/2005. Si une personne responsable de l’étiquetage possède plusieurs numéros d’agrément, elle utilise celui accordé conformément au règlement (CE) no 183/2005;
d)
le numéro de référence du lot;
e)
la quantité nette, exprimée en unités de masse pour les produits solides et en unités de masse ou de volume pour les produits liquides;
f)
la liste des additifs pour l’alimentation animale, précédée de l’intitulé «additifs», conformément au chapitre I de l’annexe VI ou VII, selon le cas, et sans préjudice des dispositions en matière d’étiquetage établies dans l’acte juridique autorisant l’additif pour l’alimentation animale concerné; et
g)
la teneur en eau, conformément à l’annexe I, point 6.
Article 16
Exigences impératives spécifiques en matière d’étiquetage applicables aux matières premières pour aliments des animaux
1. Outre les indications prévues à l’article 15, l’étiquetage des matières premières pour aliments des animaux inclut également:
a)
la dénomination de la matière première pour aliments des animaux; cette dénomination est utilisée conformément à l’article 24, paragraphe 5; et
b)
la déclaration obligatoire correspondant à la catégorie concernée telle qu’énoncée sur la liste figurant à l’annexe V; la déclaration obligatoire peut être remplacée par les indications définies dans le catalogue communautaire visé à l’article 24 pour chaque matière première pour aliments des animaux de la catégorie concernée.
2. Outre les indications prévues au paragraphe 1, l’étiquetage des matières premières pour aliments des animaux comporte les indications ci-après lorsque des additifs sont incorporés:
a)
l’espèce animale ou la catégorie d’animaux à laquelle la matière première pour aliments des animaux est destinée, lorsque les additifs en question n’ont pas été autorisés pour toutes les espèces animales ou qu’ils l’ont été avec des limites maximales pour certaines espèces;
b)
le mode d’emploi conformément à l’annexe II, point 4, lorsqu’est fixée une teneur maximale des additifs en question; et
c)
la date de durabilité minimale pour les additifs autres que les additifs technologiques.
Article 17
Exigences impératives spécifiques en matière d’étiquetage applicables aux aliments composés pour animaux
1. Outre les indications prévues à l’article 15, l’étiquetage des aliments composés pour animaux inclut également les indications suivantes:
a)
l’espèce animale ou les catégories d’animaux auxquelles l’aliment composé pour animaux est destiné;
b)
le mode d’emploi indiquant la destination de l’aliment pour animaux; ce mode d’emploi est, le cas échéant, conforme à l’annexe II, point 4;
c)
dans les cas où le producteur n’est pas la personne responsable de l’étiquetage, les indications suivantes sont fournies:
-
le nom ou la raison sociale et l’adresse du producteur, ou
-
le numéro d’agrément du producteur visé à l’article 15, point c), ou un numéro d’identification conformément aux articles 19, 23 ou 24 du règlement (CE) no 183/2005; si ce numéro n’est pas disponible, un numéro d’identification attribué à la demande du producteur ou de l’importateur du secteur de l’alimentation animale selon la structure établie à l’annexe V, chapitre II, du règlement (CE) no 183/2005;
d)
la date de durabilité minimale, indiquée par les mentions suivantes:
-
la mention «à utiliser avant …», suivie de l’indication de la date (jour), dans le cas des aliments pour animaux qui sont très périssables en raison de processus de dégradation,
-
la mention «à utiliser de préférence avant…», suivie de l’indication de la date (mois), dans le cas des autres aliments.
Si la date de fabrication est fournie dans le cadre de l’étiquetage, la date de durabilité minimale peut également être indiquée sous la forme suivante: «… (durée en jours ou en mois) après la date de fabrication»;
e)
la liste, par ordre de poids décroissant calculé en fonction de la teneur en eau de l’aliment composé pour animaux, des matières premières pour aliments des animaux dont l’aliment pour animaux est composé, intitulée «composition» et comprenant la dénomination de chaque matière première conformément à l’article 16, paragraphe 1, point a). Cette liste peut inclure le pourcentage pondéral; et
f)
les déclarations obligatoires prévues au chapitre II de l’annexe VI ou VII, selon le cas.
2. Les exigences ci-dessous s’appliquent à la liste prévue au paragraphe 1, point e):
a)
la dénomination et le pourcentage pondéral d’une matière première pour aliments des animaux sont indiqués si la présence de la matière première en question est mise en relief dans le cadre de l’étiquetage au moyen de mots, d’images ou de graphiques;
b)
si le pourcentage pondéral des matières premières pour aliments des animaux incorporées à un aliment composé pour animaux destiné à des animaux producteurs de denrées alimentaires n’est pas indiqué sur l’étiquetage, la personne responsable de l’étiquetage met, sans préjudice de la directive 2004/48/CE, à la disposition de l’acheteur, sur demande, des informations quantitatives concernant la composition, avec une marge de ± 15 % par rapport à la valeur découlant de la formulation de l’aliment pour animaux; et
c)
dans le cas d’aliments composés pour animaux destinés à des animaux non producteurs de denrées alimentaires, à l’exception des animaux à fourrure, la dénomination spécifique de la matière première pour aliments des animaux peut être remplacée par le nom de la catégorie à laquelle les matières premières pour aliments des animaux appartiennent.
3. En cas d’urgence touchant à la santé humaine, à la santé animale ou à l’environnement et sans préjudice de la directive 2004/48/CE, l’autorité compétente peut fournir à l’acheteur des informations dont elle dispose en vertu de l’article 5, paragraphe 2, si, après avoir pesé les intérêts légitimes respectifs des fabricants et des acheteurs, elle conclut que la fourniture des informations se justifie. Le cas échéant, l’autorité compétente fournit lesdites informations sous réserve de la signature par l’acheteur d’une clause de confidentialité.
4. Aux fins du paragraphe 2, point c), la Commission établit une liste de catégories de matières premières pour aliments des animaux pouvant être mentionnées à la place des différentes matières premières dans le cadre de l’étiquetage des aliments destinés à des animaux non producteurs de denrées alimentaires, à l’exception des animaux à fourrure.
Ces mesures, qui visent à modifier des éléments non essentiels du présent règlement en le complétant, sont arrêtées en conformité avec la procédure de réglementation avec contrôle visée à l’article 28, paragraphe 4.
Article 18
Exigences impératives complémentaires en matière d’étiquetage applicables aux aliments pour animaux visant des objectifs nutritionnels particuliers
Outre les indications générales à caractère obligatoire prévues aux articles 15, 16 et 17, selon le cas, l’étiquetage des aliments pour animaux visant des objectifs nutritionnels particuliers inclut également:
a)
le qualificatif «diététique», exclusivement dans le cas des aliments pour animaux visant des objectifs nutritionnels particuliers, à côté de la dénomination de l’aliment pour animaux telle que prévue à l’article 15, point a);
b)
les indications prescrites pour la destination concernée dans les colonnes 1 à 6 de la liste des destinations visée à l’article 9; et
c)
une mention indiquant qu’il convient de demander l’avis d’un expert en alimentation ou d’un vétérinaire avant d’utiliser l’aliment pour animaux ou de prolonger son utilisation.
Article 19
Exigences impératives complémentaires en matière d’étiquetage applicables aux aliments pour animaux familiers
L’étiquette des aliments pour animaux familiers comporte un numéro de téléphone gratuit ou un autre moyen de communication approprié permettant à l’acheteur d’obtenir, outre les indications à caractère obligatoire, des informations sur:
a)
les additifs pour l’alimentation animale contenus dans l’aliment pour animaux familiers; et
b)
les matières premières pour aliments des animaux qui y sont contenues et qui sont désignées par catégorie comme indiqué à l’article 17, paragraphe 2, point c).
Article 20
Exigences impératives complémentaires en matière d’étiquetage applicables aux aliments pour animaux non conformes
1. Outre les indications prévues aux articles 15 à 18, l’étiquetage des aliments pour animaux qui ne satisfont pas aux prescriptions du droit communautaire énoncées à l’annexe VIII, telles que les matières contaminées, comporte les indications prévues dans ladite annexe.
2. La Commission peut modifier l’annexe VIII afin de tenir compte de l’évolution législative dans le sens de l’introduction de nouvelles normes.
Ces mesures, qui visent à modifier des éléments non essentiels du présent règlement en le complétant, sont arrêtées en conformité avec la procédure de réglementation avec contrôle visée à l’article 28, paragraphe 4.
Article 21
Dérogations
1. Les indications visées à l’article 15, points c), d), e) et g), et à l’article 16, paragraphe 1, point b), ne sont pas requises si, avant chaque transaction, l’acheteur a renoncé par écrit à ces informations. Une transaction peut consister en plusieurs envois.
2. Dans le cas d’aliments pour animaux emballés, les indications visées à l’article 15, points c), d) et e), et à l’article 16, paragraphe 2, point c), ou à l’article 17, paragraphe 1, points c), d) et e), peuvent figurer sur l’emballage ailleurs qu’à l’endroit de l’étiquette visé à l’article 14, paragraphe 1. L’endroit où ces indications se trouvent est alors signalé.
3. Sans préjudice de l’annexe I du règlement (CE) no 183/2005, les indications visées à l’article 15, points c), d), e) et g), et à l’article 16, paragraphe 1, point b), du présent règlement ne sont pas obligatoires dans le cas de matières premières pour aliments des animaux ne contenant pas d’additifs pour l’alimentation animale, à l’exception de conservateurs ou d’additifs pour l’ensilage, produites par un exploitant du secteur de l’alimentation animale et livrées par celui-ci conformément à l’article 5, paragraphe 1, du règlement (CE) no 183/2005 à un utilisateur d’aliments pour animaux se situant au niveau de la production primaire afin qu’il les utilise dans sa propre exploitation.
4. Les déclarations obligatoires visées à l’article 17, paragraphe 1, point f), ne sont pas requises dans le cas de mélanges de grains végétaux entiers, de semences et de fruits.
5. Dans le cas d’aliments composés pour animaux constitués au plus de trois matières premières pour aliments des animaux, les indications visées à l’article 17, paragraphe 1, points a) et b), ne sont pas requises si les matières premières pour aliments des animaux utilisées apparaissent clairement dans la description.
6. Pour ce qui est des quantités de matières premières pour aliments des animaux ou d’aliments composés pour animaux n’excédant pas 20 kilogrammes, destinées à l’utilisateur final et vendues en vrac, les indications visées aux articles 15, 16 et 17 peuvent être portées à la connaissance de l’acheteur par un affichage approprié au point de vente. Les indications visées à l’article 15, point a), et à l’article 16, paragraphe 1, ou à l’article 17, paragraphe 1, points a) et b), selon le cas, sont alors fournies à l’acheteur au plus tard sur la facture ou avec celle-ci.
7. Pour ce qui est des quantités d’aliments pour animaux familiers vendues en emballages contenant plusieurs récipients, les indications visées à l’article 15, points b), c), f) et g), et à l’article 17, paragraphe 1, points b), c), e) et f), peuvent ne figurer que sur l’emballage extérieur et non sur chaque récipient, pour autant que le poids total combiné du paquet n’excède pas 10 kilogrammes.
8. Par dérogation aux dispositions du présent règlement, les États membres peuvent appliquer des dispositions nationales en ce qui concerne les aliments pour animaux destinés à des animaux détenus à des fins scientifiques ou expérimentales, à condition que cette utilisation soit indiquée clairement sur l’étiquette. Les États membres notifient ces dispositions à la Commission sans délai.
Article 22
Étiquetage facultatif
1. Outre les indications d’étiquetage à caractère obligatoire, l’étiquetage des matières premières pour aliments des animaux et des aliments composés pour animaux peut également inclure des indications facultatives, pour autant que les principes généraux énoncés dans le présent règlement soient respectés.
2. Des conditions complémentaires relatives à l’étiquetage facultatif peuvent être énoncées dans les codes communautaires visés à l’article 25.
Article 23
Conditionnement
1. Les matières premières pour aliments des animaux et les aliments composés pour animaux ne peuvent être mis sur le marché que dans des emballages ou récipients fermés. Les emballages ou récipients sont fermés de telle manière que la fermeture soit détériorée lors de l’ouverture et ne puisse être réutilisée.
2. Par dérogation au paragraphe 1, les aliments pour animaux énumérés ci-dessous peuvent être mis sur le marché en vrac ou dans des emballages ou récipients non fermés:
a)
les matières premières pour aliments des animaux;
b)
les aliments composés pour animaux obtenus exclusivement par le mélange de grains ou de fruits entiers;
c)
les livraisons entre producteurs d’aliments composés pour animaux;
d)
les aliments composés pour animaux livrés directement par le producteur à l’utilisateur d’aliments pour animaux;
e)
les livraisons de producteurs d’aliments composés pour animaux à des entreprises de conditionnement;
f)
les quantités d’aliments composés pour animaux destinées à l’utilisateur final dont le poids n’excède pas 50 kilogrammes dans la mesure où elles proviennent directement d’un emballage ou récipient fermé; et
g)
les blocs et les pierres à lécher.
CHAPITRE 5
CATALOGUE COMMUNAUTAIRE DES MATIÈRES PREMIÈRES POUR ALIMENTS DES ANIMAUX ET CODES COMMUNAUTAIRES DE BONNES PRATIQUES EN MATIÈRE D’ÉTIQUETAGE
Article 24
Catalogue communautaire des matières premières pour aliments des animaux
1. Le catalogue communautaire des matières premières pour aliments des animaux (ci-après dénommé le «catalogue») est créé en tant qu’outil destiné à améliorer l’étiquetage desdites matières premières et des aliments composés pour animaux. Il a pour objet de faciliter l’échange d’informations sur les propriétés des produits et de répertorier, de manière non exhaustive, les matières premières pour aliments des animaux. Il comprend, pour chaque matière première pour aliments des animaux répertoriée, au minimum les indications suivantes:
a)
la dénomination;
b)
le numéro d’identification;
c)
une description de la matière première pour aliments des animaux, y compris des informations sur le procédé de fabrication, le cas échéant;
d)
les indications remplaçant la déclaration obligatoire aux fins de l’article 16, paragraphe 1, point b); et
e)
un glossaire contenant les définitions des différents procédés mentionnés et des différentes expressions techniques utilisées.
2. La première version du catalogue communautaire est adoptée en conformité avec la procédure consultative visée à l’article 28, paragraphe 2, au plus tard le 21 mars 2010 et les entrées qu’il contient sont celles qui figurent à l’annexe, partie B, de la directive 96/25/CE et à l’annexe, colonnes 2 à 4, de la directive 82/471/CEE. Le glossaire est constitué de l’annexe, partie A, point IV, de la directive 96/25/CE.
3. La procédure prévue à l’article 26 s’applique aux modifications du catalogue.
4. Le présent article s’applique sans préjudice des exigences en matière de sécurité prévues à l’article 4.
5. L’utilisation du catalogue par les exploitants du secteur de l’alimentation animale est facultative. Toutefois, la dénomination d’une matière première pour aliments des animaux répertoriée dans le catalogue ne peut être utilisée que si toutes les dispositions applicables dudit catalogue sont respectées.
6. La personne qui met pour la première fois sur le marché une matière première pour aliments des animaux non répertoriée dans le catalogue notifie immédiatement son utilisation aux représentants des secteurs européens de l’alimentation animale visés à l’article 26, paragraphe 1. Les représentants des secteurs européens de l’alimentation animale publient sur l’internet un registre de ces notifications et mettent régulièrement ce registre à jour.
Article 25
Codes communautaires de bonnes pratiques en matière d’étiquetage
1. La Commission encourage l’élaboration de deux codes communautaires de bonnes pratiques en matière d’étiquetage (ci-après dénommés les «codes»): l’un pour les aliments pour animaux familiers et l’autre pour les aliments composés destinés aux animaux producteurs de denrées alimentaires, qui peuvent comprendre une section consacrée aux aliments composés destinés aux animaux à fourrure.
2. Les codes visent à améliorer la qualité de l’étiquetage. Ils comprennent, notamment, des dispositions concernant la présentation des indications d’étiquetage prévue à l’article 14, l’étiquetage facultatif prévu à l’article 22 et l’utilisation d’allégations prévue à l’article 13.
3. La procédure prévue à l’article 26 s’applique à l’établissement et aux éventuelles modifications des codes.
4. L’utilisation des codes par les exploitants du secteur de l’alimentation animale est facultative. Toutefois, l’utilisation d’un code peut être indiquée sur l’étiquetage à la condition que toutes les dispositions applicables du code concerné soient respectées.
Article 26
Établissement des codes et modifications du catalogue et des codes communautaires
1. Les projets de modifications du catalogue communautaire et les projets de codes ainsi que tous projets de modifications les concernant sont élaborés et modifiés par l’ensemble des représentants appropriés des secteurs européens de l’alimentation animale:
a)
en concertation avec les autres parties concernées, comme les utilisateurs d’aliments pour animaux;
b)
en collaboration avec les autorités compétentes des États membres et, le cas échéant, l’Autorité;
c)
compte tenu des expériences pertinentes ressortant des avis rendus par l’Autorité et de l’évolution des connaissances scientifiques ou technologiques.
2. Sans préjudice du paragraphe 3, la Commission arrête des mesures aux fins du présent article selon la procédure consultative visée à l’article 28, paragraphe 2.
3. Des amendements au catalogue communautaire fixant les teneurs maximales d’impuretés chimiques visées à l’annexe I, point 1, les degrés de pureté botanique visés à l’annexe I, point 2, les teneurs en eau visées à l’annexe I, point 6, ou les indications remplaçant la déclaration obligatoire visée à l’article 16, paragraphe 1, point b), sont adoptés. Ces mesures, qui visent à modifier des éléments non essentiels du présent règlement, sont arrêtées en conformité avec la procédure de réglementation avec contrôle visée à l’article 28, paragraphe 4.
4. Des mesures ne peuvent être arrêtées en vertu du présent article que dans le respect des conditions suivantes:
a)
elles ont été élaborées conformément au paragraphe 1;
b)
leur contenu peut être appliqué dans les secteurs auxquels ils se réfèrent dans l’ensemble de la Communauté; et
c)
elles sont adaptées pour répondre aux objectifs du présent règlement.
5. Le catalogue est publié au Journal officiel de l’Union européenne, série L. Le titre et les références des codes sont publiés au Journal officiel de l’Union européenne, série C.
CHAPITRE 6
DISPOSITIONS GÉNÉRALES ET FINALES
Article 27
Mesures d’exécution
1. La Commission peut modifier les annexes pour les adapter compte tenu des évolutions scientifiques et technologiques.
Ces mesures, qui visent à modifier des éléments non essentiels du présent règlement, y compris en le complétant, sont arrêtées en conformité avec la procédure de réglementation avec contrôle visée à l’article 28, paragraphe 4.
2. D’autres mesures d’exécution nécessaires à l’exécution du présent règlement sont arrêtées en conformité avec la procédure de réglementation visée à l’article 28, paragraphe 3, sauf disposition expresse contraire.
Article 28
Procédure de comité
1. La Commission est assistée par le comité permanent de la chaîne alimentaire et de la santé animale institué par l’article 58 du règlement (CE) no 178/2002 (ci-après dénommé le «comité»).
2. Dans le cas où il est fait référence au présent paragraphe, les articles 3 et 7 de la décision 1999/468/CE s’appliquent, dans le respect des dispositions de l’article 8 de celle-ci.
3. Dans le cas où il est fait référence au présent paragraphe, les articles 5 et 7 de la décision 1999/468/CE s’appliquent, dans le respect des dispositions de l’article 8 de celle-ci.
La période prévue à l’article 5, paragraphe 6, de la décision 1999/468/CE est fixée à trois mois.
4. Dans le cas où il est fait référence au présent paragraphe, l’article 5 bis, paragraphes 1 à 4, et l’article 7 de la décision 1999/468/CE s’appliquent, dans le respect des dispositions de l’article 8 de celle-ci.
5. Dans le cas où il est fait référence au présent paragraphe, l’article 5 bis, paragraphes 1, 2, 4 et 6, et l’article 7 de la décision 1999/468/CE s’appliquent, dans le respect des dispositions de l’article 8 de celle-ci.
6. Dans le cas où il est fait référence au présent paragraphe, l’article 5 bis, paragraphes 1 à 4 et paragraphe 5, point b), et l’article 7 de la décision 1999/468/CE s’appliquent, dans le respect des dispositions de l’article 8 de celle-ci.
Les délais prévus à l’article 5 bis, paragraphe 3, point c), et paragraphe 4, points b) et e), de la décision 1999/468/CE sont fixés à deux mois, un mois et deux mois, respectivement.
Article 29
Modification du règlement (CE) no 1831/2003
L’article 16 du règlement (CE) no 1831/2003 est modifié comme suit:
1)
Le paragraphe 1 est modifié comme suit:
a)
Le point d) est remplacé par le texte suivant:
«d)
le cas échéant, le numéro d’agrément attribué à l’établissement qui fabrique l’additif pour l’alimentation animale ou le prémélange ou met celui-ci sur le marché conformément à l’article 10 du règlement (CE) no 183/2005 du Parlement européen et du Conseil du 12 janvier 2005 établissant des exigences en matière d’hygiène des aliments pour animaux (28) ou, selon le cas, conformément à l’article 5 de la directive 1995/69/CE;
b)
L’alinéa suivant est ajouté à la fin du paragraphe 1:
«En ce qui concerne les prémélanges, les points b), d), e) et g) ne s’appliquent pas aux additifs pour l’alimentation animale incorporés.»
2)
Le paragraphe 3 est remplacé par le texte suivant:
«3. Outre les informations indiquées au paragraphe 1, l’emballage ou le récipient d’un additif pour l’alimentation animale appartenant à un groupe fonctionnel mentionné à l’annexe III ou d’un prémélange contenant un additif appartenant à un groupe fonctionnel mentionné à l’annexe III porte les informations indiquées dans ladite annexe d’une manière visible, clairement lisible et indélébile.»
3)
Le paragraphe 4 est remplacé par le texte suivant:
«4. En ce qui concerne les prémélanges, le terme “prémélange” doit figurer sur l’étiquette. Les supports doivent être indiqués, en ce qui concerne les matières premières pour aliments des animaux, conformément à l’article 17, paragraphe 1, point e), du règlement (CE) no 767/2009 du Parlement européen et du Conseil du 13 juillet 2009 concernant la mise sur le marché et l’utilisation des aliments pour animaux (29), et, dans les cas où l’eau est utilisée comme support, la teneur en eau du prémélange doit être indiquée. Une seule date de durabilité minimale peut être indiquée pour chaque prémélange considéré dans son ensemble; cette date est déterminée en fonction de la date de durabilité minimale de chacun des composants.
Article 30
Abrogation
L’article 16 de la directive 70/524/CEE, les directives 79/373/CEE, 80/511/CEE, 82/471/CEE, 83/228/CEE, 93/74/CEE, 93/113/CE et 96/25/CE et la décision 2004/217/CE sont abrogés avec effet à compter du 1 septembre 2010.
Les références faites aux directives abrogées et à la décision abrogée s’entendent comme faites au présent règlement et sont à lire selon le tableau de correspondance figurant à l’annexe IX.
Article 31
Sanctions
Les États membres déterminent le régime des sanctions applicables en cas d’infraction aux dispositions du présent règlement et prennent toutes les mesures nécessaires pour en garantir l’application. Les sanctions ainsi prévues doivent être effectives, proportionnées et dissuasives.
Les États membres notifient ces dispositions à la Commission au plus tard le 1 septembre 2010 et l’informent dans les meilleurs délais de toute modification ultérieure les concernant.
Article 32
Mesures transitoires
1. Par dérogation à l’article 33, deuxième alinéa, les aliments pour animaux mis sur le marché ou étiquetés conformément aux directives 79/373/CEE, 82/471/CEE, 93/74/CEE et 96/25/CE avant le 1 septembre 2010 peuvent être mis ou demeurer sur le marché jusqu’à épuisement des stocks.
2. Par dérogation à l’article 8, paragraphe 2, les types d’aliments pour animaux visés dans ledit article qui ont déjà été légalement mis sur le marché avant le 1 septembre 2010 peuvent être mis ou demeurer sur le marché jusqu’à la date à laquelle une décision a été prise sur la demande de mettre à jour la liste des destinations visée à l’article 10, pour autant que cette demande ait été présentée avant le 1 septembre 2010.
3. Par dérogation à l’annexe I, point 1, du présent règlement, les matières premières pour aliments des animaux peuvent être mises sur le marché et utilisées jusqu’à la date à laquelle la teneur maximale particulière d’impuretés chimiques résultant de leur processus de transformation et d’auxiliaires technologiques a été fixée, pour autant qu’elles satisfassent au moins aux conditions énoncées dans l’annexe, titre II, partie A, point 1, de la directive 96/25/CE. Toutefois, cette dérogation cesse de s’appliquer le 1 septembre 2012.
4. Des mesures peuvent être adoptées en vue de faciliter la transition vers l’application du présent règlement. En particulier, les conditions dans lesquelles les aliments pour animaux peuvent être étiquetés conformément au présent règlement avant la date de sa mise en application peuvent être précisées. Ces mesures, qui visent à modifier des éléments non essentiels du présent règlement, y compris en le complétant, sont arrêtées en conformité avec la procédure de réglementation avec contrôle visée à l’article 28, paragraphe 4.
Article 33
Entrée en vigueur
Le présent règlement entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Il est applicable à partir du 1 septembre 2010.
Toutefois, les articles 31 et 32 s’appliquent à compter de la date d’entrée en vigueur du présent règlement.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 13 juillet 2009.