ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 27. prosince 2004,
kterým se mění rozhodnutí 2001/497/ES, pokud jde o zavedení alternativního souboru standardních smluvních doložek pro předávání osobních údajů do třetích zemí
(oznámeno pod číslem K(2004) 5271)
(Text s významem pro EHP)
(2004/915/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (1), a zejména na čl. 26 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Za účelem usnadnění toků údajů ze Společenství je žádoucí, aby správci údajů byli schopni globálně předávat údaje podle jednotného souboru pravidel ochrany údajů. Neexistují-li normy globální ochrany údajů, poskytují standardní smluvní doložky důležitý nástroj umožňující předávání osobních údajů ze všech členských států podle společného souboru pravidel. Rozhodnutí Komise 2001/497/ES ze dne 15. června 2001 o standardních smluvních doložkách pro předávání osobních údajů do třetích zemí podle směrnice 95/46/ES (2) proto stanoví modelový soubor standardních smluvních doložek, který zajišťuje dostatečná ochranná opatření pro předávání údajů do třetích zemí.
(2)
Od přijetí uvedeného rozhodnutí bylo získáno mnoho zkušeností. Navíc koalice podnikatelských asociací (3) předložila soubor alternativních standardních smluvních doložek navržených tak, aby zajišťovaly úroveň ochrany údajů shodnou s úrovní zajišťovanou souborem standardních smluvních doložek stanovených rozhodnutím 2001/497/ES, i když používá odlišné mechanismy.
(3)
Jelikož je používání standardních smluvních doložek pro mezinárodní předávání údajů dobrovolné, neboť standardní smluvní doložky jsou podle směrnice 95/46/ES pouze jednou z několika možností pro zákonné předávání osobních údajů do třetí země, vývozci údajů ve Společenství a dovozci údajů ve třetích zemích by měli mít možnost si svobodně zvolit kterýkoli ze souborů standardních smluvních doložek nebo pro předávání údajů zvolit nějaký jiný právní základ. Jelikož každý soubor jako celek tvoří model, nemělo by však být vývozcům údajů dovoleno tyto soubory měnit, ani je nijak zcela nebo částečně slučovat.
(4)
Standardní smluvní doložky předložené podnikatelskými asociacemi mají za cíl zvýšit používání smluvních doložek ze strany hospodářských subjektů pomocí mechanismů, jako jsou pružnější požadavky na provádění kontrol či podrobnější pravidla pro právo na přístup.
(5)
Mimoto, jako alternativu k systému společné a nerozdílné odpovědnosti podle rozhodnutí 2001/497/ES, obsahuje soubor, který je nyní předkládán, odpovědnostní režim založený na závazcích povinné péče, v němž jsou vývozce údajů a dovozce údajů odpovědni vůči subjektům údajů za vlastní porušení svých smluvních povinností; vývozce údajů je také odpovědný tehdy, pokud nevyvine přiměřené úsilí k tomu, aby určil, že je dovozce údajů schopen dostát svým právním závazkům vyplývajícím z doložek (culpa in eligendo) a subjekt údajů může v této souvislosti věc proti vývozci údajů předložit soudu. Vynucení doložky I písm. b) nového souboru standardních smluvních doložek je v tomto ohledu zvláště důležité, konkrétně ve spojení s možností vývozce údajů provádět kontroly v prostorách dovozců údajů nebo požadovat důkaz o dostatečných finančních zdrojích ke splnění jejich odpovědností.
(6)
Pokud jde o uplatňování práv oprávněné třetí strany ze strany subjektů údajů, je zajištěna větší angažovanost vývozce údajů při řešení stížností subjektů údajů, přičemž vývozce údajů je povinen se spojit s dovozcem údajů a, pokud je to nutné, vynutit splnění smlouvy v průběhu obvyklého období jednoho měsíce. Pokud by vývozce údajů odmítl splnění smlouvy vynutit a porušování smlouvy dovozcem údajů by stále pokračovalo, pak subjekt údajů může vynutit splnění doložek proti dovozci údajů a případně jej žalovat v členském státě. Tímto přijetím soudní příslušnosti a souhlasem dostát rozhodnutí příslušného soudu nebo úřadu pro ochranu údajů nejsou dotčena procesní práva dovozců údajů usazených ve třetích zemích, jako je právo na podání opravných prostředků.
(7)
Aby se však předešlo zneužívání této dodatečné flexibility, je vhodné stanovit, aby úřady pro ochranu údajů mohly snadněji zakázat nebo pozastavit předávání údajů na základě nového souboru standardních smluvních doložek v těch případech, kdy vývozce údajů odmítá přijmout odpovídající opatření k vynucení plnění smluvních závazků ze strany dovozce údajů nebo pokud dovozce údajů odmítá spolupracovat v dobré víře s příslušnými orgány dozoru nad ochranou údajů.
(8)
Standardní smluvní doložky se budou využívat, aniž je dotčeno používání vnitrostátních předpisů přijatých podle směrnice 95/46/ES nebo podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) (4), zvláště pokud jde o posílání obchodních sdělení pro účely přímého marketingu.
(9)
Na tomto základě mohou být ochranná opatření obsažená v předložených standardních smluvních doložkách považována za dostatečná ve smyslu čl. 26 odst. 2 směrnice 95/46/ES.
(10)
Pracovní skupina pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů, zřízená podle článku 29 směrnice 95/46/ES, předložila stanovisko (5) k úrovni ochrany poskytované podle předložených standardních smluvních doložek, k němuž bylo přihlédnuto.
(11)
V zájmu posouzení uplatňování změn rozhodnutí 2001/497/ES je vhodné, aby je Komise tři roky po jejich oznámení členským státům vyhodnotila.
(12)
Rozhodnutí 2001/497/ES by mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(13)
Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 31 směrnice 95/46/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2001/497/ES se mění takto:
1.
V článku 1 se doplňuje nový odstavec, který zní:
„Správci údajů mohou volit mezi soubory I a II v příloze. Nesmí však měnit doložky ani kombinovat jednotlivé doložky či soubory.“
2.
V článku 4 se odstavce 2 a 3 nahrazují tímto:
„2. Pro účely odstavce 1 jsou příslušné orgány pro ochranu údajů oprávněny, pokud správce údajů stanoví odpovídající ochranná opatření na základě standardních smluvních doložek obsažených v souboru II v příloze, uplatnit svou stávající pravomoc, aby zakázaly nebo pozastavily toky údajů v jednom z následujících případů:
a)
dovozce údajů odmítá spolupracovat v dobré víře s orgány pro ochranu údajů nebo dostát svým jednoznačným závazkům podle smlouvy;
b)
vývozce údajů odmítá přijmout vhodná opatření pro vynucení splnění smlouvy ze strany dovozce údajů v průběhu obvyklého období jednoho měsíce po upozornění vývozce údajů příslušným orgánem pro ochranu údajů.
Pro účely prvního pododstavce nezahrnuje odmítnutí dovozce údajů v rozporu s dobrou vírou nebo odmítnutí dovozce údajů vynutit splnění smlouvy případy, ve kterých by se spolupráce nebo vynucování plnění dostaly do konfliktu se závaznými požadavky vnitrostátních právních předpisů platných pro dovozce údajů, které nepřekračují rámec toho, co je v demokratické společnosti nezbytné na základě jednoho ze zájmů uvedených v čl. 13 odst. 1 směrnice 95/46/ES, přičemž se jedná zejména o sankce stanovené v mezinárodních a/nebo vnitrostátních aktech, požadavků na daňové vykazování nebo požadavků na vykazování v zájmu boje proti praní špinavých peněz.
Pro účely prvního pododstavce bodu a) může spolupráce zahrnovat zejména umožnění kontroly zařízení na zpracování údajů dovozce údajů nebo povinnost řídit se radami orgánu dozoru nad ochranou údajů ve Společenství.
3. Zákaz či pozastavení podle odstavců 1 a 2 musí být odvolány ihned poté, co pominou důvody pro zákaz nebo pozastavení.
4. Jakmile členské státy přijmou opatření podle odstavců 1, 2 a 3, informují neprodleně Komisi, která informace předá ostatním členským státům.“
3.
V článku 5 se první věta nahrazuje tímto:
„Komise vyhodnotí uplatňování tohoto rozhodnutí na základě dostupných informací tři roky po jeho oznámení a oznámení jeho případných změn členským státům.“
4.
Příloha se mění takto:
1.
Za nadpis se vkládá slovo „SOUBOR I“.
2.
Doplňuje se text uvedený v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. dubna 2005.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 27. prosince 2004.
DÉCISION DE LA COMMISSION
du 27 décembre 2004
modifiant la décision 2001/497/CE en ce qui concerne l’introduction d’un ensemble alternatif de clauses contractuelles types pour le transfert de données à caractère personnel vers des pays tiers
[notifiée sous le numéro C(2004) 5271]
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
(2004/915/CE)
LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté européenne,
vu la directive 95/46/CE du Parlement européen et du Conseil du 24 octobre 1995 relative à la protection des personnes physiques à l’égard du traitement des données à caractère personnel et à la libre circulation de ces données (1), et notamment son article 26, paragraphe 4,
considérant ce qui suit:
(1)
Afin de faciliter les flux de données provenant de la Communauté, il est souhaitable que les responsables du traitement des données puissent effectuer les transferts de données globalement, conformément à un ensemble unique de règles de protection des données. En l’absence de normes universelles en matière de protection des données, les clauses contractuelles types constituent un outil important pour permettre le transfert des données à caractère personnel provenant de tous les États membres conformément à un ensemble de règles commun. La décision 2001/497/CE de la Commission du 15 juin 2001 relative aux clauses contractuelles types pour le transfert de données à caractère personnel vers des pays tiers en vertu de la directive 95/46/CE (2) établit à cet effet un ensemble modèle de clauses contractuelles types qui offre des garanties adéquates pour le transfert de données vers des pays tiers.
(2)
Une expérience considérable a été accumulée depuis l’adoption de ladite décision. En outre, une coalition d’associations professionnelles (3) a soumis un autre ensemble de clauses contractuelles types conçu pour offrir un niveau de protection des données équivalent à celui offert par l’ensemble de clauses contractuelles types figurant dans la décision 2001/497/CE mais en recourant à des mécanismes différents.
(3)
Étant donné que l’utilisation de clauses contractuelles types pour les transferts de données internationaux est volontaire et que les clauses contractuelles types ne sont qu’une possibilité parmi d’autres prévues par la directive 95/46/CE pour transférer légalement des données à caractère personnel vers un pays tiers, les exportateurs de données dans la Communauté et les importateurs de données dans les pays tiers devraient avoir la faculté de sélectionner l’un des ensembles de clauses contractuelles types ou de choisir une autre base juridique pour le transfert des données. Comme chaque ensemble complet forme un modèle, les exportateurs de données ne devraient pas être autorisés à modifier ces ensembles ou à la fusionner, en totalité ou en partie, de quelque manière que ce soit.
(4)
Les clauses contractuelles types soumises par les associations professionnelles visent à renforcer l’utilisation de clauses contractuelles par des mécanismes tels que l’assouplissement des exigences de vérification ou l’établissement de règles plus détaillées en ce qui concerne le droit d’accès.
(5)
De plus, en tant qu’alternative au système de responsabilité solidaire prévu dans la décision 2001/497/CE, l’ensemble présentement soumis contient un régime de responsabilité reposant sur des obligations de diligence, selon lequel l’exportateur et l’importateur des données sont responsables, vis-à-vis des personnes concernées, de leurs manquements respectifs à leurs obligations contractuelles; l’exportateur de données est également responsable s’il n’a pas entrepris de démarches raisonnables pour s’assurer que l’importateur de données est à même de satisfaire aux obligations juridiques qui lui incombent en vertu des clauses (culpa in eligendo) et, à ce titre, la personne concernée peut exercer un recours contre l’exportateur de données. L’application de la clause I, point b), du nouvel ensemble de clauses contractuelles types revêt une importance particulière à cet égard, notamment en ce qui concerne la possibilité pour l’exportateur de données de procéder à des vérifications au siège de l’importateur de données ou de demander à celui-ci de prouver qu’il dispose de ressources financières suffisantes pour assumer ses responsabilités.
(6)
En ce qui concerne l’exercice des droits du tiers bénéficiaire par les personnes concernées, une implication plus importante de l’exportateur de données dans le règlement des plaintes des personnes concernées est prévue, l’exportateur de données étant tenu de prendre contact avec l’importateur de données et, si nécessaire, de faire appliquer le contrat dans un délai normal d’un mois. Si l’exportateur de données refuse de faire appliquer le contrat et que le manquement de l’importateur de données se poursuit, la personne concernée peut faire valoir les clauses à l’encontre de l’importateur de données et, en fin de compte, le poursuivre devant une juridiction communautaire. Cette acceptation de juridiction et l’engagement de se conformer à la décision d’un tribunal compétent ou de l’autorité en charge de la protection des données ne remet en cause aucun des droits procéduraux des importateurs de données établis dans des pays tiers, notamment en ce qui concerne les recours.
(7)
Toutefois, afin de prévenir les abus de cette flexibilité accrue, il convient de prévoir que les autorités en charge de la protection des données puissent plus aisément interdire ou suspendre les transferts de données sur la base du nouvel ensemble de clauses contractuelles types dans les cas où l’exportateur de données refuse de prendre des mesures appropriées pour faire valoir les obligations contractuelles à l’encontre de l’importateur de données ou lorsque ce dernier refuse de coopérer de bonne foi avec les autorités compétentes en matière de contrôle de la protection des données.
(8)
L’utilisation des clauses contractuelles types se fera sans préjudice de l’application des dispositions nationales adoptées en vertu de la directive 95/46/CE ou de la directive 2002/58/CE (4) concernant le traitement des données à caractère personnel et la protection de la vie privée dans le secteur des communications électroniques (directive vie privée et communications électroniques), notamment en ce qui concerne l’envoi de communications commerciales aux citoyens de l’Union européenne.
(9)
Sur cette base, les garanties contenues dans les clauses contractuelles types soumises peuvent être considérées comme adéquates au sens de l’article 26, paragraphe 2, de la directive 95/46/CE.
(10)
Le groupe de travail sur la protection des personnes à l’égard du traitement des données à caractère personnel institué en vertu de l’article 29 de la directive 95/46/CE a émis un avis (5) sur le niveau de protection assuré par les clauses contractuelles types soumises, dont il a été tenu compte.
(11)
Afin d'évaluer l'effet des amendements à la décision 2001/497/CE, il convient que la Commission les évaluent trois ans après leur notification aux États membres.
(12)
La décision 2001/497/CE doit être modifiée en conséquence.
(13)
Les mesures prévues par la présente décision sont conformes à l’avis du comité institué en vertu de l’article 31 de la directive 95/46/CE,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
Article premier
La décision 2001/497/CE est modifiée comme suit:
1)
À l’article 1er, le paragraphe suivant est ajouté:
«Les responsables du traitement des données peuvent choisir entre les ensembles I et II de l’annexe. Ils ne peuvent toutefois pas modifier les clauses ni combiner des clauses individuelles ou les ensembles.»
2)
À l’article 4, les paragraphes 2 et 3 sont remplacés par les paragraphes 2 et 3 suivants:
«2. Aux fins du paragraphe 1, lorsque le responsable du traitement des données offre des garanties adéquates sur la base des clauses contractuelles types contenues dans l’ensemble II de l’annexe, les autorités compétentes en matière de protection des données peuvent exercer les pouvoirs dont elles disposent pour interdire ou suspendre les flux de données dans les cas suivants:
a)
refus de l’importateur de données de coopérer de bonne foi avec les autorités compétentes ou de se conformer aux obligations clairement énoncées dans le contrat;
b)
refus de l’exportateur de données de prendre des mesures appropriées pour faire valoir le contrat à l’encontre de l’importateur de données dans le délai normal d’un mois après avoir reçu la notification de l’autorité compétente.
Aux fins du premier alinéa, le refus de mauvaise foi ou le refus d’appliquer le contrat par l’importateur de données ne couvre pas les cas où la coopération ou l’application entrerait en conflit avec les exigences impératives de la législation nationale le concernant et qui ne vont pas au-delà de celles qui sont nécessaires dans une société démocratique sur la base de l’un des intérêts énumérés à l’article 13, paragraphe 1, de la directive 95/46/CE, notamment les sanctions reconnues sur le plan international, les obligations de déclaration fiscale et les obligations de déclaration dans le cadre de la lutte contre le blanchiment d’argent.
Aux fins du point a) du premier alinéa, la coopération peut inclure, en particulier, la soumission pour vérification des moyens de traitement des données de l’importateur de données ou l’obligation de se soumettre à l’avis de l’autorité de contrôle de la protection des données dans la Communauté.
3. L’interdiction ou la suspension visée aux paragraphes 1 et 2 est levée dès que les raisons qui la motivaient disparaissent.
4. Lorsque les États membres adoptent des mesures conformément aux paragraphes 1 et 2, ils en informent sans délai la Commission, qui transmet l’information aux autres États membres.»
3)
À l'article 5, la première phrase est remplacée par le texte suivant:
«La Commission évaluera l'effet de cette décision sur la base des informations disponibles trois ans après sa notification aux États membres ainsi qu'après la notification de tout amendement qui pourrait y être apporté.»
4)
L’annexe est modifiée comme suit:
1.
Après le titre, les termes «ENSEMBLE I» sont insérés.
2.
Le texte figurant à l’annexe de la présente décision est ajouté.
Article 2
La présente décision s’applique à compter du 1er avril 2005.
Article 3
Les États membres sont destinataires de la présente décision.
Fait à Bruxelles, le 27 décembre 2004.