Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1980/2000
ze dne 17. července 2000
o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Cílem nařízení Rady (EHS) č. 880/92 ze dne 23. března 1992 o systému Společenství pro udělování ekoznačky [4] bylo vytvořit dobrovolný systém Společenství pro udělování ekoznačky sloužící k propagování výrobků s menším dopadem na životní prostředí během celého jejich životního cyklu a k poskytování přesných, neklamavých a vědecky podložených informací spotřebitelům o dopadech výrobků na životní prostředí.
(2) Článek 18 nařízení Rady (EHS) č. 880/92 stanoví, že Komise vyhodnotí tento systém v průběhu pěti let od jeho vstupu v platnost na základě zkušeností získaných po dobu jeho uplatňování a navrhne další potřebné změny uvedeného nařízení.
(3) Zkušenosti získané v průběhu provádění nařízení ukazují potřebu změny tohoto systému, aby se zvýšila jeho účinnost, zlepšilo plánování a zefektivnilo jeho fungování.
(4) Základní cíle dobrovolného a výběrového systému Společenství pro udělování ekoznačky jsou stále platné; takový systém udělování má zejména přivádět spotřebitele k výrobkům schopným snižovat dopady na životní prostředí během celého jejich životního cyklu a má poskytovat informace o environmentálních vlastnostech výrobků opatřených ekoznačkou.
(5) Pro přijetí systému Společenství pro udělování ekoznačky veřejností je nezbytné, aby nevládní ekologické organizace společně s organizacemi spotřebitelů hrály významnou úlohu při vypracování a stanovení kritérií ekoznačky Společenství a byly do nich aktivně zapojeny.
(6) Je nezbytné spotřebitelům vysvětlovat, že ekoznačka označuje takové výrobky, které mají ve srovnání s ostatními výrobky ve stejné skupině výrobků schopnost snižovat určité negativní dopady na životní prostředí, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy a předpisy Společenství týkající se výrobků.
(7) Rozsah tohoto systému má zahrnovat výrobky a environmentální faktory, které jsou významné jak z hlediska vnitřního trhu, tak z hlediska životního prostředí; pro účely tohoto nařízení by výraz "výrobky" měl zahrnovat rovněž služby.
(8) Procesní a metodologický přístup pro stanovení kritérií ekoznačky musí být aktualizován s ohledem na vědecký a technický pokrok a na zkušenosti získané v této oblasti, aby byl zajištěn soulad s příslušnými mezinárodně uznávanými normami, které se v této oblasti vyvíjejí.
(9) Zásady pro stanovení úrovně výběru ekoznačky mají být ujasněny, aby bylo usnadněno jednotné a účinné provádění systému.
(10) Ekoznačka má obsahovat jednoduché, přesné, pravdivé a vědecky podložené informace o klíčových environmentálních aspektech, které jsou posuzovány při udělování značky, a tím umožnit spotřebiteli výběr na základě poskytnutých informací.
(11) V různých etapách udělování ekoznačky má být vyvinuta snaha o zajištění účinného využití zdrojů a vysokého stupně ochrany životního prostředí.
(12) Je důležité poskytnout na značce více informací, které zdůvodňují její udělení, a tím pomoci spotřebitelům pochopit význam tohoto udělování.
(13) Systém ekoznačení by měl být v dlouhodobém výhledu z velké části finančně soběstačný. Finanční příspěvky členských států by se neměly zvyšovat.
(14) Je nezbytné pověřit odpovědností za stanovování a přezkum kritérií ekoznačky, jakož i požadavků na posuzování a ověřování, vhodný subjekt - Výbor Evropské unie pro ekoznačku (dále jen "VEUEZ") tak, aby bylo dosaženo účinného a nestranného provádění systému. VEUEZ má být složen z příslušných subjektů již ustanovených členskými státy podle článku 9 nařízení č. 880/92 (EHS), a z konzultačního fóra, které zajišťuje rovnováhu mezi všemi zúčastněnými stranami.
(15) Je nezbytné zajistit, aby systém Společenství pro udělování ekoznačky byl jednotný a koordinovaný s prioritami environmentální politiky Společenství a s ostatními systémy označování nebo certifikace kvality, např. s těmi, které stanoví směrnice Rady 92/75/EHS ze dne 22. září 1992 o uvádění spotřeby energie a jiných zdrojů na energetických štítcích spotřebičů pro domácnost a v normalizovaných informacích o výrobku [5] a nařízením Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin [6].
(16) V členských státech mohou souběžně existovat dosavadní i nové systémy ekoznačky, ale musí být přijaty takové předpisy, které zajistí soulad mezi systémem Společenství pro udělování ekoznačky a jinými systémy v zemích Společenství s cílem podporovat společné cíle udržitelné spotřeby.
(17) Je nezbytné zaručit průhlednost při provádění systému a zajistit soulad s příslušnými mezinárodními normami, aby byl umožněn přístup a účast na systému výrobcům a vývozcům ze zemí mimo Společenství.
(18) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
(19) Nařízení (EHS) č. 880/92 by mělo být nahrazeno tímto nařízením, aby byla tím nejúčinnějším způsobem zavedena nezbytná ustanovení, revidovaná z výše uvedených důvodů, zatímco vhodná přechodná ustanovení zajistí kontinuitu a hladký přechod mezi oběma nařízeními,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Cíle a zásady
1. Cílem systému Společenství pro udělování ekoznačky (dále jen "systém") je propagovat výrobky, které mají ve srovnání s jinými výrobky ve stejné skupině výrobků schopnost přispět ke snížení negativních dopadů na životní prostředí, a tím přispět k účinnému využívání zdrojů a lepší ochraně životního prostředí. Aby bylo dosaženo tohoto cíle, je třeba spotřebitele zorientovat a poskytnout jim přesné a vědecky podložené informace o těchto výrobcích.
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
- "výrobkem" jakékoli zboží nebo služby,
- "spotřebitelem" také profesionální nákupčí.
2. Dopady na životní prostředí se určují na základě zkoumání vzájemného působení výrobků a životního prostředí, včetně využívání energie a přírodních zdrojů během životního cyklu výrobku.
3. Účastí v systému nejsou dotčeny předpisy týkající se životního prostředí nebo jiné předpisy vnitrostátního práva či práva Společenství, jež se týkají různých etap života zboží popřípadě služeb.
4. Zavádění systému musí být v souladu s ustanoveními smluv, včetně zásady předběžné opatrnosti, s nástroji přijatými ve smyslu smluv a politiky Společenství v oblasti životního prostředí, jak stanovuje program politiky a činnosti pro životní prostředí a udržitelný rozvoj (pátý akční program), stanovený usnesením ze dne 1. února 1993 [8], a bude koordinováno s ostatními systémy označování nebo certifikace kvality, jako zejména systém energetického označování Společenství stanovený směrnicí 92/75/EHS a systém označování ekologického zemědělství stanovený nařízením (EHS) č. 2092/91.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Ekoznačka Společenství může být udělena výrobkům dostupným ve Společenství, které splňují základní environmentální požadavky uvedené v článku 3 a kritéria ekoznačky uvedená v článku 4. Kritéria ekoznačky jsou stanovována podle skupiny výrobků.
Skupina výrobků zahrnuje jakékoli zboží nebo služby používané pro stejné účely, jež jsou rovnocenné, pokud jde o užívání a vnímání spotřebiteli.
2. Pro zařazení do tohoto systému musí skupina výrobků splňovat následující podmínky:
a) musí představovat významný objem prodeje a obchodu na vnitřním trhu;
b) musí mít v jednom nebo více stádiích životního cyklu výrobku významný dopad na životní prostředí v globálním nebo regionálním měřítku a/nebo dopad obecné povahy;
c) musí představovat významný potenciál pro zlepšení životního prostředí vyplývající z výběru spotřebitelů a též podněcovat výrobce nebo poskytovatele služeb, aby hledali konkurenční přednosti tím, že budou nabízet výrobky, které splňují podmínky ekoznačky;
d) významná část jejich objemu prodeje musí být určena pro konečnou spotřebu nebo užití.
3. Skupina výrobků může být rozdělena do podskupin s odpovídající úpravou kritérií ekoznačky tam, kde to povaha výrobků vyžaduje, s cílem co nejlépe využít potenciálu ekoznačky na zlepšení životního prostředí.
Kritéria ekoznačky vztahující se k různým podskupinám stejné skupiny výrobků zahrnutých do téhož dokumentu, jenž je zveřejněn v souladu s čl. 6 odst. 5, se používají současně.
4. Ekoznačka nesmí být udělena látkám nebo přípravkům, které jsou klasifikovány jako velmi toxické, toxické, nebezpečné životnímu prostředí, karcinogenní, teratogenní nebo mutagenní podle směrnice Rady 67/548/EHS [9] nebo směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES [10], ani výrobkům vyráběným postupy, které mohou významně poškozovat lidské zdraví a/nebo životní prostředí, nebo které by při běžném užívání mohly být spotřebitelům škodlivé.
5. Toto nařízení se nepoužije pro potraviny, nápoje nebo farmaceutické výrobky ani pro zdravotnické prostředky vymezené směrnicí Rady 93/42/EHS [11], které jsou určeny pouze pro profesionální použití nebo jsou předepsány či kontrolovány lékařskými odborníky.
Článek 3
Environmentální požadavky
1. Ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů spojených s cíli a zásadami stanovenými v článku 1. Tyto klíčové environmentální aspekty se určují podle ukázkové posuzovací matice v příloze I a musí odpovídat metodologickým požadavkům uvedeným v příloze II.
2. Použijí se tato ustanovení:
a) při posuzování srovnatelných zlepšení musí být brána v úvahu čistá environmentální rovnováha mezi přínosem a zátěží pro životní prostředí, včetně aspektů týkajících se zdraví a bezpečnosti, které vyplývají z úprav v různých stádiích životního cyklu daných výrobků. Posuzování bere rovněž v úvahu případný přínos pro životní prostředí spojený s užíváním daných výrobků;
b) určí se základní environmentální aspekty a stanoví kategorie dopadu na životní prostředí, ve kterých daný výrobek přináší nejvýznamnější příspěvek se zřetelem k jeho celému životnímu cyklu a mezi těmito aspekty se určí ty, u nichž existuje významný potenciál zlepšení;
c) předvýrobní stadium životního cyklu zboží zahrnuje těžbu nebo výrobu a zpracování surovin a výrobu energie. Tyto aspekty se vezmou v úvahu, pokud je to technicky proveditelné.
Článek 4
Kritéria ekoznačky a požadavky na jejich posuzování a ověřování
1. Zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků. Tato kritéria specifikují požadavky pro každý z klíčových environmentálních aspektů stanovených v článku 3, které musí výrobek splňovat, aby mu mohla být udělena ekoznačka, včetně požadavků na schopnost výrobku uspokojit potřeby spotřebitelů.
2. Kritéria zajistí, aby výrobky byly vybírány podle těchto zásad:
a) po dobu platnosti kritérií musí mít výrobek dostatečné vyhlídky na proniknutí na trh Společenství, aby mohl prostřednictvím rozhodnutí spotřebitele přinést zlepšení životního prostředí;
b) při výběru kritérií se bere v úvahu technická a ekonomická proveditelnost úprav potřebných ke splnění kritérií v přiměřené lhůtě;
c) výběr kritérií je stanoven tak, aby bylo dosaženo co nejvyššího potenciálu pro zlepšení životního prostředí.
3. Požadavky na posuzování souladu zvláštních výrobků s kritérii ekoznačky a na ověření podmínek používání ekoznačky podle čl. 9 odst. 1 jsou stanoveny pro každou skupinu výrobků spolu s kritérii ekoznačky.
4. Doba platnosti kritérií a požadavky na posuzování a ověřování se stanovují pro každý soubor kritérií ekoznačky a pro každou skupinu výrobků.
Přezkum kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování kritérií proběhne ve stanovené době před koncem platnosti kritérií určených pro danou skupinu výrobků a zavdává podnět k prodloužení, odvolání nebo změně těchto kritérií.
Článek 5
Pracovní plán
V souladu s cíli a zásadami stanovenými v článku 1 Komise vypracuje pracovní plán pro ekoznačku Společenství ve lhůtě jednoho roku ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost a po předběžných konzultacích s Výborem Evropské unie pro ekoznačku (dále jen "VEUEZ") uvedeným v článku 13 a postupem podle článku 17. Pracovní plán obsahuje strategii rozvoje systému, který by měl pro následující tři roky stanovit:
- cíle, jichž chce tento systém dosáhnout a které spočívají ve zlepšování životního prostředí a v pronikání výrobků na trh,
- seznam skupin výrobků, který bude možno doplňovat a které budou chápány jako priorita pro činnost Společenství,
- plány koordinace a spolupráce mezi tímto systémem a ostatními systémy pro udělování ekoznačky v členských státech.
Pracovní plán bere na zřetel především rozvoj společných akcí na podporu výrobků opatřených ekoznačkou a na zavedení mechanismu na výměnu informací o stávajících a budoucích skupinách výrobků, a to jak na vnitrostátní úrovni, tak i na úrovni Evropské unie.
Pracovní plán stanoví rovněž prováděcí opatření pro strategii a zahrnuje plán financování systému.
Vymezuje také služby, na které se systém nevztahuje, přičemž přihlíží k nařízení Evropského parlamentu a Rady umožňujícímu dobrovolnou účast organizací v environmentálním systému řízení a auditu Společenství (EMAS).
Pracovní plán je pravidelně přezkoumáván. První přezkum pracovního plánu bude obsahovat zprávu o tom, jak byly realizovány plány koordinace a spolupráce mezi systémem Společenství a mezi vnitrostátními systémy ekoznaček.
Článek 6
Postupy pro stanovení kritérií ekoznačky
1. Podmínky pro udělování ekoznačky se určují podle skupiny výrobků.
Zvláštní ekologická kritéria pro jednotlivé skupiny výrobků a jejich příslušná období platnosti se stanoví v souladu s postupem podle článku 17 a na základě konzultací s VEUEZ.
2. Komise zahájí postup z vlastního podnětu nebo na žádost VEUEZ. Komise pověří výbor, aby vypracoval a pravidelně přezkoumával kritéria ekoznačky a rovněž požadavky na posuzování a ověřování těchto kritérií používaných na danou skupinu výrobků a přijatých v rozsahu tohoto nařízení. V pověření se stanoví lhůta pro provedení prací.
Komise bere při vypracování pověření zvláštní zřetel na:
- pracovní plán podle článku 5,
- metodologické požadavky uvedené v příloze II.
3. Na základě pověření VEUEZ vypracuje návrh kritérií ekoznačky použitelných na danou skupinu výrobků a požadavky na posuzování a ověřování těchto kritérií, jež jsou stanovena v článku 4 a příloze IV, přičemž v úvahu se vezmou výsledky studií proveditelnosti a průzkum trhu, úvahy o životním cyklu a rozbor zlepšení uvedený v příloze II.
4. Komise je informována o návrhu kritérií stanovených v odstavci 3 a rozhodne, zda pověření:
- bylo splněno a návrh kritérií může být předložen regulativnímu výboru v souladu s článkem 17, nebo
- nebylo splněno a v tomto případě VEUEZ musí pokračovat v práci na návrhu kritérií.
5. Komise zveřejní a aktualizuje kritéria ekoznačky v Úředním věstníku Evropských společenství (řada L).
Článek 7
Udělování ekoznačky
1. Žádosti o ekoznačku mohou být podány výrobci, dovozci, poskytovateli služeb, velkoobchodníky i maloobchodníky. Poslední dvě skupiny mohou podat žádost pouze za předpokladu, že výrobky budou na trh uváděny pod jejich vlastní obchodní značkou.
2. Žádost se může týkat výrobku uvedeného na trh pod jednou nebo více obchodními značkami. Není nutné podávat novou žádost v případě upravených výrobků, nemají-li tyto úpravy vliv na daná kritéria. Příslušné subjekty musí nicméně být o významných úpravách informovány.
3. Žádost se podává příslušnému subjektu v souladu s těmito ustanoveními:
a) v případě, že výrobek pochází z jednoho členského státu, je žádost podána u příslušného subjektu tohoto členského státu;
b) jestliže výrobek pochází ve stejné podobě z více členských států, žádost se podá u příslušného subjektu jednoho členského státu. V tomto případě příslušný subjekt při posuzování žádosti konzultuje příslušné subjekty v těchto ostatních členských státech;
c) jestliže výrobek pochází ze země mimo Společenství, žádost se podá u příslušného subjektu v jednom z těch členských států, ve kterých výrobek má být nebo už byl uveden na trh.
4. Rozhodnutí o udělení značky je přijato příslušným subjektem, který obdržel žádost, poté co:
a) ověřil, že výrobek splňuje kritéria zveřejněná podle čl. 6 odst. 5;
b) ověřil, že žádost je v souladu s požadavky na posuzování a ověřování a
c) v případě potřeby konzultoval příslušné subjekty, jak je uvedeno v odstavci 3.
5. Jestliže kritéria ekoznačky vyžadují, aby výrobní zařízení splňovala určité požadavky, musí být tyto požadavky splněny ve všech zařízeních, ve kterých je výrobek vyráběn.
6. Příslušné subjekty uznají testy a ověření provedené autorizovanými subjekty na základě norem EN 45000 nebo na základě rovnocenných mezinárodních norem. Příslušné subjekty spolupracují s cílem zajistit účinné a jednotné provádění posuzovacích a ověřovacích postupů.
Článek 8
Ekoznačka
Podoba ekoznačky odpovídá příloze III. Na specifikace environmentálních informací týkajících se každé skupiny výrobků a uvedení těchto informací na ekoznačce se vztahují kritéria stanovená v článku 6. V každém případě musí být tyto informace jasné a srozumitelné.
Komise konzultuje vnitrostátní sdružení spotřebitelů zastoupená ve Výboru spotřebitelů zřízeném rozhodnutím Komise 95/260/EC [12] před 24. září 2005, aby posoudila, jak účinně ekoznačka a doplňující informace splňují informační potřeby spotřebitelů. Na základě tohoto posouzení Komise zavede postupem podle článku 17 všechny vhodné změny týkající se informací, které mají být uvedeny na ekoznačce.
Článek 9
Podmínky užívání
1. Příslušný subjekt uzavře se žadatelem o ekoznačku smlouvu o podmínkách užívání značky. Podmínky užívání zahrnují ustanovení pro odnětí oprávnění k užívání značky. Toto oprávnění je přezkoumáno po jakékoli změně kritérií ekoznačky použitelných pro daný výrobek a smlouva případně změněna nebo vypovězena. Tato smlouva stanoví, že účastí v systému není dotčena povinnost dodržovat environmentální a jiné právní požadavky práva Společenství nebo práva vnitrostátního na různé životní cykly výrobku a případně na služby.
Aby bylo usnadněno uplatňování tohoto ustanovení, stanoví se postupem podle článku 17 vzorová smlouva.
2. Ekoznačka a odkazy na ekoznačku nesmějí být používány v reklamě, dokud značka nebyla udělena, a po udělení může být předmětem reklamy pouze ten výrobek, jemuž byla udělena.
Jakákoli lživá nebo klamavá reklama či užívání ekoznačky nebo loga, které může vést k záměně s ekoznačkou Společenství zavedenou tímto nařízením, jsou zakázány.
Článek 10
Propagace ekoznačky
Členské státy a Komise ve spolupráci s členy VEUEZ propagují používání ekoznačky Společenství osvětovou činností a informačními kampaněmi určenými spotřebitelům, výrobcům, velkoobchodníkům, maloobchodníkům a široké veřejnosti, a tím podporují rozvoj systému.
Aniž je dotčeno právo Společenství, měla by Komise a další subjekty Společenství, jakož i veřejné instituce na vnitrostátní úrovni, dát za účelem podpory užívání výrobků opatřených ekoznačkou příklad tím, že stanoví své požadavky na výrobky.
Článek 11
Jiné systémy ekoznaček v členských státech
Komise a členské státy zajišťují nezbytnou koordinaci mezi tímto systémem Společenství a vnitrostátními systémy v členských státech, zejména při výběru skupin výrobků a při vypracování a přezkumu kritérií na úrovni Společenství i na vnitrostátní úrovni. Pro tento účel se postupem podle článku 17 stanoví opatření spolupráce a koordinace zahrnující mimo jiné opatření předpokládaná v pracovním plánu vypracovaném podle článku 5.
Jestliže je výrobek opatřen ekoznačkou Společenství i vnitrostátní značkou, jsou obě tyto značky zobrazeny na výrobku vedle sebe.
V tomto ohledu mohou stávající i nově zavedené systémy ekoznaček v členských státech nadále existovat souběžně s tímto systémem.
Článek 12
Náklady a poplatky
Každá žádost o udělení ekoznačky podléhá poplatku odpovídajícímu nákladům na zpracování žádosti.
Za užívání ekoznačky žadatel platí roční poplatek.
Výše ročních poplatků a poplatků za podání žádosti se stanoví podle přílohy V a postupem podle článku 17.
Článek 13
Výbor Evropské unie pro ekoznačku
Komise zřídí Výbor Evropské unie pro ekoznačku (VEUEZ) složený z příslušných subjektů uvedených v článku 14 a z konzultačního fóra uvedeného v článku 15. VEUEZ přispívá zejména ke stanovování a přezkumu kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování v souladu s článkem 6.
Komise stanoví jednací řád VEUEZ postupem podle článku 17, přičemž vezme v úvahu procesní zásady stanovené v příloze IV.
Článek 14
Příslušné subjekty
1. Každý členský stát zajistí, že bude/budou jmenován/y subjekt/subjekty (dále jen "příslušný subjekt" nebo "příslušné subjekty") odpovědný/é za provádění úkolů stanovených v tomto nařízení a že budou funkční. Pokud bude jmenován více než jeden příslušný subjekt, členský stát stanoví pravomoci těchto příslušných subjektů a požadavky pro jejich koordinaci.
2. Členské státy zajistí, že:
a) složení příslušných subjektů bude takové, aby byla zaručena jejich nezávislost a nestrannost;
b) jednací řád příslušných subjektů na vnitrostátní úrovni zajistí aktivní zapojení všech zúčastněných stran a odpovídající úroveň průhlednosti;
c) příslušné subjekty budou správně používat ustanovení tohoto nařízení.
Článek 15
Konzultační fórum
Komise zajistí, že VEUEZ při provádění svých činností zaručí pro každou skupinu výrobků vyváženou účast všech zúčastněných stran, jako jsou průmyslové podniky a poskytovatelé služeb včetně malých a středních podniků, řemeslníci a jejich profesní organizace, odborové organizace, velkoobchodníci, maloobchodníci, dovozci, skupiny zabývající se ochranou životního prostředí a organizace spotřebitelů. Tyto strany se budou setkávat na konzultačním fóru, jehož jednací řád stanoví Komise postupem podle článku 17.
Článek 16
Přizpůsobování technickému pokroku
Přílohy k tomuto nařízení mohou být postupem podle článku 17 přizpůsobeny technickému pokroku vycházejícímu zvláště z příslušných mezinárodních normalizačních činností.
Článek 17
Postup výboru
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento článek, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na ustanovení článku 8 tohoto rozhodnutí.
Obdobím stanoveným v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/EC se rozumějí tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 18
Porušení tohoto nařízení
Členské státy v případě porušení tohoto nařízení přijmou vhodná právní nebo správní opatření a sdělí tato opatření Komisi.
Článek 19
Přechodná ustanovení
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 880/92. Použije se však nadále pro smlouvy uzavřené podle čl. 12 odst. 1 tohoto nařízení. Rozhodnutí vycházející z nařízení (EHS) č. 880/92 zůstávají v platnosti, dokud nebudou přezkoumána nebo neuplyne jejich platnost.
Článek 20
Přezkum
Před 24. září 2005 Komise přezkoumá systém na základě zkušeností získaných v průběhu jeho provádění.
Komise navrhne vhodné změny tohoto nařízení.
Článek 21
Závěrečná ustanovení
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. července 2000.
Règlement (CE) no 1980/2000 du Parlement européen et du Conseil
du 17 juillet 2000
établissant un système communautaire révisé d'attribution du label écologique
LE PARLEMENT EUROPÉEN ET LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 175, paragraphe 1,
vu la proposition de la Commission(1),
vu l'avis du Comité économique et social(2),
après consultation du Comité des régions,
statuant conformément à la procédure visée à l'article 251 du traité(3),
considérant ce qui suit:
(1) Le règlement (CEE) n° 880/92 du Conseil du 23 mars 1992 concernant un système communautaire d'attribution de label écologique(4) avait pour objet d'établir un système communautaire de label écologique facultatif destiné à promouvoir les produits ayant une incidence moindre sur l'environnement pendant tout leur cycle de vie et à fournir aux consommateurs des informations précises, exactes et scientifiquement établies concernant l'incidence des produits sur l'environnement.
(2) L'article 18 du règlement (CEE) n° 880/92 prévoit que, au plus tard cinq ans après son entrée en vigueur, la Commission examine le système à la lumière de l'expérience acquise au cours de son application et propose des modifications appropriées du règlement.
(3) L'expérience acquise au cours de l'application du règlement a fait apparaître la nécessité de modifier le système, afin d'en accroître l'efficacité, d'en améliorer la planification et d'en rationaliser le fonctionnement.
(4) Les objectifs fondamentaux d'un système communautaire d'attribution du label écologique facultatif et sélectif restent valables; un tel système d'attribution doit en particulier guider les consommateurs vers les produits susceptibles de réduire les incidences sur l'environnement durant tout leur cycle de vie et fournir des informations sur les caractéristiques écologiques des produits porteurs de label.
(5) Pour que le système communautaire d'attribution du label écologique soit accepté par le grand public, il est essentiel que des organisations non gouvernementales à vocation environnementale et des organisations de consommateurs jouent un rôle important dans l'élaboration et dans la définition des critères du label écologique communautaire et y soient activement associées.
(6) Il convient d'expliquer au consommateur que le label écologique correspond à des produits qui sont susceptibles de réduire certains impacts négatifs sur l'environnement par comparaison avec d'autres produits de la même catégorie, sans préjudice des prescriptions réglementaires qui s'appliquent aux produits au niveau communautaire ou national.
(7) Le champ d'application du système doit comprendre les produits et les aspects environnementaux qui présentent un intérêt du point de vue tant du marché intérieur que de l'environnement; aux fins du présent règlement, le terme "produits" doit également viser les services.
(8) L'approche procédurale et méthodologique de l'établissement des critères du label écologique doit être mise à jour, compte tenu des progrès scientifiques et techniques et de l'expérience acquise dans ce domaine et pour assurer une cohérence avec les normes pertinentes internationalement reconnues en cours d'élaboration.
(9) Les principes guidant l'établissement du niveau de sélectivité du label écologique doivent être clarifiés afin de faciliter la mise en oeuvre cohérente et efficace du système.
(10) Le label écologique doit contenir des informations simples, précises, exactes et scientifiquement établies sur les aspects écologiques essentiels qui entrent en ligne de compte dans l'attribution du label, afin de permettre aux consommateurs de faire des choix éclairés.
(11) Il convient de s'efforcer, aux différentes étapes de l'attribution du label écologique, de garantir l'utilisation efficace des ressources et un niveau élevé de protection de l'environnement.
(12) Il est nécessaire de fournir sur le label de plus amples informations concernant les raisons de son attribution, afin d'aider le consommateur à comprendre la signification de l'attribution.
(13) Le système d'attribution du label écologique doit, à long terme, s'autofinancer pour l'essentiel; les contributions financières des États membres ne doivent pas augmenter.
(14) En vue d'assurer l'application efficace et neutre du système, il est nécessaire de charger un organisme approprié, le comité de l'Union européenne pour le label écologique (Comité de l'UE pour le label écologique), de contribuer à l'établissement et à la révision des critères du label écologique ainsi qu'à ceux des exigences en matière d'évaluation et de vérification; le Comité de l'UE pour le label écologique doit être composé des organismes compétents déjà désignés par les États membres conformément à l'article 9 du règlement (CEE) n° 880/92, ainsi que d'un forum consultatif assurant une participation équilibrée de toutes les parties concernées.
(15) Il est nécessaire de veiller à la compatibilité et à la coordination du système communautaire d'attribution du label écologique avec les priorités de la politique communautaire en matière d'environnement et avec d'autres systèmes communautaires d'étiquetage ou de certification de la qualité, tels que ceux qui sont établis par la directive 92/75/CEE du Conseil du 22 septembre 1992 concernant l'indication de la consommation des appareils domestiques en énergie et en autres ressources par voie d'étiquetage et d'informations uniformes relatives aux produits(5) et par le règlement (CEE) n° 2092/91 du Conseil du 24 juin 1991 concernant le mode de production biologique de produits agricoles et sa présentation sur les produits agricoles et les denrées alimentaires(6).
(16) Dès lors que des systèmes de label écologique existants ou nouvellement introduits dans les États membres peuvent continuer à s'appliquer, des dispositions doivent être prises pour garantir la coordination entre le label écologique communautaire et les autres systèmes de label existants, dans la Communauté, en vue de promouvoir les objectifs communs d'une consommation durable.
(17) Il convient de garantir la transparence dans la mise en oeuvre du système et sa compatibilité avec les normes internationales applicables afin de faciliter l'accès et la participation au système des fabricants et des exportateurs des pays tiers.
(18) Il y a lieu d'arrêter les mesures nécessaires pour la mise en oeuvre du présent règlement en conformité avec la décision 1999/468/CE du Conseil du 28 juin 1999 fixant les modalités de l'exercice des compétences d'exécution conférées à la Commission(7).
(19) Le règlement (CEE) n° 880/92 doit, pour les raisons susmentionnées, être remplacé par le présent règlement afin d'introduire de la manière la plus efficace possible les révisions qui s'imposent, tandis que les dispositions transitoires appropriées assureront la continuité et la transition sans heurts entre les deux règlements,
ONT ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
Article premier
Objectifs et principes
1. Le système communautaire d'attribution de label écologique (ci-après dénommé "système") a pour objectif de promouvoir les produits susceptibles de réduire les impacts néfastes sur l'environnement par comparaison avec les autres produits de la même catégorie, ce qui contribue à l'utilisation efficace des ressources et à un niveau élevé de protection de l'environnement. La réalisation de cet objectif passe par la fourniture aux consommateurs de conseils et d'informations précises, exactes et scientifiquement établies concernant ces produits.
Aux fins du présent règlement:
- le terme "produit" couvre les marchandises ou services,
- le terme "consommateur" couvre les acheteurs professionnels.
2. Les impacts sur l'environnement sont déterminés sur la base de l'examen des interactions des produits avec l'environnement, notamment l'utilisation d'énergie et de ressources naturelles, pendant le cycle de vie du produit.
3. La participation au système n'affecte pas les prescriptions en matière d'environnement ou autres, du droit national ou du droit communautaire, applicables aux différents stades de la vie des marchandises et, le cas échéant, aux services.
4. Le système doit être mis en oeuvre dans le respect des dispositions des traités, y compris le principe de précaution, des instruments adoptés en vertu des traités et de la politique communautaire dans le domaine de l'environnement, comme le spécifie le programme communautaire de politique et d'action pour l'environnement et le développement durable (cinquième programme d'action), établi par la résolution du 1er février 1993(8), et en coordination avec d'autres modalités d'étiquetage ou de certification de la qualité, ainsi qu'avec d'autres systèmes tels que, notamment, le régime communautaire en matière d'étiquetage énergétique institué par la directive 92/75/CEE et le régime applicable à l'agriculture biologique institué par le règlement (CEE) n° 2092/91.
Article 2
Champ d'application
1. Le label écologique communautaire peut être attribué aux produits disponibles dans la Communauté qui respectent les exigences essentielles en matière d'environnement visées à l'article 3 et les critères du label écologique visés à l'article 4. Les critères du label écologique sont définis par catégorie de produits.
Par "catégorie de produits", on entend les marchandises ou services ayant une finalité similaire et qui sont équivalents en ce qui concerne l'utilisation et la perception par les consommateurs.
2. Pour relever du présent système, une catégorie de produits doit remplir les conditions suivantes:
a) représenter un volume significatif des ventes et des échanges sur le marché intérieur;
b) avoir, à un ou à plusieurs stades de la vie du produit, un impact important sur l'environnement à l'échelle planétaire ou régionale et/ou un impact à caractère général;
c) présenter des perspectives significatives d'amélioration de l'environnement résultant du choix des consommateurs et constituer un élément incitant les fabricants ou les prestataires de services à rechercher un avantage concurrentiel en offrant des produits remplissant les conditions du label écologique et
d) une part importante du volume de vente est effectuée en vue de la consommation ou de l'utilisation finale.
3. Une catégorie de produits peut être subdivisée en sous-catégories, moyennant une adaptation correspondante des critères du label écologique, lorsque les caractéristiques des produits l'exigent et dans le souci d'optimiser le potentiel d'amélioration de l'environnement par le label écologique.
Les critères du label écologique relatifs aux différentes sous-catégories d'une même catégorie de produits, figurant dans le même document mentionnant les critères, publié conformément à l'article 6, paragraphe 5, sont applicables en même temps.
4. Le label écologique ne peut être attribué à des substances ou des préparations classées comme très toxiques, toxiques, dangereuses pour l'environnement, cancérogènes, tératogènes ou mutagènes conformément à la directive 67/548/CEE du Conseil(9) ou à la directive 1999/45/CE du Parlement européen et du Conseil(10) ni aux produits fabriqués par des procédés susceptibles de nuire de façon significative à l'homme et/ou à l'environnement ou qui dans les conditions normales d'utilisation, pourraient nuire au consommateur.
5. Le présent règlement ne s'applique pas aux denrées alimentaires, aux boissons ou aux produits pharmaceutiques, ni aux dispositifs médicaux tels que définis par la directive 93/42/CEE du Conseil(11) et qui ne sont conçus que pour un usage professionnel ou pour être prescrits ou contrôlés par des membres des professions médicales.
Article 3
Exigences écologiques
1. Le label écologique peut être attribué à un produit présentant des caractéristiques qui lui permettent de contribuer de manière significative à l'amélioration d'aspects écologiques essentiels qui sont liés aux objectifs et principes définis à l'article 1er. Ces aspects écologiques essentiels sont définis en fonction de la matrice d'évaluation indicative figurant à l'annexe I et satisfont aux exigences méthodologiques figurant à l'annexe II.
2. Les dispositions ci-après sont applicables:
a) pour évaluer les améliorations comparatives, on examine le solde net des avantages et charges pour l'environnement, y compris la santé et les aspects liés à la sécurité, résultant des adaptations tout au long des différents stades de la vie des produits concernés. L'évaluation tient également compte des éventuels avantages environnementaux liés à l'utilisation des produits considérés;
b) on détermine les aspects environnementaux essentiels en identifiant les catégories d'impact sur l'environnement pour lesquelles le produit examiné apporte la contribution la plus significative eu égard à toute la durée du cycle de vie et, parmi ces aspects, on détermine ceux pour lesquels il existe un potentiel d'amélioration significatif;
c) le stade de la préproduction du cycle de vie des marchandises englobe l'extraction ou la production et la transformation des matières premières et la production d'énergie. Ces aspects sont pris en considération, dans la mesure où cela est techniquement possible.
Article 4
Critères du label écologique et exigences en matière d'évaluation et de vérification
1. Des critères spécifiques du label écologique sont établis par catégories de produits. Ces critères spécifient les exigences auxquelles un produit doit satisfaire pour obtenir le label écologique, pour chacun des aspects écologiques essentiels visés à l'article 3, y compris les exigences concernant l'aptitude du produit à répondre aux besoins du consommateur.
2. Les critères ont pour but d'assurer une base de sélectivité fondée sur les principes suivants:
a) les perspectives de pénétration du produit sur le marché de la Communauté doivent être suffisantes, pendant la période de validité des critères, pour entraîner des améliorations de l'environnement résultant du choix des consommateurs;
b) la sélectivité des critères tient compte de la faisabilité technique et économique des adaptations nécessaires pour y satisfaire dans un laps de temps raisonnable;
c) la sélectivité des critères est déterminée de manière à maximiser le potentiel d'amélioration de l'environnement.
3. Les exigences en matière d'évaluation de la conformité des produits spécifiques aux critères du label écologique et en matière de vérification des conditions de son utilisation visées à l'article 9, paragraphe 1, sont établies pour chaque catégorie de produits en même temps que les critères du label écologique.
4. La période de validité des critères et les exigences en matière d'évaluation et de vérification sont définies pour chaque série de critères du label écologique et pour chaque catégorie de produits.
Le réexamen des critères du label écologique et des exigences en matière d'évaluation et de vérification liées aux critères a lieu en temps utile avant la fin de la période de validité des critères fixée pour chaque catégorie de produits et donne lieu à une proposition de prorogation, de retrait ou de révision.
Article 5
Plan de travail
Conformément aux objectifs et principes définis à l'article 1er, un plan de travail pour le label écologique communautaire est établi par la Commission dans un délai d'un an à compter de l'entrée en vigueur du présent règlement, après consultation préalable du comité de l'Union européenne pour le label écologique, ci-après dénommé "CUELE", prévu à l'article 13, conformément à la procédure prévue à l'article 17. Le plan de travail comprend une stratégie de développement du système, qui devrait prévoir, pour les trois années suivantes:
- les objectifs en matière d'amélioration de l'environnement et de pénétration sur le marché que poursuivra le système,
- une liste non exhaustive des catégories de produits qui seront considérées comme prioritaires pour les mesures communautaires,
- des plans en vue de la coordination et de la coopération entre le système et d'autres systèmes d'attribution du label écologique existant dans les États membres.
Le plan de travail tient en particulier compte du développement d'actions communes visant à promouvoir les produits dotés de labels écologiques et l'instauration d'un mécanisme permettant l'échange, au plan national ainsi qu'au plan de l'Union européenne, d'informations relatives aux catégories de produits existantes et futures.
Le plan de travail prévoit également des mesures pour la mise en oeuvre de la stratégie et expose le financement prévu pour le système.
Il précise aussi les services auxquels le système n'est pas applicable, compte tenu du règlement du Parlement européen et du Conseil permettant la participation volontaire des organisations au système communautaire de management environnemental et d'audit (EMAS).
Le plan de travail est revu périodiquement. Le premier contrôle du plan de travail comporte un rapport sur la façon dont les projets de coordination et de coopération entre le système communautaire et les systèmes de labels écologiques nationaux ont été mis en oeuvre.
Article 6
Procédures d'établissement des critères du label écologique
1. Les conditions d'attribution du label écologique sont définies par catégorie de produits.
Les critères écologiques spécifiques pour chaque catégorie de produits et leurs périodes de validité respectives sont établis conformément à la procédure prévue à l'article 17 après consultation du CUELE.
2. La Commission entame la procédure de sa propre initiative ou à la demande du CUELE. Elle donne à ce comité un mandat pour élaborer et revoir périodiquement les critères du label écologique ainsi que les exigences en matière d'évaluation et de vérification liées à ces critères, applicables aux catégories de produits relevant du champ d'application du présent règlement. Un délai pour l'exécution des travaux est prévu dans le mandat.
Pour élaborer le mandat, la Commission tient dûment compte:
- du plan de travail prévu à l'article 5,
- des exigences méthodologiques visées à l'annexe II.
3. Sur la base de ce mandat, le CUELE élabore les critères du label écologique applicables à la catégorie de produits et les exigences en matière d'évaluation et de vérification liées à ces critères, comme prévu à l'article 4 et à l'annexe IV, en tenant compte des résultats des études de faisabilité et de marché, des considérations relatives au cycle de vie et de l'analyse de l'amélioration visées à l'annexe II.
4. La Commission est informée des projets de critères visés au paragraphe 3 et décide:
- si le mandat a été rempli et si les projets de critères peuvent être soumis au comité de réglementation conformément à l'article 17 ou
- si le mandat n'a pas été rempli et si, dans ce cas, le CUELE doit poursuivre ses travaux sur les projets de critères.
5. La Commission publie les critères du label écologique, ainsi que leurs mises à jour, au Journal officiel des Communautés européennes (série L).
Article 7
Attribution du label écologique
1. Les demandes du label écologique peuvent être introduites par les fabricants, les importateurs, les prestataires de services, les commerçants et les détaillants. Les commerçants et les détaillants ne peuvent introduire une demande que pour des produits mis sur le marché sous leur propre marque commerciale.
2. La demande peut porter sur un produit mis sur le marché sous une ou plusieurs marques commerciales. Il n'est pas nécessaire d'introduire une nouvelle demande lorsque les modifications des caractéristiques des produits n'affectent pas le respect des critères. Les organismes compétents sont toutefois informés des modifications significatives.
3. La demande est présentée à un organisme compétent, dans le respect des dispositions suivantes:
a) lorsqu'un produit provient d'un seul État membre, la demande est présentée à l'organisme compétent de cet État membre;
b) lorsqu'un produit provient, sous la même forme, de plusieurs États membres, la demande peut être présentée à un organisme compétent dans un de ces États membres. Dans ce cas, lors de l'examen de la demande, l'organisme compétent concerné consulte les organismes compétents de ces autres États membres;
c) lorsqu'un produit provient de l'extérieur de la Communauté, la demande peut être présentée à un organisme compétent dans un des États membres dans lesquels le produit doit être mis ou a été mis sur le marché.
4. La décision d'attribuer le label est prise par l'organisme compétent qui reçoit la demande, après:
a) avoir vérifié que le produit respecte les critères publiés en vertu de l'article 6, paragraphe 5;
b) avoir vérifié que la demande est conforme aux exigences en matière d'évaluation et de vérification et
c) avoir consulté, au besoin, les organismes compétents en application du paragraphe 3.
5. Lorsque les critères d'attribution du label écologique demandent que les installations de production respectent certaines exigences, ces exigences doivent être respectées dans toutes les installations où le produit est fabriqué.
6. Les organismes compétents reconnaissent les tests et vérifications effectués par des organismes agréés en application des normes de la série EN 45000 ou de normes internationales équivalentes. Les organismes compétents collaborent en vue d'assurer une mise en oeuvre efficace et cohérente des procédures d'évaluation et de vérification.
Article 8
Label écologique
La forme du label écologique est conforme aux dispositions figurant à l'annexe III. Les spécifications relatives aux informations environnementales concernant chaque catégorie de produits et à la présentation de ces informations sur le label écologique font partie des critères visés à l'article 6. Dans chaque cas, les informations doivent être claires et compréhensibles.
La Commission consulte les associations nationales de consommateurs représentées au sein du comité des consommateurs institué par la décision 95/260/CE de la Commission(12), avant le 24 septembre 2005, afin d'évaluer avec quelle efficacité le label écologique et les informations supplémentaires répondent aux besoins d'information des consommateurs. Sur la base de cette évaluation, la Commission introduit toutes modifications appropriées concernant les informations qui doivent figurer sur le label écologique, conformément à la procédure prévue à l'article 17.
Article 9
Conditions d'utilisation
1. L'organisme compétent conclut un contrat avec le demandeur de label écologique, portant sur les conditions d'utilisation du label. Celles-ci comprennent des dispositions relatives au retrait de l'autorisation d'utiliser le label. À l'issue de la révision des critères du label écologique applicables à un produit donné, l'autorisation fait l'objet d'un réexamen et le contrat est revu ou résilié, selon le cas. Ce contrat stipule que la participation au système n'invalide pas les exigences environnementales ni les autres exigences réglementaires prévues par les législations communautaire ou nationale. et applicables aux différents stades de la vie des marchandises et, le cas échéant, aux services.
Pour faciliter ces démarches, un contrat type est adopté conformément à la procédure prévue à l'article 17.
2. Le label écologique ne doit pas être utilisé et la publicité ne peut y faire référence avant que celui-ci n'ait été attribué et, après l'attribution, seul le produit spécifique pour lequel le label a été accordé peut en faire l'objet.
Toute publicité mensongère ou trompeuse ou l'utilisation d'un label ou d'un logo susceptible de créer une confusion avec le label écologique communautaire instauré par le présent règlement est interdite.
Article 10
Promotion du label écologique
Les États membres et la Commission, en coopération avec les membres du Comité de l'Union européenne pour le label écologique, encouragent l'utilisation du label écologique communautaire par des actions de sensibilisation et des campagnes d'information destinées aux consommateurs, aux producteurs, aux commerçants, aux détaillants et au grand public, et soutiennent ainsi le développement du système.
Afin d'encourager l'utilisation de produits porteurs d'un label écologique, la Commission et d'autres institutions de la Communauté, ainsi que d'autres autorités publiques au niveau national, devraient, sans préjudice du droit communautaire, montrer l'exemple en spécifiant leurs exigences relatives aux produits.
Article 11
Autres systèmes de labels écologiques dans les États membres
La Commission et les États membres prennent des mesures pour assurer la nécessaire coordination entre le présent système communautaire et les systèmes nationaux existant dans les États membres, en particulier en ce qui concerne la sélection des catégories de produits et l'élaboration et la révision des critères aux niveaux communautaire et national. À cette fin, des mesures de coopération et de coordination sont arrêtées conformément à la procédure prévue à l'article 17, y compris, notamment, celles qui sont envisagées dans le plan de travail établi en vertu de l'article 5.
Si un produit comporte tant le label écologique communautaire que le label national, les deux logos figurent côte à côte sur le produit.
À cet égard, les systèmes de labels écologiques existants ou nouvellement introduits dans les États membres peuvent continuer à exister parallèlement au système.
Article 12
Frais et redevances
Toute demande d'attribution d'un label écologique est soumise au paiement d'une redevance en relation avec les frais de traitement de la demande.
Le paiement d'une redevance annuelle est exigé du demandeur pour l'utilisation du label.
Le montant des redevances annuelles et des redevances d'introduction d'une demande est fixé conformément aux dispositions figurant à l'annexe V et à la procédure prévue à l'article 17.
Article 13
Comité de l'Union européenne pour le label écologique
La Commission institue un comité de l'Union européenne pour le label écologique (CUELE), composé des organismes compétents visés à l'article 14 et du forum consultatif visé à l'article 15. Le CUELE contribue notamment à l'établissement et à la révision des critères du label écologique ainsi qu'à ceux des exigences en matière d'évaluation et de vérification conformément à l'article 6.
Le règlement intérieur du CUELE est établi par la Commission conformément à la procédure prévue à l'article 17 et compte tenu des principes de procédure définis à l'annexe IV.
Article 14
Organismes compétents
1. Chaque État membre fait en sorte que l'organisme ou les organismes (dénommés ci-après "organisme compétent" ou "organismes compétents") chargé(s) d'exécuter les tâches prévues par le présent règlement, soi(en)t désigné(s) et opérationnel(s). Dans les cas où plus d'un organisme compétent est désigné, l'État membre détermine leurs compétences respectives et les exigences en matière de coordination à leur appliquer.
2. Les États membres veillent à ce que:
a) la composition des organismes compétents soit propre à en garantir l'indépendance et la neutralité;
b) les règles de fonctionnement des organismes compétents assurent, au niveau national, la participation active de toutes les parties intéressées et un degré de transparence approprié;
c) les organismes compétents appliquent correctement les dispositions du présent règlement.
Article 15
Forum consultatif
La Commission fait en sorte que, dans la conduite de ses travaux, le CUELE garantisse, pour chaque catégorie de produits, une participation équilibrée de toutes les parties concernées, telles que l'industrie et les prestataires de services, y compris les petites et moyennes entreprises, les artisans et leurs organisations professionnelles, les syndicats, les commerçants, les détaillants, les importateurs, les groupes de protection de l'environnement et les organisations de consommateurs. Ces parties se rencontrent au sein du forum consultatif, dont le règlement intérieur est établi par la Commission conformément à la procédure prévue à l'article 17.
Article 16
Adaptation au progrès technique
Les annexes du présent règlement peuvent être adaptées au progrès technique, résultant notamment des activités internationales de normalisation pertinentes, conformément à la procédure prévue à l'article 17.
Article 17
Comité
1. La Commission est assistée par un comité.
2. Dans le cas où il est fait référence au présent article, les articles 5 et 7 de la décision 1999/468/CE s'appliquent, dans le respect des dispositions de l'article 8 de celle-ci.
La période prévue à l'article 5, paragraphe 6, de la décision 1999/468/CE est fixée à trois mois.
3. Le comité adopte son règlement intérieur.
Article 18
Infractions
Les États membres prennent les mesures légales ou administratives appropriées en cas de non-respect des dispositions du présent règlement et communiquent ces mesures à la Commission.
Article 19
Dispositions transitoires
Le règlement (CEE) n° 880/92 est abrogé. Cependant, il continue à s'appliquer aux contrats conclus en vertu de son article 12, paragraphe 1. Les décisions fondées sur ledit règlement restent en vigueur jusqu'à ce qu'elles aient été révisées ou aient expiré.
Article 20
Révision
Avant le 24 septembre 2005, la Commission réexamine le système à la lumière de l'expérience acquise au cours de son application.
La Commission propose les modifications à apporter au présent règlement.
Article 21
Dispositions finales
Le présent règlement entre en vigueur le troisième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel des Communautés européennes.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 17 juillet 2000.