NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 479/2008
ze dne 29. dubna 2008
o společné organizaci trhu s vínem, o změně nařízení (ES) č. 1493/1999, (ES) č. 1782/2003, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 3/2008 a o zrušení nařízení (EHS) č. 2392/86 a (ES) č. 1493/1999
OBSAH
HLAVA I
ÚVODNÍ USTANOVENÍ
HLAVA II
PODPŮRNÁ OPATŘENÍ
Kapitola I
Programy podpory
Oddíl 1
Úvodní ustanovení
Oddíl 2
Předkládání a obsah programů podpory
Oddíl 3
Zvláštní podpůrná opatření
Oddíl 4
Obecná ustanovení
Kapitola II
Převod finančních prostředků
HLAVA III
REGULAČNÍ OPATŘENÍ
Kapitola I
Obecná pravidla
Kapitola II
Enologické postupy a omezení
Kapitola III
Označení původu, zeměpisná označení a tradiční výrazy
Kapitola IV
Označení původu a zeměpisná označení
Oddíl 1
Definice
Oddíl 2
Žádost o ochranu
Oddíl 3
Postup při udělování ochrany
Oddíl 4
Zvláštní případy
Oddíl 5
Ochrana a kontrola
Oddíl 6
Obecná ustanovení
Kapitola V
Tradiční výrazy
Kapitola VI
Označování a obchodní úprava
Kapitola VII
Organizace producentů a mezioborové organizace
HLAVA IV
OBCHOD SE TŘETÍMI ZEMĚMI
Kapitola I
Společná ustanovení
Kapitola II
Dovozní a vývozní licence
Kapitola III
Ochranná opatření
Kapitola IV
Pravidla týkající se dovozu
HLAVA V
PRODUKČNÍ POTENCIÁL
Kapitola I
Protiprávní výsadba
Kapitola II
Přechodný režim práv na výsadbu
Kapitola III
Režim klučení
HLAVA VI
OBECNÁ USTANOVENÍ
HLAVA VII
ZMĚNY, PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Kapitola I
Změny
Kapitola II
Přechodná a závěrečná ustanovení
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Režim Společenství pro odvětví vína je stanoven v nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem (3) a v prováděcích nařízeních k němu.
(2)
Spotřeba vína ve Společenství soustavně klesá a objem vína vyváženého ze Společenství od roku 1996 roste mnohem pomaleji než odpovídající dovoz. To narušilo rovnováhu mezi nabídkou a poptávkou, což vyvíjí tlak na ceny a příjmy producentů.
(3)
Ne všechny nástroje, které jsou nyní zahrnuty v nařízení (ES) č. 1493/1999, se ukázaly pro směrování odvětví vína ke konkurenčnímu a udržitelnému rozvoji jako účinné. Opatření tržního mechanismu se často ukázala natolik málo efektivní z hlediska nákladů, že vedla ke strukturálním přebytkům, aniž by podněcovala strukturální zlepšení. Některá stávající regulační opatření navíc nepřiměřeně omezovala činnost konkurenceschopných producentů.
(4)
Stávající právní úprava tedy zřejmě neumožňuje dosáhnout udržitelným způsobem cílů stanovených v článku 33 Smlouvy, a zejména stabilizovat trh s vínem a zajistit zemědělcům v tomto odvětví přiměřenou životní úroveň.
(5)
Vzhledem k získaným zkušenostem by se proto měl režim Společenství pro odvětví vína zásadně změnit, aby se dosáhlo těchto cílů: zvýšení konkurenceschopnosti výrobců vína ze Společenství; posílení pověsti jakostního vína ze Společenství jako nejlepšího vína na světě; znovuzískání starých trhů a proniknutí na nové trhy ve Společenství a po celém světě; vytvoření režimu v oblasti vína, který by fungoval na základě jasných, jednoduchých a účinných pravidel udržujících rovnováhu mezi nabídkou a poptávkou; vytvoření režimu v oblasti vína, který by zachovával nejlepší tradice výroby vína ve Společenství, posiloval sociální struktury mnoha venkovských oblastí a zajišťoval, aby veškerá produkce byla šetrná k životnímu prostředí. Nařízení (ES) č. 1493/1999 by proto být mělo zrušeno a nahrazeno tímto nařízením.
(6)
Za účelem lepší identifikace a plánování potřeb v odvětví vína předcházel tomuto nařízení proces hodnocení a konzultací. Byla objednána externí hodnotící zpráva, zveřejněná v listopadu roku 2004. Komise uspořádala dne 16. února 2006 seminář, kde měly zúčastněné subjekty možnost vyjádřit své názory. Dne 22. června 2006 bylo zveřejněno sdělení Komise „Směrem k udržitelnému evropskému odvětví vína“ a posouzení dopadů, kde je uvedena řada možností pro reformu uvedeného odvětví.
(7)
Od července do listopadu roku 2006 probíhaly diskuse na úrovni Rady. V prosinci 2006 přijaly Evropský hospodářský a sociální výbor a Výbor regionů zprávy o navrhovaných variantách reformy vinařství, jak jsou uvedeny ve sdělení Komise. Dne 15. února 2007 přijal Evropský parlament z vlastního podnětu zprávu k tomuto sdělení, která obsahuje závěry, jež byly v tomto nařízení zohledněny.
(8)
Působnost nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (4), by měla nakonec zahrnovat také odvětví vína. Jednotné nařízení o společné organizaci trhů obsahuje ustanovení horizontální povahy, zejména o obchodu se třetími zeměmi, hospodářské soutěži, kontrolách a sankcích a výměně informací mezi Komisí a členskými státy. Aby bylo možné ustanovení tohoto nařízení, která se týkají uvedených horizontálních otázek, snadno začlenit do jednotného nařízení o společné organizaci trhů, měla by se co nejvíce přizpůsobit ustanovením jednotného nařízení o společné organizaci trhů.
(9)
Je důležité stanovit podpůrná opatření vedoucí k posílení konkurenceschopných struktur. Uvedená opatření by mělo financovat a stanovit Společenství, ale členské státy by si měly samy zvolit vhodný soubor opatření uspokojující potřeby jejich regionálních subjektů, případně s ohledem na jejich zvláštnosti, a začlenit je do vnitrostátních programů podpory. Za provádění těchto programů by měly být odpovědné členské státy.
(10)
Finanční klíč k rozdělení prostředků na vnitrostátní programy podpory mezi členské státy by měl vycházet z historického podílu rozpočtu na oblast vína jakožto hlavního kritéria, dále z plochy, která je osázena révou, a z historické výroby. Tento klíč by však měl být upraven v případech, kdy by použití historického podílu rozpočtu na oblast vína jako hlavního kritéria vedlo k nepatřičnému rozdělení prostředků.
(11)
Jedním z klíčových opatření způsobilých pro vnitrostátní programy podpory by měla být propagace a uvádění na trh vín Společenství ve třetích zemích. Nadále by se měla financovat restrukturalizace a přeměna vinic, protože mají pozitivní strukturální dopady na odvětví vína. Podpora by měla být dostupná rovněž pro investice v odvětví vína, které směřují ke zlepšení hospodářské výkonnosti podniků jako takových. Podpora pro destilaci vedlejších výrobků by měla představovat opatření dostupné pro členské státy, které chtějí tento nástroj použít k zajištění jakosti vína a zároveň chránit životní prostředí.
(12)
Pro podporu v rámci programů podpory by měla být způsobilá preventivní opatření jako pojištění sklizně, vzájemné fondy a zelená sklizeň, aby se podnítil odpovědný přístup k nouzovým situacím.
(13)
Některá tradiční opatření by měla být v průběhu přechodného období zachována z toho důvodu, že zmírní jinak náhlé ukončení obvyklých tržních opatření, která byla doposud financována z fondů Společenství. Dotčenými opatřeními jsou podpora pro destilaci na konzumní alkohol, podpora pro nouzovou destilaci a podpora pro používání zahuštěného hroznového moštu.
(14)
Konečně mohou členské státy dát z rozličných důvodů přednost poskytování oddělené platby zemědělcům podle režimu jednotné platby. Členským státům by proto měla být tato možnost ponechána a s ohledem na zvláštnosti režimu jednotné platby by takový převod měl být nevratný a měl by odpovídajícím způsobem snížit rozpočet, který je k dispozici pro vnitrostátní programy podpory v následujících letech.
(15)
Financování způsobilých opatření Společenstvím by, pokud to je proveditelné, mělo záviset na dodržování některých platných pravidel v oblasti životního prostředí dotyčnými producenty. Každé zjištěné nedodržení by mělo mít za následek úměrné snížení plateb.
(16)
Podpora odvětví vína by také měla vycházet ze strukturálních opatření podle nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 ze dne 20. září 2005 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (5).
(17)
Na odvětví vína by se měla vztahovat tato opatření uvedená v nařízení (ES) č. 1698/2005: podpora mladých zemědělců při zahájení činnosti a investice do technického zařízení a zlepšení uvádění výrobků na trh, odborné vzdělávání, podpora organizacím producentů na informační a propagační činnosti po zavedení režimů jakosti, agroenvironmentální podpora a předčasný odchod do důchodu zemědělců, kteří se rozhodnou definitivně ukončit všechny obchodní zemědělské činnosti za účelem převodu podniku na jiné zemědělce.
(18)
Za účelem zvýšení finančních prostředků, které jsou k dispozici v rámci nařízení (ES) č. 1698/2005, by se měly začít postupně převádět prostředky do rozpočtu podle uvedeného nařízení, pokud jsou příslušné částky dostatečně významné.
(19)
V odvětví vína by se měla uplatňovat některá regulační opatření, zejména z důvodu ochrany zdraví, jakosti a očekávání spotřebitelů.
(20)
Členské státy, které vyrobí více než 50 000 hektolitrů za rok, by měly být i nadále zodpovědné za třídění moštových odrůd, z nichž se na jejich území může vyrábět víno. Některé moštové odrůdy by se měly vyloučit.
(21)
Některé výrobky, na které se vztahuje toto nařízení, by se měly uvádět na trh ve Společenství v souladu se zvláštním zatříděním výrobků z révy vinné a odpovídajících specifikací.
(22)
Výrobky, na které se vztahuje toto nařízení, by se měly vyrábět v souladu s určitými pravidly o enologických postupech a omezeních, která zaručují, že jsou, pokud jde o jakost a výrobní metody, splněny požadavky na ochranu zdraví a očekávání spotřebitele. Z důvodu pružnosti by aktualizování uvedených postupů a schvalování nových postupů mělo být prováděno na úrovni prováděcích opatření, s výjimkou politicky citlivých oblastí obohacování a přikyselování vína, ve kterých by měly změny zůstat v působnosti Rady.
(23)
Zvyšování obsahu alkoholu ve víně by mělo podléhat určitým omezením, a pokud k němu dojde, mělo by se provádět přidáním zahuštěného hroznového moštu nebo rektifikovaného moštového koncentrátu do vína nebo sacharózy tam, kde to bylo povoleno. Omezení týkající se povoleného zvýšení obohacení by měla být přísnější než dosud.
(24)
Kvůli nízké jakosti vína získaného úplným vylisováním hroznů by měl být tento postup zakázán.
(25)
Aby v této oblasti Komise splnila mezinárodní normy, měla by zpravidla vycházet z enologických postupů doporučených Mezinárodní organizací pro révu a víno (OIV).
(26)
Scelování vína pocházejícího ze třetích zemí s vínem ze Společenství a scelování vín pocházejících ze třetích zemí by mělo být ve Společenství i nadále zakázáno. Podobně by některé druhy hroznového moštu, hroznové šťávy a čerstvých vinných hroznů, které pocházejí ze třetích zemí, neměly být na území Společenství zpracovávány na víno ani přidávány do vína.
(27)
Koncepce jakostních vín ve Společenství se mimo jiné zakládá na zvláštních vlastnostech souvisejících se zeměpisným původem vína. Tato vína spotřebitel rozeznává pomocí chráněných označení původu a zeměpisných označení, i když současný systém není v tomto ohledu plně rozvinut. Aby se požadavek na jakost příslušných výrobků mohl opřít o průhlednější a propracovanější rámec, je třeba zavést režim, podle něhož se žádosti o označení původu nebo zeměpisné označení přezkoumávají v souladu s přístupem, který se uplatňuje v horizontální politice Společenství v oblasti jakosti potravin jiných než vín a lihovin podle nařízení Rady (ES) č. 510/2006 ze dne 20. března 2006 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin (6).
(28)
Aby se zachovaly zvláštní znaky jakosti vín s označením původu nebo se zeměpisným označením, mělo by být členským státům povoleno uplatňovat v tomto ohledu přísnější pravidla.
(29)
Aby mohla být označení původu a zeměpisná označení chráněna ve Společenství, měla by být uznávána a evidována na úrovni Společenství. S cílem zajistit, aby příslušné názvy splňovaly podmínky stanovené tímto nařízením, by žádosti měly být vyřizovány vnitrostátními orgány dotyčného členského státu s výhradou dodržení minimálních společných ustanovení, včetně vnitrostátního řízení o námitce. Komise by následně měla tato rozhodnutí přezkoumat, aby se ujistila, že žádosti splňují podmínky stanovené tímto nařízením a že všechny členské státy uplatňují stejný přístup.
(30)
Ochrana by měla být přístupná pro označení původu a zeměpisná označení třetích zemí, pokud jsou chráněna ve své zemi původu.
(31)
Postup zápisu do rejstříku by měl umožnit všem fyzickým nebo právnickým osobám s oprávněným zájmem v členském státě nebo ve třetí zemi, aby uplatnily svá práva prostřednictvím vznesení námitek.
(32)
Zapsaná označení původu a zeměpisná označení by měla být chráněna proti jakémukoli použití, při kterém by se zneužilo pověsti, kterou mají výrobky vyhovující požadavkům. Aby byla zajištěna spravedlivá hospodářská soutěž a spotřebitel nebyl uváděn v omyl, měla by se tato ochrana vztahovat rovněž na výrobky a služby, na něž se nevztahuje toto nařízení, včetně výrobků, na které se nevztahuje příloha I Smlouvy.
(33)
Měly by se stanovit postupy umožňující změnit specifikace výrobku i po udělení ochrany a zrušit označení původu nebo zeměpisné označení, zejména pokud již nezajišťují soulad s příslušnou specifikací výrobku.
(34)
Označení původu a zeměpisná označení chráněná na území Společenství by měla být předmětem kontrol, pokud možno v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví a dobrých životních podmínkách zvířat (7), včetně systému kontrol, které by zajistily soulad se specifikacemi výrobku v případě příslušných vín.
(35)
Členským státům by mělo být umožněno vybírat poplatek určený na pokrytí vynaložených nákladů, včetně nákladů vzniklých při vyřizování žádostí o ochranu, prohlášení o námitkách, žádostí o změnu specifikace a žádostí o zrušení ochrany podle tohoto nařízení.
(36)
Nový postup přezkumu by se z důvodů právní jistoty neměl vztahovat na stávající označení původu a zeměpisná označení ve Společenství. Dotčené členské státy by však měly Komisi poskytnout základní informace a předpisy, podle kterých byla označení uznána na vnitrostátní úrovni, v opačném případě by měla ochranu označení původu a zeměpisného označení ztratit. Rušení stávajících označení původu a zeměpisných označení by mělo být z důvodu právní jistoty omezeno.
(37)
Politika jakosti je v některých státech upravena na vnitrostátní úrovni podle vnitrostátních předpisů a postupů. Tyto předpisy a postupy mohou zůstat nadále v platnosti.
(38)
Ve Společenství se tradičně používají některé výrazy, které spotřebitelům přinášejí informace o zvláštnostech a jakosti vín a doplňují tak informace vyjádřené označením původu a zeměpisným označením. Pro zajištění fungování vnitřního trhu a rovných podmínek hospodářské soutěže, a aby se předešlo uvádění spotřebitelů v omyl, by se na tyto tradiční výrazy měla vztahovat ochrana ve Společenství.
(39)
Popis, označování a obchodní úprava výrobků, na něž se vztahuje toto nařízení, mohou mít velký vliv na jejich prosazení se na trhu. Rozdíly v právních předpisech členských států týkajících se označování vinařských výrobků mohou bránit řádnému fungování vnitřního trhu.
(40)
Je tedy třeba stanovit pravidla, která zohlední oprávněné zájmy spotřebitelů a výrobců. Z tohoto důvodu jsou pravidla Společenství o označování přiměřená.
(41)
Tato pravidla by měla stanovit povinné používání určitých výrazů umožňujících identifikaci výrobku podle kategorií prodeje a poskytujících spotřebitelům určité důležité informace. Na úrovni Společenství by mělo být upraveno rovněž používání některých dalších nepovinných informací.
(42)
Pokud není stanoveno jinak, měla by pravidla pro označování v odvětví vína doplňovat pravidla stanovená směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy (8), která se uplatňují horizontálně. Zkušenosti ukázaly, že často není vhodné rozlišovat pravidla pro označování podle kategorie vinařského výrobku. Pravidla by se tedy měla v zásadě vztahovat na všechny různé druhy vína včetně dovezených výrobků. Zejména by měla u vín bez označení původu nebo zeměpisného označení umožnit označení moštové odrůdy a ročníku sklizně, s výhradou požadavků a výjimek týkajících se pravdivosti označování a příslušného sledování, jakož i nebezpečí uvedení spotřebitelů v omyl.
(43)
Existence a vytváření organizací producentů může nadále přispívat k zajišťování potřeb v odvětví vína stanovených na úrovni Společenství. Jejich prospěšnost by měla spočívat v rozsahu a účinnosti služeb, které svým členům nabízejí. To platí i pro mezioborové organizace. Členské státy by proto měly uznávat organizace, jež splňují určité požadavky stanovené na úrovni Společenství.
(44)
V zájmu lepšího fungování trhu s vínem by mělo být členským státům umožněno provádět rozhodnutí přijatá mezioborovými organizacemi. Do oblasti působnosti těchto rozhodnutí by však neměly spadat postupy, které by mohly narušit hospodářskou soutěž.
(45)
Vytvoření jednotného trhu Společenství zahrnuje zavedení obchodního režimu na vnějších hranicích Společenství. Jeho součástí by měla být dovozní cla a v zásadě by měl stabilizovat trh Společenství. Obchodní režim by měl vycházet z mezinárodních závazků Společenství, zejména z těch, jež vyplývají z dohod v rámci Světové obchodní organizace (WTO).
(46)
Sledování obchodních toků je zejména záležitost řízení, a proto je třeba postupovat pružně. Komise by tedy měla rozhodnout o zavedení licenčních požadavků a zohlednit přitom potřebu dovozních a vývozních licencí pro řízení daných trhů a zejména pro sledování dovozu daných výrobků. Obecné podmínky týkající se těchto licencí by však měly být stanoveny tímto nařízením.
(47)
V případech, pro které jsou stanoveny dovozní a vývozní licence, by se mělo požadovat složení jistoty jako záruky uskutečnění transakcí, na které tyto licence byly vydány.
(48)
Režim dovozních cel umožňuje obejít se na vnějších hranicích Společenství bez jakýchkoli dalších ochranných opatření. Vnitřní trh a mechanismus cel by se však mohly za mimořádných okolností ukázat jako nevyhovující. V takových případech by Společenství mělo mít možnost přijmout neprodleně veškerá nezbytná opatření, aby trh Společenství nebyl ponechán bez ochrany proti případným narušením. Tato opatření by měla být v souladu s mezinárodními závazky Společenství.
(49)
S cílem vyloučit nebo napravit nepříznivé dopady, které by na trh Společenství mohl mít zejména dovoz výrobků z hroznové šťávy a hroznového moštu, by měl tento dovoz podléhat za splnění určitých podmínek dodatečnému clu.
(50)
K zajištění řádného fungování trhu s vínem, a zejména ve snaze předejít narušením trhu, by se měla stanovit možnost zakázat používání režimu aktivního nebo pasivního zušlechťovacího styku. Má-li být tento druh nástroje řízení trhu úspěšný, musí být zpravidla uplatňován bez zbytečného prodlení. Komisi by proto měly být svěřeny příslušné pravomoci.
(51)
Výrobky dovážené ze třetích zemí by měly podléhat pravidlům Společenství o druzích výrobků, označování a označeních původu a zeměpisných označeních. Měly by být provázeny zprávou o výsledku rozboru.
(52)
Je vhodné, aby byla Komise za určitých podmínek oprávněna otevřít a spravovat celní kvóty vyplývající z mezinárodních dohod uzavřených v souladu se Smlouvou nebo z jiných aktů Rady.
(53)
Nadvýroba vína ve Společenství se v důsledku porušování přechodného zákazu nové výsadby zvýšila. Ve Společenství se značná část výsadby uskutečnila protiprávně, což způsobuje nekalou soutěž a stupňuje problémy odvětví vína.
(54)
U protiprávně osázených ploch by se mělo, pokud jde o závazky producentů v souvislosti s těmito plochami, rozlišovat mezi plochami osázenými do 31. srpna 1998 a po něm. Plochám protiprávně osázeným před 1. zářím 1998 by se měla poskytnout poslední možnost legalizace za podmínek uvedených v čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 1493/1999. Odpovídající ustanovení tohoto nařízení by proto mělo mít zpětnou působnost.
(55)
Plochy protiprávně osázené před 1. zářím 1998 dosud nepodléhají povinnosti provést vyklučení. Příslušní producenti by měli mít povinnost je legalizovat zaplacením určitého poplatku. Pokud nebudou dotyčné plochy legalizovány k 31. prosinci 2009, měli by mít producenti povinnost tyto plochy na vlastní náklady vyklučit. Není-li povinné vyklučení provedeno, měla by být zaplacena pokuta.
(56)
Plochy, které byly osázeny porušením příslušného zákazu po 31. srpnu 1998, by měly být vyklučeny, což je sankce uvedená v nařízení (ES) č. 1493/1999. Není-li povinné vyklučení provedeno, měla by být zaplacena pokuta.
(57)
Až do provedení legalizace a klučení by se víno z ploch osázených při porušení zákazu a nelegalizovaných podle nařízení (ES) č. 1493/1999 mělo uvádět na trh pouze za účelem destilace na náklady dotyčného producenta. Předkládání smluv o destilaci producenty by mělo zajistit lepší sledování tohoto pravidla než dosud.
(58)
Přechodný zákaz nové výsadby měl určitý vliv na rovnováhu mezi poptávkou a dodávkou na trhu s vínem, zároveň však vytvořil překážku pro konkurenceschopné producenty, kteří chtěli pružně reagovat na zvýšenou poptávku.
(59)
Jelikož zatím nebylo dosaženo rovnováhy na trhu a vzhledem k tomu, že provedení doprovodných opatření jako režim klučení vyžaduje určitý čas, je vhodné zachovat zákaz nové výsadby do 31. prosince 2015. Poté by však měl být definitivně zrušen, aby konkurenceschopní producenti mohli svobodně reagovat na podmínky trhu. Členským státům by se však mělo umožnit prodloužení zákazu na svých územích až do 31. prosince 2018, pokud to považují za nezbytné.
(60)
Stávající povolení pro novou výsadbu ploch určených k založení porostů za účelem produkce roubů, pro pozemkové úpravy a vyvlastnění, jakož i pro vinohradnické pokusy, nezpůsobila žádné závažnější narušení trhu, a měla by proto zůstat nadále zachována, s výhradou nezbytných kontrol.
(61)
Je třeba i nadále udělovat práva na opětovnou výsadbu, pokud se producenti zaváží vyklučit rovnocenné plochy vinic, protože čistý dopad této výsadby na produkci je zpravidla nulový.
(62)
Členské státy by s výhradou přísných kontrol měly mít rovněž možnost povolovat převod práv na opětovnou výsadbu na jiný podnik, pokud má tento převod za cíl zlepšení jakosti, týká se ploch určených k založení porostů za účelem produkce roubů nebo je spojen s převodem části podniku. Tyto převody by měly probíhat v rámci jednoho členského státu.
(63)
Za účelem zlepšení správy produkčního potenciálu vinic, podpory efektivního využívání práv na výsadbu, a tím dalšího zmírnění dopadů přechodných omezení výsadby, by měl nadále existovat systém státních nebo regionálních rezerv.
(64)
Členské státy by si s výhradou nezbytných kontrol měly při správě rezerv ponechat větší prostor, aby mohly lépe přizpůsobit využití práv na výsadbu z těchto rezerv místním potřebám. Přitom by měl být umožněn nákup práv na výsadbu, zajištění rezervy, jakož i prodej práv z rezervy. Za tímto účelem by členské státy měly mít i nadále právo systém rezerv nevyužívat, pokud mohou prokázat, že disponují účinným systémem pro správu práv na výsadbu.
(65)
Udělení zvláštních výhod mladým výrobcům vína může usnadnit nejen jejich usazení, ale také strukturální přizpůsobení jejich podniků po prvním usazení, a měli by proto být způsobilí získat zdarma práva na výsadbu z dané rezervy.
(66)
Aby bylo zajištěno optimální využití zdrojů a lepší přizpůsobení nabídky poptávce, měla by být práva na výsadbu využita jejich držiteli v přiměřené době. V opačném případě by měla být přidělena či znovu přidělena do rezerv. Ze stejných důvodů by měla být v přiměřené době udělena práva přidělená do rezerv.
(67)
Na členské státy, v nichž se režim práv na výsadbu neuplatňoval k 31. prosinci 2007, by se přechodný zákaz nové výsadby neměl vztahovat.
(68)
Jako další doprovodné opatření, jehož cílem je vytvořit odvětví vína odpovídající podmínkám trhu, by měl být zaveden režim klučení. Pokud se producenti domnívají, že podmínky v určitých oblastech nevedou k výnosné produkci, měli by mít možnost snížit náklady a trvale se v těchto oblastech vzdát výroby vína a měli by mít možnost buď vykonávat na příslušné ploše alternativní činnost, nebo zcela zanechat zemědělské výroby.
(69)
Zkušenosti ukázaly, že pokud je členským státům ponechána možnost povolit klučení oproti vyplacení prémie, hrozí, že opatření a jeho očekávané účinky na dodávky nebudou efektivní. Proto by na rozdíl od současného režimu měli být producenti obecně způsobilí pro režim klučení a mít výhradní právo rozhodnout se, zda jej využijí. Za to by jim měla být poskytnuta prémie na hektar vyklučených vinic. Členské státy, jejichž výroba vína je nižší než 50 000 hektolitrů za rok, by však neměly mít přístup k režimu klučení, jelikož výrazně neovlivňují výrobu ve Společenství.
(70)
Členské státy by měly mít možnost určit na základě objektivních kriterií a v rozmezí daném Komisí konkrétní úrovně prémie za klučení.
(71)
Za účelem zajištění odpovědného zacházení s vyklučenými plochami by nároky na prémie měly záviset na tom, zda dotčení producenti dodržují platná pravidla týkající se životního prostředí. Každé zjištěné nedodržení by mělo mít za následek úměrné snížení prémie za klučení.
(72)
Aby se zabránilo problémům v oblasti životního prostředí, mělo by se členským státům umožnit, aby vyloučily klučení v horských oblastech, na příkrých svazích, v některých malých ostrovních oblastech a v oblastech se zvláštními ekologickými omezeními v souladu se zvláštními podmínkami. V souladu s politikou pro nejvzdálenější regiony Společenství by režim klučení neměl být uplatňován na Azorách, Madeiře a Kanárských ostrovech. Je třeba, aby členské státy mohly ukončit klučení, pokud celková vyklučená plocha dosáhne 8 % jejich ploch vinic (10 % na regionální úrovni).
(73)
Pokud by v některém členském státě vyklučená plocha překročila 15 % celkové plochy vinic, měla by existovat možnost stanovit horní hranici klučení v tomto členském státě na 15 %, aby se zabránilo neúměrné koncentraci zdrojů na vyklučení na náklady jiných členských států. Dále by měla existovat možnost zastavit v daném roce klučení, pokud vyklučená plocha v uvedeném roce dosahuje 6 % jeho celkové plochy vinic.
(74)
Zemědělská plocha dříve využívaná pro vinice by se po vyklučení měla považovat za plochu způsobilou podle režimu jednotné platby a měla by na ni být přidělena oddělená přímá platba odpovídající průměru v regionu, jež by z rozpočtových důvodů neměla přesáhnout určitou výši.
(75)
Neoprávněné poskytování vnitrostátních podpor by ohrozilo řádné fungování jednotného trhu. Proto je nutné, aby se ustanovení Smlouvy, která upravují vnitrostátní podpory, v zásadě vztahovala na výrobky, na něž se vztahuje společná organizace trhu s vínem. Předpisy o prémii za klučení a některá opatření programů podpory by však neměly být samy o sobě překážkou poskytnutí vnitrostátní podpory stanovené pro tytéž účely.
(76)
Za účelem lepšího řízení produkčního potenciálu vinic je vhodné, aby členské státy poskytovaly Komisi soupis svého produkčního potenciálu. Informace v něm obsažené by měly vycházet z registru vinic, který by měl být veden a pravidelně aktualizován. Podrobnosti ohledně registru by mělo stanovit prováděcí nařízení Komise. Nařízení Rady (EHS) č. 2392/86 ze dne 24. července 1986 o zavedení registru vinic Společenství (9) by proto mělo být zrušeno. Jako podnět členským státům k vypracování tohoto soupisu by se podpora na restrukturalizaci a přeměnu měla omezit pouze na členské státy, které předložily přehled.
(77)
Aby byly k dispozici informace nezbytné k přijetí příslušných politických a správních rozhodnutí, je třeba, aby producenti hroznů určených k výrobě vína a výrobci hroznového moštu a vína odevzdávali prohlášení o sklizni. Členské státy by měly po obchodnících s hrozny určenými k výrobě vína požadovat, aby každoročně podávali prohlášení o množstvích z poslední sklizně uvedených na trh. Výrobci hroznového moštu a vína a obchodníci s výjimkou maloobchodníků by měli podávat hlášení o svých zásobách moštu a vína.
(78)
Za účelem dosažení uspokojivé úrovně sledovatelnosti daných výrobků, zejména v zájmu ochrany spotřebitelů, by se mělo stanovit, že všechny výrobky, na něž se vztahuje toto nařízení, musí být při oběhu ve Společenství opatřeny průvodním dokladem.
(79)
Za účelem řešení opodstatněných případů nouze i po ukončení přechodného opatření na podporu nouzové destilace stanoveného v rámci programů podpory, k němuž dojde v roce 2012, by členské státy měly mít možnost poskytovat podporu pro nouzovou destilaci v rámci celkového rozpočtového omezení představujícího 15 % příslušné částky příslušného ročního rozpočtu členského státu pro vnitrostátní program podpory. Tato podpora by měla být před poskytnutím oznámena Komisi a schválena podle tohoto nařízení.
(80)
Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (10).
(81)
Výdaje členských států v důsledku povinností vyplývajících z uplatňování tohoto nařízení by mělo financovat Společenství v souladu s nařízením Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (11).
(82)
Členské státy a Komise by si měly vzájemně předávat informace nezbytné pro uplatňování tohoto nařízení.
(83)
Aby se zajistilo dodržení povinností stanovených v tomto nařízení, je třeba provádět kontroly a v případě nedodržení těchto povinností ukládat sankce. Komisi by proto měla být udělena pravomoc stanovit příslušná pravidla, včetně pravidel o zpětném získávání neoprávněných plateb a o povinnosti členských států předkládat zprávy.
(84)
Orgány členských států by měly být příslušné pro zajišťování souladu s tímto nařízením a měly by přijmout opatření, aby Komise tento soulad mohla sledovat a zajišťovat.
(85)
Pro začlenění odvětví vína do režimu jednotné platby by měly být všechny aktivně obhospodařované plochy vinic způsobilé pro režim jednotné platby podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (12).
(86)
Pěstitelé révy z Bulharska, České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Rumunska, Slovinska a Slovenska by měli využívat zavedení položky „víno“ do režimu jednotné platby za stejných podmínek jako pěstitelé révy ze Společenství ve složení ke 30. dubnu 2004. Na položku „víno“ v režimu jednotné platby by se proto neměl vztahovat článek 143a nařízení (ES) č. 1782/2003 týkající se plánu zvýšení.
(87)
Nařízení (ES) č. 1782/2003 a nařízení Rady (ES) č. 3/2008 ze dne 17. prosince 2007 o informačních a propagačních opatřeních na podporu zemědělských produktů na vnitřním trhu a ve třetích zemích (13) by měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(88)
V důsledku přechodu od režimu stanoveného v nařízení (ES) č. 1493/1999 a v ostatních nařízeních v odvětví vína k režimu stanovenému v tomto nařízení by mohly vzniknout potíže, které toto nařízení neřeší. Pro takový případ by mělo být stanoveno, že Komise přijme nezbytná přechodná opatření. Komise by rovněž měla být oprávněna řešit konkrétní praktické problémy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
ÚVODNÍ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví zvláštní pravidla týkající se výroby výrobků uvedených v příloze I části XII nařízení (ES) č. 1234/2007 a jejich uvádění na trh.
2. Pokud jde o výrobky uvedené v odstavci 1, stanoví toto nařízení
a)
podpůrná opatření;
b)
regulační opatření;
c)
pravidla pro obchod se třetími zeměmi;
d)
pravidla týkající se produkčního potenciálu.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí definice uvedené v příloze I.
HLAVA II
PODPŮRNÁ OPATŘENÍ
KAPITOLA I
Programy podpory
Oddíl 1
Úvodní ustanovení
Článek 3
Oblast působnosti
Tato kapitola stanoví pravidla pro přidělování finančních prostředků Společenství členským státům a pro využívání těchto prostředků členskými státy prostřednictvím vnitrostátních programů podpory (dále jen „programy podpory“) k financování podpůrných opatření v odvětví vína.
Článek 4
Slučitelnost a soudržnost
1. Programy podpory musí být slučitelné s právem Společenství a soudržné s činnostmi, politikami a prioritami Společenství.
2. Členské státy odpovídají za programy podpory a zajišťují, aby byly vnitřně soudržné a aby byly vypracovány a prováděny objektivně, s ohledem na hospodářskou situaci příslušných producentů a na potřebu vyhnout se neopodstatněnému nerovnému zacházení s jednotlivými producenty.
Členské státy odpovídají za stanovení a provádění nezbytných kontrol a sankcí v případě nedodržení programů podpory.
3. Podpora se neposkytuje
a)
na výzkumné projekty a opatření na podporu výzkumných projektů;
b)
na opatření, která jsou obsažena v programech členských států pro rozvoj venkova podle nařízení (ES) č. 1698/2005.
Oddíl 2
Předkládání a obsah programů podpory
Článek 5
Předkládání programů podpory
1. Každý producentský členský stát uvedený v příloze II předloží poprvé do 30. června 2008 Komisi návrh pětiletého programu podpory, který obsahuje opatření v souladu s touto kapitolou.
Podpůrná opatření obsažená v programech podpory se vypracovávají na územní úrovni, kterou členské státy pokládají za nejvhodnější. Před předložením Komisi se program podpory konzultuje s příslušnými orgány a organizacemi na vhodné územní úrovni.
Každý členský stát předloží jediný návrh programu podpory, který může zohledňovat regionální zvláštnosti.
2. Programy podpory se použijí od uplynutí tří měsíců po předložení Komisi.
Pokud však předložený program podpory není v souladu s podmínkami stanovenými v této kapitole, vyrozumí o tom Komise členský stát. V tom případě členský stát předloží Komisi upravený program podpory. Je-li nesoulad napraven, použije se upravený program od uplynutí dvou měsíců po jeho oznámení; v opačném případě se použije tento pododstavec.
3. Odstavec 2 se použije obdobně pro změny programů podpory předložené členskými státy.
4. Článek 6 se nevztahuje na případ, kdy jediným opatřením členského státu v rámci programu podpory je přechod na režim jednotné platby podle článku 9. Článek 21 se v tomto případě použije pouze s ohledem na jeho odstavec 1 a ve vztahu k roku, kdy se přechod uskuteční.
Článek 6
Obsah programů podpory
Programy podpory se skládají z těchto částí:
a)
podrobný popis navrhovaných opatření a jejich kvantifikované cíle;
b)
výsledky konzultací;
c)
posouzení očekávaných technických, hospodářských a sociálních dopadů a vlivu na životní prostředí;
d)
harmonogram provádění jednotlivých opatření;
e)
obecný rozpis financování uvádějící prostředky, které mají být použity, a předběžné přidělení prostředků na jednotlivá opatření v souladu se stropy stanovenými v příloze II;
f)
kritéria a množstevní ukazatele, které se mají používat při sledování a hodnocení, a opatření přijatá k zajištění toho, aby se programy podpory prováděly náležitým a účinným způsobem;
g)
určení příslušných orgánů a subjektů odpovědných za provádění programu podpory.
Článek 7
Způsobilá opatření
1. Programy podpory zahrnují jedno nebo více z těchto opatření:
a)
podporu z režimu jednotné platby podle článku 9;
b)
propagaci podle článku 10;
c)
restrukturalizaci a přeměnu vinic podle článku 11;
d)
zelenou sklizeň podle článku 12;
e)
vzájemné fondy podle článku 13;
f)
pojištění sklizně podle článku 14;
g)
investice podle článku 15;
h)
destilaci vedlejších výrobků podle článku 16;
i)
destilaci na konzumní alkohol podle článku 17;
j)
nouzovou destilaci podle článku 18;
k)
používání zahuštěného hroznového moštu podle článku 19.
2. Programy podpory nesmějí obsahovat jiná opatření než ta, která jsou uvedena v článcích 9 až 19.
Článek 8
Obecná pravidla pro programy podpory
1. Rozdělení dostupných finančních prostředků Společenství a rozpočtové stropy se stanoví v příloze II.
2. Podpora Společenství se vztahuje pouze na způsobilé výdaje vzniklé po předložení příslušného programu podpory podle čl. 5 odst. 1.
3. Členské státy nepřispívají na náklady spojené s opatřeními financovanými Společenstvím v rámci programů podpory.
4. Odchylně od odstavce 3 mohou členské státy poskytnout na opatření uvedená v článcích 10, 14 a 15 vnitrostátní podporu v souladu s příslušnými předpisy Společenství o státní podpoře.
Maximální míra podpory, jak je stanovena v příslušných předpisech Společenství o státní podpoře, se vztahuje na celkové veřejné financování, které zahrnuje prostředky Společenství i vnitrostátní prostředky.
Oddíl 3
Zvláštní podpůrná opatření
Článek 9
Režim jednotné platby a podpora pěstitelům révy
1. Členské státy mohou poskytnout podporu pěstitelům révy tak, že jim přidělí platební nároky ve smyslu hlavy III kapitoly 3 nařízení (ES) č. 1782/2003 v souladu s bodem O přílohy VII uvedeného nařízení.
2. Členské státy, které mají v úmyslu využít možnosti podle odstavce 1, stanoví tuto podporu ve svých programech podpory, včetně následných převodů prostředků do režimu jednotné platby, prostřednictvím změny uvedených programů podle čl. 5 odst. 3.
3. Podpora podle odstavce 1 od počátku své použitelnosti
a)
zůstává v režimu jednotné platby a není již k dispozici ani nemůže být přidělena podle čl. 5 odst. 3 na opatření uvedená v článcích 10 až 19 v následujících letech provádění programů podpory;
b)
úměrně snižuje výši finančních prostředků dostupných v programu podpory pro opatření uvedená v článcích 10 až 19.
Článek 10
Propagace na trzích třetích zemí
1. Podpora podle tohoto článku zahrnuje informační nebo propagační opatření týkající se vín Společenství ve třetích zemích za účelem zlepšení jejich konkurenceschopnosti v těchto zemích.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 se vztahují na vína s chráněným označením původu nebo se zeměpisným označením nebo na vína s označením moštové odrůdy.
3. Opatřeními uvedenými v odstavci 1 mohou být pouze
a)
opatření zaměřená na vztahy s veřejností, propagační a reklamní opatření, která především zdůrazňují výhody výrobků Společenství, zejména pokud jde o jakost, bezpečnost potravin a šetrnost k životnímu prostředí;
b)
účast na akcích, veletrzích nebo výstavách mezinárodního významu;
c)
informační kampaně, zejména o systémech Společenství týkajících se označení původu, zeměpisných označení a ekologické produkce;
d)
studie o nových trzích potřebné pro rozšiřování odbytu;
e)
studie vyhodnocující výsledky propagačních a informačních opatření.
4. Příspěvek Společenství na propagační opatření nepřesahuje 50 % způsobilých výdajů.
Článek 11
Restrukturalizace a přeměna vinic
1. Cílem opatření na restrukturalizaci a přeměnu vinic je zvýšení konkurenceschopnosti výrobců vína.
2. Restrukturalizace a přeměna vinic se podporuje v souladu s tímto článkem, pouze pokud členské státy předloží soupis svého produkčního potenciálu v souladu s článkem 109.
3. Podpora na restrukturalizaci a přeměnu vinic se může vztahovat pouze na jednu nebo více z těchto činností:
a)
změnu odrůdové skladby, rovněž prostřednictvím přeštěpování;
b)
přemístění vinic;
c)
zdokonalení technik obhospodařování vinic.
Podpora se nevztahuje se na běžnou obnovu starých vinic po skončení jejich přirozené životnosti.
4. Podpora na restrukturalizaci a přeměnu vinic se může poskytovat pouze formou
a)
náhrady producentům za ztrátu příjmů v důsledku provádění tohoto opatření;
b)
příspěvku na náklady restrukturalizace a přeměny vinic.
5. Náhrada producentům za ztrátu příjmů podle odst. 4 písm. a) může pokrýt až 100 % příslušné ztráty a poskytovat se formou
a)
povolení souběžné existence staré a nové vinice během nejvýše tříletého období, které uplyne do ukončení přechodného režimu práv na výsadbu, bez ohledu na hlavu V kapitolu II;
b)
finančního vyrovnání.
6. Příspěvek Společenství na skutečné náklady restrukturalizace a přeměny vinic nepřesáhne 50 % způsobilých nákladů. Příspěvek Společenství na náklady spojené s restrukturalizací a přeměnou vinic v regionech zařazených mezi regiony způsobilé v rámci cíle „konvergence“ podle nařízení (ES) č. 1083/2006 (14) nepřesáhne 75 % způsobilých nákladů.
Článek 12
Zelená sklizeň
1. Pro účely tohoto článku se zelenou sklizní rozumí úplné zničení nebo odstranění nezralých vinných hroznů, čímž se sníží výnos dané plochy na nulu.
2. Podpora zelené sklizně má přispět k obnovení rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou na trhu s vínem ve Společenství, a předcházet tak krizím na trhu.
3. Podporu na zelenou sklizeň lze poskytovat jako náhradu formou paušální platby na hektar, jejíž výši určí dotyčný členský stát.
Platba nepřesáhne 50 % celkových přímých nákladů na zničení nebo odstranění vinných hroznů a ztráty příjmů spojené se zničením nebo odstraněním vinných hroznů.
4. Příslušné členské státy vytvoří systém založený na objektivních kritériích, který zajistí, aby opatření týkající se zelené sklizně nevedlo k náhradě pro jednotlivé výrobce vína překračující stropy uvedené v odst. 3 druhém pododstavci.
Článek 13
Vzájemné fondy
1. Podpora na vytvoření vzájemných fondů má pomáhat výrobcům, kteří se snaží zajistit proti výkyvům trhu.
2. Podpora na vytvoření vzájemných fondů může být poskytnuta formou dočasné nebo klesající podpory na pokrytí správních nákladů fondů.
Článek 14
Pojištění sklizně
1. Podpora na pojištění sklizně přispívá k zabezpečení příjmů producentů, pokud jsou postiženi přírodní pohromou, nepříznivými klimatickými jevy, chorobami rostlin nebo škůdci.
2. Podporu na pojištění sklizně lze poskytnout formou finančního příspěvku Společenství, který nesmí přesáhnout
a)
80 % nákladů na pojistné hrazené producenty jako pojištění proti ztrátám způsobeným nepříznivými klimatickými jevy srovnatelnými s přírodní pohromou;
b)
50 % nákladů na pojistné hrazené producenty jako pojištění proti
i)
ztrátám uvedeným v písmenu a) a proti ostatním ztrátám způsobeným nepříznivými klimatickými jevy,
ii)
ztrátám způsobeným zvířaty, chorobami rostlin nebo škůdci.
3. Podporu na pojištění sklizně lze poskytnout pouze v případě, že dotyčné platby pojistného plnění neposkytují producentům náhradu vyšší než 100 % utrpěné ztráty příjmů, s přihlédnutím k náhradám, které producenti případně obdrželi z jiných režimů podpory spojených s pojištěným rizikem.
4. Podpora na pojištění sklizně nesmí narušit hospodářskou soutěž na pojistném trhu.
Článek 15
Investice
1. Podporu lze poskytnout pro hmotné nebo nehmotné investice do zařízení na zpracování, infrastruktury vinařského závodu a obchodování s vínem, které zvyšují celkovou výkonnost podniku a týkají se jedné nebo více z těchto oblastí:
a)
výroba výrobků uvedených v příloze IV nebo jejich uvádění na trh;
b)
vývoj nových výrobků, postupů a technologií v souvislosti s výrobky uvedenými v příloze IV.
2. Podpora podle odstavce 1 v maximální míře je omezena na mikropodniky a malé a střední podniky ve smyslu doporučení Komise 2003/361/ES ze dne 6. května 2003 o definici mikropodniků a malých a středních podniků (15). Pokud jde o území Azor, Madeiry, Kanárských ostrovů, menších ostrovů v Egejském moři ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 1405/2006 ze dne 18. září 2006, kterým se stanoví zvláštní opatření v oblasti zemědělství ve prospěch menších ostrovů v Egejském moři (16), a francouzských zámořských departementů, není poskytování podpory v maximální míře omezeno velikostí podniku. V případě podniků, na něž se nevztahuje čl. 2 odst. 1 hlavy I přílohy doporučení 2003/361/ES a které mají méně než 750 zaměstnanců nebo jejichž obrat je nižší než 200 milionů EUR, se maximální míra podpory snižuje na polovinu.
Podpora se neposkytuje podnikům nacházejícím se v obtížích ve smyslu Pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích.
3. Způsobilé výdaje nezahrnují položky uvedené v čl. 71 odst. 3 písm. a) až c) nařízení (ES) č. 1698/2005.
4. U příspěvku Společenství se použijí tyto maximální míry podpory v souvislosti se způsobilými investičními náklady:
a)
50 % v regionech zařazených mezi regiony způsobilé v rámci cíle „konvergence“ podle nařízení (ES) č. 1083/2006;
b)
40 % v jiných regionech než regionech zařazených mezi regiony způsobilé v rámci cíle „konvergence“;
c)
75 % v nejvzdálenějších regionech podle nařízení Rady (ES) č. 247/2006 ze dne 30. ledna 2006, kterým se stanoví zvláštní opatření v oblasti zemědělství ve prospěch nejvzdálenějších regionů Unie (17);
d)
65 % na menších ostrovech v Egejském moři ve smyslu nařízení (ES) č. 1405/2006.
5. Článek 72 nařízení (ES) č. 1698/2005 se použije obdobně na podporu uvedenou v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 16
Destilace vedlejších výrobků
1. Na dobrovolnou či povinnou destilaci vedlejších výrobků vinifikace, která byla provedena v souladu s podmínkami uvedenými v bodě D přílohy VI, lze poskytnout podporu.
Výše podpory se stanoví na procenta objemová a na hektolitr vyrobeného alkoholu. Na objem alkoholu obsažený ve vedlejších výrobcích určených k destilaci, který přesáhne 10 % objemových alkoholu vzhledem k vyrobenému vínu, se podpora neposkytne.
2. Maximální uplatnitelné výše podpory odrážejí náklady na sběr a zpracování a stanoví se postupem podle čl. 113 odst. 1.
3. Alkohol získaný destilací podle odstavce 1, na niž byla udělena podpora, se použije výhradně pro průmyslové nebo energetické účely, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže.
Článek 17
Destilace na konzumní alkohol
1. Do 31. července 2012 lze výrobcům poskytnout podporu ve formě podpory na hektar u vína destilovaného na konzumní alkohol.
2. Před udělením podpory musí být předloženy příslušné smlouvy o destilaci vína a příslušná potvrzení o dodávce za účelem destilace.
Článek 18
Nouzová destilace
1. Do 31. července 2012 lze na základě rozhodnutí členského státu v odůvodněných nouzových případech poskytnout podporu na dobrovolnou nebo povinnou destilaci přebytečného vína, aby se snížil nebo odstranil přebytek a zároveň se zajistilo průběžné zásobování mezi sklizněmi.
2. Maximální uplatnitelné výše podpory se stanoví postupem podle čl. 113 odst. 1.
3. Alkohol získaný destilací podle odstavce 1, na niž byla udělena podpora, se použije výhradně pro průmyslové nebo energetické účely, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže.
4. Podíl dostupného rozpočtu na opatření pro nouzovou destilaci nepřesáhne pro jednotlivé členské státy v příslušném rozpočtovém roce tyto procentní podíly vypočítané z celkově dostupných prostředků uvedených v příloze II:
-
20 % v roce 2009,
-
15 % v roce 2010,
-
10 % v roce 2011,
-
5 % v roce 2012.
5. Členské státy mohou zvýšit dostupné prostředky na opatření pro nouzovou destilaci nad roční stropy stanovené v odstavci 4 příspěvkem z vnitrostátních prostředků podle těchto mezních hodnot (vyjádřených v procentech příslušného ročního stropu uvedeného v odstavci 4):
-
5 % v hospodářském roce 2010,
-
10 % v hospodářském roce 2011,
-
15 % v hospodářském roce 2012.
Členské státy oznámí Komisi případný doplatek z vnitrostátních prostředků podle prvního odstavce a Komise musí transakci schválit před uvolněním těchto prostředků.
Článek 19
Používání zahuštěného hroznového moštu
1. Do 31. července 2012 lze poskytnout podporu výrobcům vína, kteří používají zahuštěný hroznový mošt včetně rektifikovaného moštového koncentrátu ke zvýšení přirozeného obsahu alkoholu ve výrobcích v souladu s podmínkami stanovenými v příloze V.
2. Výše podpory se stanoví na procenta objemová možného obsahu alkoholu a na hektolitr moštu použitého k obohacení.
3. Maximální uplatnitelné výše podpory na toto opatření v různých vinařských zónách se stanoví postupem podle čl. 113 odst. 1.
Článek 20
Podmíněnost
Zjistí-li se, že zemědělec někdy během tří let od platby v rámci programů podpory na restrukturalizaci a přeměnu nebo kdykoli během jednoho roku od platby v rámci programů podpory na zelenou sklizeň ve svém podniku nedodržel požadavky podle předpisů v oblasti řízení, jakož i dobrý zemědělský a ekologický stav podle článků 3 až 7 nařízení (ES) č. 1782/2003, a toto nedodržení je výsledkem jednání nebo opomenutí, které mu je možné přímo přičíst, částka platby tomuto zemědělci se sníží nebo zruší, a to zčásti nebo zcela, podle závažnosti, rozsahu, přetrvávání a opakování nedodržení předpisů, a zemědělci se případně uloží povinnost ji nahradit v souladu s podmínkami stanovenými ve zmíněných ustanoveních.
Oddíl 4
Obecná ustanovení
Článek 21
Podávání zpráv a hodnocení
1. Členské státy předloží Komisi poprvé do 1. března 2010 a dále každoročně do 1. března zprávu o provádění opatření stanovených ve svých programech podpory během předešlého rozpočtového roku.
V těchto zprávách se uvádí a popisují opatření, na která se poskytla pomoc Společenství v rámci programů podpory, a zejména podrobnosti o provádění propagačních opatření podle článku 10.
2. Členské státy předloží Komisi do 1. března 2011 a podruhé do 1. března 2014 hodnocení nákladů a přínosů programů podpory a uvedou, jak lze zvýšit jejich účinnost.
Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě do 31. prosince 2011 zprávu o provádění propagačních opatření podle článku 10.
Článek 22
Prováděcí opatření
Prováděcí opatření k této kapitole se přijímají postupem podle čl. 113 odst. 1.
Tato opatření mohou zahrnovat zejména:
a)
formát předkládání programů podpory;
b)
pravidla týkající se změn v programech podpory poté, co se začaly uplatňovat;
c)
prováděcí pravidla k opatřením stanoveným v článcích 10 až 19;
d)
podmínky pro oznamování a zveřejňování pomoci z prostředků Společenství;
e)
podrobnosti o podávání zpráv.
KAPITOLA II
Převod finančních prostředků
Článek 23
Převod finančních prostředků na rozvoj venkova
1. Od rozpočtového roku 2009 budou prostředky uvedené v odstavci 2, které vycházejí z historických výdajů podle nařízení (ES) č. 1493/1999 na intervenční opatření zaměřená na regulaci zemědělských trhů podle čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1290/2005, dostupné jako dodatečné prostředky Společenství na opatření ve vinařských oblastech v rámci programování rozvoje venkova podle nařízení (ES) č. 1698/2005.
2. Pro jednotlivé kalendářní roky jsou k dispozici tyto částky:
-
2009: 40,5 milionů EUR,
-
2010: 80,9 milionů EUR,
-
od roku 2011: 121,4 milionů EUR.
3. Částky uvedené v odstavci 2 se rozdělují mezi dotyčné členské státy v souladu s přílohou III.
Členské státy, které nemají ve stávající tabulce v příloze III uvedeny žádné prostředky z důvodu malého rozsahu jiných výsledných částek podle finančního klíče použitého k určení částek v příloze III (méně než 2,5 milionu EUR, které mají být převedeny v roce 2009), mohou rozhodnout o převedení částek zahrnutých nyní v příloze II zcela nebo zčásti do přílohy III za účelem použití v jejich programech pro rozvoj venkova. Dotyčné členské státy v těchto případech oznámí tento převod Komisi do 30. června 2008 a Komise změní odpovídajícím způsobem odstavec 2 a přílohy II a III.
HLAVA III
REGULAČNÍ OPATŘENÍ
KAPITOLA I
Obecná pravidla
Článek 24
Zatřídění moštových odrůd
1. S výhradou odstavce 2 zatřídí členské státy moštové odrůdy mezi ty, které mohou být vysazovány, opětovně vysazovány nebo štěpovány na jejich území pro účely výroby vína.
Členské státy mohou zatřídit pouze moštové odrůdy, které splňují tyto podmínky:
a)
daná odrůda náleží k druhu réva vinná (Vitis vinifera L.) nebo pochází z křížení révy vinné s jinými druhy rodu Vitis;
b)
odrůda není jednou z těchto: Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton a Herbemont.
Je-li moštová odrůda vyňata ze zatřídění uvedeného v prvním pododstavci, musí se do patnácti let po vynětí vyklučit.
2. Členské státy, které nevyrobí za hospodářský rok více než 50 000 hektolitrů vína vypočtených podle průměrné výroby za posledních pět hospodářských let, jsou osvobozeny od povinnosti zatřídění uvedené v odstavci 1.
Avšak i v členských státech uvedených v prvním pododstavci lze pro účely výroby vína vysazovat, opětovně vysazovat nebo štěpovat pouze moštové odrůdy, které jsou v souladu s odst. 1 písm. a) a b).
3. Odchylně od odst. 1 prvního a druhého pododstavce a odst. 2 druhého pododstavce se pro vědecké a výzkumné účely povoluje vysazování, opětovné vysazování nebo štěpování těchto moštových odrůd:
a)
moštové odrůdy, které nejsou zatříděné, pokud se jedná o členské státy uvedené v odstavci 1;
b)
moštové odrůdy, které nejsou v souladu s odst. 1 písm. a) a b), pokud se jedná o členské státy uvedené v odstavci 2.
4. Plochy osázené moštovými odrůdami pro účely výroby vína, které byly vysázeny v rozporu s odstavci 1 až 3, se vyklučí.
Tyto plochy se však vyklučit nemusí, je-li jejich příslušná produkce určena výhradně ke spotřebě domácnosti vinaře.
5. Členské státy přijmou opatření nezbytná ke kontrolování toho, zda výrobci dodržují odstavce 1 až 4.
Článek 25
Výroba a uvádění na trh
1. Výrobky uvedené v příloze IV a vyrobené ve Společenství se vyrábějí z moštových odrůd zatříděných podle čl. 24 odst. 1.
2. Označení druhu výrobku z révy vinné podle přílohy IV lze ve Společenství použít pouze při uvádění na trh výrobku, který splňuje odpovídající podmínky stanovené v uvedené příloze.
Bez ohledu na čl. 59 odst. 1 písm. a) však mohou členské státy povolit používání výrazu „víno“, pokud
a)
je doprovázen názvem ovoce ve formě složeného názvu, pro uvádění na trh výrobků, které byly získány kvašením jiného druhu ovoce než vinných hroznů, nebo
b)
je součástí složeného názvu.
Jakákoli záměna s výrobky odpovídajícími druhům vína v příloze IV musí být vyloučena.
3. Druhy výrobků z révy vinné uvedené v příloze IV lze změnit postupem podle čl. 113 odst. 2.
4. S výjimkou lahvového vína, u kterého lze prokázat, že se plnění uskutečnilo před 1. zářím 1971, může být víno vyrobené z moštových odrůd uvedených v zatřídění vytvořeném v souladu s čl. 24 odst. 1 prvním pododstavcem, avšak neodpovídající žádnému z druhů podle přílohy IV, použito jen pro vlastní spotřebu domácnosti vinaře, k výrobě vinného octa nebo k destilaci.
KAPITOLA II
Enologické postupy a omezení
Článek 26
Oblast působnosti
Tato kapitola upravuje povolené enologické postupy a platná omezení výroby výrobků, na které se vztahuje toto nařízení, a jejich uvádění na trh, jakož i postup, kterým se o těchto postupech a omezeních rozhoduje.
Článek 27
Enologické postupy a omezení
1. Při výrobě a ošetření výrobků, na které se vztahuje toto nařízení, ve Společenství se použijí pouze enologické postupy povolené právem Společenství podle přílohy V nebo ty, o nichž se rozhodne podle článků 28 a 29.
První pododstavec se nevztahuje na
a)
hroznovou šťávu a zahuštěnou hroznovou šťávu;
b)
hroznový mošt a zahuštěný hroznový mošt určený k výrobě hroznové šťávy.
2. Povolené enologické postupy se použijí pouze k řádné vinifikaci, řádnému uchovávání nebo k řádnému vývoji výrobku.
3. Výrobky, na které se vztahuje toto nařízení, se vyrábějí ve Společenství v souladu s příslušnými omezeními stanovenými v příloze VI.
4. Výrobky, na které se vztahuje toto nařízení a které byly podrobeny enologickým postupům, jež Společenství nebo případně konkrétní stát nepovolují, nebo postupům, jež porušují omezení stanovená v příloze VI, nelze ve Společenství uvádět na trh.
Článek 28
Přísnější pravidla stanovená členskými státy
Členské státy mohou omezit nebo vyloučit používání některých enologických postupů a stanovit přísnější omezení pro vína povolená právem Společenství, která jsou vyráběna na jejich území, s cílem podpořit zachování podstatných vlastností vín s chráněným označením původu nebo s chráněným zeměpisným označením a šumivých a likérových vín.
Členské státy sdělí tato vyloučení a omezení Komisi, která o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 29
Povolení enologických postupů a omezení
1. Kromě enologických postupů týkajících se obohacování, přikyselování a odkyselování stanovených v příloze V pro určité výrobky v ní uvedené a kromě omezení uvedených v příloze VI se o povolování enologických postupů a omezení, pokud jde o výrobu a ošetření výrobků, na které se vztahuje toto nařízení, rozhoduje postupem podle čl. 113 odst. 2.
2. Členské státy mohou povolit pokusné použití nepovolených enologických postupů za podmínek, jež budou určeny postupem podle čl. 113 odst. 2.
Článek 30
Podmínky povolení
Při povolování enologických postupů postupem podle čl. 113 odst. 2 Komise
a)
vychází z enologických postupů doporučených a zveřejněných Mezinárodní organizací pro révu a víno (OIV) a z výsledků pokusného použití dosud nepovolených enologických postupů;
b)
zohledňuje ochranu lidského zdraví;
c)
bere v úvahu případné riziko, že spotřebitelé mohou být na základě svého ustáleného očekávání a vnímání uvedeni v omyl, a zohlední, do jaké míry může dostupnost a vhodnost informačních prostředků toto riziko vyloučit;
d)
dbá, aby přirozené a podstatné vlastnosti vína byly zachovány a aby nedošlo k zásadní změně ve složení daného výrobku;
e)
zajišťuje přijatelnou minimální úroveň péče o životní prostředí;
f)
dodržuje obecná pravidla týkající se enologických postupů a omezení stanovená v přílohách V a VI.
Článek 31
Analytické metody
Analytické metody, podle kterých může být určeno složení výrobků, na něž se vztahuje toto nařízení, jakož i pravidla, podle kterých může být stanoveno, zda tyto výrobky nebyly podrobeny nepovoleným enologickým postupům, jsou metody a pravidla doporučené a zveřejněné OIV.
V případě neexistence metod a pravidel doporučených a zveřejněných OIV se odpovídající metody a pravidla přijmou postupem podle čl. 113 odst. 2.
Až do přijetí těchto pravidel se používají metody a pravidla povolené dotyčným členským státem.
Článek 32
Prováděcí opatření
Prováděcí opatření k této kapitole a přílohám V a VI, pokud tyto přílohy nestanoví jinak, se přijímají postupem podle čl. 113 odst. 2.
Tato opatření mohou zahrnovat zejména:
a)
ustanovení, že se enologické postupy Společenství uvedené v příloze IV nařízení (ES) č. 1493/1999 považují za povolené enologické postupy;
b)
povolené enologické postupy a omezení, včetně obohacování, přikyselování a odkyselování týkající se šumivých vín, jakostních šumivých vín a jakostních aromatických šumivých vín;
c)
povolené enologické postupy a omezení týkající se likérových vín;
d)
s výhradou bodu C přílohy VI předpisy pro míchání a scelování moštů a vín;
e)
kritéria čistoty a identifikace pro látky užívané v enologických postupech, pokud v této věci neexistují předpisy Společenství;
f)
správní předpisy k provádění povolených enologických postupů;
g)
podmínky držení, oběhu a použití výrobků, které nejsou v souladu s článkem 27, a případné výjimky z podmínek uvedeného článku, jakož i stanovení kritérií s cílem zabránit nepřiměřené tvrdosti v jednotlivých případech;
h)
podmínky, za kterých mohou členské státy povolit držení, oběh a použití výrobků, které nejsou v souladu s jinými ustanoveními této kapitoly, než je článek 27, nebo s předpisy k provedení této kapitoly.
KAPITOLA III
Označení původu, zeměpisná označení a tradiční výrazy
Článek 33
Oblast působnosti
1. Na výrobky uvedené v bodech 1, 3 až 6, 8, 9, 11, 15 a 16 přílohy IV se použijí pravidla týkající se označení původu, zeměpisných označení a tradičních výrazů stanovená v kapitolách IV a V.
2. Pravidla podle odstavce 1 se zakládají na
a)
ochraně oprávněných zájmů
i)
spotřebitelů a
ii)
výrobců;
b)
zajištění řádného fungování společného trhu s danými výrobky;
c)
podpoře výroby jakostních výrobků při současném umožnění vnitrostátních opatření v oblasti politiky jakosti.
KAPITOLA IV
Označení původu a zeměpisná označení
Oddíl 1
Definice
Článek 34
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„označením původu“ název oblasti, konkrétního místa nebo ve výjimečných případech země, který se používá k popisu výrobku uvedeného v čl. 33 odst. 1, jenž splňuje tyto požadavky:
i)
jeho jakost a vlastnosti jsou převážně nebo výlučně dány zvláštním zeměpisným prostředím zahrnujícím přírodní a lidské činitele,
ii)
hrozny, ze kterých se vyrábí, pocházejí výlučně z této zeměpisné oblasti,
iii)
jeho výroba probíhá v této zeměpisné oblasti,
iv)
získává se z odrůd druhu réva vinná (Vitis vinifera L.).
b)
„zeměpisným označením“ označení odkazující na oblast, konkrétní místo nebo ve výjimečných případech na zemi, které se používá k popisu výrobku uvedeného v čl. 33 odst. 1, jenž splňuje tyto požadavky:
i)
má určitou jakost, pověst nebo jiné vlastnosti, jež lze přičíst tomuto zeměpisnému původu,
ii)
nejméně 85 % hroznů použitých na jeho výrobu pochází výlučně z této zeměpisné oblasti,
iii)
k jeho výrobě dochází v této zeměpisné oblasti,
iv)
získává se z odrůd druhu réva vinná (Vitis vinifera L.) nebo z křížení révy vinné s jinými druhy rodu Vitis.
2. Některé tradičně užívané názvy slouží k označení původu, pokud
a)
označují víno;
b)
odkazují na zeměpisný název;
c)
splňují požadavky stanovené v odst. 1 písm. a) bodech i) až iv);
d)
podléhají postupu udělování ochrany pro označení původu nebo zeměpisná označení podle této kapitoly.
3. Označení původu a zeměpisná označení včetně označení, která se vztahují k zeměpisným oblastem ve třetích zemích, jsou způsobilá k ochraně ve Společenství v souladu s pravidly této kapitoly.
Oddíl 2
Žádost o ochranu
Článek 35
Obsah žádostí o ochranu
1. Žádosti o ochranu názvů jako označení původu nebo zeměpisné označení zahrnují formální část, ve které se uvádí
a)
název, který se má chránit;
b)
jméno a adresa žadatele;
c)
specifikace výrobku uvedená v odstavci 2;
d)
jediný doklad shrnující specifikaci výrobku uvedenou v odstavci 2.
2. Specifikace výrobku umožňuje zúčastněným stranám zkontrolovat příslušné podmínky výroby týkající se daného označení původu nebo zeměpisného označení.
Obsahuje alespoň tyto údaje:
a)
název, který se má chránit;
b)
popis vína (vín):
i)
u vín s označením původu základní analytické a organoleptické vlastnosti vína,
ii)
u vín se zeměpisným označením základní analytické vlastnosti, jakož i hodnocení nebo uvedení organoleptických vlastností vína;
c)
případně zvláštní enologické postupy používané při výrobě vína (vín) a příslušná omezení pro výrobu vína (vín);
d)
vymezení příslušné zeměpisné oblasti;
e)
maximální hektarový výnos;
f)
označení moštové odrůdy nebo odrůd, ze kterých se víno (vína) vyrábí;
g)
podrobnosti potvrzující souvislost uvedenou v čl. 34 odst. 1 písm. a) bodě i) nebo případně v čl. 34 odst. 1 písm. b)bodě i);
h)
příslušné požadavky stanovené v předpisech Společenství nebo ve vnitrostátních předpisech anebo, pokud tak stanoví členské státy, stanovené organizací, která spravuje chráněná označení původu nebo zeměpisná označení, s přihlédnutím ke skutečnosti, že tyto požadavky musí být objektivní, nediskriminující a slučitelné s právem Společenství;
i)
název a adresu orgánů nebo subjektů, které ověřují soulad s ustanoveními specifikace výrobku, a jejich konkrétní úkoly.
Článek 36
Žádost o ochranu týkající se zeměpisné oblasti ve třetí zemi
1. Pokud se žádost o ochranu týká zeměpisné oblasti ve třetí zemi, musí obsahovat kromě údajů stanovených v článku 35 údaje, které potvrzují, že je daný název chráněn v zemi původu.
2. Žádost zašlou Komisi buď přímo žadatel, nebo příslušné orgány dané třetí země.
3. Žádost o ochranu se podává v některém z úředních jazyků Společenství nebo se k ní přiloží ověřený překlad do některého z úředních jazyků Společenství.
Článek 37
Žadatelé
1. Žádost o ochranu označení původu nebo zeměpisného označení může podat jakákoli dotčená skupina výrobců nebo ve výjimečných případech jednotlivý výrobce. Na žádosti se mohou podílet i další dotčené osoby.
2. Výrobci mohou podat žádost o ochranu pouze na vína, která vyrábějí.
3. Pokud se jedná o název označující přeshraniční zeměpisnou oblast nebo o tradiční název, který se váže k přeshraniční zeměpisné oblasti, může být podána společná žádost.
Oddíl 3
Postup udělování ochrany
Článek 38
Předběžné vnitrostátní řízení
1. Žádosti o ochranu označení původu nebo zeměpisného označení podle článku 34 u vín pocházejících ze Společenství jsou předmětem předběžného vnitrostátního řízení podle tohoto článku.
2. Žádost o ochranu se podává členskému státu, na jehož území má označení původu nebo zeměpisné označení původ.
3. Členský stát posoudí, zda žádost o ochranu splňuje podmínky stanovené v této kapitole.
Členský stát provede vnitrostátní řízení, které zajistí vhodné zveřejnění žádosti a stanoví alespoň dvouměsíční lhůtu ode dne zveřejnění, během níž může každá fyzická nebo právnická osoba s oprávněným zájmem, která je usazena nebo má bydliště na území tohoto členského státu, vznést proti navrhované ochraně námitku podáním řádně odůvodněného prohlášení danému členskému státu.
4. Pokud členský stát shledá, že označení původu nebo zeměpisné označení nesplňuje příslušné požadavky nebo je případně obecně neslučitelné s právem Společenství, žádost zamítne.
5. Pokud členský stát shledá, že příslušné požadavky jsou splněny,
a)
zveřejní jediný doklad a specifikaci výrobku alespoň na internetu a
b)
postoupí Komisi žádost o ochranu obsahující tyto informace:
i)
jméno a adresu žadatele,
ii)
jediný doklad uvedený v čl. 35 odst. 1 písm. d),
iii)
prohlášení členského státu, že žádost podaná žadatelem podle jeho názoru splňuje podmínky tohoto nařízení,
iv)
odkaz na zveřejnění uvedené v písmenu a).
Tyto informace se poskytují v některém z úředních jazyků Společenství nebo se k nim přiloží ověřený překlad v některém z těchto jazyků.
6. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s tímto článkem do 1. srpna 2009.
7. Jestliže členské státy nemají vnitrostátní právní předpisy týkající se ochrany označení původu a zeměpisných označení, mohou, ovšem pouze přechodně, udělit na vnitrostátní úrovni ochranu podle této kapitoly danému názvu s účinkem ode dne, kdy byla Komisi podána žádost. Platnost této přechodné vnitrostátní ochrany končí dnem, kdy je podle této kapitoly přijato rozhodnutí o zápisu nebo o jeho zamítnutí.
Článek 39
Přezkum prováděný Komisí
1. Komise zveřejní datum pro podávání žádostí o ochranu označení původu nebo zeměpisného označení.
2. Komise posoudí, zda žádost o ochranu podle čl. 38 odst. 5 splňuje podmínky stanovené v této kapitole.
3. Shledá-li se Komise, že podmínky stanovené v této kapitole jsou splněny, zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie jediný doklad podle čl. 35 odst. 1 písm. d) a odkaz na zveřejnění specifikace výrobku uvedené v čl. 38 odst. 5.
V opačném případě rozhodne postupem podle čl. 113 odst. 2 o zamítnutí žádosti.
Článek 40
Řízení o námitce
Během dvou měsíců ode dne zveřejnění uvedeného v čl. 39 odst. 3 prvním pododstavci může každý členský stát nebo třetí země nebo každá fyzická nebo právnická osoba s oprávněným zájmem, která je usazena nebo má bydliště na území jiného členského státu než státu, který požádal o ochranu, nebo na území třetí země, vznést námitku proti navrhované ochraně podáním řádně odůvodněného prohlášení týkajícího se podmínek způsobilosti podle této kapitoly Komisi.
Fyzické nebo právnické osoby, které jsou usazeny nebo mají bydliště ve třetí zemi, podávají prohlášení buď přímo, nebo prostřednictvím orgánů příslušné třetí země ve lhůtě dvou měsíců stanovené v prvním pododstavci.
Článek 41
Rozhodnutí o ochraně
Komise rozhodne na základě informací, které má k dispozici, postupem podle čl. 113 odst. 2 buď o udělení ochrany označení původu nebo zeměpisnému označení, které splňuje podmínky této kapitoly a je slučitelné s právem Společenství, nebo o zamítnutí žádosti, nejsou-li uvedené podmínky splněny.
Oddíl 4
Zvláštní přípravy
Článek 42
Homonyma
1. Název, pro který byla podána žádost a který je zcela nebo částečně homonymní s názvem již zapsaným podle tohoto nařízení, se zapíše s náležitým přihlédnutím k místnímu a tradičnímu používání a ke skutečnému riziku záměny.
Nesmí být zapsán homonymní název, který uvádí spotřebitele v omyl a vzbuzuje domněnku, že se jedná o výrobky pocházející z jiného území, a to ani v případě, že název svým zněním danému území, regionu nebo místu původu příslušných výrobků odpovídá.
Podmínkou užívání zapsaného homonymního názvu je, aby v praxi existovalo jasné rozlišení mezi následně zapsaným homonymem a názvem v rejstříku již uvedeným, s ohledem na potřebu rovného zacházení s výrobci a neuvádění spotřebitele v omyl.
2. Odstavec 1 se použije obdobně v případě, že název, pro který byla podána žádost, je zcela nebo částečně homonymní se zeměpisným označením chráněným podle předpisů členských států.
Členské státy nezapíší rozdílná zeměpisná označení za účelem ochrany na základě svých vnitrostátních právních předpisů o zeměpisných označeních, pokud je označení původu nebo zeměpisné označení chráněno ve Společenství na základě práva Společenství týkajícího se označení původu a zeměpisných označení.
3. Nestanoví-li prováděcí opatření Komise jinak, pokud název moštové odrůdy obsahuje chráněné označení původu nebo zeměpisné označení nebo je-li toto označení jeho součástí, nesmí se používat pro označování výrobků, na které se vztahuje toto nařízení.
4. Ochranou označení původu a zeměpisných označení výrobků podle článku 34 nejsou dotčena chráněná zeměpisná označení použitá v souvislosti s lihovinami ve smyslu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 110/2008 ze dne 15. ledna 2008 o definici, popisu, obchodní úpravě, označování a ochraně zeměpisných označení lihovin (18) a naopak.
Článek 43
Důvody zamítnutí ochrany
1. Jako označení původu nebo zeměpisné označení se nechrání názvy, které zdruhověly.
Pro účely této kapitoly se „názvem, který zdruhověl,“ rozumí název vína, který, přestože se váže k místu nebo regionu, kde byly tento výrobek původně vyráběn nebo uváděn na trh, se stal ve Společenství běžným názvem určitého vína.
Při určování, zda název zdruhověl, se přihlíží ke všem významným skutečnostem, a zejména
a)
ke stávající situaci ve Společenství, především v oblastech spotřeby;
b)
k příslušným vnitrostátním právním předpisům nebo právním předpisům Společenství.
2. Název nesmí být chráněn jako označení původu nebo zeměpisné označení, pokud by vzhledem k pověsti ochranné známky a její proslulosti mohla ochrana uvést spotřebitele v omyl ohledně skutečné identity vína.
Článek 44
Vztah k ochranným známkám
1. Pokud je označení původu nebo zeměpisné označení chráněno podle tohoto nařízení, zamítne se zápis ochranné známky odpovídající některé ze situací uvedených v čl. 45 odst. 2 a týkající se výrobku spadajícího do jedné z kategorií uvedených v příloze IV, pokud byla žádost o zápis ochranné známky podána po dni podání žádosti o ochranu označení původu nebo zeměpisného označení Komisi a označení původu nebo zeměpisné označení je následně chráněno.
Ochranné známky zapsané v rozporu s prvním pododstavcem se prohlásí za neplatné.
2. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 2, může být ochranná známka, jejíž použití odpovídá některé ze situací uvedených v čl. 45 odst. 2, o niž bylo zažádáno nebo jež je zapsána nebo zavedena používáním, umožňují-li to příslušné právní předpisy, na území Společenství přede dnem podání žádosti o ochranu označení původu nebo zeměpisného označení Komisi, i nadále používána a obnovena bez ohledu na ochranu označení původu nebo zeměpisného označení, pokud neexistují důvody k prohlášení ochranné známky za neplatnou nebo k jejímu zrušení podle první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (19), nebo nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (20).
V takových případech je povoleno používat dané označení původu nebo zeměpisné označení vedle příslušných ochranných známek.
Oddíl 5
Ochrana a kontrola
Článek 45
Ochrana
1. Chráněná označení původu a zeměpisná označení může použít každý hospodářský subjekt, který uvádí na trh víno, jež bylo vyrobeno v souladu s příslušnou specifikací výrobku.
2. Chráněná označení původu a zeměpisná označení a vína s těmito chráněnými názvy v souladu se specifikací výrobku jsou chráněna proti
a)
jakémukoli přímému či nepřímému obchodnímu použití chráněného názvu
i)
u srovnatelného výrobku, který nevyhovuje specifikaci výrobku s chráněným názvem, nebo
ii)
pokud takové použití zneužívá pověst označení původu nebo zeměpisného označení;
b)
jakémukoli zneužití, napodobení nebo připomenutí, a to i tehdy, je-li uveden skutečný původ výrobku nebo služby nebo je-li chráněný název přeložen nebo doprovázen výrazy jako „druh“, „typ“, „způsob“, „jak se vyrábí v“, „napodobenina“, „chuť“, „jako“ nebo podobnými výrazy;
c)
jakémukoli jinému nepravdivému nebo zavádějícímu údaji o provenienci, původu, povaze nebo základních vlastnostech výrobku použitému na vnitřním nebo vnějším obalu, na reklamním materiálu nebo na dokladech týkajících se daného vinařského výrobku, jakož i proti použití přepravního obalu, který by mohl vyvolat mylný dojem, pokud jde o původ výrobku;
d)
všem ostatním praktikám, které by mohly spotřebitele uvést v omyl, pokud jde o skutečný původ výrobku.
3. Chráněná označení původu nebo chráněná zeměpisná označení nesmějí ve Společenství zdruhovět ve smyslu čl. 43 odst. 1.
4. Členské státy podniknou všechny potřebné kroky k tomu, aby zabránily neoprávněnému používání označení původu a zeměpisných označení, jak je uvedeno v odstavci 2.
Článek 46
Rejstřík
Komise vytvoří a aktualizuje veřejně přístupný elektronický rejstřík chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení vín.
Článek 47
Určení příslušného kontrolního orgánu
1. Členské státy určí příslušný orgán či orgány odpovědné za kontrolu dodržování povinností stanovených touto kapitolou v souladu kritérii podle článku 4 nařízení (ES) č. 882/2004.
2. Členské státy zajistí, aby se systém kontrol mohl vztahovat na každý hospodářský subjekt dodržující ustanovení této kapitoly.
3. Členské státy sdělí Komisi příslušný orgán nebo orgány uvedené v odstavci 1. Komise jejich názvy a adresy zveřejní a pravidelně je aktualizuje.
Článek 48
Ověření souladu se specifikacemi
1. V případě chráněných označení původu a zeměpisných označení, která se vztahují k zeměpisným oblastem ve Společenství, zajišťují každoroční ověření souladu se specifikací výrobku během výroby a během nebo po úpravě vína
a)
příslušný orgán nebo orgány uvedené v čl. 47 odst. 1 nebo
b)
jeden nebo více kontrolních subjektů ve smyslu čl. 2 bodu 5 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 882/2004, které působí jako subjekty pro certifikaci výrobku v souladu s kritérii stanovenými v článku 5 uvedeného nařízení.
Náklady na toto ověření nesou hospodářské subjekty, jichž se týká.
2. V případě chráněných označení původu a zeměpisných označení, která se vztahují k zeměpisným oblastem ve třetí zemi, zajišťují každoroční ověření souladu se specifikací výrobku během výroby a během nebo po úpravě vína
a)
jeden nebo více orgánů veřejné moci určených třetí zemí nebo
b)
jeden nebo více subjektů pro certifikaci.
3. Subjekty pro certifikaci uvedené v odst. 1 písm. b) a odst. 2 písm. b) musí splňovat požadavky stanovené evropskou normou EN 45011 nebo pokynem ISO/IEC 65 (všeobecné požadavky na orgány provozující systémy certifikace výrobků) a od 1. května 2010 musí podle nich být schváleny.
4. Ověřují-li orgán nebo orgány uvedené v odst. 1 písm. a) a odst. 2 písm. a) soulad se specifikací výrobku, musí poskytovat náležité záruky objektivity a nestrannosti a mít k dispozici kvalifikované pracovníky a zdroje nezbytné k plnění svých úkolů.
Článek 49
Změny specifikace výrobku
1. Žadatel, který splňuje podmínky článku 37, může požádat o schválení změny specifikace výrobku chráněného označením původu nebo zeměpisným označením, zejména za účelem zohlednění vývoje vědeckých a technických poznatků nebo nového vymezení zeměpisné oblasti uvedené v čl. 35 odst. 2 písm. d) druhém pododstavci. V žádosti uvede požadované změny a jejich odůvodnění.
2. Pokud navrhovaná změna zahrnuje jednu nebo více změn v jediném dokladu uvedeném v čl. 35 odst. 1 písm. d), použijí se na žádost o změnu obdobně články 38 až 41. Jsou-li však navrhované změny pouze menšího rozsahu, rozhodne se postupem podle čl. 113 odst. 2, zda se žádost schválí bez použití postupu podle čl. 39 odst. 2 a článku 40, a v případě schválení Komise zveřejní dotyčné údaje uvedené v čl. 39 odst. 3.
3. Pokud navrhovaná změna nevede ke změně jediného dokladu, použijí se tato pravidla:
a)
pokud se zeměpisná oblast nachází v určitém členském státě, vyjádří se tento stát ke změně a v případě kladného stanoviska zveřejní pozměněnou specifikaci výrobku a sdělí Komisi schválené změny a jejich odůvodnění;
b)
pokud se zeměpisná oblast nachází ve třetí zemi, rozhodne o schválení navrhované změny Komise.
Článek 50
Zrušení ochrany
Postupem podle čl. 113 odst. 2 lze z podnětu Komise nebo na základě řádně odůvodněné žádosti členského státu, třetí země nebo fyzické nebo právnické osoby s oprávněným zájmem rozhodnout o zrušení ochrany označení původu nebo zeměpisného označení, pokud již není zajištěn soulad s příslušnou specifikací výrobku.
Články 38 až 41 se použijí obdobně.
Článek 51
Stávající chráněné názvy vín
1. Názvy vín chráněné v souladu s články 51 a 54 nařízení (ES) č. 1493/1999 a článkem 28 nařízení (ES) č. 753/2002 jsou automaticky chráněny podle tohoto nařízení. Komise je uvede v rejstříku stanoveném v článku 46 tohoto nařízení.
2. Členské státy v případě stávajících chráněných názvů vín uvedených v odstavci 1 předají Komisi
a)
formální část uvedenou v čl. 35 odst. 1;
b)
vnitrostátní rozhodnutí o schválení.
3. Názvy vín uvedené v odstavci 1, ke kterým nebudou do 31. prosince 2011 předloženy informace podle odstavce 2, ztrácejí ochranu podle tohoto nařízení. Komise provede odpovídající formální kroky k odstranění těchto názvů z rejstříku uvedeného v článku 46.
4. Článek 50 se nepoužije na stávající chráněné názvy vín uvedené v odstavci 1 tohoto článku.
Do 31. prosince 2014 lze z podnětu Komise postupem podle čl. 113 odst. 2 rozhodnout o zrušení ochrany stávajících chráněných názvů vín uvedených v odstavci 1 tohoto článku, pokud nesplňují podmínky stanovené v článku 34.
Oddíl 6
Obecná ustanovení
Článek 52
Prováděcí opatření
Prováděcí opatření k této kapitole se přijímají postupem podle čl. 113 odst. 1.
Tato opatření mohou zejména zahrnovat odchylky od uplatňování pravidel a požadavků stanovených v této kapitole,
a)
jestliže se jedná o dosud projednávané žádosti o ochranu označení původu nebo zeměpisných označení;
b)
jestliže se jedná o výrobu určitých vín s chráněným označením původu nebo zeměpisným označením v zeměpisné oblasti, která se nachází v blízkosti zeměpisné oblasti, odkud pocházejí hrozny;
c)
jestliže se jedná o tradiční výrobní postupy u určitých vín s chráněným označením původu.
Článek 53
Poplatky
Členské státy mohou vybírat poplatek za účelem uhrazení nákladů, včetně nákladů vzniklých při vyřizování žádostí o ochranu, prohlášení o námitkách, žádostí o změnu specifikace a žádostí o zrušení ochrany podle tohoto nařízení.
KAPITOLA V
Tradiční výrazy
Článek 54
Definice
1. „Tradičním výrazem“ se rozumí výraz tradičně používaný v členských státech u výrobků uvedených v čl. 33 odst. 1 pro označení
a)
skutečnosti, že výrobek nese chráněné označení původu nebo zeměpisné označení podle práva Společenství nebo členského státu;
b)
výroby nebo způsobu zrání nebo jakosti, barvy, místa nebo zvláštní události spojených s historií výrobku s chráněným označením původu nebo zeměpisným označením.
2. O uznání, definici a ochraně tradičních výrazů se rozhoduje postupem podle čl. 113 odst. 1.
Článek 55
Ochrana
1. Chráněný tradiční výraz lze použít pouze pro výrobek, který byl vyroben v souladu s definicí uvedenou v čl. 54 odst. 2.
Tradiční výrazy jsou chráněny proti neoprávněnému používání.
Členské státy podniknou kroky nezbytné k zastavení neoprávněného používání chráněných tradičních výrazů.
2. Tradiční výrazy nesmějí ve Společenství zdruhovět.
Článek 56
Prováděcí opatření
Prováděcí opatření k této kapitole se přijímají postupem podle čl. 113 odst. 1, zejména pokud jde o
a)
postup udělování ochrany;
b)
zvláštní úroveň ochrany.
KAPITOLA VI
Označování a obchodní úprava
Článek 57
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„označováním“ všechna slova, údaje, ochranné známky, obchodní značky, vyobrazení nebo symboly na balení, dokladu, štítku, etiketě nebo krčkové či rukávové etiketě, které daný výrobek provázejí nebo se k němu vztahují;
b)
„obchodní úpravou“ všechny informace sdělované spotřebitelům prostřednictvím obalu dotyčného výrobku, včetně tvaru a typu lahví.
Článek 58
Použitelnost horizontálních předpisů
Pokud toto nařízení nestanoví jinak, použijí se směrnice 89/104/EHS, směrnice Rady 89/396/EHS ze dne 14. července 1989 o údajích nebo značkách určujících šarži, ke které potravina patří (21), směrnice 2000/13/ES a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/45/ES ze dne 5. září 2007, kterou se stanoví pravidla pro jmenovitá množství výrobků v hotovém balení (22), pro označování a obchodní úpravu výrobků, které spadají do oblasti působnosti uvedených směrnic.
Článek 59
Povinné údaje
1. Označení a obchodní úprava výrobků uvedených v bodech 1 až 11, 13, 15 a 16 přílohy IV, které jsou uváděny na trh ve Společenství nebo vyváženy, obsahují tyto povinné údaje:
a)
označení druhu výrobku z révy vinné v souladu s přílohou IV;
b)
u vín s chráněným označením původu nebo zeměpisným označením
i)
výraz „chráněné označení původu“ nebo „chráněné zeměpisné označení“ a
ii)
název chráněného označení původu nebo zeměpisného označení;
c)
skutečný obsah alkoholu v procentech objemových;
d)
uvedení provenience;
e)
název stáčírny nebo, v případě šumivého vína, šumivého vína dosyceného oxidem uhličitým, jakostního šumivého vína nebo jakostního aromatického šumivého vína, název výrobce nebo prodejce;
f)
u dovážených vín název dovozce;
g)
v případě šumivého vína, šumivého vína dosyceného oxidem uhličitým, jakostního šumivého vína nebo jakostního aromatického šumivého vína údaj o obsahu cukru.
2. Odchylně od odst. 1 písm. a) lze odkaz na druh výrobku z révy vinné vynechat u vín, jejichž etiketa obsahuje chráněný název označení původu nebo zeměpisného označení.
3. Odchylně od odst. 1 písm. b) lze vynechat odkaz na výrazy „chráněné označení původu“ nebo „chráněné zeměpisné označení“,
a)
pokud je na etiketě uveden tradiční výraz podle čl. 54 odst. 1 písm. a) nebo
b)
pokud je za výjimečných okolností, jež se stanoví postupem podle čl. 113 odst. 1, na etiketě uveden název chráněného označení původu nebo chráněného zeměpisného označení.
Článek 60
Nepovinné údaje
1. Označení a obchodní úprava výrobků uvedených v čl. 59 odst. 1 mohou obsahovat zejména tyto nepovinné údaje:
a)
ročník sklizně;
b)
název moštové odrůdy nebo odrůd;
c)
v případě jiných vín, než jsou vína uvedená v čl. 59 odst. 1 písm. g), údaje o obsahu cukru;
d)
u vín s chráněným označením původu nebo zeměpisným označením tradiční výrazy podle čl. 54 odst. 1 písm. b);
e)
symbol Společenství označující chráněné označení původu nebo zeměpisné označení;
f)
údaje o některých výrobních metodách;
g)
u vín s chráněným označením původu nebo zeměpisným označením název jiné zeměpisné jednotky, která je menší nebo větší než základní oblast pro označení původu nebo zeměpisné označení.
2. Aniž je dotčen čl. 42 odst. 3, pokud jde o použití údajů uvedených v odst. 1 písm. a) a b) u vín bez chráněného označení původu či zeměpisného označení,
a)
členské státy zavedou právní a správní předpisy s cílem zajistit certifikační, schvalovací a kontrolní postupy, které zaručí věrohodnost příslušných informací;
b)
členské státy mohou na základě objektivních a nediskriminujících kritérií a s náležitým ohledem na poctivou hospodářskou soutěž u vín vyrobených z moštových odrůd na jejich území vypracovat seznam vyloučených moštových odrůd, zejména pokud
i)
hrozí uvedení spotřebitele v omyl, pokud jde o skutečný původ vína, vzhledem ke skutečnosti, že název dané moštové odrůdy je nedílnou součástí zavedeného označení původu nebo zeměpisného označení,
ii)
příslušné kontroly by nebyly efektivní z hlediska nákladů vzhledem ke skutečnosti, že daná moštová odrůda je pěstována na velmi malé části vinic členského státu;
c)
směsi vín z různých členských států nenesou označení moštové odrůdy nebo odrůd, ledaže se dotyčné členské státy rozhodnou jinak a zajistí proveditelnost příslušných certifikačních, schvalovacích a kontrolních postupů.
Článek 61
Jazyky
1. Povinné a nepovinné údaje podle článků 59 a 60 vyjádřené slovy se uvádějí v jednom nebo více úředních jazycích Společenství.
2. Bez ohledu na odstavec 1 se název chráněného označení původu nebo zeměpisného označení nebo tradiční výraz podle čl. 54 odst. 1 písm. a) uvádí na etiketě v jazyce nebo jazycích, na které se vztahuje ochrana.
U chráněných označení původu nebo zeměpisných označení nebo zvláštních vnitrostátních označení, která nepoužívají latinskou abecedu, se může název rovněž uvést v jednom nebo více úředních jazycích Společenství.
Článek 62
Vymáhání
Příslušné orgány členských států přijmou opatření, aby zajistily, že výrobek uvedený v čl. 59 odst. 1 neoznačený v souladu s touto kapitolou se neuvede na trh nebo se z něho stáhne.
Článek 63
Prováděcí opatření
Prováděcí opatření k této kapitole se přijímají postupem podle čl. 113 odst. 1.
Tato opatření mohou zahrnovat zejména:
a)
podrobné údaje o provenienci příslušného výrobku;
b)
podmínky pro použití nepovinných údajů uvedených v článku 60;
c)
zvláštní požadavky ohledně údajů týkajících se ročníku sklizně a moštové odrůdy uvedených na etiketách podle čl. 60 odst. 2;
d)
další odchylky kromě odchylek uvedených v čl. 59 odst. 2, které stanoví, že lze vynechat odkaz na druh výrobku z révy vinné;
e)
pravidla týkající se ochrany, která má být udělena v souvislosti s obchodní úpravou daného výrobku.
KAPITOLA VII
Organizace producentů a mezioborové organizace
Článek 64
Organizace producentů
1. Členské státy mohou uznat organizace producentů, které
a)
jsou složeny z výrobců výrobků, na něž se vztahuje toto nařízení;
b)
jsou vytvořeny z podnětu výrobců;
c)
sledují zvláštní cíl, který se může týkat zejména jedné nebo více z těchto záležitostí:
i)
společného přizpůsobení výroby požadavkům trhu a zdokonalení výrobku,
ii)
podpory soustředění nabídky a uvádění výrobků jejich členů na trh,
iii)
podpory racionalizace a zlepšení výroby a zpracování,
iv)
omezování výrobních nákladů a nákladů na řízení trhu a stabilizace výrobních cen,
v)
podpory a poskytování technické pomoci pro používání pěstitelských postupů a výrobních technik šetrných k životnímu prostředí,
vi)
podpory iniciativ k řízení vedlejších výrobků při výrobě vína a nakládání s odpady, zvláště za účelem ochrany jakosti vod, půdy a krajiny, jakož i k zachování nebo podpoře biologické rozmanitosti,
vii)
výzkumu zaměřeného na udržitelné metody výroby a na rozvoj trhu,
viii)
přispívání ke splnění programů podpory podle hlavy II kapitoly I;
d)
používají stanovy, které zavazují členy organizací zejména k tomu, aby
i)
uplatňovali pravidla přijatá organizací producentů ohledně podávání zpráv, výroby samotné, uvádění výrobků na trh a ochrany životního prostředí,
ii)
poskytovali údaje požadované organizací producentů ke statistickým účelům, zejména pokud jde o pěstitelské plochy a vývoj trhu,
iii)
platili sankce v případě porušení závazků vyplývajících ze stanov;
e)
podaly žádost o uznání za organizaci producentů v daném členském státě, která obsahuje tyto údaje:
i)
důkaz, že právní subjekt splňuje požadavky uvedené v písmenech a) až d),
ii)
důkaz, že má minimální počet členů stanovený daným členským státem,
iii)
důkaz, že disponuje minimálním množstvím výrobků, které lze uvést na trh, stanoveným daným členským státem,
iv)
důkaz, že je schopen řádně vykonávat své činnosti z hlediska trvání a efektivnosti a o soustředění nabídky,
v)
důkaz, že účinně umožňuje svým členům získat technickou pomoc nezbytnou pro využití pěstitelských metod šetrných k životnímu prostředí.
2. Organizace producentů uznané podle nařízení (ES) č. 1493/1999 se považují za uznané organizace producentů podle tohoto článku.
Článek 65
Mezioborové organizace
1. Členské státy mohou uznat mezioborové organizace, které
a)
sdružují zástupce hospodářských činností spojených s výrobou, obchodem nebo zpracováním výrobků, na něž se vztahuje toto nařízení;
b)
byly vytvořeny z podnětu všech nebo několika zástupců uvedených v písmenu a);
c)
provádějí jedno nebo více níže uvedených opatření v jednom nebo více regionech Společenství a zohledňují přitom veřejné zdraví a zájmy spotřebitelů:
i)
zlepšení znalosti a transparentnosti výroby a trhu,
ii)
přispění k lepší koordinaci uvádění výrobků na trh, zvláště prostřednictvím průzkumů a studií trhu,
iii)
vypracovávání vzorů smluv slučitelných s předpisy Společenství,
iv)
účinnější využívání produkčního potenciálu,
v)
poskytování informací a provádění výzkumu nezbytného ke změně zaměření výroby na výrobky lépe vyhovující požadavkům trhu a chuti a očekáváním spotřebitelů, zejména pokud jde o jakost výrobků a ochranu životního prostředí,
vi)
informování o zvláštních vlastnostech vína s chráněným označením původu nebo zeměpisným označením,
vii)
hledání postupů omezujících používání prostředků na ochranu rostlin a jiných průmyslových prostředků a zajišťujících jakost výrobků a ochranu půdy a vod,
viii)
propagace integrované produkce nebo jiných metod produkce šetrných k životnímu prostředí,
ix)
podporování střídmé a zodpovědné konzumace vína a informování o škodlivých účincích konzumace alkoholu v nebezpečné míře,
x)
provádění akcí na propagaci vína, zejména ve třetích zemích,
xi)
vývoj postupů a nástrojů ke zlepšení jakosti výrobků ve všech etapách výroby, vinifikace a uvádění na trh,
xii)
využívání, ochrana a propagace možností ekologického zemědělství,
xiii)
využívání, ochrana a propagace značek jakosti, jakož i chráněných označení původu a zeměpisných označení;
d)
podaly žádost o uznání v daném členském státě a tato žádost obsahuje tyto údaje:
i)
důkaz, že právní subjekt splňuje požadavky uvedené v písmenech a) až c),
ii)
důkaz, že je právní subjekt činný v jednom nebo více regionech daného území,
iii)
důkaz, že právní subjekt zastupuje významnou část výroby výrobků, na které se vztahuje toto nařízení, nebo obchodu s nimi,
iv)
důkaz, že právní subjekt nevyrábí ani nezpracovává výrobky, na které se vztahuje toto nařízení, ani je neuvádí na trh.
2. Organizace, které splňují kritéria stanovená v odstavci 1 a které byly uznány členskými státy, se považují za uznané mezioborové organizace podle tohoto článku.
Článek 66
Postup uznávání
1. Žádosti o uznání za organizaci producentů nebo za mezioborovou organizaci se podávají členskému státu, ve kterém má daná organizace ústředí, a tento stát žádost posoudí.
2. Členské státy rozhodnou, zda organizaci uznají či nikoli, do čtyř měsíců od podání žádosti.
Článek 67
Pravidla pro uvádění na trh
1. Za účelem zlepšení a stabilizace fungování společného trhu s vínem, včetně vinných hroznů, moštů a vín, z nichž jsou získány, mohou producentské členské státy, zejména prováděním rozhodnutí mezioborových organizací, stanovit tržní pravidla pro uvádění na trh s cílem regulovat nabídku.
Tato pravidla musí být úměrná sledovanému cíli a nesmějí
a)
vztahovat se na obchody po prvním uvedení daného výrobku na trh;
b)
umožnit určování cen, a to i orientačních nebo doporučených;
c)
zadržet příliš vysoký podíl roční sklizně, který by jinak byl dostupný;
d)
umožnit odepření vydání státních osvědčení a osvědčení Společenství pro uvádění vín do oběhu a na trh, pokud je toto uvádění na trh slučitelné s uvedenými pravidly.
2. Pravidla uvedená v odstavci 1 musí být hospodářským subjektům dána na vědomí prostřednictvím zveřejnění v plném znění v úřední publikaci dotčeného členského státu.
Článek 68
Sledování
Členské státy
a)
pravidelně kontrolují, zda organizace producentů a mezioborové organizace dodržují podmínky pro udělení uznání uvedené v článcích 64 a 65;
b)
odebírají uznání, pokud organizace producentů nebo mezioborová organizace již příslušné požadavky nesplňuje, a ukládají těmto organizacím sankce v případě nedodržování podmínek nebo v případě nesrovnalostí.
Článek 69
Hlášení
K 1. březnu každého roku a poprvé v roce 2009 ohlásí členské státy Komisi rozhodnutí nebo opatření, která přijaly podle článků 66, 67 a 68 během předchozího kalendářního roku.
HLAVA IV
OBCHOD SE TŘETÍMI ZEMĚMI
KAPITOLA I
Společná ustanovení
Článek 70
Obecné zásady
1. Pokud toto nařízení nestanoví jinak, uplatňují se na výrobky, na něž se vztahuje toto nařízení, celní sazby společného celního sazebníku.
2. Pokud toto nařízení nebo předpisy přijaté na základě tohoto nařízení nestanoví jinak, je v obchodu se třetími zeměmi zakázáno
a)
vybírání jakýchkoli poplatků s účinkem rovnocenným clu;
b)
uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Článek 71
Kombinovaná nomenklatura
Na zařazení výrobků, na něž se vztahuje toto nařízení, se použijí obecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a zvláštní pravidla pro její používání. Celní nomenklatura vyplývající z používání tohoto nařízení, včetně případných definic a druhů v přílohách I a IV, se přejímá do společného celního sazebníku.
KAPITOLA II
Dovozní a vývozní licence
Článek 72
Dovozní a vývozní licence
1. Postupem podle čl. 113 odst. 1 lze rozhodnout, že pro dovoz do Společenství nebo vývoz ze Společenství jednoho nebo více výrobků kódů KN 2009 61, 2009 69 a 2204 se vyžaduje předložení dovozní nebo vývozní licence.
2. Při použití odstavce 1 se zohlední potřeba licencí pro řízení daných trhů a, zejména v případě dovozních licencí, pro sledování dovozu daných výrobků.
Článek 73
Vydávání licencí
Členské státy vydají vývozní a dovozní licenci každému žadateli bez ohledu na místo jeho usazení ve Společenství, nestanoví-li nařízení Rady nebo jiný akt Rady jinak a aniž jsou dotčena opatření přijatá k provádění kapitoly IV.
Článek 74
Platnost licencí
Dovozní a vývozní licence platí na celém území Společenství.
Článek 75
Jistota
1. Není-li postupem podle čl. 113 odst. 1 stanoveno jinak, je vydání dovozní nebo vývozní licence podmíněno složením jistoty jako záruky toho, že výrobky budou dovezeny nebo vyvezeny během doby platnosti licence.
2. S výjimkou případů vyšší moci jistota zcela nebo zčásti propadá, jestliže se během doby platnosti licence dovoz nebo vývoz neuskuteční nebo jestliže se uskuteční pouze částečně.
Článek 76
Zvláštní jistota
1. V případě hroznové šťávy a moštu kódů KN 2009 61, 2009 69 a 2204 30, u nichž použití celní sazby společného celního sazebníku závisí na dovozní ceně výrobku, se skutečná výše této ceny prověřuje buď kontrolou každé zásilky, nebo použitím paušální dovozní hodnoty, kterou vypočítá Komise na základě cenové kotace stejných výrobků v zemích původu.
Je-li vstupní cena dotyčné zásilky uvedená v dovozním prohlášení vyšší než případně použitá paušální dovozní hodnota zvýšená o rozpětí stanovené postupem uvedeným v čl. 113 odst. 1, které nesmí překročit paušální hodnotu o více než 10 %, musí být složena jistota ve výši dovozního cla stanoveného na základě paušální dovozní hodnoty.
Není-li vstupní cena dotyčné zásilky uvedena v dovozním prohlášení, závisí použití společného celního sazebníku na paušální dovozní hodnotě nebo na použití příslušných ustanovení celních předpisů, a to za podmínek, jež budou stanoveny postupem podle čl. 113 odst. 1.
2. Pokud se na dovezené výrobky použijí odchylky Rady uvedené v části B odst. 5 nebo části C přílohy VI, složí dovozci u určených celních úřadů za tyto výrobky jistotu v okamžiku jejich propuštění do volného oběhu. Jistota se uvolní, jakmile dovozce celnímu úřadu členského státu, v němž je výrobek propuštěn do volného oběhu, uspokojivě prokáže, že mošty byly zpracovány na hroznovou šťávu, použity v jiných výrobcích mimo odvětví vína nebo, v případě vinifikace, že byly řádně označeny.
Článek 77
Prováděcí opatření
Prováděcí opatření k této kapitole se přijímají postupem podle čl. 113 odst. 1.
Tato opatření mohou zahrnovat zejména:
a)
stanovení kritérií, podle kterých se určí, jaké kontrolní postupy se použijí;
b)
skutečnosti, které se mají vzít v úvahu pro výpočet paušální dovozní hodnoty;
c)
výši jistoty podle článků 75 a 76 a pravidla pro uvolnění této jistoty;
d)
případně seznam výrobků, pro které se vyžadují dovozní nebo vývozní licence;
e)
případně podmínky pro vydání dovozních nebo vývozních licencí a dobu jejich platnosti.
KAPITOLA III
Ochranná opatření a aktivní a pasivní zušlechťovací styk
Článek 78
Ochranná opatření
1. Ochranná opatření proti dovozu do Společenství přijímá Komise, s výhradou odstavce 3 tohoto článku, v souladu s nařízením Rady (ES) č. 519/94 ze dne 7. března 1994 o společných pravidlech dovozu z některých třetích zemí (23) a nařízením Rady (ES) č. 3285/94 ze dne 22. prosince 1994 o společných pravidlech dovozu (24).
2. Není-li na základě jiného aktu Rady stanoveno jinak, přijímá ochranná opatření proti dovozu do Společenství podle mezinárodních dohod uzavřených v souladu s článkem 300 Smlouvy Komise v souladu s odstavcem 3 tohoto článku.
3. Opatření uvedená v odstavcích 1 a 2 může Komise přijmout na žádost některého členského státu nebo z vlastního podnětu. Pokud Komise obdrží od některého členského státu žádost, přijme příslušné rozhodnutí do pěti pracovních dnů od jejího obdržení.
Tato opatření se oznamují členským státům a jsou okamžitě použitelná.
Rozhodnutí přijatá Komisí podle odstavců 1 a 2 může kterýkoli členský stát do pěti pracovních dnů ode dne jejich oznámení předložit Radě. Rada se neprodleně sejde. Kvalifikovanou většinou může dotyčná rozhodnutí změnit nebo zrušit do jednoho měsíce ode dne, kdy jí byla předložena.
4. Pokud se Komise domnívá, že by ochranné opatření přijaté podle odstavců 1 a 2 mělo být zrušeno nebo změněno, postupuje takto:
a)
jestliže opatření přijala Rada, navrhne Komise Radě, aby opatření bylo zrušeno nebo změněno. Rada rozhodne kvalifikovanou většinou;
b)
v ostatních případech ochranná opatření Společenství zruší nebo změní Komise.
Článek 79
Dodatečná dovozní cla
1. Na dovoz hroznové šťávy a hroznového moštu podléhající celní sazbě stanovené v čl. 70 odst. 1, pokud se uvádějí na trh označeny zvláštní ochrannou doložkou („SSG“) v rámci Dohody o zemědělství uzavřené během uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání, se použije dodatečné dovozní clo, aby se zabránilo nepříznivým účinkům takového dovozu na trh Společenství nebo aby se tyto účinky napravily, pokud
a)
se dovoz uskuteční za cenu nižší, než jakou Společenství oznámilo Světové obchodní organizaci, nebo
b)
objem dovozu v některém roce překročí určitou úroveň.
Objem uvedený v písmenu b) vychází z možností přístupu na trh, stanovených případně jako dovoz vyjádřený v procentním podílu odpovídající domácí spotřeby během tří předcházejících let.
2. Dodatečné dovozní clo se neuloží, pokud je nepravděpodobné, že by dovoz narušil trh Společenství, nebo pokud by účinky byly s ohledem na sledovaný cíl nepřiměřené.
3. Pro účely odst. 1 písm. a) se dovozní ceny stanoví na základě dovozních cen CIF dané zásilky.
Dovozní ceny CIF se prověřují na základě reprezentativních cen daného výrobku na světovém trhu nebo na dovozním trhu Společenství s tímto výrobkem.
Článek 80
Pozastavení režimu aktivního nebo pasivního zušlechťovacího styku
1. Pokud je trh Společenství narušen režimem aktivního nebo pasivního zušlechťovacího styku nebo pokud hrozí, že by jím mohl být narušen, lze na žádost členského státu nebo z podnětu Komise a postupem podle čl. 113 odst. 1 rozhodnout o úplném nebo částečném pozastavení používání režimu aktivního nebo pasivního zušlechťovacího styku v případě výrobků, na něž se vztahuje toto nařízení. Jestliže Komise obdrží žádost od členského státu, rozhodne do pěti pracovních dnů od jejího obdržení.
Tato opatření se oznamují členským státům a jsou okamžitě použitelná.
Opatření, o kterých se rozhodne podle prvního pododstavce, může kterýkoli členský stát do pěti pracovních dnů ode dne jejich oznámení předložit Radě. Rada se neprodleně sejde. Kvalifikovanou většinou může dotyčná opatření změnit nebo zrušit do jednoho měsíce ode dne, kdy jí byla předložena.
2. V míře nezbytné pro řádné fungování společné organizace trhu s vínem může Rada postupem podle čl. 37 odst. 2 Smlouvy zcela nebo částečně zakázat používání režimu aktivního nebo pasivního zušlechťovacího styku v případě výrobků, na něž se vztahuje toto nařízení.
Článek 81
Prováděcí opatření
Prováděcí opatření k této kapitole se přijímají postupem podle čl. 113 odst. 1.
KAPITOLA IV
Pravidla týkající se dovozu
Článek 82
Dovozní požadavky
1. Pokud není stanoveno jinak, zejména v dohodách uzavřených podle článku 300 Smlouvy, použijí se ustanovení hlavy III kapitol III a IV a čl. 25 odst. 2 tohoto nařízení o označeních původu a zeměpisných označeních a o označování, jsou-li použitelná, na výrobky kódů KN 2009 61, 2009 69 a 2204, které se dovážejí do Společenství.
2. Pokud dohody uzavřené podle článku 300 Smlouvy nestanoví jinak, vyrábějí se výrobky uvedené v odstavci 1 tohoto článku podle enologických postupů a omezení doporučených a zveřejněných OIV nebo povolených Společenstvím podle tohoto nařízení a prováděcích opatření k němu.
3. Při dovozu výrobků uvedených v odstavci 1 je třeba předložit
a)
osvědčení dokládající soulad s ustanoveními uvedenými v odstavcích 1 a 2 vystavené v zemi, ze které výrobek pochází, příslušným subjektem, který je uveden na seznamu zveřejněném Komisí;
b)
zprávu o výsledku rozboru vypracovanou subjektem nebo útvarem pověřeným zemí, z níž výrobek pochází, je-li výrobek určen k přímé lidské spotřebě.
Článek 83
Celní kvóty
1. Celní kvóty pro dovoz výrobků, na něž se vztahuje toto nařízení, vyplývající z dohod uzavřených podle článku 300 Smlouvy nebo z jiných aktů Rady se otevírají a spravují postupem podle čl. 113 odst. 1 tohoto nařízení.
2. Celní kvóty se spravují způsobem, který brání jakékoli diskriminaci mezi dotčenými hospodářskými subjekty tím, že se použije jedna z níže uvedených metod nebo jejich kombinace nebo jiná vhodná metoda:
a)
metoda založená na časovém pořadí podání žádostí (podle zásady „kdo dřív přijde, je dřív na řadě“);
b)
metoda rozdělování kvót úměrně k požadovaným množstvím v době podání žádostí (tzv. metoda „souběžného zkoumání“);
c)
metoda založená na zohlednění tradičních obchodních toků (tzv. metoda „tradičních dovozců/nových žadatelů“).
3. Přijatá metoda správy celních kvót vezme v případě potřeby v úvahu požadavky na zásobování trhu Společenství a nutnost zachovat rovnováhu na tomto trhu.
Článek 84
Prováděcí opatření
Prováděcí opatření k této kapitole se přijímají postupem podle čl. 113 odst. 1.
Tato opatření mohou zahrnovat zejména:
a)
podrobnou úpravu dovozních požadavků;
b)
záruky vztahující se na povahu, provenienci a původ výrobku;
c)
uznání dokladu, který slouží k ověření záruk uvedených v písmenu b).
HLAVA V
PRODUKČNÍ POTENCIÁL
KAPITOLA I
Protiprávní výsadba
Článek 85
Protiprávní výsadba provedená po 31. srpnu 1998
1. Producenti na vlastní náklady vyklučí případné plochy vinic osázené bez příslušného práva na výsadbu po 31. srpnu 1998.
2. Až do vyklučení podle odstavce 1 mohou být hrozny a výrobky z hroznů pocházejících z ploch uvedených v odstavci 1 uváděny do oběhu pouze za účelem destilace výlučně na náklady producenta. Z produktů destilace nesmí být vyroben alkohol, jehož skutečný obsah alkoholu nepřesahuje 80 % objemových.
3. Aniž jsou případně dotčeny předchozí sankce uložené členskými státy, ukládají od 31. prosince 2008 členské státy producentům, kteří nesplnili povinnost klučení, sankce odstupňované podle závažnosti, rozsahu a trvání tohoto nesplnění.
4. Členské státy sdělí Komisi každoročně do 1. března plochy vinic osázené bez příslušného práva na výsadbu po 31. srpnu 1998 a plochy vyklučené v souladu s odstavcem 1.
5. Ukončením přechodného zákazu nových výsadeb dne 31. prosince 2015 podle čl. 90 odst. 1 nejsou dotčeny povinnosti stanovené v tomto článku.
Článek 86
Povinná legalizace protiprávní výsadby provedené před 1. zářím 1998
1. Producenti si do 31. prosince 2009 za poplatek nechají legalizovat případné plochy vinic osázené bez příslušného práva na výsadbu před 1. zářím 1998.
Aniž jsou dotčeny postupy v rámci schválení účetní závěrky, nevztahuje se první pododstavec na plochy legalizované na základě čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 1493/1999.
2. Výši poplatku uvedeného v odstavci 1 určují členské státy. Rovná se nejméně dvojnásobku průměrné hodnoty odpovídajícího práva na výsadbu v daném regionu.
3. Až do legalizace podle odstavce 1 mohou být hrozny a výrobky z hroznů pocházejících z ploch uvedených v odstavci 1 uváděny do oběhu pouze za účelem destilace výlučně na náklady producenta. Z těchto produktů nesmí být vyroben alkohol, jehož skutečný obsah alkoholu nepřesahuje 80 % objemových.
4. Dotčení producenti do 31. prosince 2009 vyklučí na vlastní náklady protiprávně osázené plochy uvedené v odstavci 1, které nejsou legalizovány v souladu s uvedeným odstavcem.
Členské státy ukládají producentům, kteří nesplní povinnost klučení, sankce odstupňované podle závažnosti, rozsahu a trvání tohoto nesplnění.
Až do vyklučení podle prvního pododstavce tohoto odstavce se použije obdobně odstavec 3.
5. Členské státy oznámí Komisi do 1. března každého příslušného roku
a)
plochy vinic osázené bez příslušného práva na výsadbu před 1. zářím 1998;
b)
plochy legalizované v souladu s odstavcem 1, poplatky uvedené v odstavci 1 a průměrnou hodnotu regionálních práv na výsadbu podle odstavce 2.
Členské státy sdělí Komisi plochy vyklučené v souladu s odst. 4 prvním pododstavcem poprvé do 1. března 2010.
6. Ukončením přechodného zákazu nových výsadeb dne 31. prosince 2015 podle čl. 90 odst. 1 nejsou dotčeny povinnosti stanovené v odstavcích 3, 4 a 5.
Článek 87
Kontrola neuvádění do oběhu nebo destilace
1. V souvislosti s čl. 85 odst. 2 a čl. 86 odst. 3 a 4 požadují členské státy důkaz o neuvádění dotyčných výrobků do oběhu, nebo pokud jsou dotyčné výrobky destilovány, předložení smluv o destilaci.
2. Členské státy ověřují neuvádění do oběhu a destilaci uvedené v odstavci 1. V případě nesplnění podmínek ukládají sankce.
3. Členské státy oznámí Komisi plochy, kterých se destilace týká, a odpovídající objemy alkoholu.
Článek 88
Doplňující opatření
Na plochy uvedené v čl. 86 odst. 1 prvním pododstavci, pokud nejsou legalizovány, a plochy uvedené v čl. 85 odst. 1 nelze uplatnit vnitrostátní podpůrná opatření ani podpůrná opatření Společenství.
Článek 89
Prováděcí opatření
Prováděcí opatření k této kapitole se přijímají postupem podle čl. 113 odst. 1.
Tato opatření mohou zahrnovat:
a)
podrobnosti týkající se ohlašovacích povinností členských států včetně možného snížení prostředků přidělených z rozpočtu uvedených v příloze II v případě nesplnění povinnosti;
b)
podrobné údaje o sankcích, které mají členské státy ukládat v případě nesplnění povinností stanovených v článcích 85, 86 a 87.
KAPITOLA II
Přechodný režim práv na výsadbu
Článek 90
Přechodný zákaz výsadby révy
1. Aniž je dotčen článek 24, a zejména odstavec 3 uvedeného článku, je výsadba révy moštových odrůd, které lze zatřídit podle čl. 24 odst. 1, zakázána do 31. prosince 2015.
2. Do 31. prosince 2015 je také zakázáno přeštěpování moštových odrůd, které lze zatřídit podle čl. 24 odst. 1, na moštové odrůdy neuvedené ve zmíněném článku.
3. Bez ohledu na odstavce 1 a 2 jsou výsadba a přeštěpování uvedené ve zmíněných odstavcích povoleny, pokud se na ně vztahuje
a)
právo na novou výsadbu podle článku 91;
b)
právo na opětovnou výsadbu podle článku 92;
c)
právo na výsadbu udělené z rezervy podle článků 93 a 94.
4. Práva na výsadbu uvedená v odstavci 3 se poskytují v hektarech.
5. Články 91 až 96 se použijí do 31. prosince 2015.
6. Členské státy mohou rozhodnout, že na svém území nebo na částech svého území ponechají zákaz uvedený v odstavci 1 v platnosti nejdéle do 31. prosince 2018. V tom případě se pravidla pro přechodný režim práv na výsadbu podle této kapitoly včetně tohoto článku použijí v daném členském státě odpovídajícím způsobem.
Článek 91
Práva na novou výsadbu
1. Členské státy mohou producentům udělit práva na novou výsadbu pro plochy
a)
určené k nové výsadbě prováděné v rámci scelování pozemků nebo vyvlastnění ve veřejném zájmu podle vnitrostátních právních předpisů;
b)
určené k pokusným účelům;
c)
určené k založení porostů za účelem produkce roubů nebo
d)
jejichž víno a výrobky z révy vinné jsou určeny pouze ke spotřebě domácnosti vinaře.
2. Udělená práva na novou výsadbu
a)
vykonávají producenti, kterým byla udělena;
b)
musí být vyčerpána před koncem druhého hospodářského roku následujícího po roku jejich udělení;
c)
musí být využita pro ty účely, pro které byla udělena.
Článek 92
Práva na opětovnou výsadbu
1. Členské státy udělí práva na opětovnou výsadbu producentům, kteří vyklučili plochu vinice.
U vyklučených ploch, na které se poskytuje prémie za klučení podle kapitoly III, však práva na opětovnou výsadbu nevznikají.
2. Členské státy mohou udělit práva na opětovnou výsadbu producentům, kteří se zaváží vyklučit plochy vinic. V takových případech musí klučení příslušných ploch proběhnout do konce třetího roku po vysázení nových vinic, na něž byla udělena práva na opětovnou výsadbu.
3. Udělená práva na opětovnou výsadbu odpovídají ploše, která se z hlediska čisté kultury rovná vyklučené ploše.
4. Práva na opětovnou výsadbu vykonává podnik, kterému byla udělena. Členské státy mohou navíc stanovit, že tato práva mohou být vykonávána pouze na té ploše, na které bylo provedeno klučení.
5. Odchylně od odstavce 4 může členský stát rozhodnout, že práva na opětovnou výsadbu mohou být zcela nebo částečně převedena na jiný podnik ve stejném členském státě, pokud
a)
část dotčeného podniku byla převedena tomuto jinému podniku;
b)
plochy tohoto jiného podniku jsou určeny
i)
k výrobě vína s chráněným označením původu nebo chráněným zeměpisným označením nebo
ii)
k založení porostu určeného k produkci roubů.
Členské státy zajistí, aby uplatnění odchylky uvedené v prvním pododstavci nevedlo na jejich území k celkovému nárůstu produkčního potenciálu, a to zvláště v případě převodu z nezavlažovaných ploch na zavlažované.
6. Odstavce 1 až 5 se použijí obdobně na práva podobná právu na opětovnou výsadbu udělená na základě dřívějších právní předpisů Společenství nebo vnitrostátních právních předpisů.
7. Práva na opětovnou výsadbu udělená podle čl. 4 odst. 5 nařízení (ES) č. 1493/1999 musí být využita ve lhůtách stanovených v uvedeném nařízení.
Článek 93
Státní a regionální rezervy práv na výsadbu
1. Za účelem zlepšení řízení produkčního potenciálu vytvoří členské státy státní rezervu nebo regionální rezervy práv na výsadbu.
2. Členské státy, které vytvořily státní nebo regionální rezervy práv na výsadbu podle nařízení (ES) č. 1493/1999, mohou tyto rezervy zachovat, dokud uplatňují přechodný režim práv na výsadbu podle této kapitoly.
3. Do státních nebo regionálních rezerv se přidělují tato práva v případě, že se nevyužijí v rámci předepsané lhůty:
a)
práva na novou výsadbu;
b)
práva na opětovnou výsadbu;
c)
práva na výsadbu udělená z rezervy.
4. Producenti mohou převést práva na opětovnou výsadbu do státní nebo regionální rezervy. Podmínky takového převodu, případně i za úhradu z vnitrostátních prostředků, stanoví členské státy s přihlédnutím k oprávněným zájmům zúčastněných stran.
5. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy rozhodnout, že systém rezerv nepoužijí, pokud mohou prokázat, že na svém území disponují účinným alternativním systémem pro správu práv na výsadbu. Tento alternativní systém se případně může odchylovat od příslušných ustanovení této kapitoly.
První pododstavec se vztahuje také na členské státy, které přestanou používat státní nebo regionální rezervy podle nařízení (ES) č. 1493/1999.
Článek 94
Udělování práv na výsadbu z rezervy
1. Členské státy mohou z rezervy udělit práva
a)
bez úhrady producentům mladším 40 let, kteří mají odpovídající odbornou kvalifikaci a způsobilost, kteří poprvé zahájili činnost a kteří zastávají funkci vedoucího podniku;
b)
za úhradu do státního nebo případně regionálního fondu producentům, kteří mají v úmyslu využít práva k výsadbě vinic, jejichž produkce má zajištěný odbyt.
Členské státy stanoví kritéria pro určení výše úhrady uvedené v písmenu b), která se může lišit v závislosti na předpokládaném konečném produktu vinice a na zbývajícím přechodném období zákazu nové výsadby podle čl. 90 odst. 1 a 2.
2. Při využívání práv na výsadbu udělených z rezervy členské státy zajistí, aby
a)
místo, použité odrůdy a pěstitelské techniky zaručovaly, že následná produkce bude úměrná poptávce trhu;
b)
dotyčné výnosy odpovídaly průměrnému výnosu v regionu, a to obzvláště v případech, když se práva na výsadbu původně získaná pro nezavlažované plochy využijí na plochách zavlažovaných.
3. Práva na výsadbu udělená z rezervy, která se nevyužijí do konce druhého hospodářského roku následujícího po roce udělení, propadají a jsou znovu přidělena do rezervy.
4. Práva na výsadbu v rezervě, která se nepřidělí před koncem pátého hospodářského roku po jejich přidělení do rezervy, zaniknou.
5. Pokud v členském státě existují regionální rezervy, může tento členský stát stanovit pravidla umožňující převod práv na výsadbu mezi regionálními rezervami. Pokud v členském státě existuje regionální i státní rezerva, může tento členský stát rovněž povolit převody mezi nimi.
Na převody lze použít koeficient krácení.
Článek 95
Pravidlo de minimis
Tato kapitola se nepoužije v členských státech, v nichž se režim Společenství týkající se práv na výsadbu neuplatňoval k 31. prosinci 2007.
Článek 96
Přísnější vnitrostátní předpisy
Členské státy mohou přijmout přísnější vnitrostátní předpisy pro udělování nových práv na výsadbu nebo práv na opětovnou výsadbu. Mohou vyžadovat, aby žádosti a příslušné informace, které se jim mají předložit, byly doplněny dalšími údaji nezbytnými pro sledování vývoje produkčního potenciálu.
Článek 97
Prováděcí opatření
Prováděcí opatření k této kapitole se přijímají postupem podle čl. 113 odst. 1.
Tato pravidla mohou zejména zahrnovat:
a)
ustanovení pro předcházení nadměrným správním výdajům při uplatňování této kapitoly;
b)
souběžnou existenci vinic ve smyslu čl. 92 odst. 2;
c)
použití koeficientu krácení podle čl. 94 odst. 5.
KAPITOLA III
Režim klučení
Článek 98
Oblast působnosti a definice
Tato kapitola stanoví podmínky, za nichž pěstitelé révy obdrží prémii za vyklučení vinic (dále jen „prémie za klučení“).
Článek 99
Doba trvání režimu
Režim klučení se použije do konce hospodářského roku 2010/2011.
Článek 100
Podmínky způsobilosti
Prémie za klučení může být udělena, pouze pokud daná plocha
a)
neobdržela podporu Společenství ani vnitrostátní podporu na opatření týkající se restrukturalizace a přeměny během deseti hospodářských roků předcházejících žádosti o vyklučení;
b)
neobdržela podporu Společenství v rámci žádné jiné společné organizace trhu během pěti hospodářských roků předcházejících žádosti o vyklučení;
c)
je udržována;
d)
není menší než 0,1 hektaru. Členský stát však může pro určité územní celky, v nichž průměrná plocha vinic na vinařský podnik přesahuje jeden hektar, stanovit minimální velikost 0,3 hektaru;
e)
nebyla osázena v rozporu s žádným platným předpisem Společenství nebo vnitrostátním předpisem a
f)
je osázena moštovou odrůdou, kterou lze zatřídit podle čl. 24 odst. 1.
Bez ohledu na písmeno e) jsou plochy legalizované podle čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 1493/1999 a čl. 86 odst. 1 tohoto nařízení způsobilé pro prémii za klučení.
Článek 101
Výše prémie za klučení
1. Rozmezí udělovaných prémií za klučení se stanoví postupem podle čl. 113 odst. 1.
2. Konkrétní výši prémie za klučení stanoví členské státy v rozmezí uvedeném v odstavci 1 a na základě historických výnosů daného podniku.
Článek 102
Postup a rozpočet
1. Producenti, kteří projeví zájem, podají každoročně žádosti o prémii za klučení příslušným orgánům členských států do 15. září. Členské státy mohou stanovit dřívější datum než 15. září za předpokladu, že to bude později než 30. června a že případně náležitě zohlední uplatnění výjimek podle článku 104.
2. Členské státy provádějí správní kontroly týkající se obdržených žádostí, vyřizují způsobilé žádosti a každoročně do 15. října oznamují Komisi celkovou plochu a částky, které jsou předmětem uvedených žádostí, rozdělené podle oblastí a výnosů.
3. Maximální roční rozpočet na režim klučení je stanoven v příloze VII.
4. Pokud celková částka oznámená členskými státy Komisi přesahuje dostupné rozpočtové prostředky, stanoví se postupem podle čl. 113 odst. 1 do 15. listopadu každého roku jednotná procentní sazba pro schvalování oznámených částek, přičemž se případně přihlédne k použití čl. 104 odst. 2 a 3.
5. Do 1. února každého roku schválí členské státy žádosti
a)
týkající se ploch, o které se zažádalo, v celém rozsahu, pokud Komise nestanovila procentní sazbu podle odstavce 4, nebo
b)
týkající se ploch, které jsou výsledkem použití procentní sazby podle odstavce 4 na základě objektivních a nediskriminujících kritérií a v souladu s těmito prioritami:
i)
členské státy v první řadě upřednostní žadatele, jejichž žádost o prémii za klučení se týká všech jejich vinic,
ii)
druhou prioritu pro členské státy představují žadatelé ve věku nejméně 55 let, pokud tak členské státy stanoví.
Členské státy oznámí Komisi každoročně do 1. března schválené žádosti rozdělené podle oblastí a výnosů a celkovou částku prémií za klučení vyplacených v jednotlivých oblastech.
6. Každoročně do 1. prosince oznámí členské státy Komisi za předcházející hospodářský rok
a)
vyklučené plochy rozdělené podle oblastí a výnosů a
b)
celkovou částku prémií za klučení vyplacených v jednotlivých oblastech.
Článek 103
Podmíněnost
Zjistí-li se, že zemědělec někdy během tří let od vyplacení prémie za klučení ve svém podniku nedodržel požadavky podle předpisů v oblasti řízení nebo podmínku dobrého zemědělského a ekologického stavu podle článků 3 až 7 nařízení (ES) č. 1782/2003 a toto nedodržení je výsledkem jednání nebo opomenutí, které mu je třeba přímo přičíst, částka platby tomuto zemědělci se sníží nebo zruší, a to zčásti nebo zcela podle závažnosti, rozsahu, přetrvávání a opakování tohoto nedodržení, a zemědělci se případně uloží povinnost ji nahradit v souladu s podmínkami stanovenými ve zmíněných ustanoveních.
Článek 104
Výjimky
1. Členský stát může rozhodnout o zamítnutí dalších žádostí uvedených v čl. 102 odst. 1, pokud celková plocha vyklučených vinic na jeho území dosáhne 8 % plochy vinic podle přílohy VIII.
Členský stát může rozhodnout o zamítnutí dalších žádostí uvedených v čl. 102 odst. 1 pro určitou oblast, pokud celková plocha vyklučených vinic v dané oblasti dosáhne 10 % plochy vinic.
2. Postupem podle čl. 113 odst. 1 lze rozhodnout o zastavení používání režimu klučení v členském státě, pokud by při zohlednění dosud projednávaných žádostí další klučení vedlo k celkové vyklučené ploše přesahující 15 % celkové plochy vinic tohoto členského státu podle přílohy VIII.
3. Postupem podle čl. 113 odst. 1 lze pro určitý rok rozhodnout o zastavení používání režimu klučení v členském státě, pokud by při zohlednění dosud projednávaných žádostí další klučení vedlo k vyklučené ploše přesahující 6 % celkové plochy vinic tohoto členského státu podle přílohy VIII v daném roce uplatnění režimu.
4. Členské státy mohou prohlásit vinice v horských oblastech a na příkrých svazích za nezpůsobilé pro režim klučení za podmínek, jež budou určeny postupem podle čl. 113 odst. 1.
5. Členské státy mohou prohlásit oblasti za nezpůsobilé pro režim klučení, pokud by uplatnění režimu nebylo slučitelné s požadavky ochrany životního prostředí. Plochy takto prohlášené za nezpůsobilé nesmějí přesáhnout 3 % celkové plochy vinic podle přílohy VIII.
6. Řecko může prohlásit vinice na ostrovech v Egejském moři a na řeckých ostrovech v Jónském moři, s výjimkou ostrovů Kréta a Euboia, za nezpůsobilé v rámci režimu klučení.
7. Režim klučení podle této kapitoly se nepoužije na Azorách, Madeiře a na Kanárských ostrovech.
8. Členské státy, které zvolí možnost uvedenou v odstavcích 4, 5 a 6, sdělí Komisi v souvislosti s opatřením klučení, jež se má provést, každoročně do 1. srpna a poprvé do 1. srpna 2008
a)
plochy prohlášené za nezpůsobilé a
b)
odůvodnění nezpůsobilosti v souladu s odstavci 4 a 5.
9. Členské státy upřednostní producenty na plochách nezpůsobilých nebo prohlášených za nezpůsobilé podle odstavců 4 až 7 v rámci jiných podpůrných opatření stanovených v tomto nařízení, zejména případně opatření na restrukturalizaci a přeměnu vinic v rámci programů podpory a opatření na rozvoj venkova.
Článek 105
Pravidlo de minimis
Tato kapitola se nepoužije v členských státech, které za hospodářský rok nevyrobí více než 50 000 hektolitrů vína. Tato výroba se vypočte na základě průměrné výroby za předchozích pět hospodářských roků.
Článek 106
Doplňková vnitrostátní podpora
K udělené prémii za klučení mohou členské státy poskytnout doplňkovou vnitrostátní podporu nepřesahující 75 % použitelné prémie za klučení.
Článek 107
Prováděcí opatření
Prováděcí opatření k této kapitole se přijímají postupem podle čl. 113 odst. 1.
Tato opatření mohou zahrnovat zejména:
a)
podrobnosti o podmínkách způsobilosti podle článku 100, zejména pokud jde o důkaz, že plochy byly v roce 2006 a 2007 udržovány;
b)
rozsah a výši prémie uvedené v článku 101;
c)
kritéria pro výjimky podle článku 104;
d)
požadavky na členské státy týkající se podávání zpráv o provádění režimu klučení včetně sankcí v případě opožděného podávání zpráv a informací, jež členské státy podávají producentům, pokud jde o dostupnost režimu;
e)
požadavky týkající se podávání zpráv, pokud jde o doplňkovou vnitrostátní podporu;
f)
lhůty pro platby.
HLAVA VI
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 108
Registr vinic
1. Členské státy vedou registr vinic s aktuálními informacemi o produkčním potenciálu.
2. Na členské státy, jejichž celková plocha vinic osázených moštovými odrůdami, které lze zatřídit podle čl. 24 odst. 1, nepřesahuje 500 hektarů, se povinnost uvedená v odstavci 1 nevztahuje.
Článek 109
Soupis
Členské státy, které ve svých programech podpory stanoví opatření na „restrukturalizaci a přeměnu vinic“ podle článku 11, předloží Komisi každoročně do 1. března a poprvé do 1. března 2009 na základě registru vinic podle článku 108 aktualizovaný soupis produkčního potenciálu.
Článek 110
Doba platnosti registru vinic a soupisu
Postupem podle čl. 113 odst. 1 lze rozhodnout, že články 108 a 109 se po 1. lednu 2016 již nebudou uplatňovat.
Článek 111
Povinná prohlášení
1. Producenti moštových hroznů a výrobci moštu a vína každoročně podávají příslušným vnitrostátním orgánům prohlášení o množství produktů z poslední sklizně.
2. Členské státy mohou požadovat od obchodníků s moštovými hrozny, aby každoročně podávali prohlášení o množství z poslední sklizně, které bylo uvedeno na trh.
3. Výrobci moštu a vína a obchodníci s výjimkou maloobchodníků podávají každoročně příslušným vnitrostátním orgánům prohlášení o svých zásobách moštu a vína, ať už tyto zásoby pocházejí ze sklizně běžného roku nebo z dřívějších sklizní. Mošty a vína dovezené ze třetích zemí se vykazují samostatně.
Článek 112
Průvodní doklady a evidence
1. Výrobky, na něž se vztahuje toto nařízení, se uvádějí do oběhu uvnitř Společenství pouze s úředně schváleným průvodním dokladem.
2. Fyzické či právnické osoby a jejich seskupení, které za účelem výkonu svého povolání mají v držení výrobky, na něž se vztahuje toto nařízení, především výrobci, stáčírny a zpracovatelé, jakož i obchodníci určení postupem podle čl. 113 odst. 1, musí vést o uvedených výrobcích evidenci zaznamenávající vstupy a výstupy těchto výrobků.
Článek 113
Postup projednávání ve výboru
1. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se čl. 195 odst. 2 nařízení (ES) č. 1234/2007.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec,
a)
je Komisi nápomocen regulativní výbor;
b)
použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES;
c)
doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
Článek 114
Finanční prostředky
Opatření stanovená v hlavě II kapitole I, s výjimkou opatření uvedeného v čl. 7 odst. 1 písm. a), a v hlavě V kapitole III představují intervenční opatření zaměřená na regulaci zemědělských trhů podle čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1290/2005.
Článek 115
Výměna informací mezi členskými státy a Komisí
1. Členské státy a Komise si vzájemně poskytují veškeré informace nezbytné k použití tohoto nařízení, zejména pro sledování a analýzu trhu a dodržování mezinárodních závazků týkajících se výrobků, na něž se vztahuje toto nařízení.
2. Postupem podle čl. 113 odst. 1 se přijmou podrobná pravidla s cílem určit, jaké informace jsou nezbytné pro použití odstavce 1 tohoto článku, jakož i jejich formu, obsah, časový rozvrh a lhůty a pravidla pro předávání nebo zpřístupňování informací a dokumentů.
Článek 116
Sledování
Pro účely uplatňování tohoto nařízení zajistí členské státy, aby správní a kontrolní postupy, které se týkají ploch, byly v souladu s integrovaným administrativním a kontrolním systémem (IACS), pokud jde o
a)
počítačovou databázi;
b)
systém identifikace zemědělských pozemků uvedený v čl. 20 odst. 1 nařízení (ES) č. 1782/2003;
c)
správní kontroly.
Tyto postupy bez problémů nebo konfliktů umožní společné používání systému IACS nebo výměnu údajů s tímto systémem.
Článek 117
Kontroly a správní sankce a jejich oznamování
S výjimkou záležitosti, na niž se vztahuje čl. 145 písm. n)a) nařízení (ES) č. 1782/2003, se postupem podle čl. 113 odst. 1 tohoto nařízení přijmou:
a)
pravidla pro zajištění jednotného používání předpisů Společenství týkajících se odvětví vína, zejména pokud jde o kontroly a pravidla upravující zvláštní finanční postupy za účelem zlepšení kontrol;
b)
pravidla týkající se správních a fyzických kontrol dodržování povinností vyplývajících z tohoto nařízení, které mají být prováděny členskými státy;
c)
systém správních sankcí v případě nesplnění některé z povinností vyplývajících z tohoto nařízení, který zohlední závažnost, rozsah, přetrvávání a opakování zjištěného nesplnění;
d)
pravidla pro zpětné získávání neoprávněných plateb v důsledku uplatňování tohoto nařízení;
e)
pravidla pro podávání zpráv o provedených kontrolách a jejich výsledcích.
Článek 118
Určení příslušných vnitrostátních orgánů
1. Aniž je dotčen článek 47, určí členské státy jeden nebo více orgánů příslušných pro zajišťování souladu s předpisy Společenství v odvětví vína. Určí zejména laboratoře pověřené prováděním oficiálních rozborů v odvětví vína. Tyto určené laboratoře musí splňovat kritéria pro provoz zkušebních laboratoří stanovená v ISO/IEC 17025.
2. Členské státy sdělí Komisi názvy a adresy orgánů a laboratoří uvedených v odstavci 1. Komise tyto informace zveřejní.
Článek 119
Vnitrostátní podpora pro nouzovou destilaci
1. Počínaje dnem 1. srpna 2012 mohou členské státy poskytnout vnitrostátní podporu výrobcům vína pro dobrovolnou nebo povinnou destilaci vína v odůvodněných případech nouze.
2. Podpora uvedená v odstavci 1 musí být přiměřená a umožnit řešení této nouze.
3. Celková částka podpory, která je v členském státě k dispozici pro jakýkoli daný rok v rámci takové podpory, nesmí přesáhnout 15 % celkově dostupných finančních prostředků na členský stát stanovených v příloze II pro tento rok.
4. Členské státy, které chtějí využít podpory uvedené v odstavci 1, předloží Komisi řádně odůvodněné oznámení. Rozhodnutí o tom, zda je toto opatření povoleno a je možné podporu poskytnout, se přijme postupem podle čl. 113 odst. 1.
5. Alkohol získaný destilací podle odstavce 1 se použije výhradně pro průmyslové nebo energetické účely, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže.
Článek 120
Zpráva Komise
Komise vypracuje do konce roku 2012 zprávu, která zejména zohlední zkušenosti získané s prováděním reformy.
Článek 121
Prováděcí opatření
Prováděcí opatření k této hlavě se přijímají postupem podle čl. 113 odst. 1.
Tato opatření mohou zahrnovat zejména:
a)
podrobné údaje o registru vinic podle článku 108, a zejména o jeho využití při sledování a kontrole produkčního potenciálu;
b)
podrobné údaje o soupisu podle článku 109, a zejména využití při sledování a kontrole produkčního potenciálu;
c)
podrobné údaje o měření ploch;
d)
sankce v případě nesplnění ohlašovací povinnosti;
e)
povinná prohlášení podle článku 111;
f)
průvodní doklady a evidenci podle článku 112;
g)
podrobnosti o vnitrostátní podpoře podle článku 119.
HLAVA VII
ZMĚNY A PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA I
Změny
Článek 122
Změna nařízení (ES) č. 1493/1999
V čl. 2 odst. 3 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1493/1999 se datum „31. července 2002“ nahrazuj datem:
„31. července 2008“.
Článek 123
Změny nařízení (ES) č. 1782/2003
Nařízení (ES) č. 1782/2003 se mění takto:
1)
V čl. 33 odst. 1 se písmeno a) nahrazuje tímto:
„a)
pokud jim byla poskytnuta platba během referenčního období uvedeného v článku 38 v rámci alespoň jednoho z režimů podpor uvedených v příloze VI nebo, v případě olivového oleje, v hospodářském roce uvedeném v čl. 37 odst. 1 druhém pododstavci nebo, v případě cukrové řepy, cukrové třtiny a čekanky, pokud obdrželi tržní podporu v reprezentativním období uvedeném v písm. K přílohy VII, nebo, v případě banánů, pokud obdrželi náhradu za ušlé příjmy v reprezentativním období uvedeném v písm. L přílohy VII, nebo, v případě ovoce a zeleniny, konzumních brambor a školek, pokud byli producenty ovoce a zeleniny, konzumních brambor nebo sadebního materiálu ve školkách v reprezentativním období používaném členskými státy pro tyto produkty podle písm. M přílohy VII, nebo, v případě vína, pokud získali platební nárok podle písm. N a O přílohy VII;“.
2)
V čl. 37 odst. 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„Pro víno se referenční částka vypočítá a upraví v souladu s body N a O přílohy VII.“
3)
V článku 41 se vkládá nový odstavec, který zní:
„1b. Komise může v případě vína a s přihlédnutím k posledním údajům, které jí členské státy poskytnou v souladu s článkem 9 a čl. 102 odst. 6 nařízení Rady (ES) č. 479 ze dne 29. dubna 2008 o společné organizaci trhu s vínem (25), postupem podle čl. 144 odst. 2 tohoto nařízení upravit vnitrostátní stropy stanovené v příloze VIII tohoto nařízení. Do 1. prosince roku, jenž předchází úpravě vnitrostátních stropů, sdělí členské státy Komisi regionální průměrnou hodnotu nároků uvedených v písm. N přílohy VII tohoto nařízení.
4)
V čl. 43 odst. 2 se vkládá nové písmeno, které zní:
„ad)
v případě vína počet hektarů, jak je vypočítán v souladu s písm. N a O přílohy VII;“.
5)
V článku 44 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. ‚Hektarem, na který lze poskytnout podporu,‘ se rozumí jakákoli zemědělská plocha zemědělského podniku kromě ploch, na nichž jsou lesy nebo které jsou vyčleněny pro nezemědělskou činnost.“
6)
Článek 51 se nahrazuje tímto:
„Článek 51
Zemědělské využití půdy
Zemědělci mohou využívat pozemky ohlášené v souladu s čl. 44 odst. 3 pro jakoukoli zemědělskou činnost.
Odchylně od prvního pododstavce se může kterýkoli členský stát do 1. listopadu 2007 rozhodnout, že až do dne, který určí, nejdéle však do 31. prosince 2010, nemusí být pozemky v jedné nebo více oblastech členského státu ani nadále využívány pro:
a)
produkci jednoho nebo více produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 a v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2201/96. V tom případě však členské státy mohou rozhodnout, že povolí pěstování vedlejších plodin na hektarech, na něž lze poskytnout podporu, během období nejvýše tří měsíců počínaje každoročně 15. srpnem; na žádost členského státu však toto datum může být postupem podle čl. 144 odst. 2 změněno pro oblasti, v nichž se z důvodů podnebných podmínek obiloviny obvykle sklízejí dříve, nebo
b)
produkci konzumních brambor nebo
c)
školky.“
7)
V čl. 63 odst. 3 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„S ohledem na zahrnutí položky ‚víno‘ do režimu jednotné platby se členské státy mohou do 1. dubna 2009 rozhodnout uplatňovat odchylku stanovenou v prvním pododstavci.“
8)
V článku 71c se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„Komise v případě vína a s přihlédnutím k posledním údajům, které jí členské státy poskytnou v souladu s článkem 9 a čl. 92 odst. 6 nařízení (ES) č. 479, postupem podle čl. 144 odst. 2 tohoto nařízení upraví vnitrostátní stropy stanovené v příloze VIIIa tohoto nařízení. Do 1. prosince roku, který předchází úpravě vnitrostátních stropů, sdělí členské státy Komisi regionální průměr nároků uvedených v písm. N přílohy VII tohoto nařízení.“
9)
V článku 145 se
-
vkládá nové písmeno, které zní:
„d)e) prováděcí pravidla týkající se zařazení podpory vína do režimu jednotné platby v souladu s nařízením (ES) č. 479;“,
-
vkládá nové písmeno, které zní:
„n)a) pokud jde o víno, prováděcí pravidla týkající se podmíněnosti podle článků 20 a 103 nařízení (ES) č. 479 ;“.
10)
V příloze IV se poslední odrážka ve druhém sloupci nahrazuje tímto:
„-
Udržování olivových hájů a vinic v dobrém vegetativním stavu“.
11)
V příloze VII se doplňují nová písmena, která znějí:
„N. Víno (klučení)
Zemědělcům, kteří se účastní režimu klučení podle hlavy V kapitoly III nařízení (ES) č. 479, jsou v roce následujícím po vyklučení přiděleny platební nároky odpovídající počtu hektarů, za něž obdrželi prémii za klučení.
Jednotková hodnota těchto platebních nároků se rovná regionálnímu průměru nároků v daném regionu. Avšak tato jednotková hodnota nesmí v žádném případě přesáhnout 350 EUR/ha.
O. Víno (převod z programů podpory)
V případě, že se členské státy rozhodnou poskytnout podporu podle článku 9 nařízení (ES) č. 479, stanoví referenční částku pro každého zemědělce a počet hektarů, na které lze poskytnout podporu, podle čl. 43 odst. 2 tohoto nařízení
-
na základě objektivních a nediskriminujících kritérií,
-
s ohledem na reprezentativní referenční období jednoho nebo více hospodářských roků počínajíc hospodářským rokem 2005/2006. Referenční kritéria pro stanovení referenční částky a počtu hektarů, na které lze poskytnout podporu, však nesmějí vycházet z referenčního období zahrnujícího hospodářské roky po hospodářském roce 2007/2008, pokud se převod v rámci programů podpory týká náhrady poskytnuté zemědělcům, kteří až dosud získávali podporu pro destilaci na konzumní alkohol nebo byli příjemci podpory pro využití zahuštěného hroznového moštu pro obohacení vína podle nařízení (ES) č. 479,
-
tak, aby nepřesáhla celkovou částku, která je pro toto opatření podle čl. 6 písm. e) nařízení (ES) č. 479 k dispozici.“
12)
V příloze VIII se
-
za slovo „Itálie“ v prvním sloupci tabulky vkládá odkaz na poznámku pod čarou,
-
pod tabulku doplňuje nová poznámka, která zní:
„Částky pro Itálii se pro roky 2008, 2009 a 2010 snižují o 20 milionů EUR (viz poznámka pod čarou k příloze II nařízení (ES) č. 479).“
Článek 124
Změna nařízení (ES) č. 1290/2005
V článku 12 nařízení (ES) č. 1290/2005 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Komise stanoví částky, které jsou podle čl. 10 odst. 2, článků 143d a 143e nařízení (ES) č. 1782/2003, čl. 4 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 378/2007 ze dne 27. března 2007 o pravidlech pro dobrovolné odlišení přímých plateb podle nařízení (ES) č. 1782/2003Úř. věst. (26) a čl. 23 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 479 ze dne 29. dubna 2008 o společné organizaci trhu s vínem (27) vyčleněny pro EZFRV.
Článek 125
Změny nařízení (ES) č. 3/2008
Nařízení (ES) č. 3/2008 se mění takto:
1)
V článku 2 se
-
v odstavci 1 písmeno c) nahrazuje tímto:
„c)
informační kampaně v rámci systému Společenství pro vína s chráněným označením původu nebo zeměpisným označením, vína s označením moštové odrůdy a lihoviny s chráněným zeměpisným označením;“,
-
odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Na vnitřním trhu mohou opatření uvedená v čl. 1 odst. 1 zahrnovat informační opatření týkající se odpovědné konzumace alkoholu a škodlivých účinků konzumace alkoholu v nebezpečné míře.
Na vnitřním trhu mohou mít způsobilá opatření rovněž podobu účasti na vnitrostátních a evropských akcích, veletrzích nebo výstavách prostřednictvím výstavních stánků zaměřených na zlepšení vnímání produktů Společenství.“
2)
V čl. 3 odst. 1 se písmeno e) nahrazuje tímto:
„e)
příležitost informovat o systému Společenství pro vína s chráněným označením původu nebo zeměpisným označením, vína s označením moštové odrůdy a lihoviny s chráněným zeměpisným označením a potřeba informovat o odpovědné konzumaci alkoholu a o škodlivých účincích konzumace alkoholu v nebezpečné míře;“.
3)
V čl. 13 odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„Procentní podíl uvedený v prvním pododstavci se zvyšuje na 60 % pro opatření prováděná ve Společenství týkající se informací o odpovědné konzumaci alkoholu a škodlivých účincích konzumace alkoholu v nebezpečné míře.“
KAPITOLA II
Přechodná a závěrečná ustanovení
Článek 126
Ustanovení usnadňující přechod
Postupem podle čl. 113 odst. 1 mohou být přijata opatření
a)
k usnadnění přechodu od pravidel stanovených v nařízení (ES) č. 1493/1999 k pravidlům zaváděným tímto nařízením;
b)
v případě potřeby k řešení konkrétních praktických problémů. Tato opatření se mohou odchylovat od určitých ustanovení tohoto nařízení, pokud je to řádně odůvodněno.
Článek 127
Použitelnost pravidel o státní podpoře
1. S výhradou odstavce 2 se články 87, 88 a 89 Smlouvy použijí na výrobu výrobků, na něž se vztahuje toto nařízení, a na obchod s nimi.
2. Články 87, 88 a 89 Smlouvy se nepoužijí na
a)
podporu uvedenou v článku 3 tohoto nařízení, včetně podpory financované podle čl. 18 odst. 5;
b)
doplňkové vnitrostátní podpory uvedené v článku 106;
c)
vnitrostátní podporu uvedenou v článku 119.
Článek 128
Zrušení, přechodné prodloužení použitelnosti a odkazy
1. S výhradou odstavců 2 a 3 se zrušují nařízení (EHS) č. 2392/86 a nařízení (ES) č. 1493/1999.
2. Nařízení (ES) č. 2392/86 a kapitoly I a II hlavy V, hlava VI, články 24 a 80 a jim odpovídající ustanovení zejména v příslušných přílohách nařízení (ES) č. 1493/1999 se použijí i nadále až do doby, kdy se v souladu s čl. 129 odst. 2 písm. e) začnou používat příslušné kapitoly tohoto nařízení.
3. Následující opatření stanovená v nařízení (ES) č. 1493/1999 se použijí i nadále, pokud opatření způsobilá podle uvedeného nařízení byla zahájena nebo přijata před 1. srpnem 2008:
a)
opatření podle hlavy II kapitol II a III (prémie za konečné vzdání se vinohradnictví a za restrukturalizaci a přeměnu). Po 15. říjnu 2008 se však podpora podle hlavy II kapitoly III nevyplácí;
b)
opatření podle hlavy III (tržní mechanismy);
c)
opatření podle hlavy VII článku 63 (vývozní náhrady).
4. Odkazy na zrušené nařízení (ES) č. 1493/1999 se případně považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 129
Vstup v platnost a použitelnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Použije se ode dne 1. srpna 2008 s těmito výjimkami:
a)
články 5 až 8 se použijí ode dne 30. června 2008;
b)
článek 122 se použije ode dne 1. ledna 2008;
c)
článek 123 se použije ode dne 1. ledna 2009;
d)
hlava V kapitola III se použije ode dne 30. června 2008;
e)
nestanoví-li nařízení přijaté postupem podle čl. 113 odst. 1 jinak, použijí se hlava III kapitoly II, III, IV, V a VI, články 108, 111 a 112 a jim odpovídající ustanovení zejména v příslušných přílohách, ode dne 1. srpna 2009.
3. Hlava V kapitola II se použije do dne 31. prosince 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Lucemburku dne 29. dubna 2008.
RÈGLEMENT (CE) N o 479/2008 DU CONSEIL
du 29 avril 2008
portant organisation commune du marché vitivinicole, modifiant les règlements (CE) no 1493/1999, (CE) no 1782/2003, (CE) no 1290/2005 et (CE) no 3/2008, et abrogeant les règlements (CEE) no 2392/86 et (CE) no 1493/1999
TABLE DES MATIÈRES
TITRE I
DISPOSITIONS PRÉLIMINAIRES
TITRE II
MESURES DE SOUTIEN
Chapitre I
Programmes d'aide
Section 1
Dispositions préliminaires
Section 2
Soumission et contenu des programmes d'aide
Section 3
Mesures d'aide spécifiques
Section 4
Dispositions générales
Chapitre II
Transferts financiers
TITRE III
MESURES RÉGLEMENTAIRES
Chapitre I
Règles générales
Chapitre II
Pratiques œnologiques et restrictions
Chapitre III
Appellations d'origine, indications géographiques et mentions traditionnelles
Chapitre IV
Appellations d'origine et indications géographiques
Section 1
Définitions
Section 2
Demandes de protection
Section 3
Procédure d'octroi de la protection
Section 4
Cas particuliers
Section 5
Protection et contrôle
Section 6
Dispositions générales
Chapitre V
Mentions traditionnelles
Chapitre VI
Étiquetage et présentation
Chapitre VII
Organisations de producteurs et organisations interprofessionnelles
TITRE IV
ÉCHANGES AVEC LES PAYS TIERS
Chapitre I
Dispositions communes
Chapitre II
Certificats d'importation et d'exportation
Chapitre III
Mesures de sauvegarde et perfectionnement actif et passif
Chapitre IV
Règles applicables aux importations
TITRE V
POTENTIEL DE PRODUCTION
Chapitre I
Plantations illégales
Chapitre II
Régime transitoire des droits de plantation
Chapitre III
Régime d'arrachage
TITRE VI
DISPOSITIONS GÉNÉRALES
TITRE VII
MODIFICATIONS, DISPOSITIONS TRANSITOIRES ET FINALES
Chapitre I
Modifications
Chapitre II
Dispositions transitoires et finales
LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment ses articles 36 et 37,
vu la proposition de la Commission,
vu l'avis du Parlement européen (1),
vu l'avis du Comité économique et social européen (2),
considérant ce qui suit:
(1)
Le régime communautaire applicable au secteur du vin est établi par le règlement (CE) no 1493/1999 du Conseil du 17 mai 1999 portant organisation commune du marché vitivinicole (3) et ses règlements d'application.
(2)
La consommation de vin dans la Communauté enregistre un recul régulier; en outre, le volume de vin exporté de la Communauté depuis 1996 a augmenté à un rythme beaucoup moins soutenu que les importations. Cette situation a conduit à une détérioration de l'équilibre entre l'offre et la demande, qui pèse à son tour sur les prix et sur les revenus des producteurs.
(3)
Les instruments prévus par le règlement (CE) no 1493/1999 n'ont pas tous permis d'orienter efficacement le secteur du vin vers un développement durable et compétitif. Les mécanismes de marché prévus présentent souvent un rapport coût-efficacité médiocre car ils ont abouti à encourager les excédents structurels sans imposer par ailleurs des améliorations structurelles. En outre, certaines des mesures réglementaires ont eu pour effet de restreindre de manière injustifiée les activités des producteurs compétitifs.
(4)
Dès lors, le cadre juridique actuel ne semble pas permettre d'atteindre de façon durable les objectifs énoncés à l'article 33 du traité, et en particulier de stabiliser le marché vitivinicole et d'assurer un niveau de vie équitable à la population agricole concernée.
(5)
À la lumière de l'expérience acquise, il est donc opportun de modifier fondamentalement le régime communautaire applicable au secteur vitivinicole en vue d'atteindre les objectifs suivants: renforcer la compétitivité des producteurs de vin de la Communauté; asseoir la réputation de meilleurs vins du monde dont jouissent les vins de qualité de la Communauté; reconquérir les anciens marchés et en gagner de nouveaux dans la Communauté et dans le monde; établir un régime vitivinicole fonctionnant sur la base de règles claires, simples et efficaces permettant d'équilibrer l'offre et la demande; établir un régime vitivinicole qui préserve les meilleures traditions de la production vitivinicole communautaire, qui renforce le tissu social dans de nombreuses zones rurales et qui garantisse que l'ensemble de la production respecte l'environnement. Il convient dès lors d'abroger le règlement (CE) no 1493/1999 et de le remplacer par le présent règlement.
(6)
Le présent règlement a été précédé d'un processus d'évaluation et de consultation qui visait à permettre de mieux identifier et de mieux cibler les besoins du secteur vitivinicole. Un rapport d'évaluation externe a été commandé et publié en novembre 2004. Pour que les parties prenantes aient une possibilité d'exprimer leurs points de vue, la Commission a organisé un séminaire le 16 février 2006. La Commission a également publié le 22 juin 2006 une communication intitulée «Vers un secteur vitivinicole européen durable», accompagnée d'une analyse d'impact, qui énonce un certain nombre de possibilités de réforme du secteur du vin.
(7)
De juillet à novembre 2006, des discussions ont eu lieu au niveau du Conseil. En décembre 2006, le Comité économique et social européen et le Comité des régions ont adopté leurs rapports respectifs sur la proposition de réforme du secteur vitivinicole présentée dans la communication de la Commission. Le 15 février 2007, le Parlement européen a adopté son propre rapport d'initiative sur cette communication; les conclusions de ce rapport ont été prises en compte dans le présent règlement.
(8)
Il convient que le règlement (CE) no 1234/2007 du Conseil du 22 octobre 2007 portant organisation commune des marchés dans le secteur agricole et dispositions spécifiques en ce qui concerne certains produits de ce secteur (règlement «OCM unique») (4) couvre aussi à terme le secteur vitivinicole. Le règlement OCM unique comporte des dispositions de type horizontal, qui concernent notamment les échanges avec les pays tiers, les règles de concurrence, les contrôles et les sanctions ainsi que l'échange d'informations entre la Commission et les États membres. Pour faciliter l'incorporation ultérieure au règlement OCM unique, il convient d'aligner, dans toute la mesure du possible, les dispositions du présent règlement qui concernent ces questions horizontales sur celles du règlement OCM unique.
(9)
Il est important de prévoir des mesures de soutien de nature à renforcer les structures de concurrence. Bien qu'il convienne que ces mesures soient définies et financées par la Communauté, il y a lieu de laisser aux États membres la liberté de sélectionner une série de mesures appropriées afin de répondre aux besoins de leurs entités régionales, compte tenu, le cas échéant, de leurs particularités, et également de les intégrer à des programmes d'aide nationaux. Il convient que les États membres assument la responsabilité de la mise en œuvre desdits programmes.
(10)
Sur le plan financier, il convient que la clé de répartition entre les États membres des fonds destinés aux programmes d'aide nationaux soit liée à leur part historique du budget vitivinicole, à titre principal, ainsi qu'aux superficies de leur territoire plantées en vigne et à l'historique de leur production. Toutefois, cette clé devrait être ajustée pour tenir compte des situations dans lesquelles l'utilisation à titre principal du critère de la part historique du budget vitivinicole déboucherait sur une répartition inéquitable.
(11)
Il convient que la promotion et la commercialisation des vins de la Communauté dans les pays tiers figurent au nombre des mesures phares éligibles pour les programmes d'aide nationaux. Compte tenu des effets structurels positifs qu'elles exercent sur le secteur du vin, il convient de poursuivre l'aide aux actions de restructuration et de reconversion. Une aide devrait également être disponible pour les investissements dans le secteur du vin qui sont axés sur l'amélioration des performances économiques des entreprises en tant que telles. L'aide à la distillation des sous-produits devrait être une mesure mise à la disposition des États membres qui désirent recourir à un tel instrument pour garantir la qualité du vin, tout en préservant l'environnement.
(12)
Afin d'encourager une gestion responsable des situations de crise, il convient par ailleurs que des instruments de prévention tels que l'assurance-récolte, les fonds de mutualisation et la vendange en vert soient admissibles au bénéfice d'une aide dans le cadre des programmes d'aide.
(13)
Le maintien de certaines mesures traditionnelles pendant une période transitoire est justifié dans la mesure où cela atténue la fin des mesures classiques liées au marché, financées jusqu'ici par des fonds communautaires, qui serait sinon brutale. Les mesures concernées sont l'aide à la distillation de l'alcool de bouche, l'aide à la distillation de crise et l'aide à l'utilisation du moût de raisin concentré.
(14)
Enfin, pour diverses raisons, les États membres peuvent préférer octroyer aux agriculteurs une aide découplée dans le cadre du régime de paiement unique. Par conséquent, cette possibilité devrait être laissé à l'appréciation des États membres et en raison des particularités du régime de paiement unique, un tel transfert devrait être irréversible et réduire en conséquence le budget disponible pour les programmes d'aide nationaux au cours des années suivantes.
(15)
Il convient que, lorsque cela est possible, le financement par la Communauté des mesures éligibles soit subordonné au respect par les producteurs concernés de certaines règles en matière d'environnement. Il convient également que tout manquement constaté donne lieu à une réduction correspondante des paiements.
(16)
Il convient que l'aide au secteur du vin provienne également des mesures structurelles prises au titre du règlement (CE) no 1698/2005 du Conseil du 20 septembre 2005 concernant le soutien au développement rural par le Fonds européen agricole pour le développement rural (Feader) (5).
(17)
Parmi les mesures visées au titre du règlement (CE) no 1698/2005, celles dont la liste suit devraient présenter un intérêt pour le secteur vitivinicole: installation des jeunes agriculteurs, investissements dans des équipements techniques et améliorations relatives à la commercialisation, formation professionnelle, aide à l'information et à la promotion pour les organisations de producteurs qui rejoignent des régimes de qualité, aides à caractère agroenvironnemental, retraite anticipée des agriculteurs qui décident d'abandonner toute activité agricole commerciale afin de transmettre leur exploitation à d'autres agriculteurs.
(18)
Afin d'accroître les moyens financiers disponibles au titre du règlement (CE) no 1698/2005, il convient d'organiser un transfert progressif de fonds au profit du budget relevant de ce règlement lorsque les montants en question sont suffisamment importants.
(19)
Il convient que certaines mesures réglementaires soient applicables au secteur vitivinicole, en particulier pour des raisons d'ordre sanitaire et qualitatif ainsi que pour des raisons liées aux attentes des consommateurs.
(20)
Il convient que les États membres produisant plus de 50 000 hectolitres par an continuent d'assumer la responsabilité d'établir le classement des variétés à raisins de cuve à partir desquelles il est autorisé de produire du vin sur leur territoire. Il convient à cet égard d'exclure certaines variétés à raisins de cuve.
(21)
Il convient que la commercialisation dans la Communauté de certains produits relevant du présent règlement obéisse à une classification précise des produits vitivinicoles et des caractéristiques y afférentes.
(22)
Il convient que les produits relevant du présent règlement soient élaborés conformément à certaines règles relatives aux pratiques œnologiques et dans le respect de certaines restrictions, qui garantissent la prise en compte des considérations sanitaires ainsi que des attentes des consommateurs en matière de qualité et de méthodes de production. Pour des raisons de souplesse d'action, l'actualisation desdites pratiques et l'approbation de nouvelles pratiques devraient être assurées au niveau des mesures d'application, sauf en ce qui concerne les questions politiquement sensibles de l'enrichissement et de l'acidification, pour lesquelles il convient que le Conseil conserve toute compétence en matière de modifications.
(23)
Il convient que l'augmentation du titre alcoométrique des vins soit soumise à certaines limites et s'effectue, là où elle est pratiquée, par adjonction au vin de moût de raisin concentré ou de moût de raisin concentré rectifié ou de saccharose lorsque cela a été autorisé. Les limites d'enrichissement autorisées devraient être rendues plus strictes que ce n'était le cas jusqu'ici.
(24)
Étant donné la mauvaise qualité des vins obtenus par surpressage, il y a lieu d'interdire cette pratique.
(25)
Afin de se conformer aux normes internationales en vigueur dans ce domaine, il convient que la Commission s'appuie de manière générale sur les pratiques œnologiques recommandées par l'Organisation internationale de la vigne et du vin (OIV).
(26)
Il convient de maintenir dans la Communauté l'interdiction portant sur le coupage d'un vin originaire d'un pays tiers avec un vin de la Communauté et le coupage entre vins originaires de pays tiers. De même, il convient d'interdire la transformation en vin ou l'ajout au vin, sur le territoire de la Communauté, de certains types de moût de raisins, de jus de raisins et de raisins frais originaires de pays tiers.
(27)
Dans la Communauté, le concept de vin de qualité se fonde, entre autres, sur les spécificités attribuables à l'origine géographique du vin. Ce type de vin est identifié à l'intention du consommateur au moyen d'appellations d'origine protégées et d'indications géographiques protégées, mais le régime actuel présente encore des lacunes à cet égard. Pour encadrer dans une structure plus transparente et plus aboutie les allégations qualitatives associées aux produits concernés, il convient de mettre en place un régime prévoyant que les demandes d'appellation d'origine ou d'indication géographique soient examinées conformément à la politique horizontale communautaire en matière de qualité des produits alimentaires autres que les vins et les spiritueux, qui est définie par le règlement (CE) no 510/2006 du Conseil du 20 mars 2006 relatif à la protection des indications géographiques et des appellations d'origine des produits agricoles et des denrées alimentaires (6).
(28)
Pour préserver les caractéristiques particulières des vins bénéficiant d'une appellation d'origine ou d'une indication géographique, il convient d'autoriser les États membres à appliquer des règles plus strictes à cet égard.
(29)
Pour bénéficier d'une protection dans la Communauté, il convient que les appellations d'origine et les indications géographiques soient reconnues et enregistrées au niveau communautaire. Afin de garantir que les dénominations en question satisfont aux conditions établies par le présent règlement, il convient que l'examen des demandes soit effectué par les autorités nationales de l'État membre concerné, sous réserve du respect de dispositions communes minimales, dont une procédure nationale d'opposition. Il convient que la Commission procède ensuite à un examen attentif des décisions arrêtées afin de s'assurer que les demandes respectent les conditions établies par le présent règlement et de garantir l'uniformité de la démarche mise en œuvre dans tous les États membres.
(30)
Il importe d'ouvrir la protection aux appellations d'origine et aux indications géographiques des pays tiers lorsque celles-ci sont protégées dans leur pays.
(31)
Il convient que la procédure d'enregistrement permette à toute personne physique ou morale ayant un intérêt légitime dans un État membre ou un pays tiers de faire valoir ses droits en notifiant ses objections.
(32)
Il convient de protéger les appellations d'origine et les indications géographiques contre toute utilisation visant à profiter abusivement de la réputation associée aux produits répondant aux exigences correspondantes. Pour favoriser une concurrence loyale et ne pas induire en erreur les consommateurs, il peut être nécessaire que cette protection concerne également des produits et services ne relevant pas du présent règlement, y compris ceux qui ne sont pas visés à l'annexe I du traité.
(33)
Il convient de prévoir des procédures permettant la modification du cahier des charges après l'octroi de la protection, ainsi que l'annulation de l'appellation d'origine ou de l'indication géographique, notamment lorsque le respect du cahier des charges correspondant n'est plus assuré.
(34)
Il convient que les appellations d'origine et les indications géographiques protégées sur le territoire de la Communauté soient soumises à des contrôles en conformité, lorsque c'est possible, avec le règlement (CE) no 882/2004 du Parlement européen et du Conseil du 29 avril 2004 relatif aux contrôles officiels effectués pour s'assurer de la conformité avec la législation sur les aliments pour animaux et les denrées alimentaires et avec les dispositions relatives à la santé animale et au bien-être des animaux (7) et comportant un système de vérifications visant à assurer la conformité aux dispositions du cahier des charges applicable aux vins concernés.
(35)
Il convient que les États membres soient autorisés à percevoir une redevance destinée à couvrir les frais encourus, y compris ceux supportés lors de l'examen des demandes de protection, des déclarations d'opposition, des demandes de modification et des demandes d'annulation présentées au titre du présent règlement.
(36)
Pour des motifs de sécurité juridique, il convient que les appellations d'origine et les indications géographiques qui existent déjà dans la Communauté soient exclues de l'application de la nouvelle procédure d'examen. Il convient néanmoins que les États membres concernés transmettent à la Commission les données et documents essentiels sur la base desquels ces appellations d'origine et indications géographiques ont été reconnues à l'échelon national, faute de quoi il est approprié de leur retirer la protection dont elles bénéficient. Pour des motifs de sécurité juridique, il convient que les possibilités d'annulation des appellations d'origine et des indications géographiques qui existent déjà soient limitées.
(37)
Dans certains États membres, la politique menée en matière de qualité est réglementée au niveau national conformément aux dispositions et pratiques nationales. Ces dispositions et pratiques peuvent continuer à s'appliquer.
(38)
Certaines mentions sont utilisées de manière traditionnelle dans la Communauté et fournissent au consommateur des informations sur les particularités et la qualité des vins qui complètent les informations fournies par les appellations d'origine et les indications géographiques. Afin de garantir le bon fonctionnement du marché intérieur, d'assurer une concurrence équitable et d'éviter que les consommateurs ne soient induits en erreur, il conviendrait que ces mentions traditionnelles puissent bénéficier d'une protection dans la Communauté.
(39)
La désignation, la dénomination et la présentation des produits relevant du présent règlement peuvent avoir des conséquences importantes quant à leurs perspectives de commercialisation. Les différences entre les dispositions législatives des États membres en matière d'étiquetage des produits vitivinicoles sont susceptibles d'entraver le bon fonctionnement du marché intérieur.
(40)
Il convient donc d'établir des règles qui prennent en compte les intérêts légitimes des consommateurs et des producteurs. C'est pourquoi la réglementation communautaire en matière d'étiquetage est appropriée.
(41)
Il convient que lesdites règles prévoient l'utilisation obligatoire de certaines mentions permettant d'identifier le produit en fonction de sa catégorie commerciale et de fournir aux consommateurs certaines informations importantes. Il convient également de réglementer au niveau communautaire l'utilisation de certaines autres informations à caractère facultatif.
(42)
Sauf dispositions contraires, il convient que les règles d'étiquetage applicables dans le secteur vitivinicole soient complémentaires de celles qui sont établies dans la directive 2000/13/CE du Parlement européen et du Conseil du 20 mars 2000 relative au rapprochement des législations des États membres concernant l'étiquetage et la présentation des denrées alimentaires ainsi que la publicité faite à leur égard (8), qui s'appliquent sur un mode horizontal. L'expérience a en effet montré qu'il n'est souvent pas opportun de différencier les règles d'étiquetage en fonction des catégories de produits vitivinicoles. Il convient donc a priori que ces règles s'appliquent à toutes les différentes catégories de vins, y compris les produits importés. Il convient en particulier qu'elles permettent d'indiquer un cépage et une année de récolte pour tous les vins dépourvus d'une appellation d'origine ou d'une indication géographique, sous réserve d'exigences et d'exceptions relatives à la véracité des informations portées sur l'étiquette et aux vérifications correspondantes ainsi qu'au risque de confusion des consommateurs.
(43)
L'existence et la constitution d'organisations de producteurs restent un moyen de contribuer à répondre aux besoins du secteur vitivinicole tels qu'ils sont définis au niveau communautaire. Leur utilité doit résider dans l'étendue et l'efficacité des services qu'ils offrent à leurs membres. Il en va de même des organisations interprofessionnelles. Il convient donc que les organisations répondant à certaines exigences définies au niveau communautaire soient reconnues par les États membres.
(44)
Afin d'améliorer le fonctionnement du marché pour les vins, il convient que les États membres soient en mesure d'assurer l'application de décisions prises par les organisations interprofessionnelles. Les pratiques susceptibles de fausser le jeu de la concurrence doivent toutefois rester hors du champ d'application de ces décisions.
(45)
La création d'un marché unique pour la Communauté requiert l'établissement d'un régime d'échange à ses frontières extérieures. Ce régime d'échange, qui comporterait des droits à l'importation, devrait, en principe, stabiliser le marché communautaire. Il convient que le régime d'échanges soit constitué sur la base des obligations internationales de la Communauté et notamment de celles qui découlent des accords conclus dans le cadre de l'Organisation mondiale du commerce.
(46)
Le contrôle des flux commerciaux est avant tout une question de gestion qu'il convient d'aborder avec souplesse. Il convient en conséquence que la Commission arrête une décision sur l'introduction d'exigences en matière de certificats en tenant compte de la nécessité d'imposer des certificats d'importation et d'exportation pour gérer les marchés concernés et, en particulier, pour surveiller les importations des produits concernés. Il convient toutefois que les conditions générales régissant ces certificats soient établies dans le présent règlement.
(47)
Lorsqu'un régime de certificats d'importation et d'exportation est instauré, il convient d'exiger la constitution d'une garantie afin qu'il soit assuré que les opérations pour lesquelles les certificats ont été délivrés seront effectivement réalisées.
(48)
Le régime des droits à l'importation permet de se passer de toute autre mesure de protection aux frontières extérieures de la Communauté. Il peut arriver, dans des circonstances exceptionnelles, que le mécanisme du marché intérieur et des droits de douane soit mis en défaut. Dans de tels cas, pour ne pas laisser le marché communautaire sans défenses contre les perturbations potentielles, il convient que la Communauté soit en mesure de prendre sans délai toutes les mesures nécessaires. Il importe que ces mesures soient conformes aux obligations internationales de la Communauté.
(49)
Afin d'éviter ou de contrer les effets préjudiciables pour le marché communautaire qui pourraient résulter plus particulièrement des importations de jus de raisins et de produits à base de moût de raisins, il convient, si certaines conditions sont remplies, que l'importation de ces produits soit soumise au paiement d'un droit additionnel.
(50)
Afin de permettre le bon fonctionnement du marché vitivinicole et, en particulier, d'éviter les perturbations du marché, il convient de prévoir la possibilité d'interdire le recours au régime de perfectionnement actif et passif. Pour pouvoir fonctionner, ce type de mesure de marché doit généralement être mis en œuvre sans trop tarder. C'est pourquoi il convient de conférer à la Commission les compétences nécessaires à cet effet.
(51)
Il convient que les produits importés de pays tiers soient soumis à la réglementation communautaire relative aux catégories de produits, à l'étiquetage et aux appellations d'origine et indications géographiques. Il convient également qu'ils soient accompagnés d'un rapport d'analyse.
(52)
Il convient, sous certaines conditions, de conférer à la Commission le pouvoir d'ouvrir et de gérer les contingents tarifaires découlant d'accords internationaux conclus conformément au traité ou résultant d'actes du Conseil.
(53)
Le problème des excédents de la production vinicole a été aggravé par les violations de l'interdiction provisoire des nouvelles plantations. Il existe dans la Communauté un nombre important de plantations illégales, qui sont à l'origine d'une concurrence déloyale et qui exacerbent les difficultés du secteur du vin.
(54)
Une distinction doit être établie entre les superficies encépagées illégalement avant et après le 31 août 1998, pour ce qui a trait aux obligations des producteurs vis-à-vis des superficies concernées. Une dernière possibilité de régularisation aux conditions fixées à l'article 2, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1493/1999 devrait être prévue pour les plantations illégales réalisées avant le 1er septembre 1998. Par conséquent, la disposition correspondante dans le présent règlement devrait avoir un effet rétroactif.
(55)
Pour l'heure, les plantations illégales réalisées avant le 1er septembre 1998 ne sont soumises à aucune obligation d'arrachage. Il convient toutefois d'imposer aux producteurs concernés de les régulariser contre le paiement d'une redevance. Il convient également d'imposer aux producteurs d'effectuer à leurs frais l'arrachage de toute superficie qui n'aurait pas été régularisée pour le 31 décembre 2009, et que le non-respect de cette obligation d'arrachage soit sanctionné par des astreintes.
(56)
En application de la sanction prévue par le règlement (CE) no 1493/1999, il convient que les superficies encépagées après le 31 août 1998 en violation de l'interdiction correspondante soient arrachées, et que le non-respect de cette obligation d'arrachage soit sanctionné par des astreintes.
(57)
Dans l'attente de la mise en œuvre des mesures de régularisation et d'arrachage, il convient que le vin issu des superficies encépagées en violation de l'interdiction et non régularisées conformément au règlement (CE) no 1493/1999 ne soit commercialisé qu'aux fins de la distillation aux frais des producteurs concernés. La présentation par les producteurs des contrats de distillation devrait permettre de mieux assurer le contrôle de l'application de cette règle que par le passé.
(58)
L'interdiction provisoire des nouvelles plantations a eu un certain effet sur l'équilibre entre l'offre et la demande sur le marché vitivinicole, mais elle a aussi constitué un obstacle pour les producteurs compétitifs désireux de répondre avec souplesse à l'accroissement de la demande.
(59)
Compte tenu du fait que l'équilibre du marché n'a pas encore été atteint et que les mesures d'accompagnement telles que le régime d'arrachage ont besoin de temps pour produire leurs effets, il est opportun de maintenir l'interdiction des nouvelles plantations jusqu'au 31 décembre 2015, date à laquelle il conviendra toutefois qu'elle soit définitivement levée afin de permettre aux producteurs compétitifs de réagir en toute liberté aux conditions du marché. Cependant, les États membres devraient avoir la possibilité de proroger l'interdiction sur leur territoire jusqu'au 31 décembre 2018, s'ils le jugent nécessaire.
(60)
Étant donné que l'autorisation de plantation nouvelle en vigueur pour les vignes mères de greffons, le remembrement et l'expropriation ainsi que l'expérimentation viticole n'a provoqué aucune perturbation indue du marché vitivinicole, il convient qu'elle soit maintenue, sous réserve des contrôles nécessaires.
(61)
Il convient de continuer à octroyer des droits de plantation lorsque les producteurs s'engagent à arracher des superficies plantées en vigne équivalentes, l'effet sur la production nette étant généralement nul.
(62)
Il convient en outre que les États membres aient la faculté d'autoriser le transfert de droits de replantation d'une exploitation à une autre, sous réserve de contrôles stricts et pour autant que ledit transfert s'inscrive dans une démarche de renforcement de la qualité, porte sur des vignes mères de greffons ou soit lié au transfert d'une partie de l'exploitation. Il convient que lesdits transferts restent limités au territoire de l'État membre concerné.
(63)
Pour améliorer la gestion du potentiel viticole et favoriser une utilisation efficace des droits de plantation qui contribue à atténuer les effets des restrictions temporaires en matière de plantation, il convient de maintenir le système de réserves nationales et/ou régionales.
(64)
Il convient que les États membres conservent un large pouvoir d'appréciation en ce qui concerne la gestion des réserves, sous réserve des contrôles nécessaires, afin de leur permettre de mieux adapter l'utilisation des droits de plantation de ces réserves aux besoins locaux. Ce pouvoir d'appréciation doit comprendre la possibilité d'acheter des droits de plantation pour approvisionner les réserves et de vendre des droits de plantation issus de celles-ci. À cette fin, il convient que les États membres puissent continuer à ne pas appliquer le système de réserve, à condition qu'ils puissent prouver qu'ils disposent d'un système efficace de gestion des droits de plantation.
(65)
L'octroi d'avantages particuliers aux jeunes viticulteurs peut faciliter non seulement leur installation, mais également l'adaptation structurelle de l'exploitation après leur première installation; il convient dès lors que ces producteurs puissent bénéficier à titre gratuit de droits issus des réserves.
(66)
Pour garantir une utilisation optimale des ressources et mieux adapter l'offre à la demande, il importe que les droits de plantation soient utilisés par leurs titulaires dans un délai raisonnable ou, à défaut, attribués ou réattribués aux réserves. Pour les mêmes raisons, il importe que les droits issus des réserves soient attribués dans des délais raisonnables.
(67)
Il convient que les États membres où le régime des droits de plantation ne s'appliquait pas au 31 décembre 2007 soient exemptés de l'interdiction provisoire des nouvelles plantations.
(68)
Il convient de mettre en place un régime d'arrachage, à titre de mesure d'accompagnement supplémentaire visant à constituer un secteur du vin en phase avec les conditions du marché. Lorsque les producteurs estiment que les conditions dans certaines zones ne sont pas favorables à une production viable, il convient de leur donner la possibilité de réduire leurs coûts en abandonnant définitivement la production vitivinicole sur les superficies concernées et de leur permettre soit de mener d'autres activités sur les superficies en question, soit de se retirer complètement de la production agricole.
(69)
L'expérience a montré que le fait de laisser aux États membres l'initiative d'autoriser le versement de primes à l'arrachage risquait de compromettre l'efficacité de la mesure et des effets connexes sur la production. Contrairement à ce que prévoit le régime actuel, il convient donc que les producteurs soient admissibles, de manière générale, au bénéfice du régime d'arrachage et qu'ils soient seuls à décider s'ils souhaitent ou non y participer. Il convient en contrepartie de leur octroyer une prime à l'hectare de vignes arrachées. Toutefois, les États membres qui produisent moins de 50 000 hectolitres de vin par an ne devraient pas avoir accès au régime d'arrachage, car ils n'ont pas d'effet substantiel sur la production dans la Communauté.
(70)
Il convient que les États membres puissent fixer, sur la base de critères objectifs, le montant spécifique de la prime à l'arrachage, dans les limites de barèmes établis par la Commission.
(71)
Afin de garantir un traitement responsable des zones arrachées, il convient que le droit à la prime soit subordonné au respect par les producteurs concernés des règles applicables en matière d'environnement, et que tout manquement constaté donne lieu à une réduction proportionnelle de la prime à l'arrachage.
(72)
Afin d'éviter les problèmes d'ordre environnemental, il convient que les États membres puissent exclure du régime d'arrachage les zones de montagne ou de forte déclivité et certaines petites zones insulaires ainsi que celles où il existe un risque environnemental, et ce dans des conditions spécifiques. Conformément à la politique pour les régions ultrapériphériques de la Communauté, le régime d'arrachage ne s'applique pas aux Açores, à Madère et aux îles Canaries. Il convient que les États membres puissent mettre un terme à l'application du régime d'arrachage lorsque la superficie arrachée cumulée atteint 8 % de leurs surfaces plantées en vigne (10 % à l'échelle régionale).
(73)
Lorsque la superficie arrachée cumulée dépasse 15 % de la superficie totale plantée en vigne dans un État membre, il convient de prévoir la possibilité de plafonner l'arrachage à 15 % dans cet État membre afin d'éviter une concentration disproportionnée, aux dépens des autres États membres, des ressources consacrées au régime d'arrachage. En outre, il devrait être possible de cesser l'arrachage au cours d'une année lorsque la superficie arrachée au cours de cette année atteint 6 % de la superficie totale plantée en vigne.
(74)
Il convient qu'après l'arrachage, les surfaces agricoles anciennement plantées en vigne puissent prétendre au statut de zones éligibles au titre du régime de paiement unique et donner lieu au paiement du montant moyen régional de l'aide directe découplée, lequel, pour des raisons budgétaires, ne doit pas dépasser une certaine somme.
(75)
Le bon fonctionnement du marché unique serait compromis par l'octroi sans condition d'aides nationales. Dès lors, il convient que les dispositions du traité régissant les aides d'État soient applicables a priori aux produits relevant de l'organisation commune du marché vitivinicole. Toutefois, les dispositions concernant la prime d'arrachage et certaines mesures relevant des programmes d'aide ne doivent pas en elles-mêmes constituer des obstacles à l'octroi d'aides nationales poursuivant les mêmes objectifs.
(76)
Pour une meilleure gestion du potentiel viticole, il est souhaitable que les États membres transmettent à la Commission un inventaire de leur potentiel de production. L'information contenue dans cet inventaire devrait s'appuyer sur le casier viticole, qu'il y a lieu de maintenir en usage et de mettre régulièrement à jour. Les modalités de ce casier devraient être établies au moyen d'un règlement d'exécution de la Commission. Aussi conviendrait-il d'abroger le règlement (CEE) no 2392/86 du Conseil du 24 juillet 1986 portant établissement du casier viticole communautaire (9). Pour encourager les États membres à transmettre ledit inventaire, il convient de limiter l'accès aux aides à la restructuration et à la reconversion aux États membres qui ont transmis leur inventaire.
(77)
Pour qu'on puisse disposer des informations nécessaires afin d'effectuer les choix politiques et administratifs appropriés, il convient que les producteurs de raisin destinés à la vinification, de moût et de vin soumettent des déclarations de récolte. Il convient également que les États membres puissent obliger les marchands de raisin destiné à la production de vin à déclarer chaque année les quantités de produits de la dernière récolte qui ont été commercialisées. De même, il convient que les producteurs de moût et de vin et les commerçants autres que les détaillants déclarent leurs stocks de moût et de vin.
(78)
Pour permettre un niveau satisfaisant de traçabilité des produits concernés, dans l'intérêt, en particulier, de la protection du consommateur, il convient de prévoir que chacun des produits relevant du présent règlement soit assorti d'un document d'accompagnement lorsqu'il circule dans la Communauté.
(79)
Afin de faire face aux cas de crise justifiés même après la fin, en 2012, de la mesure provisoire d'aide à la distillation de crise prévue dans les programmes d'aide, les États membres devraient pouvoir fournir une aide à la distillation de crise dans une limite budgétaire globale de 15 % de la valeur respective du budget annuel de l'État membre pour son programme d'aide national. Une telle aide devrait être notifiée à la Commission et approuvée conformément au présent règlement avant d'être octroyée.
(80)
Il convient d'arrêter les mesures nécessaires pour la mise en œuvre du présent règlement conformément à la décision 1999/468/CE du Conseil du 28 juin 1999 fixant les modalités de l'exercice des compétences d'exécution conférées à la Commission (10).
(81)
Il convient que les dépenses encourues par les États membres au titre des obligations qui leur incombent en vertu du présent règlement soient financées par la Communauté conformément aux dispositions du règlement (CE) no 1290/2005 du Conseil du 21 juin 2005 relatif au financement de la politique agricole commune (11).
(82)
Il convient que les États membres et la Commission se communiquent les données nécessaires à l'application du présent règlement.
(83)
Pour garantir le respect des obligations établies par le présent règlement, il est nécessaire de prévoir des contrôles ainsi que l'application de sanctions en cas de non-respect des obligations. Il convient donc de conférer à la Commission le pouvoir de mettre en place les règles correspondantes, y compris en ce qui concerne le recouvrement des paiements indus et les obligations des États membres en matière d'établissement de rapports.
(84)
Il convient que les autorités des États membres soient chargées d'assurer le respect du présent règlement et de prendre des dispositions pour que la Commission soit en mesure d'en contrôler et d'en garantir le respect.
(85)
Pour permettre l'incorporation du secteur vitivinicole au régime de paiement unique, il convient que toutes les superficies viticoles activement cultivées deviennent éligibles au titre du régime de paiement unique prévu par le règlement (CE) no 1782/2003 du Conseil du 29 septembre 2003 établissant des règles communes pour les régimes de soutien direct dans le cadre de la politique agricole commune et établissant certains régimes de soutien en faveur des agriculteurs (12).
(86)
Il convient que les viticulteurs de Bulgarie, de la République tchèque, d'Estonie, de Chypre, de Lettonie, de Lituanie, de Hongrie, de Malte, de Pologne, de Roumanie, de Slovénie et de Slovaquie bénéficient de l'introduction de la composante «vin» du régime de paiement unique dans les mêmes conditions que les viticulteurs de la Communauté telle qu'elle était constituée au 30 avril 2004. En conséquence, la composante «vin» du régime de paiement unique ne doit pas être soumise à l'application du calendrier de paliers prévu à l'article 143 bis du règlement (CE) no 1782/2003.
(87)
Il convient de modifier en conséquence le règlement (CE) no 1782/2003 et le règlement (CE) no 3/2008 du Conseil du 17 décembre 2007 relatif à des actions d'information et de promotion en faveur des produits agricoles sur le marché intérieur et dans les pays tiers (13).
(88)
La transition entre les dispositions du règlement (CE) no 1493/1999 et des autres règlements concernant le secteur vitivinicole et les dispositions du présent règlement est susceptible de créer des difficultés qui ne sont pas envisagées par le présent règlement; afin de pouvoir répondre à cette éventualité, il y a lieu de permettre à la Commission d'adopter les mesures transitoires nécessaires. Il convient d'autoriser la Commission à résoudre les problèmes pratiques spécifiques,
A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
TITRE I
DISPOSITIONS PRÉLIMINAIRES
Article premier
Objet et champ d'application
1. Le présent règlement établit des règles particulières applicables à la production et à la commercialisation des produits visés à la partie XII de l'annexe I du règlement (CE) no 1234/2007.
2. Le présent règlement prévoit, en ce qui concerne les produits visés au paragraphe 1, des dispositions portant sur:
a)
des mesures de soutien;
b)
des mesures réglementaires;
c)
la réglementation des échanges avec les pays tiers;
d)
la réglementation régissant le potentiel de production.
Article 2
Définitions
Les définitions applicables aux fins du présent règlement sont énoncées à l'annexe I.
TITRE II
MESURES DE SOUTIEN
CHAPITRE I
Programmes d'aide
Section 1
Dispositions préliminaires
Article 3
Champ d'application
Le présent chapitre établit les règles régissant l'octroi de fonds communautaires aux États membres et l'utilisation de ces fonds par les États membres, par l'intermédiaire de programmes d'aide nationaux (ci-après dénommés «programmes d'aide»), afin de financer des mesures d'aide spécifiques visant à soutenir le secteur vitivinicole.
Article 4
Compatibilité et cohérence
1. Les programmes d'aide sont compatibles avec la législation communautaire et cohérents par rapport aux activités, politiques et priorités de la Communauté.
2. Les États membres assument la responsabilité des programmes d'aide et veillent à ce qu'ils soient cohérents sur le plan interne et à ce que leur conception et leur mise en œuvre se fassent avec objectivité en tenant compte de la situation économique des producteurs concernés et de la nécessité d'éviter des différences de traitement injustifiées entre producteurs.
Il incombe aux États membres de prévoir et d'appliquer les contrôles et les sanctions nécessaires en cas de manquement aux programmes d'aide.
3. Aucune aide n'est accordée:
a)
au profit des projets de recherche et des mesures de soutien aux projets de recherche;
b)
aux mesures qui figurent dans les programmes de développement rural des États membres en vertu du règlement (CE) no 1698/2005.
Section 2
Soumission et contenu des programmes d'aide
Article 5
Soumission des programmes d'aide
1. Chaque État membre producteur visé à l'annexe II soumet à la Commission, pour la première fois au plus tard le 30 juin 2008, un projet de programme d'aide sur cinq ans contenant des mesures conformes aux dispositions du présent chapitre.
Les mesures d'aide dans le cadre des programmes d'aide sont établies au niveau géographique que l'État membre juge le plus approprié. Avant d'être soumis à la Commission, le programme d'aide fait l'objet d'une consultation avec les autorités et les organismes compétents au niveau territorial approprié.
Chaque État membre soumet un unique projet de programme d'aide, lequel peut prendre en compte des particularités régionales.
2. Les programmes d'aide deviennent applicables trois mois après la date de leur soumission à la Commission.
Si, toutefois, le programme d'aide soumis ne répond pas aux conditions établies au présent chapitre, la Commission en informe l'État membre concerné. Dans ce cas, l'État membre soumet à la Commission une version révisée de son programme d'aide. Ce programme d'aide révisé devient applicable deux mois après la date de sa notification, sauf s'il subsiste une incompatibilité, auquel cas le présent alinéa s'applique.
3. Le paragraphe 2 s'applique, mutatis mutandis, aux modifications portant sur les programmes d'aide soumis par les États membres.
4. L'article 6 ne s'applique pas lorsque la seule mesure prévue dans le programme d'aide d'un État membre consiste en un transfert vers le régime de paiement unique visé à l'article 9. L'article 21 s'applique dans ce cas uniquement pour ce qui est de son paragraphe 1 et pour l'année au cours de laquelle le transfert a lieu.
Article 6
Contenu des programmes d'aide
Les programmes d'aide se composent des éléments suivants:
a)
une description détaillée des mesures proposées assortie d'objectifs quantifiés;
b)
les résultats des consultations;
c)
une évaluation des impacts attendus sur les plans économique, environnemental et social;
d)
un calendrier de mise en œuvre des mesures;
e)
un tableau financier global indiquant les ressources à déployer et un projet indicatif de répartition de ces ressources entre les mesures dans le respect des plafonds fixés à l'annexe II;
f)
les indicateurs quantitatifs et les critères à utiliser à des fins de contrôle et d'évaluation ainsi que les mesures prises pour faire en sorte que les programmes d'aide soient correctement et efficacement mis en œuvre;
g)
la désignation des autorités compétentes et des organismes responsables de la mise en œuvre du programme d'aide.
Article 7
Mesures admissibles
1. Les programmes d'aide comprennent une ou plusieurs des mesures suivantes:
a)
soutien dans le cadre du régime de paiement unique conformément à l'article 9;
b)
promotion conformément à l'article 10;
c)
restructuration et reconversion des vignobles, conformément à l'article 11;
d)
vendange en vert, conformément à l'article 12;
e)
fonds de mutualisation, conformément à l'article 13;
f)
assurance-récolte, conformément à l'article 14;
g)
investissements conformément à l'article 15;
h)
distillation de sous-produits conformément à l'article 16;
i)
distillation d'alcool de bouche conformément à l'article 17;
j)
distillation de crise conformément à l'article 18;
k)
utilisation de moût de raisin concentré conformément à l'article 19.
2. Les programmes d'aide ne prévoient pas de mesures autres que celles énumérées aux articles 9 à 19.
Article 8
Règles générales applicables aux programmes d'aide
1. La répartition des fonds communautaires disponibles et les plafonds budgétaires applicables sont indiqués à l'annexe II.
2. L'aide communautaire porte exclusivement sur les dépenses admissibles encourues après la soumission du programme d'aide concerné prévue à l'article 5, paragraphe 1.
3. Les États membres ne contribuent pas au coût des mesures financées par la Communauté dans le cadre des programmes d'aide.
4. Par dérogation au paragraphe 3, les États membres peuvent accorder une aide nationale, dans le respect des règles communautaires applicables en matière d'aides d'État, en faveur des mesures visées aux articles 10, 14 et 15.
Le taux maximal de l'aide, tel qu'il est fixé par la réglementation communautaire applicable en matière d'aides d'État, s'applique au financement public global (cumul des fonds communautaires et nationaux).
Section 3
Mesures d'aide spécifiques
Article 9
Régime de paiement unique et soutien aux viticulteurs
1. Les États membres peuvent apporter un soutien aux viticulteurs en leur allouant des droits à paiement au sens du chapitre 3 du titre III du règlement (CE) no 1782/2003 conformément au point O de l'annexe VII du présent règlement.
2. Les États membres qui comptent recourir à la possibilité visée au paragraphe 1 prévoient un tel soutien dans leurs programmes d'aide, y compris en ce qui concerne les transferts ultérieurs de fonds vers le régime de paiement unique, en apportant des modifications à ces programmes conformément à l'article 5, paragraphe 3.
3. Une fois effectif, le soutien visé au paragraphe 1:
a)
reste dans le cadre du régime de paiement unique et n'est plus disponible ou mis à disposition au titre de l'article 5, paragraphe 3, pour les mesures énumérées aux articles 10 à 19 au cours des années suivant la mise en œuvre des programmes d'aide;
b)
réduit proportionnellement le montant des fonds disponibles pour les mesures énumérées aux articles 10 à 19 dans le cadre des programmes d'aide.
Article 10
Promotion sur les marchés des pays tiers
1. L'aide accordée au titre du présent article porte sur des mesures d'information ou de promotion menées dans les pays tiers en faveur des vins de la Communauté afin d'améliorer leur compétitivité dans les pays concernés.
2. Les mesures visées au paragraphe 1 concernent des vins bénéficiant d'une appellation d'origine protégée ou d'une indication géographique protégée, ou des vins dont le cépage est indiqué.
3. Les mesures visées au paragraphe 1 se présentent exclusivement sous les formes suivantes:
a)
des actions de relations publiques, de promotion ou de publicité, visant en particulier à souligner les avantages des produits communautaires, sous l'angle, notamment, de la qualité, de la sécurité alimentaire ou du respect de l'environnement;
b)
la participation à des manifestations, foires ou expositions d'envergure internationale;
c)
des campagnes d'information, notamment sur les régimes communautaires relatifs aux appellations d'origine, aux indications géographiques et à la production biologique;
d)
des études de marchés nouveaux, nécessaires à l'élargissement des débouchés;
e)
des études d'évaluation des résultats des actions de promotion et d'information.
4. La participation communautaire aux actions de promotion n'excède pas 50 % de la dépense admissible.
Article 11
Restructuration et reconversion des vignobles
1. L'objectif des mesures en matière de restructuration et de reconversion des vignobles est d'accroître la compétitivité des viticulteurs.
2. La restructuration et la reconversion des vignobles ne sont soutenues conformément au présent article que si les États membres ont soumis un inventaire de leur potentiel de production conformément à l'article 109.
3. L'aide à la restructuration et à la reconversion des vignobles ne peut porter que sur une ou plusieurs des actions suivantes:
a)
la reconversion variétale, y compris par surgreffage;
b)
la réimplantation de vignobles;
c)
l'amélioration des techniques de gestion des vignobles.
Le remplacement normal des vignobles parvenus au terme de leur cycle de vie naturel est exclu de l'aide.
4. L'aide à la restructuration et à la reconversion des vignobles ne peut prendre que les formes suivantes:
a)
une indemnisation des producteurs pour les pertes de recettes consécutives à la mise en œuvre de la mesure;
b)
une participation aux coûts de la restructuration et de la reconversion.
5. L'indemnisation des producteurs pour leurs pertes de recettes, visée au paragraphe 4, point a), peut couvrir jusqu'à 100 % des pertes concernées et prendre l'une des deux formes suivantes:
a)
nonobstant les dispositions du chapitre II du titre V, l'autorisation de faire coexister vignes anciennes et nouvelles pour une durée fixe maximale de trois ans, expirant, au plus tard, au terme du régime transitoire des droits de plantation;
b)
une compensation financière.
6. La participation communautaire aux coûts réels de la restructuration et de la reconversion des vignobles ne dépasse pas 50 % desdits coûts. Dans les régions classées «régions de convergence» conformément au règlement (CE) no 1083/2006 (14), la participation communautaire aux coûts de restructuration et de reconversion ne dépasse pas 75 % desdits coûts.
Article 12
Vendange en vert
1. Aux fins du présent article, on entend par vendange en vert la destruction totale ou la suppression des grappes de raisins encore immatures de manière à réduire à zéro la production de la superficie concernée.
2. L'aide à la vendange en vert contribue à rétablir l'équilibre entre l'offre et la demande sur le marché vitivinicole de la Communauté en vue de prévenir les crises de marché.
3. L'aide à la vendange en vert peut consister en une indemnisation sous la forme d'un paiement forfaitaire à l'hectare dont le montant est déterminé par l'État membre concerné.
Ce paiement ne peut excéder 50 % de la somme des coûts directs de la destruction ou de la suppression des grappes de raisins et des pertes de recettes consécutives à la destruction ou à la suppression des grappes de raisins.
4. Les États membres concernés mettent en place un système fondé sur des critères objectifs pour faire en sorte que la mesure de vendange en vert ne conduise pas à indemniser des viticulteurs individuels au-delà des plafonds visés au paragraphe 3, deuxième alinéa.
Article 13
Fonds de mutualisation
1. L'aide à la constitution de fonds de mutualisation fournit une assistance aux producteurs qui cherchent à se prémunir contre les fluctuations du marché.
2. L'aide à la constitution de fonds de mutualisation peut être octroyée sous la forme d'un soutien temporaire et dégressif visant à couvrir les coûts administratifs des fonds.
Article 14
Assurance-récolte
1. L'aide en faveur de l'assurance-récolte contribue à sauvegarder les revenus des producteurs lorsque ceux-ci sont affectés par des catastrophes naturelles, des phénomènes climatiques défavorables, des maladies ou des infestations parasitaires.
2. L'aide en faveur de l'assurance-récolte peut être octroyée sous la forme d'une participation financière de la Communauté qui ne doit pas excéder:
a)
80 % du coût des primes payées par les producteurs pour des assurances contre les dommages imputables à des phénomènes climatiques défavorables assimilables à des catastrophes naturelles;
b)
50 % du coût des primes payées par les producteurs pour des assurances contre:
i)
les dommages visés au point a), ainsi que d'autres dommages causés par des phénomènes climatiques défavorables;
ii)
les dommages causés par les animaux, des maladies végétales ou des infestations parasitaires.
3. L'aide en faveur de l'assurance-récolte ne peut être octroyée que si les indemnités d'assurances n'aboutissent pas à indemniser les producteurs au-delà de 100 % de la perte de revenus subie, compte tenu des montants qu'ils ont pu recevoir au titre d'autres régimes d'aide en rapport avec le risque assuré.
4. L'aide en faveur de l'assurance-récolte n'entraîne aucune distorsion de concurrence sur le marché de l'assurance.
Article 15
Investissements
1. Un soutien peut être accordé pour des investissements matériels ou immatériels dans les installations de transformation, l'infrastructure de vinification, la commercialisation du vin qui améliorent les performances globales de l'entreprise et concernent un ou plusieurs des points suivants:
a)
la production ou la commercialisation des produits visés à l'annexe IV;
b)
l'élaboration de nouveaux produits, processus et technologies liés aux produits visés à l'annexe IV.
2. Le soutien prévu au paragraphe 1 est limité, à son taux maximal, aux micro, petites et moyennes entreprises au sens de la recommandation 2003/361/CE de la Commission du 6 mai 2003 concernant la définition des micro, petites et moyennes entreprises (15). Pour les territoires des Açores, de Madère, des îles Canaries, des îles mineures de la mer Égée au sens du règlement (CE) no 1405/2006 du Conseil du 18 septembre 2006 arrêtant des mesures spécifiques dans le domaine de l'agriculture en faveur des îles mineures de la mer Égée (16), et des départements français d'outre-mer, aucune limite de taille ne s'applique pour le taux maximal. Pour les entreprises qui ne sont pas couvertes par l'article 2, paragraphe 1, du titre I de l'annexe de la recommandation 2003/361/CE et qui comptent moins de 750 employés ou réalisent un chiffre d'affaires inférieur à 200 millions EUR, l'intensité maximale de l'aide est réduite de moitié.
Il n'est pas accordé de soutien à des entreprises en difficulté au sens des lignes directrices communautaires concernant les aides d'État au sauvetage et à la restructuration d'entreprises en difficulté.
3. Les dépenses admissibles excluent les éléments visés à l'article 71, paragraphe 3, points a) à c), du règlement (CE) no 1698/2005.
4. Les taux d'aide maximaux ci-après liés aux coûts d'investissement admissibles s'appliquent à la contribution communautaire:
a)
50 % dans les régions classés comme régions de convergence conformément au règlement (CE) no 1083/2006;
b)
40 % dans les régions autres que les régions de convergence;
c)
75 % dans les régions ultrapériphériques conformément au règlement (CE) no 247/2006 du Conseil du 30 janvier 2006 portant mesures spécifiques dans le domaine de l'agriculture en faveur des régions ultrapériphériques de l'Union (17);
d)
65 % dans les îles mineures de la mer Égée au sens du règlement (CE) no 1405/2006.
5. L'article 72 du règlement (CE) no 1698/2005 s'applique mutatis mutandis au soutien visé au paragraphe 1.
Article 16
Distillation de sous-produits
1. Un soutien peut être accordé pour la distillation facultative ou obligatoire des sous-produits de la vinification qui a été effectuée conformément aux conditions énoncées à l'annexe VI, point D.
Le montant de l'aide est fixé par % vol. et par hectolitre d'alcool produit. Aucune aide n'est versée pour le volume d'alcool qui est contenu dans les sous-produits devant être distillés et qui dépasse 10 % du volume d'alcool contenu dans le vin produit.
2. Les niveaux d'aide maximaux applicables sont fondés sur les coûts de collecte et de transformation fixés conformément à la procédure visée à l'article 113, paragraphe 1.
3. L'alcool qui résulte de la distillation bénéficiant du soutien visé au paragraphe 1 est utilisé exclusivement à des fins industrielles ou énergétiques de manière à éviter une distorsion de concurrence.
Article 17
Distillation d'alcool de bouche
1. Un soutien peut être accordé aux producteurs jusqu'au 31 juillet 2012 sous la forme d'une aide à l'hectare pour le vin qui est distillé en alcool de bouche.
2. Les contrats correspondants concernant la distillation du vin ainsi que les preuves correspondantes de livraison pour la distillation sont transmis avant que le soutien ne soit accordé.
Article 18
Distillation de crise
1. Un soutien peut être accordé jusqu'au 31 juillet 2012 pour la distillation facultative ou obligatoire des excédents de vin décidée par les États membres dans des cas de crise justifiés de façon à réduire ou éliminer les excédents et, dans le même temps, à assurer la continuité de l'offre d'une récolte à l'autre.
2. Les niveaux d'aide maximaux applicables sont fixés conformément à la procédure visée à l'article 113, paragraphe 1.
3. L'alcool qui résulte de la distillation bénéficiant du soutien visé au paragraphe 1 est utilisé exclusivement à des fins industrielles ou énergétiques de manière à éviter une distorsion de concurrence.
4. La part du budget disponible utilisée pour la mesure concernant la distillation de crise n'excède pas les parts en pourcentage ci-après, calculées par rapport aux fonds globalement disponibles établis à l'annexe II, par État membre pour l'exercice considéré:
-
20 % en 2009,
-
15 % en 2010,
-
10 % en 2011,
-
5 % en 2012.
5. Les États membres peuvent augmenter les fonds disponibles pour la mesure concernant la distillation de crise au-delà des plafonds annuels prévus au paragraphe 4 grâce à une contribution des fonds nationaux selon les limites suivantes (exprimées en pourcentage du plafond annuel correspondant fixé au paragraphe 4):
-
5 % au cours de la campagne 2010,
-
10 % au cours de la campagne 2011,
-
15 % au cours de la campagne 2012.
Les États membres informent la Commission, lorsqu'il y a lieu, de l'ajout de fonds nationaux en application du premier alinéa et la Commission approuve la transaction avant que ces fonds ne soient mis à disposition.
Article 19
Utilisation du moût de raisin concentré
1. Un soutien peut être accordé jusqu'au 31 juillet 2012 aux producteurs de vin qui utilisent le moût de raisin concentré, y compris le moût de raisin concentré rectifié, pour accroître le titre alcoométrique naturel des produits conformément aux conditions fixées à l'annexe V.
2. Le montant de l'aide est fixé par % vol. en puissance et par hectolitre de moûts utilisé pour l'enrichissement.
3. Les niveaux d'aide maximaux applicables pour la présente mesure dans les différentes zones viticoles sont fixés conformément à la procédure visée à l'article 113, paragraphe 1.
Article 20
Conditionnalité
S'il est constaté qu'un agriculteur n'a pas respecté sur son exploitation, au cours des trois années qui ont suivi le paiement de l'aide à la restructuration ou à la reconversion au titre du programme d'aide ou au cours de l'année qui a suivi le paiement de l'aide à la vendange en vert au titre du programme d'aide, les exigences réglementaires en matière de gestion et les bonnes conditions agricoles et environnementales visées aux articles 3 à 7 du règlement (CE) no 1782/2003, et que le manquement est la conséquence d'une action ou d'une omission directement imputable à l'agriculteur, le paiement est réduit ou annulé, totalement ou partiellement, selon la gravité, l'étendue, la persistance et la répétition du manquement, et il est exigé, le cas échéant, de l'agriculteur qu'il rembourse les montants perçus conformément aux conditions établies dans lesdites dispositions.
Section 4
Dispositions générales
Article 21
Rapports et évaluation
1. Chaque année et pour la première fois le 1er mars 2010 au plus tard, les États membres soumettent, au plus tard le 1er mars, à la Commission un rapport sur la mise en œuvre, au cours de l'exercice budgétaire précédent, des mesures prévues dans leur programme d'aide.
Ces rapports énumèrent et décrivent les mesures pour lesquelles le soutien financé par la Communauté dans le cadre des programmes d'aide a été octroyé et fournissent notamment des précisions en ce qui concerne la mise en œuvre des mesures de promotion visées à l'article 10.
2. Le 1er mars 2011 au plus tard, puis à nouveau le 1er mars 2014 au plus tard, les États membres soumettent à la Commission une évaluation des coûts et bénéfices des programmes d'aide, ainsi qu'une indication de la manière d'en accroître l'efficacité.
La Commission soumet, au plus tard le 31 décembre 2011, un rapport au Parlement européen et au Conseil sur la mise en œuvre des mesures de promotion visées à l'article 10.
Article 22
Mesures d'application
Les mesures nécessaires à la mise en œuvre du présent chapitre sont arrêtées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1.
Ces mesures peuvent porter notamment sur:
a)
le modèle de présentation des programmes d'aide;
b)
les conditions de modification des programmes d'aide une fois qu'ils sont devenus applicables;
c)
les règles détaillées pour la mise en œuvre des mesures prévues aux articles 10 à 19;
d)
les conditions applicables, en matière de communication et de publicité, à l'aide financée sur des fonds communautaires;
e)
les précisions concernant les rapports à établir.
CHAPITRE II
Transferts financiers
Article 23
Transfert financier au profit du développement rural
1. À compter de l'exercice budgétaire 2009, les montants fixés au paragraphe 2 sur la base de l'historique des dépenses au titre du règlement (CE) no 1493/1999 pour des mesures d'intervention destinées à la régulation des marchés agricoles, telles qu'elles sont prévues à l'article 3, paragraphe 1, point b), du règlement (CE) no 1290/2005, seront libérés afin d'apporter des fonds communautaires supplémentaires destinés à financer, dans les régions viticoles, des mesures relevant des programmes de développement rural financés au titre du règlement (CE) no 1698/2005.
2. Les montants à libérer pour chaque année civile sont les suivants:
-
2009: 40,5 millions EUR,
-
2010: 80,9 millions EUR,
-
à partir de 2011: 121,4 millions EUR.
3. Les montants indiqués au paragraphe 2 sont répartis entre les États membres concernés selon les modalités prévues à l'annexe III.
Les États membres pour lesquels ne figure aucun montant dans le tableau actuel de l'annexe III en raison de la faible importance des montants auxquels aurait autrement abouti l'application de la clé de répartition prévue pour déterminer les montants indiqués à l'annexe III (moins de 2,5 millions EUR à transférer en 2009) peuvent décider de transférer en tout ou partie vers l'annexe III les montants qui sont maintenant repris à l'annexe II, afin de les utiliser dans le cadre de leurs programmes de développement rural. En pareil cas, les États membres concernés notifient ce transfert à la Commission d'ici au 30 juin 2008 au plus tard, et la Commission modifie en conséquence le paragraphe 2 ainsi que les annexes II et III.
TITRE III
MESURES RÉGLEMENTAIRES
CHAPITRE I
Règles générales
Article 24
Classement des variétés à raisins de cuve
1. Sous réserve du paragraphe 2, il incombe aux États membres de décider des variétés à raisin de cuve qu'il est autorisé de planter, de replanter ou de greffer sur leur territoire aux fins de la production vitivinicole.
Seules les variétés à raisins de cuve répondant aux conditions suivantes peuvent être classées par les États membres:
a)
la variété considérée appartient à l'espèce Vitis vinifera ou provient d'un croisement entre ladite espèce et d'autres espèces du genre Vitis;
b)
la variété n'est pas l'une des variétés suivantes: Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton et Herbemont.
Lorsqu'une variété à raisins de cuve est éliminée du classement visé au premier alinéa, elle est arrachée dans un délai de quinze ans suivant son élimination.
2. Les États membres dont la production de vin ne dépasse pas 50 000 hectolitres par campagne, calculés sur la base de la production moyenne au cours des cinq campagnes précédentes, sont dispensés de l'obligation de classement visée au paragraphe 1.
Toutefois, dans les États membres visés au premier alinéa également, seules les variétés répondant aux conditions énoncées au paragraphe 1, deuxième alinéa, points a) et b), peuvent être plantées, replantées ou greffées aux fins de la production de vin.
3. Par dérogation au paragraphe 1, premier et deuxième alinéas, et au paragraphe 2, deuxième alinéa, la plantation, la replantation ou la greffe de variétés à raisin de cuve suivantes sont autorisées à des fins expérimentales et de recherche scientifique:
a)
les variétés à raisins de cuve qui n'ont pas été classées par les États membres visés au paragraphe 1;
b)
les variétés à raisins de cuve qui ne répondent pas aux conditions énoncées au paragraphe 1, deuxième alinéa, points a) et b), pour ce qui est des États membres visés au paragraphe 2.
4. Les vignes des superficies encépagées en variétés à raisins de cuve aux fins de la production de vin en violation des paragraphes 1 à 3 sont arrachées.
Toutefois, il n'y a pas d'obligation de procéder à l'arrachage des vignes de ces superficies lorsque la production concernée est destinée exclusivement à la consommation familiale du producteur.
5. Les États membres prennent les mesures qui s'imposent pour vérifier le respect par les producteurs des dispositions énoncées aux paragraphes 1 à 4.
Article 25
Production et commercialisation
1. Les produits dont la liste figure à l'annexe IV et qui sont fabriqués dans la Communauté sont élaborés à partir de raisin des variétés répondant aux conditions requises pour être classées conformément à l'article 24, paragraphe 1.
2. Les dénominations de catégories de produits de la vigne répertoriées à l'annexe IV ne peuvent être utilisées dans la Communauté qu'aux fins de la commercialisation d'un produit répondant aux conditions correspondantes énoncées dans ladite annexe.
Toutefois, nonobstant l'article 59, paragraphe 1, point a), les États membres peuvent autoriser l'utilisation du terme «vin»:
a)
accompagné du nom d'un fruit, sous forme de nom composé, pour commercialiser des produits obtenus par fermentation de fruits autres que le raisin; ou
b)
dans un nom composé.
Toute confusion avec les produits correspondant aux catégories de produits de la vigne énumérées à l'annexe IV doit être évitée.
3. Les catégories de produits de la vigne énumérées à l'annexe IV peuvent être modifiées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 2.
4. Exception faite des vins en bouteille dont il est possible de démontrer que la mise en bouteille est antérieure au 1er septembre 1971, tout vin élaboré à partir des variétés à raisin de cuve visées dans les classements établis en application de l'article 24, paragraphe 1, premier alinéa, mais n'entrant dans aucune des catégories établies à l'annexe IV n'est utilisé que pour la consommation familiale du viticulteur, la production de vinaigre de vin ou la distillation.
CHAPITRE II
Pratiques œnologiques et restrictions
Article 26
Champ d'application
Le présent chapitre porte sur les pratiques œnologiques autorisées et les restrictions qui s'appliquent à la production et à la commercialisation des produits relevant du présent règlement, et établit la procédure à suivre pour décider de ces pratiques et restrictions.
Article 27
Pratiques œnologiques et restrictions
1. Seules les pratiques œnologiques autorisées par la législation communautaire, telles qu'elles sont prévues à l'annexe V ou arrêtées conformément aux articles 28 et 29, sont utilisées pour l'élaboration et la conservation dans la Communauté de produits relevant du présent règlement.
Les dispositions du premier alinéa ne s'appliquent pas:
a)
aux jus de raisins et jus de raisins concentrés;
b)
aux moûts de raisins et moûts de raisins concentrés destinés à l'élaboration de jus de raisins.
2. Les pratiques œnologiques autorisées ne sont utilisées qu'aux fins d'une bonne vinification, d'une bonne conservation ou d'un bon élevage du produit.
3. Les produits relevant du présent règlement sont élaborés dans la Communauté conformément aux restrictions applicables, telles qu'elles sont énoncées à l'annexe VI.
4. Les produits relevant du présent règlement qui sont élaborés selon des pratiques œnologiques non autorisées à l'échelon communautaire ou, le cas échéant, à l'échelon national, ou qui contreviennent aux restrictions établies à l'annexe VI, ne sont pas commercialisables dans la Communauté.
Article 28
Règles plus restrictives imposées par les États membres
Les États membres peuvent limiter ou exclure l'utilisation de certaines pratiques œnologiques autorisées par la législation communautaire, et prévoir des restrictions plus sévères, pour des vins produits sur leur territoire, et ce en vue de renforcer la préservation des caractéristiques essentielles des vins bénéficiant d'une appellation d'origine protégée ou d'une indication géographique protégée, des vins mousseux et des vins de liqueur.
Les États membres communiquent ces limitations, exclusions et restrictions à la Commission, qui les porte à la connaissance des autres États membres.
Article 29
Autorisation des pratiques œnologiques et des restrictions
1. Sauf dans le cas des pratiques œnologiques liées à l'enrichissement, à l'acidification et à la désacidification qui sont exposées à l'annexe V et des produits particuliers qui y sont visés ainsi que des restrictions énumérées à l'annexe VI, l'autorisation des pratiques œnologiques et des restrictions en rapport avec l'élaboration et la conservation des produits relevant du présent règlement est décidée selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 2.
2. Les États membres peuvent autoriser l'utilisation, à titre expérimental, de pratiques œnologiques non autorisées par ailleurs, et ce dans des conditions à définir selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 2.
Article 30
Critères d'autorisation
Lorsqu'elle autorise des pratiques œnologiques selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 2, la Commission:
a)
se fonde sur les pratiques œnologiques recommandées et publiées par l'Organisation internationale de la vigne et du vin (OIV) ainsi que sur les résultats de l'utilisation expérimentale des pratiques œnologiques non encore autorisées;
b)
prend en compte la question de la protection de la santé publique;
c)
prend en compte les risques éventuels que le consommateur soit induit en erreur, en raison de sa perception bien établie du produit et des attentes correspondantes, eu égard à la disponibilité et à la faisabilité des moyens d'information pour supprimer ces risques;
d)
veille à ce que soient préservées les caractéristiques naturelles et essentielles du vin et à ce que la composition du produit concerné ne subisse aucune modification importante;
e)
veille à garantir un niveau minimal acceptable de protection de l'environnement;
f)
observe les règles générales en matière de pratiques œnologiques et de restrictions qui sont établies respectivement aux annexes V et VI.
Article 31
Méthodes d'analyse
Les méthodes d'analyse permettant d'établir la composition des produits relevant du présent règlement et les règles permettant d'établir si ces produits ont fait l'objet de traitements en violation des pratiques œnologiques autorisées sont celles qui sont recommandées et publiées par l'OIV.
En l'absence de méthodes ou de règles recommandées et publiées par l'OIV, les méthodes et les règles à appliquer sont adoptées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 2.
En attendant l'adoption des dispositions précitées, les méthodes et les règles à appliquer sont celles autorisées par l'État membre concerné.
Article 32
Mesures d'application
Les mesures nécessaires à la mise en œuvre du présent chapitre et des annexes V et VI sont arrêtées, sauf dispositions contraires prévues dans ces annexes, selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 2.
Ces mesures peuvent porter notamment sur:
a)
les dispositions prévoyant que les pratiques œnologiques de la Communauté énumérées à l'annexe IV du règlement (CE) no 1493/1999 sont réputées être des pratiques œnologiques autorisées;
b)
les pratiques œnologiques autorisées et les restrictions, y compris en matière d'enrichissement, d'acidification et de désacidification, concernant les vins mousseux, les vins mousseux de qualité et les vins mousseux de qualité de type aromatique;
c)
les pratiques œnologiques autorisées et les restrictions concernant les vins de liqueur;
d)
sous réserve de l'annexe VI, point C, les dispositions régissant l'assemblage et le coupage des moûts et des vins;
e)
en l'absence de règles communautaires en la matière, les spécifications de pureté et d'identité des substances utilisées dans les pratiques œnologiques;
f)
les règles administratives d'exécution des pratiques œnologiques autorisées;
g)
les conditions de détention, de circulation et d'utilisation des produits non conformes aux exigences de l'article 27 et les éventuelles dérogations à ces exigences, ainsi que la détermination des critères permettant d'éviter une rigueur excessive dans certains cas individuels;
h)
les conditions dans lesquelles les États membres peuvent autoriser la détention, la circulation et l'utilisation de produits non conformes aux dispositions du présent chapitre autres que celles de l'article 27, ou aux dispositions d'application du présent chapitre.
CHAPITRE III
Appellations d'origine, indications géographiques et mentions traditionnelles
Article 33
Champ d'application
1. Les règles relatives aux appellations d'origine, indications géographiques et mentions traditionnelles prévues aux chapitres IV et V s'appliquent aux produits visés aux paragraphes 1, 3 à 6, 8, 9, 11, 15 et 16 de l'annexe IV.
2. Les règles prévues au paragraphe 1 visent à:
a)
protéger les intérêts légitimes:
i)
des consommateurs, et
ii)
des producteurs;
b)
assurer le bon fonctionnement du marché commun des produits concernés;
c)
promouvoir la production de produits de qualité, tout en autorisant les mesures nationales en matière de qualité.
CHAPITRE IV
Appellations d'origine et indications géographiques
Section 1
Définitions
Article 34
Définitions
1. Aux fins du présent règlement, on entend par:
a)
«appellation d'origine» le nom d'une région, d'un lieu déterminé ou, dans des cas exceptionnels, d'un pays, qui sert à désigner un produit visé à l'article 33, paragraphe 1:
i)
dont la qualité et les caractéristiques sont dues essentiellement ou exclusivement à un milieu géographique particulier et aux facteurs naturels et humains qui lui sont inhérents;
ii)
élaboré exclusivement à partir de raisins provenant de la zone géographique considérée;
iii)
dont la production est limitée à la zone géographique désignée;
iv)
obtenu exclusivement à partir de variétés de vigne de l'espèce Vitis vinifera,
b)
«indication géographique» une indication renvoyant à une région, à un lieu déterminé ou, dans des cas exceptionnels, à un pays, qui sert à désigner un produit visé à l'article 33, paragraphe 1:
i)
possédant une qualité, une réputation ou d'autres caractéristiques particulières attribuables à cette origine géographique;
ii)
produit à partir de raisins dont au moins 85 % proviennent exclusivement de la zone géographique considérée;
iii)
dont la production est limitée à la zone géographique désignée;
iv)
obtenu à partir de variétés de vigne de l'espèce Vitis vinifera ou issues d'un croisement entre ladite espèce et d'autres espèces du genre Vitis.
2. Certaines dénominations employées de manière traditionnelle constituent une appellation d'origine lorsqu'elles:
a)
désignent un vin;
b)
font référence à un nom géographique;
c)
remplissent les conditions visées au paragraphe 1, point a), sous i) à iv);
d)
sont soumises à la procédure d'octroi d'une protection aux appellations d'origine et aux indications géographiques au sens du présent chapitre.
3. Les appellations d'origine et les indications géographiques, y compris celles qui se rapportent à des zones géographiques situées dans des pays tiers, peuvent prétendre à une protection dans la Communauté conformément aux règles établies au présent chapitre.
Section 2
Demandes de protection
Article 35
Teneur des demandes de protection
1. Les demandes de protection de dénominations en tant qu'appellations d'origine ou indications géographiques sont accompagnées d'un dossier technique comportant:
a)
la dénomination à protéger;
b)
le nom et l'adresse du demandeur;
c)
le cahier des charges visé au paragraphe 2;
d)
un document unique résumant le cahier des charges visé au paragraphe 2.
2. Le cahier des charges permet aux parties intéressées de vérifier le respect des conditions de production associées à l'appellation d'origine ou à l'indication géographique.
Il comporte au minimum les éléments suivants:
a)
la dénomination à protéger;
b)
la description du vin:
i)
pour un vin bénéficiant d'une appellation d'origine, ses principales caractéristiques analytiques et organoleptiques;
ii)
pour un vin bénéficiant d'une indication géographique, ses principales caractéristiques ainsi qu'une évaluation ou une indication de ses caractéristiques organoleptiques;
c)
le cas échéant, les pratiques œnologiques spécifiques employées pour élaborer le vin concerné ainsi que les restrictions applicables à son élaboration;
d)
la délimitation de la zone géographique concernée;
e)
les rendements maximaux à l'hectare;
f)
l'indication de la variété ou des variétés de raisin à partir desquelles le vin est obtenu;
g)
les éléments qui corroborent le lien visé à l'article 34, paragraphe 1, point a) i), ou, selon le cas, à l'article 34, paragraphe 1, point b) i);
h)
les exigences applicables en vertu des dispositions communautaires ou nationales ou, le cas échéant, prévues par les États membres ou une organisation responsable de la gestion des appellations d'origine ou des indications géographiques, étant entendu que ces exigences doivent être objectives, non discriminatoires et compatibles avec la législation communautaire;
i)
le nom et l'adresse des autorités ou des organismes contrôlant le respect des dispositions du cahier des charges ainsi qu'une description précise de leur mission.
Article 36
Demande de protection en rapport avec une zone géographique située dans un pays tiers
1. Toute demande de protection concernant une zone géographique située dans un pays tiers comprend, outre les éléments prévus à l'article 35, une preuve établissant que la dénomination en question est protégée dans son pays d'origine.
2. La demande est adressée à la Commission, soit directement par le demandeur, soit par l'intermédiaire des autorités du pays tiers concerné.
3. La demande de protection est rédigée dans une des langues officielles de la Communauté ou accompagnée d'une traduction certifiée conforme dans une de ces langues.
Article 37
Demandeurs
1. Tout groupement de producteurs intéressé ou, exceptionnellement, tout producteur isolé peut introduire une demande de protection pour une appellation d'origine ou une indication géographique. D'autres parties intéressées peuvent s'associer à la demande.
2. Les producteurs ne peuvent introduire une demande de protection que pour les vins qu'ils produisent.
3. Dans le cas d'une dénomination désignant une zone géographique transfrontalière ou d'une dénomination traditionnelle liée à une zone géographique transfrontalière, il est possible de présenter une demande conjointe.
Section 3
Procédure d'octroi de la protection
Article 38
Procédure préliminaire au niveau national
1. Toute demande de protection au titre de l'article 34 pour une appellation d'origine ou une indication géographique de vin, émanant de la Communauté, fait l'objet d'une procédure préliminaire au niveau national conformément au présent article.
2. La demande de protection est introduite dans l'État membre au territoire duquel se rattache l'appellation d'origine ou l'indication géographique.
3. L'État membre procède à l'examen de la demande de protection en vue de déterminer si elle remplit les conditions établies au présent chapitre.
L'État membre mène une procédure nationale garantissant une publicité suffisante à la demande et prévoyant une période d'au moins deux mois à compter de la date de publication pendant laquelle toute personne physique ou morale ayant un intérêt légitime et établie ou résidant sur son territoire peut formuler son opposition à la proposition de protection en déposant auprès de l'État membre une déclaration dûment motivée.
4. Si l'État membre estime que l'appellation d'origine ou l'indication géographique ne satisfait pas aux exigences applicables, y compris, le cas échéant, parce qu'elle est incompatible avec la législation communautaire en général, il rejette la demande.
5. Si l'État membre estime que les exigences applicables sont satisfaites, il:
a)
publie le document unique et le cahier des charges au minimum sur l'internet; et
b)
fait parvenir à la Commission une demande de protection comportant les informations suivantes:
i)
le nom et l'adresse du demandeur;
ii)
le document unique visé à l'article 35, paragraphe 1, point d);
iii)
une déclaration de l'État membre indiquant qu'il estime que la demande qui lui a été présentée remplit les conditions du présent règlement;
iv)
la référence de la publication visée au point a).
Ces informations sont fournies dans une des langues officielles de la Communauté ou accompagnés d'une traduction certifiée conforme dans une de ces langues.
6. Les États membres adoptent, au plus tard le 1er août 2009, les dispositions législatives, réglementaires ou administratives nécessaires pour se conformer aux dispositions du présent article.
7. Lorsqu'un État membre ne possède pas de législation nationale en matière de protection des appellations d'origine et des indications géographiques, il peut, à titre provisoire uniquement, octroyer une protection à une dénomination conformément aux dispositions du présent chapitre au niveau national, avec effet à la date du dépôt de la demande d'enregistrement auprès de la Commission. Cette protection nationale provisoire prend fin à la date à laquelle il est décidé d'accepter ou de refuser l'enregistrement au titre du présent chapitre.
Article 39
Examen par la Commission
1. La Commission porte à la connaissance du public la date de dépôt de la demande de protection de l'appellation d'origine ou de l'indication géographique.
2. La Commission examine si les demandes de protection visées à l'article 38, paragraphe 5, remplissent les conditions établies au présent chapitre.
3. Si la Commission estime que les conditions établies au présent chapitre sont remplies, elle publie au Journal officiel de l'Union européenne le document unique visé à l'article 35, paragraphe 1, point d), et la référence de la publication du cahier des charges visée à l'article 38, paragraphe 5.
Dans le cas contraire, il est décidé, selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 2, de rejeter la demande.
Article 40
Procédure d'opposition
Dans un délai de deux mois à compter de la date de la publication prévue à l'article 39, paragraphe 3, premier alinéa, tout État membre ou pays tiers ou toute personne physique ou morale ayant un intérêt légitime, établie ou résidant dans un État membre autre que celui qui a demandé la protection ou dans un pays tiers, peut s'opposer à la protection envisagée, en déposant auprès de la Commission une déclaration dûment motivée concernant les conditions d'admissibilité fixées dans le présent chapitre.
Dans le cas des personnes physiques ou morales établies ou résidant dans un pays tiers, cette déclaration est adressée soit directement, soit par l'intermédiaire des autorités du pays tiers concerné, dans le délai de deux mois visé au paragraphe 1.
Article 41
Décision de protection
Sur la base des informations dont dispose la Commission, il est décidé, selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 2, soit d'accorder une protection à l'appellation d'origine ou à l'indication géographique, dès lors qu'elle remplit les conditions établies au présent chapitre et qu'elle est compatible avec le droit communautaire, soit de rejeter la demande si lesdites conditions ne sont pas remplies.
Section 4
Cas particuliers
Article 42
Homonymie
1. Lors de l'enregistrement d'une dénomination homonyme ou partiellement homonyme d'une dénomination déjà enregistrée conformément au présent règlement, il est dûment tenu compte des usages locaux et traditionnels et des risques de confusion.
Une dénomination homonyme, qui laisse à penser à tort au consommateur que les produits sont originaires d'un autre territoire, n'est pas enregistrée, même si elle est exacte pour ce qui est du territoire, de la région ou de la localité dont les produits en question sont originaires.
L'usage d'une dénomination homonyme enregistrée n'est autorisé que si la dénomination homonyme enregistrée postérieurement est dans les faits suffisamment différenciée de celle déjà enregistrée, compte tenu de la nécessité d'assurer un traitement équitable aux producteurs concernés et de ne pas induire en erreur le consommateur.
2. Le paragraphe 1 s'applique, mutatis mutandis, lorsqu'une dénomination dont l'enregistrement est demandé est homonyme ou partiellement homonyme d'une indication géographique protégée en tant que telle aux termes de la législation des États membres.
Les États membres n'enregistrent pas d'indications géographiques non identiques en vue d'une protection au titre de leur législation respective en matière d'indications géographiques si une appellation d'origine ou une indication géographique est protégée dans la Communauté en vertu de la législation communautaire pertinente en matière d'appellations d'origine et d'indications géographiques.
3. Sauf disposition contraire dans les mesures d'application de la Commission, lorsque le nom d'une variété à raisins de cuve contient ou consiste en une appellation d'origine protégée ou une indication géographique protégée, ce nom n'apparaît pas dans l'étiquetage des produits relevant du présent document.
4. La protection des appellations d'origine et des indications géographiques relatives aux produits relevant de l'article 34 est sans préjudice des indications géographiques protégées qui s'appliquent en ce qui concerne les boissons spiritueuses au sens du règlement (CE) no 110/2008 du Parlement européen et du Conseil du 15 janvier 2008 concernant la définition, la désignation, la présentation, l'étiquetage et la protection des indications géographiques des boissons spiritueuses (18) et vice versa.
Article 43
Motifs de refus de la protection
1. Les dénominations devenues génériques ne peuvent prétendre à une protection en tant qu'appellation d'origine ou indication géographique.
Aux fins du présent chapitre, on entend par «dénomination devenue générique», un nom de vin qui, bien qu'il se rapporte au lieu ou à la région où ce produit a été initialement élaboré ou commercialisé, est devenu dans la Communauté le nom commun d'un vin.
Pour déterminer si une dénomination est devenue générique, il est tenu compte de tous les facteurs pertinents et notamment:
a)
de la situation constatée dans la Communauté, notamment dans les zones de consommation;
b)
des dispositions pertinentes des législations nationales ou du droit communautaire.
2. Aucune dénomination n'est protégée en tant qu'appellation d'origine ou indication géographique si, compte tenu de la réputation et de la notoriété d'une marque commerciale, la protection est susceptible d'induire le consommateur en erreur quant à la véritable identité du vin en question.
Article 44
Liens avec les marques commerciales
1. Lorsqu'une appellation d'origine ou une indication géographique est protégée au titre du présent règlement, l'enregistrement d'une marque commerciale correspondant à l'une des situations visées à l'article 45, paragraphe 2, et concernant un produit relevant d'une des catégories répertoriées à l'annexe IV est refusé si la demande d'enregistrement de la marque commerciale est présentée après la date de dépôt auprès de la Commission de la demande de protection de l'appellation d'origine ou de l'indication géographique et que cette demande aboutit à la protection de l'appellation d'origine ou l'indication géographique.
Toute marque commerciale enregistrée en violation du premier alinéa est annulée.
2. Sans préjudice de l'article 43, paragraphe 2, une marque commerciale dont l'utilisation relève d'une des situations visées à l'article 45, paragraphe 2, et qui a été demandée, enregistrée ou établie par l'usage, si cette possibilité est prévue dans la législation concernée, sur le territoire de la Communauté, avant la date du dépôt auprès de la Commission de la demande de protection relative à l'appellation d'origine ou à l'indication géographique, peut continuer à être utilisée et renouvelée nonobstant la protection d'une appellation d'origine ou indication géographique, pourvu qu'aucun motif de nullité ou de déchéance, au sens de la première directive 89/104/CEE du Conseil du 21 décembre 1988 rapprochant les législations des États membres sur les marques (19) ou du règlement (CE) no 40/94 du Conseil du 20 décembre 1993 sur la marque communautaire (20), ne pèse sur la marque commerciale.
Dans ce type de cas, il est autorisé d'utiliser conjointement l'appellation d'origine ou l'indication géographique et les marques commerciales correspondantes.
Section 5
Protection et contrôle
Article 45
Protection
1. Les appellations d'origine protégées et les indications géographiques protégées peuvent être utilisées par tout opérateur commercialisant un vin produit conformément au cahier des charges correspondant.
2. Les appellations d'origine protégées, les indications géographiques protégées et les vins qui font usage de ces dénominations protégées en respectant les cahiers des charges correspondants sont protégés contre:
a)
toute utilisation commerciale directe ou indirecte d'une dénomination protégée:
i)
pour des produits comparables ne respectant pas le cahier des charges lié à la dénomination protégée, ou
ii)
dans la mesure où ladite utilisation exploite la réputation d'une appellation d'origine ou indication géographique;
b)
toute usurpation, imitation ou évocation, même si l'origine véritable du produit est indiquée ou si la dénomination protégée est traduite ou accompagnée d'une expression telle que «genre», «type», «méthode», «façon», «imitation», «goût»«manière» ou d'une expression similaire;
c)
toute autre indication fausse ou fallacieuse quant à la provenance, l'origine, la nature ou les qualités substantielles du produit figurant sur le conditionnement ou l'emballage, sur la publicité ou sur des documents afférents au produit vitivinicole concerné, ainsi que contre l'utilisation pour le conditionnement d'un contenant de nature à créer une impression erronée sur l'origine du produit;
d)
toute autre pratique susceptible d'induire le consommateur en erreur quant à la véritable origine du produit.
3. Les appellations d'origine protégées et les indications géographiques protégées ne deviennent pas génériques dans la Communauté au sens de l'article 43, paragraphe 1.
4. Les États membres prennent les mesures nécessaires pour empêcher l'utilisation illicite des appellations d'origine protégées et des indications géographiques protégées visée au paragraphe 2.
Article 46
Registre
La Commission établit et tient à jour un registre électronique, accessible au public, des appellations d'origine protégées et des indications géographiques protégées relatives aux vins.
Article 47
Désignation des autorités compétentes en matière de contrôle
1. Les États membres désignent les autorités compétentes qui sont responsables des contrôles relatifs aux exigences établies au présent chapitre conformément aux critères énoncés à l'article 4 du règlement (CE) no 882/2004.
2. Les États membres veillent à ce que tout opérateur qui respecte les dispositions du présent chapitre soit en droit d'être couvert par un système de contrôles.
3. Les États membres informent la Commission des autorités visées au paragraphe 1. La Commission assure la publicité des noms et adresses correspondants ainsi que leur actualisation périodique.
Article 48
Contrôle du respect du cahier des charges
1. Pour ce qui est des appellations d'origine protégées et des indications géographiques protégées relatives à une zone géographique située dans la Communauté, le contrôle annuel du respect du cahier des charges, au cours de la production du vin ainsi que pendant ou après son conditionnement, est assuré par:
a)
les autorités compétentes visées à l'article 47, paragraphe 1; ou
b)
un ou plusieurs organismes de contrôle au sens de l'article 2, second alinéa, point 5, du règlement (CE) no 882/2004 agissant en tant qu'organisme de certification de produits en conformité avec les critères énoncés à l'article 5 dudit règlement.
Les frais de ces contrôles sont à la charge des opérateurs qui en font l'objet.
2. Pour ce qui est des appellations d'origine protégées et des indications géographiques protégées relatives à une zone géographique située dans un pays tiers, le contrôle annuel du respect du cahier des charges, au cours de la production du vin ainsi que pendant ou après son conditionnement, est assuré par:
a)
une ou plusieurs instances publiques désignées par le pays tiers, ou
b)
un ou plusieurs organismes de certification.
3. Les organismes de certification visés au paragraphe 1, point b), et au paragraphe 2, point b), se conforment à la norme européenne EN 45011 ou au guide ISO/IEC 65 (Exigences générales relatives aux organismes procédant à la certification de produits); à partir du 1er mai 2010, ils sont aussi accrédités conformément à cette norme ou à ce guide.
4. Lorsque les autorités visées au paragraphe 1, point a), et au paragraphe 2, point a), contrôlent le respect du cahier des charges, elles offrent des garanties adéquates d'objectivité et d'impartialité et disposent du personnel qualifié ainsi que des ressources nécessaires pour s'acquitter de leur mission.
Article 49
Modification du cahier des charges
1. Tout demandeur satisfaisant aux conditions énoncées à l'article 37 peut demander l'approbation d'une modification du cahier des charges relatif à une appellation d'origine protégée ou à une indication géographique protégée, notamment pour tenir compte de l'évolution des connaissances scientifiques et techniques ou pour revoir la délimitation de la zone géographique visée à l'article 35, paragraphe 2, deuxième alinéa, point d). La demande décrit les modifications sollicitées et leur justification.
2. Si la proposition de modification implique de modifier un ou plusieurs éléments du document unique visé à l'article 35, paragraphe 1, point d), les articles 38 à 41 s'appliquent, mutatis mutandis, à la demande de modification. Cependant, si la modification proposée n'est que mineure, il est décidé, selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 2, d'approuver ou non la modification sans suivre la procédure énoncée à l'article 39, paragraphe 2, et à l'article 40. En cas d'approbation, la Commission publie les éléments visés à l'article 39, paragraphe 3.
3. Si la proposition de modification n'implique aucune modification du document unique, les règles qui s'appliquent sont les suivantes:
a)
dans le cas où la zone géographique est située dans un État membre, ce dernier se prononce sur l'approbation de la modification et, en cas d'avis positif, publie le cahier des charges modifié et informe la Commission des modifications approuvées et de leur justification;
b)
dans le cas où la zone géographique est située dans un pays tiers, il appartient à la Commission d'approuver ou non la modification proposée.
Article 50
Annulation
Il peut être décidé, selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 2, à l'initiative de la Commission ou sur demande dûment motivée d'un État membre, d'un pays tiers ou d'une personne physique ou morale pouvant justifier d'un intérêt légitime, de retirer la protection accordée à une appellation d'origine ou à une indication géographique si le respect du cahier des charges correspondant n'est plus assuré.
Les articles 38 à 41 s'appliquent mutatis mutandis.
Article 51
Dénominations de vins bénéficiant actuellement d'une protection
1. Les dénominations de vins protégées conformément aux articles 51 et 54 du règlement (CE) no 1493/1999 et à l'article 28 du règlement (CE) no 753/2002 sont automatiquement protégées au titre du présent règlement. La Commission les inscrit au registre prévu à l'article 46 du présent règlement.
2. En ce qui concerne les dénominations de vins protégées visées au paragraphe 1, les États membres transmettent à la Commission:
a)
les dossiers techniques prévus à l'article 35, paragraphe 1;
b)
les décisions nationales d'approbation.
3. Les dénominations de vins visées au paragraphe 1 pour lesquelles les éléments visés au paragraphe 2 n'ont pas été présentés au 31 décembre 2011 perdent toute protection au titre du présent règlement. La Commission prend alors les mesures administratives nécessaires pour les supprimer du registre prévu à l'article 46.
4. L'article 50 ne s'applique pas à l'égard des dénominations de vins protégées visées au paragraphe 1.
Il peut être décidé, jusqu'au 31 décembre 2014, à l'initiative de la Commission et selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 2, de retirer la protection accordée aux dénominations de vins protégées visées au paragraphe 1 si elles ne remplissent pas les conditions énoncées à l'article 34.
Section 6
Dispositions générales
Article 52
Mesures d'application
Les mesures nécessaires à la mise en œuvre du présent chapitre sont arrêtées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1.
Ces mesures peuvent notamment inclure des dérogations aux conditions d'application des règles et des exigences établies dans le présent chapitre en ce qui concerne:
a)
les demandes en cours de protection des appellations d'origine ou des indications géographiques;
b)
la production de certains vins portant une appellation d'origine ou une indication géographique protégée dans une zone géographique située à proximité de la zone géographique d'origine du raisin;
c)
les pratiques de production traditionnelles de certains vins bénéficiant d'une appellation d'origine protégée.
Article 53
Redevances
Les États membres peuvent exiger le paiement d'une redevance destinée à couvrir leurs frais, y compris ceux supportés lors de l'examen des demandes de protection, des déclarations d'opposition, des demandes de modification et des demandes d'annulation présentées au titre du présent règlement.
CHAPITRE V
Mentions traditionnelles
Article 54
Définition
1. On entend par «mention traditionnelle», une mention employée de manière traditionnelle dans un État membre pour les produits visés à l'article 33, paragraphe 1:
a)
pour indiquer que le produit bénéficie d'une appellation d'origine protégée ou d'une indication géographique protégée en vertu du droit communautaire ou de la législation d'un État membre; ou
b)
pour désigner la méthode de production ou de vieillissement ou la qualité, la couleur, le type de lieu ou un événement particulier lié à l'histoire du produit bénéficiant d'une appellation d'origine protégée ou d'une indication géographique protégée.
2. Les mentions traditionnelles sont répertoriées, définies et protégées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1.
Article 55
Protection
1. Les mentions traditionnelles protégées peuvent être utilisées exclusivement pour un produit qui a été produit en conformité avec la définition visée à l'article 54, paragraphe 2.
Les mentions traditionnelles sont protégées contre toute utilisation illicite.
Les États membres prennent les mesures nécessaires pour empêcher l'utilisation illicite des mentions traditionnelles protégées.
2. Les mentions traditionnelles ne deviennent pas génériques dans la Communauté.
Article 56
Mesures d'application
Les mesures nécessaires à la mise en œuvre du présent chapitre sont arrêtées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1, notamment pour ce qui est:
a)
de la procédure d'octroi d'une protection;
b)
du niveau de protection spécifique.
CHAPITRE VI
Étiquetage et présentation
Article 57
Définition
Aux fins du présent règlement, on entend par:
a)
«étiquetage», les mentions, indications, marques de fabrique ou de commerce, images ou signes figurant sur tout emballage, document, écriteau, étiquette, bague ou collerette accompagnant ou se référant à un produit donné;
b)
«présentation», les informations transmises au consommateur par le biais de l'emballage du produit concerné, y compris la forme et le type des bouteilles.
Article 58
Conditions d'application des règles horizontales
Sauf dispositions contraires du présent règlement, la directive 89/104/CEE, la directive 89/396/CEE du Conseil du 14 juin 1989 relative aux mentions ou marques permettant d'identifier le lot auquel appartient une denrée alimentaire (21), la directive 2000/13/CE et la directive 2007/45/EC du Parlement européen et du Conseil du 5 septembre 2007 fixant les règles relatives aux quantités nominales des produits en préemballages (22) s'appliquent à l'étiquetage et la présentation des produits couverts par leurs champs d'application.
Article 59
Indications obligatoires
1. L'étiquetage et la présentation des produits visés à l'annexe IV, paragraphes 11, 13, 15 et 16, commercialisés dans la Communauté ou destinés à l'exportation, comportent les indications obligatoires suivantes:
a)
la dénomination de la catégorie de produit de la vigne conformément à l'annexe IV;
b)
pour les vins bénéficiant d'une appellation d'origine protégée ou d'une indication géographique protégée:
i)
les termes «appellation d'origine protégée» ou «indication géographique protégée», et
ii)
la dénomination de l'appellation d'origine protégée ou de l'indication géographique protégée;
c)
le titre alcoométrique volumique acquis;
d)
la provenance;
e)
l'identité de l'embouteilleur ou, dans le cas des vins mousseux, des vin mousseux gazéifiés, des vins mousseux de qualité ou des vins mousseux de qualité de type aromatique, le nom du producteur ou du vendeur;
f)
l'identité de l'importateur dans le cas des vins importés;
g)
dans le cas des vins mousseux, des vins mousseux gazéifiés, des vins mousseux de qualité ou des vins mousseux de qualité de type aromatique, la teneur en sucre.
2. Par dérogation au paragraphe 1, point a), la référence à la catégorie de produit de la vigne peut être omise pour les vins dont l'étiquette comporte la dénomination protégée d'une appellation d'origine ou d'une indication géographique.
3. Par dérogation au paragraphe 1, point b), les termes «appellation d'origine protégée» et «indication géographique protégée» peuvent être omis dans les cas suivants:
a)
lorsqu'une mention traditionnelle visée à l'article 54, paragraphe 1, point a), figure sur l'étiquette;
b)
lorsque, dans des cas exceptionnels à déterminer selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1, la dénomination de l'appellation d'origine protégée ou de l'indication géographique protégée figure sur l'étiquette.
Article 60
Indications facultatives
1. L'étiquetage et la présentation des produits visés à l'article 59, paragraphe 1, peuvent notamment comporter les indications facultatives suivantes:
a)
l'année de récolte;
b)
le nom d'une ou plusieurs variétés à raisins de cuve;
c)
dans le cas de vins autres que ceux visés à l'article 59, paragraphe 1, point g), les mentions indiquant la teneur en sucre;
d)
pour les vins bénéficiant d'une appellation d'origine protégée ou d'une indication géographique protégée, les mentions traditionnelles visées à l'article 54, paragraphe 1, point b);
e)
le symbole communautaire indiquant l'appellation d'origine protégée ou l'indication géographique protégée;
f)
les mentions relatives à certaines méthodes de production;
g)
pour les vins bénéficiant d'une appellation d'origine protégée ou d'une indication géographique, le nom d'une autre unité géographique plus petite ou plus grande que la zone qui est à la base de l'appellation d'origine ou de l'indication géographique.
2. Sans préjudice de l'article 42, paragraphe 3, en ce qui concerne l'utilisation des indications visées au paragraphe 1, points a) et b), pour des vins sans appellation d'origine protégée ni indication géographique protégée:
a)
les États membres introduisent des dispositions législatives, réglementaires ou administratives en vue de s'assurer que des procédures de certification, d'approbation et de contrôle permettent de garantir la véracité des informations concernées;
b)
les États membres peuvent, en ce qui concerne les vins élaborés sur leur territoire à partir des variétés à raisins de cuve, sur la base de critères objectifs et non discriminatoires et sans préjudice des conditions d'une concurrence équitable, établir des listes de variétés à raisins de cuve à exclure, notamment:
i)
s'il existe pour le consommateur un risque de confusion concernant l'origine réelle du vin parce que la variété à raisins de cuve concernée fait partie intégrante d'une appellation d'origine ou d'une indication géographique protégée existante;
ii)
si les contrôles nécessaires ne seraient pas rentables parce que la variété à raisins de cuve concernée ne représente qu'une toute petite partie du vignoble de l'État membre;
c)
les mélanges de vins de différents États membres ne donnent pas lieu à l'étiquetage de la (des) variété(s) à raisins de cuve, à moins que les États membres concernés n'en décident autrement et n'assurent la faisabilité des procédures pertinentes de certification, d'approbation et de contrôle.
Article 61
Langues
1. Les indications obligatoires ou facultatives visées aux articles 59 et 60, lorsqu'elles sont exprimées en toutes lettres, apparaissent dans une ou plusieurs des langues officielles de la Communauté.
2. Nonobstant le paragraphe 1, la dénomination d'une appellation d'origine protégée ou d'une indication géographique protégée ou une mention traditionnelle visée à l'article 54, paragraphe 1, point a), apparaissent sur l'étiquette dans la ou les langues pour lesquelles la protection s'applique.
Dans le cas des appellations d'origine et des indications géographiques protégées ou des dénominations nationales spécifiques qui sont épelées dans un alphabet autre que le latin, la dénomination peut aussi figurer dans une ou plusieurs langues officielles de la Communauté.
Article 62
Application de la législation
Les autorités compétentes des États membres prennent les mesures nécessaires pour empêcher la mise sur le marché d'un produit visé à l'article 59, paragraphe 1, dont l'étiquetage n'est pas conforme aux dispositions du présent chapitre, ou pour en assurer le retrait.
Article 63
Mesures d'application
Les mesures nécessaires à la mise en œuvre du présent chapitre sont arrêtées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1.
Ces mesures peuvent porter notamment sur:
a)
des précisions concernant l'indication de la provenance du produit concerné;
b)
les conditions d'utilisation des indications facultatives énumérées à l'article 60;
c)
des exigences spécifiques liées aux indications relatives à l'année de récolte et à la variété à raisins de cuve figurant sur les étiquettes, conformément à l'article 60, paragraphe 2;
d)
d'autres dérogations venant s'ajouter à celles visées à l'article 59, paragraphe 2, en vertu desquelles la référence à la catégorie de produit de la vigne peut être omise;
e)
les règles concernant la protection à assurer en rapport avec la présentation d'un produit donné.
CHAPITRE VII
Organisations de producteurs et organisations interprofessionnelles
Article 64
Organisations de producteurs
1. Les États membres peuvent reconnaître les organisations de producteurs qui:
a)
sont constituées de producteurs de produits relevant du présent règlement;
b)
sont constituées à l'initiative des producteurs;
c)
poursuivent un objectif spécifique, qui peut notamment avoir trait à un ou plusieurs des éléments suivants:
i)
adapter conjointement la production aux exigences du marché et l'améliorer;
ii)
promouvoir la concentration de l'offre et la mise sur le marché de la production des membres;
iii)
promouvoir la rationalisation et l'amélioration de la production et de la transformation;
iv)
réduire les coûts de production et les coûts de gestion du marché et stabiliser les prix à la production;
v)
promouvoir et fournir l'assistance technique nécessaire pour la mise en œuvre de pratiques culturales et de techniques de production respectueuses de l'environnement;
vi)
promouvoir des initiatives concernant la gestion des sous-produits de la vinification et la gestion des déchets, en vue notamment de la protection de la qualité de l'eau, du sol et du paysage, et préserver ou stimuler la biodiversité;
vii)
réaliser des études sur les méthodes de production durables et sur l'évolution du marché;
viii)
contribuer à la réalisation des programmes d'aide visés au titre II, chapitre I;
d)
appliquent des statuts qui obligent notamment leurs membres à:
i)
appliquer, en matière de notification de la production, de production, de commercialisation et de protection de l'environnement, les règles adoptées par l'organisation de producteurs;
ii)
fournir les renseignements qui sont demandés par l'organisation de producteurs à des fins statistiques et qui peuvent concerner notamment les superficies et l'évolution du marché;
iii)
s'acquitter de pénalités en cas de manquement aux obligations statutaires;
e)
ont déposé une demande de reconnaissance en tant qu'organisation de producteurs auprès de l'État membre concerné, dans laquelle figurent les éléments suivants:
i)
la preuve qu'elle respecte les critères établis aux points a) à d);
ii)
la preuve qu'elle réunit un nombre minimal de membres, devant être fixé par l'État membre concerné;
iii)
la preuve qu'elle couvre, dans le domaine d'activité de l'organisation, un volume minimal de production commercialisable, devant être fixé par l'État membre concerné;
iv)
la preuve qu'elle peut mener ses activités correctement, tant du point de vue de la durée que du point de vue de l'efficacité et de la concentration de l'offre;
v)
la preuve qu'elle permet effectivement à ses membres d'obtenir l'assistance technique nécessaire pour la mise en œuvre de pratiques culturales respectueuses de l'environnement.
2. Les organisations de producteurs qui sont reconnues en vertu du règlement (CE) no 1493/1999 sont réputées être reconnues en tant que telles en vertu du présent article.
Article 65
Organisations interprofessionnelles
1. Les États membres peuvent reconnaître les organisations interprofessionnelles qui:
a)
sont constituées de représentants des activités économiques dans le domaine de la production, du commerce ou de la transformation des produits relevant du présent règlement;
b)
sont constituées à l'initiative de la totalité ou d'une partie des représentants visés au point a);
c)
appliquent, dans une ou plusieurs régions de la Communauté, une ou plusieurs des mesures ci-après, en prenant en compte la santé publique et les intérêts des consommateurs:
i)
amélioration de la connaissance et de la transparence de la production et du marché;
ii)
contribution à une meilleure coordination de la mise sur le marché des produits, notamment par des recherches et des études de marché;
iii)
élaboration de contrats types compatibles avec la réglementation communautaire;
iv)
intensification de la mise en valeur du potentiel de production;
v)
communication des informations et réalisation des recherches nécessaires pour orienter la production vers des produits plus adaptés aux besoins du marché et aux goûts et aspirations des consommateurs, notamment en matière de qualité des produits et de protection de l'environnement;
vi)
communication d'informations sur les caractéristiques spécifiques du vin bénéficiant d'une appellation d'origine protégée ou d'une indication géographique protégée;
vii)
recherche de méthodes permettant de limiter l'usage des produits phytosanitaires et d'autres intrants et de garantir la qualité des produits ainsi que la préservation des sols et des eaux;
viii)
promotion de la production intégrée ou d'autres méthodes de production respectueuses de l'environnement;
ix)
promotion d'une consommation de vin modérée et responsable et diffusion d'informations sur les méfaits des modes de consommation dangereux;
x)
réalisation d'actions de promotion en faveur du vin, notamment dans les pays tiers;
xi)
mise au point de méthodes et d'instruments pour améliorer la qualité des produits à tous les stades de la production, de la vinification et de la commercialisation;
xii)
mise en valeur, protection et promotion de l'agriculture biologique;
xiii)
mise en valeur, protection et promotion des labels de qualité et des appellations d'origine et des indications géographiques protégées;
d)
ont déposé une demande de reconnaissance auprès de l'État membre concerné, dans laquelle figurent les éléments suivants:
i)
la preuve qu'elle respecte les critères établis aux points a) à c);
ii)
la preuve qu'elle réalise ses activités dans une ou plusieurs régions du territoire concerné;
iii)
la preuve qu'elle représente une part significative de la production ou du commerce des produits relevant du présent règlement;
iv)
la preuve qu'elle ne participe pas elle-même à la production, à la transformation ou à la commercialisation des produits relevant du présent règlement.
2. Les organisations remplissant les critères énoncés au paragraphe 1, qui ont été reconnues par les États membres, sont réputées être reconnues en tant qu'organisations interprofessionnelles au titre du présent article.
Article 66
Procédure de reconnaissance
1. Les demandes de reconnaissance en tant qu'organisation de producteurs ou en tant qu'organisation interprofessionnelle sont déposées auprès de l'État membre dans lequel l'organisation a son siège et examinées par ce dernier.
2. Les États membres prennent la décision d'accorder ou de refuser la reconnaissance de l'organisation dans les quatre mois suivant le dépôt de la demande.
Article 67
Règles de commercialisation
1. Afin d'améliorer et de stabiliser le fonctionnement du marché commun des vins, y compris les raisins, moûts et vins dont ils résultent, les États membres producteurs, notamment dans la mise en œuvre de décisions prises par des organisations interprofessionnelles, peuvent définir des règles de commercialisation portant sur la régulation de l'offre.
Ces règles sont proportionnées par rapport à l'objectif poursuivi et ne doivent pas:
a)
concerner des transactions après la première mise sur le marché du produit en question;
b)
autoriser la fixation de prix, y compris à titre indicatif ou de recommandation;
c)
bloquer un pourcentage excessif de la récolte normalement disponible;
d)
permettre le refus de délivrance des attestations nationales et communautaires nécessaires à la circulation et à la commercialisation des vins, lorsque cette commercialisation est conforme aux règles susmentionnées.
2. Les règles prévues au paragraphe 1 doivent être portées in extenso à la connaissance des opérateurs par parution dans une publication officielle de l'État membre concerné.
Article 68
Suivi
Les États membres:
a)
effectuent à intervalles réguliers des contrôles pour s'assurer du respect par les organisations de producteurs et les organisations interprofessionnelles des conditions de la reconnaissance établies aux articles 64 et 65;
b)
procèdent au retrait de la reconnaissance si une organisation de producteurs ou une organisation interprofessionnelle ne respecte plus les exigences pertinentes et sanctionnent l'organisation concernée en cas de non-conformité ou d'irrégularités.
Article 69
Communication
Le 1er mars de chaque année au plus tard et pour la première fois avant le 1er mars 2009, les États membres communiquent à la Commission les décisions ou actions qu'ils ont prises ou entreprises conformément aux articles 66, 67 et 68 au cours de l'année civile précédente.
TITRE IV
ÉCHANGES AVEC LES PAYS TIERS
CHAPITRE I
Dispositions communes
Article 70
Principes généraux
1. Sauf dispositions contraires du présent règlement, les taux de droits du tarif douanier commun s'appliquent aux produits relevant du présent règlement.
2. Sauf dispositions contraires du présent règlement ou dispositions arrêtées en vertu de celui-ci, sont interdites dans les échanges avec les pays tiers:
a)
la perception de toute taxe ayant un effet équivalent à un droit de douane;
b)
l'application de toute restriction quantitative ou de toute mesure ayant un effet équivalent.
Article 71
Nomenclature combinée
Les règles générales pour l'interprétation de la nomenclature combinée et les règles particulières pour son application s'appliquent au classement des produits relevant du présent règlement. La nomenclature tarifaire résultant de l'application du présent règlement, y compris, selon le cas, les définitions et catégories figurant aux annexes I et IV, est incluse dans le tarif douanier commun.
CHAPITRE II
Certificats d'importation et d'exportation
Article 72
Certificats d'importation et d'exportation
1. Il peut être décidé, selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1, que les importations à destination de la Communauté ou les exportations à partir de la Communauté d'un ou plusieurs produits relevant des codes NC 2009 61, 2009 69 et 2204 peuvent être soumises à la présentation d'un certificat d'importation ou d'exportation.
2. Lors de l'application du paragraphe 1, il est tenu compte de la nécessité des certificats aux fins de la gestion des marchés concernés et, notamment, dans le cas des certificats d'importation, aux fins du suivi des importations des produits en question.
Article 73
Délivrance des certificats
Les certificats d'importation et d'exportation sont délivrés par les États membres à tout intéressé qui en fait la demande, quel que soit le lieu de son établissement dans la Communauté, à moins qu'un règlement du Conseil ou tout autre acte du Conseil n'en dispose autrement et sans préjudice des dispositions prises pour l'application du chapitre IV.
Article 74
Validité des certificats
Les certificats d'importation et d'exportation sont valables dans toute la Communauté.
Article 75
Garantie
1. Sauf dispositions contraires arrêtées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1, la délivrance des certificats d'importation et d'exportation est subordonnée à la constitution d'une garantie assurant que les produits sont importés ou exportés pendant la durée de validité du certificat.
2. Sauf cas de force majeure, la garantie reste acquise en tout ou en partie si l'opération d'importation ou d'exportation n'est pas réalisée ou n'est réalisée que partiellement durant la période de validité du certificat.
Article 76
Garantie particulière
1. En ce qui concerne les jus et les moûts relevant des codes NC 2009 61, 2009 69 et 2204 30 pour lesquels l'application des droits du tarif douanier commun dépend du prix à l'importation du produit importé, la réalité de ce prix est vérifiée soit sur la base d'un contrôle lot par lot, soit à l'aide d'une valeur forfaitaire à l'importation, calculée par la Commission sur la base des cours des mêmes produits dans les pays d'origine.
Au cas où le prix d'entrée déclaré du lot concerné est supérieur à la valeur forfaitaire à l'importation, augmentée d'une marge arrêtée selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1, et qui ne peut pas dépasser la valeur forfaitaire de plus de 10 %, le dépôt d'une garantie égale aux droits à l'importation déterminée sur la base de la valeur forfaitaire à l'importation est requis.
Si le prix d'entrée du lot concerné n'est pas déclaré, l'application du tarif douanier commun dépend de la valeur forfaitaire à l'importation ou de l'application, dans les conditions à déterminer conformément à la procédure visée à l'article 113, paragraphe 1, des dispositions pertinentes de la législation douanière.
2. Lorsque les dérogations du Conseil visées à l'annexe VI, points B.5 ou C, sont appliquées à des produits importés, les importateurs déposent une garantie pour ces produits auprès des autorités douanières désignées au moment de la mise en libre pratique. Elle est restituée sur présentation par l'importateur de la preuve, acceptée par les autorités douanières de l'État membre de la mise en libre pratique, que les moûts ont été transformés en jus de raisins, utilisés dans d'autres produits en dehors du secteur vinicole ou, s'ils ont été vinifiés, qu'ils ont été dûment étiquetés.
Article 77
Mesures d'application
Les mesures nécessaires à la mise en œuvre du présent chapitre sont arrêtées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1.
Ces mesures peuvent porter notamment sur:
a)
la fixation des critères pour déterminer le régime de contrôle applicable;
b)
les éléments à prendre en considération pour le calcul des valeurs forfaitaires à l'importation;
c)
le niveau des garanties visées aux articles 75 et 76 et les règles régissant la restitution de ces garanties;
d)
le cas échéant, la liste des produits pour lesquels des certificats d'importation ou d'exportation sont exigés;
e)
le cas échéant, les conditions de délivrance et la durée de validité des certificats d'importation et d'exportation.
CHAPITRE III
Mesures de sauvegarde et perfectionnement actif et passif
Article 78
Mesures de sauvegarde
1. Des mesures de sauvegarde à l'égard des importations dans la Communauté sont prises par la Commission, sous réserve des dispositions du paragraphe 3 du présent article, conformément au règlement (CE) no 519/94 du Conseil du 7 mars 1994 relatif au régime commun applicable aux importations de certains pays tiers (23) et au règlement (CE) no 3285/94 du Conseil du 22 décembre 1994 relatif au régime commun applicable aux importations (24).
2. Sauf dispositions contraires applicables en vertu de tout autre acte du Conseil, des mesures de sauvegarde à l'égard des importations dans la Communauté prévues dans le cadre des accords internationaux conclus conformément à l'article 300 du traité sont prises par la Commission en application du paragraphe 3 du présent article.
3. Les mesures prévues aux paragraphes 1 et 2 peuvent être prises par la Commission à la demande d'un État membre, ou bien de sa propre initiative. Si la Commission est saisie d'une demande par un État membre, elle prend une décision dans les cinq jours ouvrables qui suivent la réception de cette demande.
Les mesures sont notifiées aux États membres et sont immédiatement applicables.
Tout État membre peut déférer au Conseil les décisions prises par la Commission au titre des paragraphes 1 et 2 dans un délai de cinq jours ouvrables à compter du jour de leur notification. Le Conseil se réunit sans délai. Il peut, à la majorité qualifiée, modifier ou annuler les décisions en cause dans un délai d'un mois à compter du jour où elles lui ont été déférées.
4. Lorsque la Commission estime que l'abrogation ou la modification des mesures de sauvegarde prises en vertu des paragraphes 1 ou 2 s'impose, elle procède comme suit:
a)
si le Conseil a statué sur ces mesures, elle lui propose leur abrogation ou leur modification. Le Conseil statue à la majorité qualifiée;
b)
dans tous les autres cas, elle abroge ou modifie les mesures de sauvegarde communautaires.
Article 79
Droits additionnels à l'importation
1. Un droit additionnel à l'importation s'applique aux importations, soumises aux taux de droits prévus à l'article 70, paragraphe 1, de jus de raisins et de moûts de raisins lorsqu'elles sont assorties d'une clause de sauvegarde spéciale («CSS») dans l'accord sur l'agriculture conclu dans le cadre des négociations commerciales multilatérales du cycle d'Uruguay, afin d'éviter ou de contrer les effets préjudiciables sur le marché de la Communauté pouvant résulter des importations, si:
a)
les importations sont effectuées à un prix inférieur au niveau notifié par la Communauté à l'OMC, ou
b)
le volume des importations d'une année quelconque dépasse un certain niveau.
Le volume visé au point b) est fondé sur les possibilités d'accès au marché définies, le cas échéant, comme étant les importations en pourcentage de la consommation intérieure correspondante au cours des trois années précédentes.
2. Le droit additionnel à l'importation n'est pas exigé lorsque les importations ne risquent pas de perturber le marché communautaire ou que les effets seraient disproportionnés par rapport à l'objectif recherché.
3. Aux fins du paragraphe 1, point a), les prix à l'importation sont déterminés sur la base des prix à l'importation caf de l'expédition considérée.
Les prix à l'importation caf sont vérifiés au regard des prix représentatifs du produit sur le marché mondial ou sur le marché d'importation communautaire dudit produit.
Article 80
Suspension du régime de perfectionnement actif et passif
1. Lorsque le marché de la Communauté est perturbé ou risque d'être perturbé par le régime du perfectionnement actif ou passif, il peut être décidé, à la demande d'un État membre ou sur initiative de la Commission et selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1, de suspendre, totalement ou partiellement, le recours au régime de perfectionnement actif ou passif pour les produits relevant du présent règlement. Si la Commission est saisie d'une demande par un État membre, une décision est prise dans les cinq jours ouvrables qui suivent la réception de cette demande.
Les mesures sont notifiées aux États membres et sont immédiatement applicables.
Tout État membre peut déférer au Conseil les mesures prises au titre du premier alinéa dans un délai de cinq jours ouvrables à compter du jour de leur notification. Le Conseil se réunit sans délai. Il peut, à la majorité qualifiée, modifier ou annuler les mesures en cause dans un délai d'un mois à compter du jour où elles lui ont été déférées.
2. Dans la mesure nécessaire au bon fonctionnement de l'organisation commune du marché vitivinicole, le recours au régime de perfectionnement actif ou passif pour les produits relevant du présent règlement peut être totalement ou partiellement interdit par le Conseil, statuant conformément à la procédure prévue à l'article 37, paragraphe 2, du traité.
Article 81
Mesures d'application
Les mesures nécessaires à la mise en œuvre du présent chapitre sont arrêtées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1.
CHAPITRE IV
Règles applicables aux importations
Article 82
Exigences relatives aux importations
1. Sauf dispositions contraires, contenues notamment dans les accords conclus conformément à l'article 300 du traité, les dispositions relatives aux appellations d'origine et aux indications géographiques et à l'étiquetage figurant au titre III, chapitres III et IV, du présent règlement, le cas échéant, ainsi que l'article 25, paragraphe 2, du présent règlement s'appliquent aux produits relevant des codes NC 2009 61, 2009 69 et 2204 qui sont importés dans la Communauté.
2. Sauf si les accords conclus conformément à l'article 300 du traité en disposent autrement, les produits visés au paragraphe 1 du présent article sont produits selon les pratiques œnologiques recommandées et publiées par l'OIV ou autorisées par la Communauté sur la base du présent règlement et de ses mesures d'application.
3. L'importation des produits visés au paragraphe 1 est soumise à la présentation:
a)
d'une attestation confirmant le respect des dispositions visées aux paragraphes 1 et 2, devant être établie par un organisme compétent figurant sur une liste rendue publique par la Commission dans le pays d'origine du produit;
b)
d'un rapport d'analyse établi par un organisme ou service désigné par le pays d'origine du produit, dans la mesure où le produit est destiné à la consommation humaine directe.
Article 83
Contingents tarifaires
1. Les contingents tarifaires pour les importations de produits relevant du présent règlement, découlant d'accords conclus conformément à l'article 300 du traité ou de tout autre acte du Conseil, sont ouverts et gérés selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1, du présent règlement.
2. Les contingents tarifaires sont gérés de manière à éviter toute discrimination entre les opérateurs concernés, au moyen d'une des méthodes suivantes ou d'une combinaison de ces méthodes, ou encore d'une autre méthode appropriée:
a)
une méthode fondée sur l'ordre chronologique d'introduction des demandes (principe du «premier arrivé, premier servi»);
b)
une méthode de répartition en proportion des quantités demandées lors de l'introduction des demandes (méthode dite de «l'examen simultané»);
c)
une méthode fondée sur la prise en compte des courants d'échanges traditionnels (méthode dite des «opérateurs traditionnels/nouveaux venus»).
3. La méthode de gestion adoptée pour les contingents tarifaires tient compte, le cas échéant, des besoins d'approvisionnement du marché communautaire et de la nécessité de préserver l'équilibre de ce marché.
Article 84
Mesures d'application
Les mesures nécessaires à la mise en œuvre du présent chapitre sont arrêtées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1.
Ces mesures peuvent porter notamment sur:
a)
des précisions concernant les exigences à l'importation;
b)
les dispositions garantissant la nature, la provenance et l'origine du produit;
c)
les dispositions relatives à la reconnaissance du document permettant de vérifier les garanties visées au point b).
TITRE V
POTENTIEL DE PRODUCTION
CHAPITRE I
Plantations illégales
Article 85
Plantations illégales réalisées après le 31 août 1998
1. Les producteurs arrachent à leurs frais les superficies qui ont été plantées en vigne sans droit de plantation correspondant, le cas échéant, après le 31 août 1998.
2. Dans l'attente de l'arrachage prévu au paragraphe 1, les raisins et les produits issus des raisins provenant des superficies visées dans ce paragraphe ne peuvent être mis en circulation qu'à destination des distilleries aux frais exclusifs du producteur. Les produits résultant de la distillation ne peuvent entrer dans l'élaboration d'alcool ayant un titre alcoométrique volumique acquis égal ou inférieur à 80 % vol.
3. Sans préjudice, le cas échéant, des sanctions qu'ils ont imposées précédemment, à partir du 31 décembre 2008, les États membres imposent aux producteurs qui ne se sont pas conformés à cette obligation d'arrachage des sanctions modulées en fonction de la gravité, de l'étendue et de la durée du manquement.
4. Les États membres communiquent à la Commission, le 1er mars de chaque année au plus tard, les superficies qui ont été plantées en vigne sans droit de plantation correspondant après le 31 août 1998, ainsi que les superficies où les vignes ont été arrachées conformément au paragraphe 1.
5. La fin de l'interdiction transitoire des nouvelles plantations, fixée au 31 décembre 2015, conformément à l'article 90, paragraphe 1, ne porte pas atteinte aux obligations établies dans le présent article.
Article 86
Régularisation obligatoire des plantations illégales réalisées avant le 1er septembre 1998
1. Les producteurs régularisent, contre le paiement d'une redevance et à la date du 31 décembre 2009 au plus tard, les superficies qui ont été plantées en vigne sans droit de plantation correspondant, le cas échéant, avant le 1er septembre 1998.
Sans préjudice des procédures applicables dans le cadre de l'apurement des comptes, le premier alinéa ne s'applique pas aux superficies régularisées sur la base de l'article 2, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1493/1999.
2. La redevance prévue au paragraphe 1 est fixée par les États membres. Elle est équivalente à au moins deux fois la valeur moyenne du droit de plantation correspondant dans la région concernée.
3. Dans l'attente de la régularisation prévue au paragraphe 1, les raisins ou les produits issus des raisins provenant des superficies visées dans ce paragraphe ne peuvent être mis en circulation qu'à destination des distilleries, aux frais exclusifs du producteur. Ces produits ne peuvent entrer dans l'élaboration d'alcool ayant un titre alcoométrique volumique acquis égal ou inférieur à 80 % vol.
4. Les superficies plantées en vigne sans droit de plantation, visées au paragraphe 1, qui ne sont pas régularisées conformément aux dispositions de ce paragraphe le 31 décembre 2009 au plus tard, sont arrachées par les producteurs concernés, à leurs frais.
Les États membres imposent des sanctions, modulées en fonction de la gravité, de l'étendue et de la durée du manquement, aux producteurs qui ne se sont pas conformés à cette obligation d'arrachage.
Dans l'attente de l'arrachage visé au premier alinéa, le paragraphe 3 s'applique mutatis mutandis.
5. Les États membres communiquent à la Commission le 1er mars de chacune des années concernées au plus tard:
a)
les superficies qui ont été plantées en vigne sans droit de plantation correspondant avant le 1er septembre 1998;
b)
les superficies régularisées conformément au paragraphe 1, les redevances prévues dans ce même paragraphe, ainsi que la valeur moyenne des droits de plantation régionaux visée au paragraphe 2.
Les États membres communiquent à la Commission pour la première fois le 1er mars 2010 au plus tard les superficies arrachées en application du paragraphe 4, premier alinéa.
6. La fin de l'interdiction transitoire des nouvelles plantations, fixée au 31 décembre 2015, conformément à l'article 90, paragraphe 1, ne porte pas atteinte aux obligations établies aux paragraphes 3, 4 et 5.
Article 87
Contrôle du respect de l'interdiction de mise en circulation ou de la distillation
1. En rapport avec l'article 85, paragraphe 2, et l'article 86, paragraphes 3 et 4, les États membres exigent une preuve que les produits concernés n'ont pas été mis en circulation ou, lorsqu'il s'agit de produits distillés, demandent la présentation des contrats de distillation.
2. Les États membres vérifient le respect de l'interdiction de mise en circulation et des exigences relatives à la distillation visées au paragraphe 1. Ils imposent des sanctions en cas de manquement.
3. Les États membres notifient à la Commission les superficies soumises à la distillation et les volumes d'alcool correspondants.
Article 88
Mesures d'accompagnement
Les superficies visées à l'article 86, paragraphe 1, premier alinéa, tant qu'elles ne sont pas régularisées, et les superficies visées à l'article 85, paragraphe 1, ne bénéficient d'aucune mesure d'aide nationale ou communautaire.
Article 89
Mesures d'application
Les mesures nécessaires à la mise en œuvre du présent chapitre sont arrêtées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1.
Ces mesures peuvent porter sur:
a)
des précisions concernant les exigences en matière de notification des États membres, y compris les éventuelles réductions des dotations budgétaires visées à l'annexe II en cas de manquement;
b)
des précisions concernant les sanctions imposées par les États membres en cas de manquement aux obligations établies aux articles 85, 86 et 87.
CHAPITRE II
Régime transitoire des droits de plantation
Article 90
Interdiction transitoire de plantation de vigne
1. Sans préjudice de l'article 24, et notamment de son paragraphe 3, la plantation de vigne des variétés à raisins de cuve répondant aux conditions requises pour être classées au titre de l'article 24, paragraphe 1, est interdite jusqu'au 31 décembre 2015.
2. Jusqu'au 31 décembre 2015, est également interdit le surgreffage de variétés à raisins de cuve répondant aux conditions requises pour être classées au titre de l'article 24, paragraphe 1, sur des variétés autres que les variétés à raisins de cuve visées dans cet article.
3. Nonobstant les paragraphes 1 et 2, les plantations et le surgreffage visés dans ces paragraphes sont autorisés s'ils sont couverts par:
a)
un droit de plantation nouvelle, prévu à l'article 91;
b)
un droit de replantation, prévu à l'article 92;
c)
un droit de plantation prélevé sur une réserve, prévu aux articles 93 et 94.
4. Les droits de plantation visés au paragraphe 3 sont octroyés en hectares.
5. Les articles 91 à 96 s'appliquent jusqu'au 31 décembre 2015.
6. Les États membres peuvent décider de maintenir sur leur territoire ou sur des parties de leur territoire l'interdiction visée au paragraphe 1 jusqu'au 31 décembre 2018 au plus tard. Dans ce cas, les règles applicables au régime transitoire des droits de plantation, exposé dans le présent chapitre, y compris le présent article, s'appliquent dans cet État membre en conséquence.
Article 91
Droits de plantation nouvelle
1. Les États membres peuvent octroyer aux producteurs des droits de plantation nouvelle pour les superficies:
a)
destinées à des plantations nouvelles dans le cadre de mesures de remembrement ou de mesures d'expropriation pour cause d'utilité publique, arrêtées en application de la législation nationale;
b)
destinées à l'expérimentation;
c)
destinées à la culture de vignes mères de greffons; ou
d)
dont les produits vitivinicoles sont destinés uniquement à la consommation du ménage du viticulteur.
2. Les droits de plantation nouvelle attribués sont:
a)
exercés par le producteur à qui ils ont été octroyés;
b)
utilisés avant la fin de la deuxième campagne suivant celle durant laquelle ils ont été octroyés;
c)
utilisés aux fins pour lesquelles ils ont été octroyés.
Article 92
Droits de replantation
1. Les États membres octroient des droits de replantation aux producteurs qui ont procédé à l'arrachage d'une superficie plantée en vigne.
Toutefois, les superficies arrachées ayant fait l'objet d'une prime à l'arrachage en application du chapitre III ne doivent pas générer de droits de replantation.
2. Les États membres peuvent octroyer des droits de replantation aux producteurs qui s'engagent à arracher une superficie plantée en vigne. Dans ce cas, l'arrachage de la superficie concernée doit être effectué au plus tard à la fin de la troisième année suivant la plantation des nouvelles vignes pour lesquelles les droits de replantation ont été octroyés.
3. Les droits de replantation octroyés correspondent à une superficie équivalente à la superficie arrachée en culture pure.
4. Les droits de replantation sont exercés dans l'exploitation pour laquelle ils ont été octroyés. Les États membres peuvent en outre limiter l'exercice de ces droits à la superficie où l'arrachage a été effectué.
5. Par dérogation au paragraphe 4, les États membres peuvent décider qu'il est possible de transférer les droits de replantation, en tout ou en partie, à une autre exploitation à l'intérieur du même État membre dans les cas suivants:
a)
lorsqu'une partie de l'exploitation concernée est transférée à cette autre exploitation;
b)
lorsque des superficies de cette autre exploitation sont destinées à:
i)
la production de vins bénéficiant d'une appellation d'origine protégée ou d'une indication géographique protégée; ou
ii)
la culture de vignes mères de greffons.
Les États membres veillent à ce que l'application des dérogations prévues au premier alinéa n'entraîne pas une augmentation globale du potentiel de production sur leur territoire, en particulier lorsque des transferts sont effectués de superficies non irriguées vers des superficies irriguées.
6. Les paragraphes 1 à 5 s'appliquent, mutatis mutandis, aux droits similaires aux droits de replantation acquis en vertu d'une législation communautaire ou nationale antérieure.
7. Les droits de replantation octroyés au titre de l'article 4, paragraphe 5, du règlement (CE) no 1493/1999 sont utilisés dans les délais y prévus.
Article 93
Réserve nationale et régionale de droits de plantation
1. Afin d'améliorer la gestion du potentiel de production, les États membres créent une réserve nationale ou des réserves régionales de droits de plantation.
2. Les États membres qui ont mis en place des réserves nationales ou régionales de droits de plantation conformément au règlement (CE) no 1493/1999 peuvent maintenir ces réserves pour autant qu'ils appliquent le régime transitoire des droits de plantation conformément au présent chapitre.
3. Les droits de plantation suivants sont attribués aux réserves nationales ou régionales s'ils ne sont pas utilisés dans les délais prescrits:
a)
les droits de plantation nouvelle;
b)
les droits de replantation;
c)
les droits de plantation prélevés sur la réserve.
4. Les producteurs peuvent transférer des droits de replantation aux réserves nationales ou régionales. Les conditions de ce transfert, le cas échéant moyennant une contrepartie financière de source nationale, sont déterminées par les États membres, en prenant en considération les intérêts légitimes des parties.
5. Par dérogation au paragraphe 1, les États membres peuvent décider de ne pas appliquer un système de réserve, à condition qu'ils puissent prouver qu'un autre système efficace de gestion des droits de plantation existe sur tout leur territoire. Cet autre système peut, si nécessaire, déroger aux dispositions pertinentes du présent chapitre.
Le premier alinéa s'applique également aux États membres qui cessent de gérer les réserves nationales ou régionales prévues par le règlement (CE) no 1493/1999.
Article 94
Octroi de droits de plantation prélevés sur la réserve
1. Les États membres peuvent octroyer des droits prélevés sur une réserve:
a)
sans contrepartie financière, aux producteurs de moins de quarante ans, qui possèdent une capacité professionnelle suffisante et qui s'installent pour la première fois, en qualité de chef d'exploitation;
b)
moyennant une contrepartie financière versée à des caisses nationales ou, le cas échéant, régionales, aux producteurs qui ont l'intention d'utiliser les droits pour planter des vignobles dont la production a un débouché assuré.
Les États membres définissent les critères applicables à la fixation du montant de la contrepartie financière prévue au point b), qui peut varier en fonction du futur produit final des vignobles concernés et de la période transitoire résiduelle durant laquelle l'interdiction des nouvelles plantations prévue à l'article 90, paragraphes 1 et 2, s'applique.
2. Lorsque des droits de plantation prélevés sur une réserve sont utilisés, les États membres veillent à ce que:
a)
le lieu, les variétés utilisées et les techniques de culture utilisées garantissent l'adéquation de la production ultérieure à la demande du marché;
b)
les rendements concernés soient représentatifs de la moyenne de la région, en particulier lorsque les droits de plantation provenant de superficies non irriguées sont utilisés dans des superficies irriguées.
3. Les droits de plantation prélevés sur une réserve qui ne sont pas utilisés avant la fin de la deuxième campagne suivant celle au cours de laquelle ils ont été prélevés sont perdus et réattribués à la réserve.
4. Les droits de plantation d'une réserve s'éteignent s'ils ne sont pas octroyés avant la fin de la cinquième campagne suivant leur attribution à la réserve.
5. Si un État membre a mis en place des réserves régionales, il peut fixer des règles autorisant le transfert des droits de plantation entre les réserves régionales. Si un État membre a mis en place une réserve nationale ainsi que des réserves régionales, il peut également fixer des règles autorisant le transfert entre ces réserves.
Les transferts peuvent être affectés d'un coefficient de réduction.
Article 95
Règle de minimis
Le présent chapitre ne s'applique pas dans les États membres où le régime communautaire des droits de plantation n'était pas en vigueur à la date du 31 décembre 2007 au plus tard.
Article 96
Réglementations nationales plus strictes
Les États membres peuvent adopter des réglementations nationales plus strictes en ce qui concerne l'octroi de droits de plantation nouvelle ou de replantation. Ils peuvent prescrire que les demandes respectives ou les informations pertinentes devant être fournies à cet égard soient complétées par des indications supplémentaires nécessaires aux fins du suivi de l'évolution du potentiel de production.
Article 97
Mesures d'application
Les mesures nécessaires à la mise en œuvre du présent chapitre sont arrêtées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1.
Ces mesures peuvent porter notamment sur:
a)
des dispositions permettant d'éviter des charges administratives excessives lors de l'application du présent chapitre;
b)
la coexistence de vignes dans le cadre de l'article 92, paragraphe 2;
c)
l'application du coefficient de réduction visé à l'article 94, paragraphe 5.
CHAPITRE III
Régime d'arrachage
Article 98
Portée et définition
Le présent chapitre établit les conditions suivant lesquelles les viticulteurs reçoivent une prime en échange de l'arrachage de vigne (ci-après dénommée «prime à l'arrachage»).
Article 99
Durée du régime
Le régime d'arrachage s'applique jusqu'à la fin de la campagne viticole 2010/2011.
Article 100
Conditions d'admissibilité
La prime à l'arrachage peut être octroyée uniquement si la superficie concernée respecte les conditions suivantes:
a)
elle n'a pas bénéficié du soutien communautaire ou national en faveur de mesures de restructuration et de reconversion des vignobles au cours des dix campagnes précédant la demande d'arrachage;
b)
elle n'a pas bénéficié du soutien communautaire octroyé dans le cadre d'une autre organisation commune de marché au cours des cinq campagnes précédant la demande d'arrachage;
c)
elle est entretenue;
d)
elle n'est pas inférieure à 0,1 hectare. Toutefois, un État membre peut, pour certaines unités administratives de son territoire dans lesquelles la superficie moyenne plantée en vigne est supérieure à un hectare, décider de porter la superficie minimale à 0,3 hectare.
e)
elle n'a pas été plantée en violation de dispositions communautaires ou nationales qui lui sont applicables;
f)
elle est plantée avec une variété à raisins de cuve répondant aux conditions requises pour être classée au titre de l'article 24, paragraphe 1.
Nonobstant le point e), les superficies régularisées conformément à l'article 2, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1493/1999 et à l'article 86, paragraphe 1, du présent règlement sont admissibles au bénéfice de la prime à l'arrachage.
Article 101
Montant de la prime à l'arrachage
1. Les barèmes des primes à l'arrachage sont fixés selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1.
2. Le montant spécifique de la prime à l'arrachage est établi par les États membres dans les limites des barèmes visés au paragraphe 1 et sur la base des rendements historiques de l'exploitation concernée.
Article 102
Procédure et budget
1. Les producteurs intéressés présentent leurs demandes de prime à l'arrachage aux autorités dans leur État membre au plus tard le 15 septembre de chaque année. Les États membres peuvent fixer une date antérieure au 15 septembre à condition qu'elle soit postérieure au 30 juin et pour autant qu'ils tiennent dûment compte, le cas échéant, de leur application des exemptions prévues à l'article 104.
2. Les États membres procèdent au contrôle administratif des demandes reçues, traitent les demandes admissibles et notifient à la Commission, le 15 octobre de chaque année au plus tard, la superficie et les montants totaux que représentent ces demandes, ventilées par régions et par fourchettes de rendements.
3. Le budget annuel maximal alloué au régime d'arrachage est fixé à l'annexe VII.
4. Si le montant total communiqué à la Commission par les États membres excède les ressources budgétaires disponibles, en tenant compte, le cas échéant, de l'application de l'article 104, paragraphes 2 et 3, un pourcentage unique d'acceptation des montants notifiés est fixé le 15 novembre de chaque année au plus tard, selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1.
5. Le 1er février de chaque année au plus tard, les États membres acceptent les demandes:
a)
pour l'intégralité des superficies concernées si la Commission n'a pas fixé de pourcentage en application du paragraphe 4; ou
b)
pour les superficies résultant de l'application du pourcentage prévu au paragraphe 4 sur la base de critères objectifs et non discriminatoires et conformément aux priorités suivantes:
i)
Les États membres accordent la priorité aux demandeurs qui introduisent une demande de prime à l'arrachage pour l'intégralité de leur vignoble;
ii)
Les États membres accordent en second lieu la priorité aux demandeurs qui sont âgés d'au moins 55 ans, ou plus âgés si les États membres le prévoient.
Les États membres notifient à la Commission le 1er mars de chaque année au plus tard les demandes acceptées, ventilées par régions et par fourchettes de rendement, et le montant total des primes à l'arrachage versées par région.
6. Pour la campagne viticole qui précède, les États membres notifient à la Commission le 1er décembre de chaque année au plus tard:
a)
les superficies arrachées, ventilées par régions et par fourchettes de rendement;
b)
le montant total des primes à l'arrachage versées par région.
Article 103
Conditionnalité
Lorsqu'il a été constaté qu'un agriculteur n'a pas respecté sur son exploitation, au cours des trois années qui ont suivi le paiement de la prime à l'arrachage, les exigences réglementaires en matière de gestion et les bonnes conditions agricoles et environnementales visées aux articles 3 à 7 du règlement (CE) no 1782/2003, le montant du paiement, lorsque le manquement résulte d'un acte ou d'une omission directement imputable à l'agriculteur, est réduit ou annulé, totalement ou partiellement selon la gravité, l'étendue, la persistance et la répétition du manquement et, le cas échéant, il est demandé à l'agriculteur de procéder à son remboursement conformément aux conditions établies dans lesdites dispositions.
Article 104
Exemptions
1. Un État membre peut décider de rejeter les demandes qui seraient présentées en vertu de l'article 102, paragraphe 1, après que la superficie arrachée cumulée sur son territoire a atteint 8 % de sa superficie plantée en vigne visée à l'annexe VIII.
Un État membre peut décider de rejeter les demandes qui seraient présentées en vertu de l'article 102, paragraphe 1, concernant une région déterminée, après que la superficie arrachée cumulée dans cette région a atteint 10 % de la superficie plantée en vigne de ladite région.
2. Il peut être décidé, selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1, de mettre un terme à l'application du régime d'arrachage dans un État membre donné si, en tenant compte des demandes en attente, il résulterait de la poursuite de l'arrachage que la superficie arrachée cumulée dépasserait 15 % de la superficie totale d'un État membre plantée en vigne visée à l'annexe VIII.
3. Il peut être décidé, selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1, de mettre un terme à l'application du régime d'arrachage dans un État membre pour une année donnée si, en tenant compte des demandes en attente, il résulterait de la poursuite de l'arrachage que la superficie arrachée dépasserait 6 % de la superficie totale plantée en vigne d'un État membre visée à l'annexe VIII au cours de ladite année d'application du régime.
4. Les États membres peuvent déclarer que les superficies plantées en vigne situées en zone de montagne ou de forte déclivité sont exclues du régime d'arrachage sur la base de conditions devant être déterminées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1.
5. Les États membres peuvent déclarer que des superficies sont exclues du régime d'arrachage lorsque l'application du régime serait incompatible avec les préoccupations environnementales. Les superficies déclarées comme étant exclues n'excèdent pas 3 % de la superficie totale plantée en vigne visée à l'annexe VIII.
6. La Grèce peut déclarer que les superficies plantées en vignes des îles de la mer Égée et des îles ioniennes, à l'exception de la Crète et de l'Eubée, sont exclues du régime d'arrachage.
7. Le régime d'arrachage prévu dans le présent chapitre ne s'applique pas aux Açores, à Madère et aux îles Canaries.
8. Les États membres qui ont décidé d'user de la possibilité prévue aux paragraphes 4 à 6 communiquent à la Commission, le 1er août de chaque année au plus tard et pour la première fois le 1er août 2008, en ce qui concerne la mesure d'arrachage à appliquer les informations suivantes:
a)
les superficies déclarées comme étant exclues;
b)
la justification de cette exclusion au titre des paragraphes 4 et 5.
9. Les États membres donnent aux producteurs dans les superficies exclues ou déclarées comme étant exclues en application des paragraphes 4 à 7 la priorité pour bénéficier d'autres mesures d'aide définies dans le présent règlement, notamment, le cas échéant, la mesure de restructuration et de reconversion dans le cadre des programmes d'aide et les mesures de développement rural.
Article 105
Règle de minimis
Le présent chapitre ne s'applique pas dans les États membres où la production de vin ne dépasse pas 50 000 hectolitres par campagne. Cette production est calculée sur la base de la production moyenne au cours des cinq campagnes précédentes.
Article 106
Aide nationale complémentaire
Les États membres peuvent octroyer une aide nationale complémentaire ne dépassant pas 75 % de la prime à l'arrachage, en plus de la prime à l'arrachage déjà attribuée.
Article 107
Mesures d'application
Les mesures nécessaires à la mise en œuvre du présent chapitre sont arrêtées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1.
Ces mesures peuvent porter notamment sur:
a)
des précisions sur les conditions d'admissibilité visées à l'article 100, en particulier en ce qui concerne l'établissement de la preuve que ces superficies ont été convenablement entretenues en 2006 et 2007;
b)
les barèmes et les niveaux de prime prévus à l'article 101;
c)
les critères d'exemption prévus à l'article 104;
d)
les obligations en matière d'établissement de rapports incombant aux États membres pour ce qui est de la mise en œuvre du régime d'arrachage, y compris les sanctions appliquées en cas de retard dans l'élaboration des rapports et la communication par les États membres d'informations aux producteurs quant à la disponibilité du régime;
e)
les obligations en matière d'établissement de rapports pour ce qui est de l'aide nationale complémentaire;
f)
les délais de paiement.
TITRE VI
DISPOSITIONS GÉNÉRALES
Article 108
Casier viticole
1. Les États membres tiennent un casier viticole contenant des informations mises à jour sur le potentiel de production.
2. Les États membres dans lesquels la superficie totale plantée en vigne des variétés à raisins de cuve répondant aux conditions requises pour être classées au titre de l'article 24, paragraphe 1, est inférieure à 500 hectares ne sont pas soumis à l'obligation prévue au paragraphe 1.
Article 109
Inventaire
Les États membres qui prévoient dans leur programme d'aide des mesures de restructuration et de reconversion des vignobles en application de l'article 11 soumettent à la Commission, le 1er mars de chaque année au plus tard et pour la première fois le 1er mars 2009 au plus tard, un inventaire à jour de leur potentiel de production, sur la base du casier viticole prévu à l'article 108.
Article 110
Durée du casier viticole et de l'inventaire
Il peut être décidé, selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1, que les articles 108 et 109 ne s'appliquent plus après le 1er janvier 2016.
Article 111
Déclarations obligatoires
1. Les producteurs de raisins destinés à la vinification ainsi que les producteurs de moût et de vin déclarent chaque année aux autorités nationales compétentes les quantités de produits issus de la dernière récolte.
2. Les États membres peuvent obliger les marchands de raisin destiné à la production de vin à déclarer chaque année les quantités de produits issus de la dernière récolte qui ont été commercialisées.
3. Les producteurs de moût et de vin et les commerçants autres que les détaillants déclarent chaque année aux autorités nationales compétentes les quantités de moût et de vin qu'ils détiennent, que celles-ci proviennent de la récolte de l'année ou de récoltes antérieures. Les moûts et les vins importés des pays tiers font l'objet d'une mention particulière.
Article 112
Documents d'accompagnement et registre
1. Les produits relevant du présent règlement sont mis en circulation à l'intérieur de la Communauté uniquement s'ils sont accompagnés d'un document officiellement agréé.
2. Les personnes physiques ou morales ou les groupements de personnes détenant des produits relevant du présent règlement pour l'exercice de leur profession, notamment les producteurs, les embouteilleurs et les transformateurs ainsi que les négociants à déterminer selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1, tiennent des registres indiquant les entrées et les sorties desdits produits.
Article 113
Procédure de comité
1. Dans le cas où il est fait référence au présent paragraphe, l'article 195, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1234/2007 s'applique.
2. Dans le cas où il est fait référence au présent paragraphe:
a)
la Commission est assistée par un comité de réglementation;
b)
les articles 5 et 7 de la décision 1999/468/CE s'appliquent;
c)
la période prévue à l'article 5, paragraphe 6, de la décision 1999/468/CE est fixée à trois mois.
Article 114
Ressources financières
Les mesures prévues au titre II, chapitre I, à l'exception de la mesure visée à l'article 7, paragraphe 1, point a), et au titre V, chapitre III, constituent des interventions destinées à la régulation des marchés agricoles visées à l'article 3, paragraphe 1, point b), du règlement (CE) no 1290/2005.
Article 115
Échange d'informations entre les États membres et la Commission
1. Les États membres et la Commission se communiquent toute information nécessaire à l'application du présent règlement, notamment en ce qui concerne la surveillance et l'analyse du marché, et le respect des obligations internationales relatives aux produits relevant du présent règlement.
2. Les modalités sont arrêtées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1, afin de déterminer les informations nécessaires à l'application du paragraphe 1 du présent article, ainsi que la forme, le contenu, la périodicité, les délais et les moyens de transmission à la Commission ou de mise à sa disposition des informations et documents disponibles.
Article 116
Suivi
Aux fins de l'application du présent règlement, les États membres veillent à ce que les procédures de gestion et de contrôle qui ont trait aux superficies considérées soient compatibles avec le système intégré de gestion et de contrôle (SIGC) en ce qui concerne les points suivants:
a)
la base de données informatisée;
b)
le système d'identification des parcelles agricoles visé à l'article 20, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1782/2003;
c)
les contrôles administratifs.
Ces procédures permettent, sans problèmes ni heurts, un fonctionnement conjoint ou l'échange de données grâce au SIGC.
Article 117
Contrôles et sanctions administratives et leur notification
À l'exception du cas visé à l'article 145, point n bis), du règlement (CE) no 1782/2003, sont arrêtés selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1, du présent règlement:
a)
les règles destinées à garantir l'application uniforme des dispositions communautaires dans le secteur vitivinicole, notamment pour ce qui est des contrôles, et les règles relatives aux procédures financières spécifiques établies en vue de l'amélioration des contrôles;
b)
les règles relatives aux contrôles administratifs et aux contrôles physiques à réaliser par les États membres pour s'assurer du respect des obligations découlant de l'application du présent règlement;
c)
un système permettant l'application de sanctions administratives en cas de manquement à l'une quelconque des obligations résultant de l'application du présent règlement, prenant en considération la gravité, l'étendue, la persistance et la répétition du manquement constaté;
d)
les règles relatives à la répétition de l'indu résultant de l'application du présent règlement;
e)
les règles en matière de notification des contrôles effectués et de leurs résultats.
Article 118
Désignation des instances nationales responsables
1. Sans préjudice de l'article 47, les États membres désignent une ou plusieurs instances qu'ils chargent de contrôler le respect des dispositions communautaires dans le secteur vitivinicole. Ils désignent notamment les laboratoires autorisés à effectuer des analyses, à titre officiel, dans le secteur vitivinicole. Les laboratoires désignés respectent les exigences générales concernant la compétence des laboratoires d'essais établies dans la norme ISO/IEC 17025.
2. Les États membres communiquent à la Commission les noms et adresses des instances et laboratoires visés au paragraphe 1. La Commission met ces informations à la disposition du public.
Article 119
Aides nationales à la distillation en cas de crise
1. À partir du 1er août 2012, les États membres peuvent accorder des aides nationales aux producteurs de vin pour la distillation facultative ou obligatoire du vin dans des cas de crise justifiés.
2. Les aides visées au paragraphe 1 sont proportionnées et permettent de faire face à la crise.
3. Le montant total des aides disponibles dans un État membre au cours d'une année donnée pour ces aides ne peut dépasser 15 % des fonds globalement disponibles pour chaque État membre, fixés à l'annexe II pour l'année considérée;
4. Les États membres qui souhaitent user de la possibilité d'accorder des aides, prévue au paragraphe 1, soumettent une notification dûment motivée à la Commission. La décision portant sur l'approbation de la mesure et l'autorisation d'accorder des aides est adoptée conformément à la procédure visée à l'article 113, paragraphe 1.
5. L'alcool provenant de la distillation visée au paragraphe 1 est utilisé exclusivement à des fins industrielles ou énergétiques de manière à éviter une distorsion de concurrence.
Article 120
Rapport de la Commission
La Commission élabore un rapport avant la fin de 2012, dans lequel elle prendra notamment en compte l'expérience acquise dans le cadre de la mise en œuvre de la réforme.
Article 121
Mesures d'application
Les mesures nécessaires à la mise en œuvre du présent titre sont arrêtées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1.
Ces mesures peuvent porter notamment sur:
a)
des précisions concernant le casier viticole prévu à l'article 108 et notamment son utilisation pour ce qui est du suivi et du contrôle du potentiel de production;
b)
des précisions concernant l'inventaire prévu à l'article 109 et notamment son utilisation pour ce qui est du suivi et du contrôle du potentiel de production;
c)
des précisions concernant la mesure des superficies;
d)
les sanctions en cas de manquement aux exigences en matière de rapports et d'informations;
e)
les déclarations obligatoires prévues à l'article 111;
f)
les documents d'accompagnement et le registre prévus à l'article 112;
g)
des précisions concernant les aides nationales visées à l'article 119.
TITRE VII
MODIFICATIONS, DISPOSITIONS TRANSITOIRES ET FINALES
CHAPITRE I
Modifications
Article 122
Modifications du règlement (CE) no 1493/1999
À l'article 2, paragraphe 3, premier alinéa, du règlement (CE) no 1493/1999, les termes «31 juillet 2002» sont remplacés par les termes suivants:
«31 juillet 2008».
Article 123
Modifications du règlement (CE) no 1782/2003
Le règlement (CE) no 1782/2003 est modifié comme suit:
1)
À l'article 33, paragraphe 1, le point a) est remplacé par le texte suivant:
«a)
s'ils se sont vu octroyer un paiement au cours de la période de référence visée à l'article 38 au titre d'au moins un des régimes de soutien visés à l'annexe VI, ou, dans le cas de l'huile d'olive, au cours des campagnes de commercialisation visées à l'article 37, paragraphe 1, deuxième alinéa, ou, dans le cas de la betterave à sucre, de la canne à sucre et de la chicorée, s'ils ont bénéficié de mesures de soutien du marché au cours de la période représentative visée à l'annexe VII, point K, ou, dans le cas des bananes, s'ils ont reçu une compensation de la perte de revenu au cours de la période représentative visée à l'annexe VII, point L, ou, dans le cas des fruits et légumes, pommes de terre de conservation et pépinières, s'ils étaient producteurs de fruits et légumes, pommes de terre de conservation et pépinières au cours de la période représentative appliquée par les États membres pour ces produits conformément à l'annexe VII, point M, ou, dans le cas du vin, s'ils ont reçu un droit au paiement visé aux points N et O de l'annexe VII.»
2)
À l'article 37, paragraphe 1, l'alinéa suivant est ajouté:
«En ce qui concerne le vin, le montant de référence est calculé et adapté conformément à l'annexe VII, points N et O.»
3)
À l'article 41, le paragraphe suivant est inséré:
«1 ter. En ce qui concerne le vin, compte tenu des données les plus récentes fournies par les États membres conformément à l'article 9 et à l'article 102, paragraphe 6, du règlement (CE) du Conseil no 479 du 29 avril 2008 portant organisation commune du marché vitivinicole (25), la Commission, conformément à la procédure visée à l'article 144, paragraphe 2, du présent règlement, adapte les plafonds nationaux fixés à l'annexe VIII du présent règlement. Pour le 1er décembre de l'année précédant l'adaptation des plafonds nationaux, les États membres communiquent à la Commission la moyenne régionale de la valeur des droits au paiement visée au point N de l'annexe VII du présent règlement.
4)
À l'article 43, paragraphe 2, le point suivant est inséré:
«a quinquies)
dans le cas du vin, le nombre d'hectares tel que calculé à l'annexe VII, points N et O;»
5)
À l'article 44, le paragraphe 2 est remplacé par le texte suivant:
«2. Par “hectare admissible au bénéfice de l'aide”, on entend toute superficie agricole de l'exploitation, à l'exclusion des superficies occupées par des forêts ou affectées à une activité non agricole.»
6)
L'article 51 est remplacé par le texte suivant:
«Article 51
Utilisation agricole des terres
Les agriculteurs peuvent utiliser les parcelles déclarées conformément à l'article 44, paragraphe 3, pour toute activité agricole.
Par dérogation aux dispositions du premier alinéa, un État membre peut décider pour le 1er novembre 2007 au plus tard que, jusqu'à une date à fixer par l'État membre concerné mais n'allant pas au-delà du 31 décembre 2010, les parcelles se trouvant dans une ou plusieurs régions à l'intérieur de cet État membre peuvent continuer à ne pas être utilisées:
a)
pour la production d'un ou plusieurs produits visés à l'article 1er, paragraphe 2, du règlement (CE) no 2200/96 et à l'article 1er, paragraphe 2, du règlement (CE) no 2201/96. Dans ce cas, les États membres peuvent néanmoins décider d'autoriser les cultures dérobées sur les hectares admissibles au bénéfice de l'aide pendant une période maximale de trois mois débutant le 15 août de chaque année; cependant, à la demande d'un État membre, cette date est modifiée conformément à la procédure visée à l'article 144, paragraphe 2, pour les régions où les céréales sont habituellement récoltées plus tôt pour des raisons climatiques;
b)
pour la culture de pommes de terre de conservation; et/ou
c)
pour les pépinières.»
7)
À l'article 63, paragraphe 3, l'alinéa suivant est ajouté:
«En ce qui concerne l'inclusion dans le régime de paiement unique de la composante “vin”, les États membres peuvent décider, pour le 1er avril 2009 au plus tard, d'appliquer la dérogation prévue au premier alinéa.»
8)
À l'article 71 quater, le paragraphe suivant est inséré:
«En ce qui concerne le vin, compte tenu des données les plus récentes fournies par les États membres conformément à l'article 9 et à l'article 102, paragraphe 6, du règlement (CE) no 479, la Commission, conformément à la procédure visée à l'article 144, paragraphe 2, du présent règlement, adapte les plafonds nationaux fixés à l'annexe VIII bis du présent règlement. Pour le 1er décembre de l'année précédant l'adaptation des plafonds nationaux, les États membres communiquent à la Commission la moyenne régionale de la valeur des droits au paiement visée au point N de l'annexe VII du présent règlement.»
9)
À l'article 145:
-
le point suivant est inséré:
«d sexies) des modalités relatives à l'inclusion d'un soutien en faveur du vin dans le régime de paiement unique conformément au règlement (CE) no 479»,
-
le point suivant est inséré:
«n bis) en ce qui concerne le vin, des règles détaillées concernant la conditionnalité prévue aux articles 20 et 103 du règlement (CE) no 479».
10)
À l'annexe IV, dans la seconde colonne, le dernier tiret est remplacé par le tiret suivant:
«-
Maintenir les oliveraies et les vignes dans de bonnes conditions végétatives».
11)
À l'annexe VII, les points suivants sont ajoutés:
«N. Vin (arrachage)
Les agriculteurs qui participent au régime d'arrachage exposé au titre V, chapitre III, du règlement (CE) no 479 se voient attribuer, dans l'année suivant l'arrachage, des droits au paiement correspondant au nombre d'hectares pour lesquels ils ont reçu une prime d'arrachage.
La valeur unitaire de ces droits au paiement est égale à la moyenne régionale de la valeur des droits de la région correspondante. Toutefois, la valeur unitaire n'excède en aucun cas 350 EUR par hectare.
O. Vin (transfert des programmes d'aide)
Lorsque les États membres choisissent d'accorder une aide, conformément à l'article 9 du règlement (CE) no 479, ils déterminent le montant de référence pour chaque agriculteur, ainsi que le nombre d'hectares concernés visés à l'article 43, paragraphe 2 du présent règlement:
-
sur la base de critères objectifs et non discriminatoires,
-
en tenant compte d'une période de référence représentative comprenant une ou plusieurs campagnes viticoles, à partir de la campagne 2005/2006. Toutefois, les critères de référence utilisés pour déterminer le montant de référence et le nombre d'hectares concernés ne peuvent se fonder sur une période de référence incluant des campagnes postérieures à la campagne 2007/2008 pour lesquelles les transferts vers les programmes d'aide concernent les indemnités qui ont été versées aux agriculteurs ayant reçu des aides pour la distillation de vin en alcool de bouche ou ayant été les bénéficiaires économiques du soutien accordé pour l'utilisation de moût de raisins concentré pour enrichir le vin dans le cadre du règlement (CE) no 479,
-
sans dépasser le montant total disponible pour cette mesure, mentionné à l'article 6, point e), du règlement (CE) no 479.»
12)
À l'annexe VIII:
-
un astérisque est inséré après le mot «Italie», dans la première colonne du tableau,
-
le texte suivant est ajouté en dessous du tableau:
"Les montants prévus pour l'Italie, correspondant aux campagnes 2008, 2009 et 2010, sont réduits de 20 millions EUR [voir la note de bas de page figurant à l'annexe II du règlement (CE) no 479].
Article 124
Modifications du règlement (CE) no 1290/2005
À l'article 12 du règlement (CE) no 1290/2005, le paragraphe 2 est remplacé par le texte suivant:
«2. La Commission fixe les montants qui, en application de l'article 10, paragraphe 2, de l'article 143 quinquies et de l'article 143 sexies du règlement (CE) no 1782/2003 ainsi que de l'article 4, paragraphe 1, du règlement (CE) no 378/2007 du Conseil du 27 mars 2007 fixant les règles applicables à la modulation facultative des paiement directs prévus par le règlement (CE) no 1782/2003 (26) et de l'article 23, paragraphe 2, du règlement (CE) no 479 du Conseil du 29 avril 2008 portant organisation commune du marché vitivinicole (27), sont mis à la disposition du Feader.
Article 125
Modifications du règlement (CE) no 3/2008
Le règlement (CE) no 3/2008 est modifié comme suit:
1)
À l'article 2:
-
le point c) du paragraphe 1 est remplacé par le texte suivant:
«c)
actions d'information sur le système communautaire des vins avec appellation d'origine protégée ou indication géographique protégée, des vins avec indication de la variété à raisins de cuve et des boissons spiritueuses avec indication géographique protégée;»
-
le paragraphe 2 est remplacé par le texte suivant:
«2. Sur le marché intérieur, les actions visées à l'article 1er, paragraphe 1, peuvent inclure les actions d'information sur les modes de consommation responsables en matière de boisson et sur les méfaits de la consommation dangereuse d'alcool.
Sur le marché intérieur, les actions éligibles peuvent aussi prendre la forme d'une participation à des manifestations, des foires et expositions d'importance nationale ou européenne, au moyen de stands destinés à valoriser l'image des produits communautaires.»
2)
À l'article 3, paragraphe 1, le point e) est remplacé par le texte suivant:
«e)
opportunité d'informer sur la signification du système communautaire des vins avec appellation d'origine protégée ou indication géographique protégée, des vins avec indication de la variété à raisins de cuve et des boissons spiritueuses avec indication géographique protégée et nécessité d'informer sur les modes de consommation responsables en matière de boisson et sur les méfaits de la consommation dangereuse d'alcool;»
3)
À l'article 13, paragraphe 2, l'alinéa suivant est ajouté:
«Le pourcentage visé au premier alinéa est de 60 % pour les actions d'information menées dans la Communauté sur les modes de consommation responsables en matière de boisson et sur les méfaits de la consommation dangereuse d'alcool.»
CHAPITRE II
Dispositions transitoires et finales
Article 126
Dispositions destinées à faciliter la transition
Selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1, des mesures peuvent être adoptées:
a)
pour faciliter la transition entre les dispositions du règlement (CE) no 1493/1999 et celles du présent règlement;
b)
en tant que de besoin, pour résoudre des problèmes pratiques spécifiques. Pour autant qu'elles soient dûment justifiées, ces mesures peuvent déroger à certaines dispositions du présent règlement.
Article 127
Conditions d'application des règles en matière d'aides d'État
1. Sous réserve du paragraphe 2, les articles 87, 88 et 89 du traité s'appliquent à la production et au commerce des produits relevant du présent règlement.
2. Les articles 87, 88 et 89 du traité ne s'appliquent pas:
a)
aux mesures d'aide visées à l'article 3 du présent règlement, y compris aux aides financées conformément à l'article 18, point 5);
b)
à l'aide nationale complémentaire prévue à l'article 106;
c)
à l'aide nationale visée à l'article 119.
Article 128
Abrogations, maintien de l'applicabilité à titre transitoire et références
1. Sous réserve des paragraphes 2 et 3, le règlement (CEE) no 2392/86 et le règlement (CE) no 1493/1999 sont abrogés.
2. Le règlement (CE) no 2392/86 et les chapitres I et II du titre V, le titre VI et les articles 24 et 80, du règlement (CE) no 1493/1999, ainsi que les dispositions correspondantes contenues en particulier dans les annexes dudit règlement, et continuent de s'appliquer jusqu'à l'entrée en vigueur, en vertu de l'article 129, paragraphe 2, point e), des chapitres correspondants du présent règlement.
3. Les mesures suivantes établies dans le règlement (CE) no 1493/1999 continuent cependant de s'appliquer pour autant que des mesures admissibles à un financement au titre dudit règlement aient été engagées ou entreprises avant le 1er août 2008:
a)
les mesures visées au titre II, chapitres II et III (primes d'abandon et restructuration et reconversion). Toutefois, aucune aide n'est versée au titre du chapitre III du titre II après le 15 octobre 2008;
b)
les mesures prévues au titre III (mécanismes de marché);
c)
les mesures prévues au titre VII, article 63 (restitutions à l'exportation).
4. Le cas échéant, les références faites au règlement abrogé (CE) no 1493/1999 s'entendent comme faites au présent règlement.
Article 129
Entrée en vigueur et conditions d'application
1. Le présent règlement entre en vigueur le septième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l'Union européenne.
2. Il est applicable à partir du 1er août 2008, à l'exception:
a)
des articles 5 à 8, qui sont applicables à partir du 30 juin 2008;
b)
de l'article 122, qui est applicable à partir du 1er janvier 2008;
c)
de l'article 123, qui est applicable à partir du 1er janvier 2009;
d)
du chapitre III du titre V, qui est applicable à partir du 30 juin 2008;
e)
des chapitres II, III, IV, V et VI du titre III et des articles 108, 111 et 112 et des dispositions correspondantes, en particulier dans les annexes pertinentes, qui sont applicables à partir du 1er août 2009, à moins que des dispositions réglementaires adoptées selon la procédure prévue à l'article 113, paragraphe 1, n'en disposent autrement.
3. Le chapitre II du titre V est applicable jusqu'au 31 décembre 2015.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Luxembourg, le 29 avril 2008.