Nařízení Rady (EHS) č. 4056/86
ze dne 22. prosince 1986,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k článkům 85 a 86 Smlouvy v námořní dopravě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 a článek 87 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že pravidla hospodářské soutěže jsou součástí všeobecných ustanovení Smlouvy, která se vztahují také na námořní dopravu; že prováděcí pravidla k těmto ustanovením jsou uvedena v kapitole Smlouvy o pravidlech hospodářské soutěže nebo mají být stanovena podle postupů v nich uvedených;
vzhledem k tomu, že v souladu s nařízením Rady č. 141 [3] se nařízení Rady č. 17 [4] nevztahuje na dopravu; že se nařízení Rady (EHS) č. 1017/68 [5] vztahuje jen na vnitrozemskou dopravu; že v důsledku toho Komise nemá v současné době prostředky pro přímé šetření případů předpokládaného porušování článků 85 a 86 v námořní dopravě; že navíc Komise nemá oprávnění sama rozhodnout nebo stanovit sankce k odstranění zjištěného protiprávního jednání;
vzhledem k tomu, že tato situace nutně vyžaduje přijetí nařízení o uplatňování pravidel hospodářské soutěže v námořní dopravě; že nařízení Rady (EHS) č. 954/79 ze dne 15. května 1979 o ratifikaci Úmluvy OSN o Kodexu jednání liniových konferencí členskými státy nebo o přistoupení členských států k této úmluvě [6] stanoví použití kodexu jednání ve značném počtu konferencí obsluhujících Společenství; že nařízení o uplatňování pravidel hospodářské soutěže v námořní dopravě, předkládané v posledním bodě odůvodnění nařízení (EHS) č. 954/79, by mělo vzít v úvahu přijetí kodexu; že pokud jde o konference podléhající kodexu, mělo by toto nařízení kodex doplnit nebo upřesnit;
vzhledem k tomu, že se jeví vhodné vyloučit z oblasti působnosti tohoto nařízení trampovou dopravu, jejíž sazby se volně sjednávají případ od případu na základě nabídky a poptávky;
vzhledem k tomu, že by toto nařízení mělo brát v úvahu jednak nutnost přijetí prováděcích pravidel umožňujících Komisi zajistit, aby hospodářská soutěž na společném trhu nebyla nepatřičně narušována, a jednak by mělo bránit nadměrné regulaci odvětví;
vzhledem k tomu, že toto nařízení by mělo upřesnit oblast působnosti článků 85 a 86 Smlouvy s ohledem na zvláštní povahu námořní dopravy; že obchod mezi členskými státy může být ovlivněn restriktivními praktikami nebo zneužitím mezinárodní námořní dopravy z přístavů Společenství nebo do nich, včetně dopravy uvnitř Společenství; že tyto restriktivní praktiky nebo zneužití mohou ovlivnit hospodářskou soutěž jednak mezi přístavy v různých členských státech tím, že změní jejich spádové oblasti, a jednak mezi činnostmi v těchto spádových oblastech, a narušit obchodní toky na společném trhu;
vzhledem k tomu, že určité typy dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě technické povahy mohou být vyloučeny ze zákazu restriktivních praktik, pokud obecně neomezují hospodářskou soutěž;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena bloková výjimka pro liniové konference; že liniové konference mají stabilizační vliv, neboť zajišťují zasilatelům spolehlivé služby; že přispívají všeobecně k poskytování pravidelných, přiměřených a účinných služeb námořní dopravy a spravedlivě zohledňují zájmy uživatelů; že takové výsledky nelze získat bez spolupráce společností liniové dopravy v rámci konferencí, pokud jde o sazby za přepravu a případně nabídku kapacity nebo rozdělení přepravovaných nákladů, tedy příjem; že většinou konference i nadále podléhají hospodářské soutěži pokud jde o přepravu mimo konference, a také za určitých okolností o trampovou dopravu a jiné druhy dopravy; že mobilita loďstev, která je charakteristickým rysem struktury nabídky v lodní dopravě, vystavuje konference stálé hospodářské soutěži, a ty nejsou obvykle schopny ji omezit, pokud jde o zásadní podíl dané námořní dopravy;
vzhledem k tomu, že je však třeba zabránit konferencím v praktikách neslučitelných s čl. 85 odst. 3 Smlouvy, a proto by výjimky měly být spojeny s určitými podmínkami a povinnostmi;
vzhledem k tomu, že cílem podmínek by mělo být zabránit konferencím v omezování hospodářské soutěže, které není nutné pro dosažení cílů, na jejichž základě je výjimka poskytnuta; že proto by konference neměly ve vztahu k daným trasám používat sazby a podmínky přepravy odlišné pouze podle země původu nebo země určení přepravovaného zboží, a tak v rámci Společenství způsobovat odchylky v obchodu poškozující určité přístavy, zasilatele nebo poskytovatele služeb souvisejících s dopravou; že dále by věrnostní systémy měly být povoleny jen v souladu s pravidly, která neomezují jednostranně svobodu uživatelů a následně hospodářskou soutěž v oblasti námořní dopravy, nicméně aniž jsou dotčena práva konference ukládat sankce uživatelům, kteří se nevhodným způsobem snaží vyhnout věrnostnímu závazku požadovanému za slevy, snížené sazby za přepravu zboží nebo provize udělené konferencí; že uživatelé musí mít volnost výběru podniků, jejich služeb využijí, pokud jde o vnitrozemskou dopravu nebo pobřežní služby, na něž se nevztahuje přepravné nebo jiné sazby dohodnuté s dopravcem;
vzhledem k tomu, že k výjimkám by se měly vztahovat také určité povinnosti; že s ohledem na to musí mít uživatelé vždy možnost se seznámit se sazbami a podmínkami přepravy uplatňovanými členy konference, neboť v případě vnitrozemské dopravy provozované námořními dopravci podléhají tito dopravci nařízení (EHS) č. 1017/68; že by mělo být stanoveno, že rozhodčí nálezy a doporučení rozhodců přijatá stranami musí být neprodleně sdělena Komisi za účelem ověření, že tím konference nejsou vyňaty z podmínek stanovených v uvedeném nařízení, a že tedy neporušují články 85 a 86;
vzhledem k tomu, že konzultace mezi uživateli nebo sdruženími uživatelů a konferencemi mohou zajistit účinnější provoz námořní dopravy a lepší zohlednění jejich požadavků; že by proto měly být vyňaty určité restriktivní praktiky, které by mohly z těchto konzultací vyplynout;
vzhledem k tomu, že nelze udělit výjimku, nejsou-li splněny podmínky čl. 85 odst. 3; že by Komise proto měla mít oprávnění přijmout vhodná opatření, pokud se ukáže, že dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě mají v důsledku zvláštních okolností určitý účinek neslučitelný s čl. 85 odst. 3; že s ohledem na zvláštní úlohu, kterou plní konference v odvětví liniové dopravy, by měla být reakce Komise postupná a přiměřená; že by proto Komise měla mít oprávnění nejprve vydat doporučení, a až poté přijmout rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že neplatnost od samého počátku podle čl. 85 odst. 3, pokud jde o dohody nebo rozhodnutí, kterým nebyla poskytnuta výjimka podle čl. 85 odst. 3, kvůli jejich diskriminačním či jiným rysům, se použije pouze na prvky dohody, na něž se vztahuje zákaz podle čl. 85 odst. 1, a na dohodu jako celek pouze pokud tyto prvky nejsou oddělitelné od zbytku dohody; že by Komise proto měla, zjistí-li porušení blokové výjimky, buď upřesnit, které prvky dohody jsou zakázány, a tedy neplatné od samého počátku, nebo uvést důvody, proč tyto prvky nejsou oddělitelné od zbytku dohody a proč je tedy tato dohoda celá neplatná od samého počátku;
vzhledem k tomu, že kvůli charakteristikám mezinárodní námořní dopravy by měla být zohledněna skutečnost, že uplatnění tohoto nařízení na určité restriktivní praktiky nebo zneužití může vyústit v konflikt s právními předpisy určitých třetích zemí a projevit se jako škodlivé pro významné zájmy obchodu a plavby Společenství; že by Komise měla na základě zmocnění Rady konzultovat, a případně jednat s těmito zeměmi v souladu s politikou námořní dopravy Společenství;
vzhledem k tomu, že by toto nařízení mělo stanovit postupy, rozhodovací pravomoci a sankce pro zajištění dodržování zákazů stanovených v čl. 85 odst. 1 a článku 86, jakož i podmínek pro uplatňování čl. 85 odst. 3;
vzhledem k tomu, že by se z tohoto hlediska měl brát zřetel na procesní ustanovení nařízení (EHS) č. 1017/68 vztahujícího se na vnitrozemskou dopravu, které zohledňuje jisté odlišné rysy dopravních činností jako celku;
vzhledem k tomu, že při daných zvláštních rysech námořní dopravy je nezbytné, aby v prvé řadě samotné podniky dbaly na soulad dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě s pravidly hospodářské soutěže, a jejich oznamování Komisi proto nemusí být povinné;
vzhledem k tomu, že podniky mohou v určitých případech požádat Komisi o potvrzení, že jejich dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě jsou v souladu s platnými předpisy, a že by pro tyto případy měl být stanoven zjednodušený postup;
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
ODDÍL I
Článek 1
Obsah a oblast působnosti nařízení
1. Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla k článkům 85 a 86 Smlouvy v námořní dopravě.
2. Vztahuje se pouze na mezinárodní námořní dopravu z jednoho nebo více přístavů Společenství nebo do nich, s vyloučením trampové dopravy.
3. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "trampovou dopravou" doprava hromadného nebo samostatného zboží plavidly používanými jedním nebo více zasilateli na základě smlouvy o pronájmu uzavřené na cestu nebo na čas, nebo na základě jiné formy smlouvy o nepravidelné nebo neohlášené plavbě, přičemž sazby za přepravu jsou volně sjednávány případ od případu v souladu s podmínkami nabídky a poptávky;
b) "liniovou konferencí" skupina dvou nebo více lodních dopravců, která zajišťuje mezinárodní liniovou přepravu zboží na zvláštní trase nebo trasách v rámci stanovených zeměpisných hranic a která má dohodu nebo jiné uspořádání, v jehož rámci provozují dopravci na základě jednotných nebo společných dopravních sazeb a jakýchkoli jiných dohodnutých podmínek liniovou dopravu;
c) "uživatelem" podnik (například zasilatel, příjemce, odesílatel), který vstoupil nebo má v úmyslu vstoupit do smluvního nebo jiného vztahu týkajícího se přepravy zboží s konferencí nebo společností liniové dopravy, nebo jakékoli sdružení zasilatelů.
Článek 2
Technické dohody
1. Zákaz stanovený v čl. 85 odst. 1 Smlouvy se nevztahuje na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem a účinkem je výlučně dosažení technického zlepšení nebo technická spolupráce prostřednictvím:
a) zavedení nebo jednotného používání norem nebo typů pro plavidla a ostatní dopravní prostředky, vybavení, dodávky nebo zabudovaná zařízení;
b) výměny nebo společného používání plavidel, prostoru na plavidlech nebo volných tras a ostatních dopravních prostředků, personálu, materiálů nebo zabudovaných zařízení za účelem provozování dopravy;
c) organizace a provozování návazné nebo doplňkové námořní dopravy a stanovení nebo uplatňování celkových sazeb a podmínek pro tyto operace;
d) koordinace jízdních řádů návazných tras,
e) sdružování jednotlivých zásilek,
f) vytvoření nebo uplatňování jednotných pravidel pro strukturu přepravních sazeb a podmínky pro jejich uplatňování.
2. V případě potřeby předloží Komise Radě návrh na změnu seznamu uvedeného v odstavci 1.
Článek 3
Vynětí z dohod mezi dopravci o provozování liniové dopravy
Dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě všech nebo části členů jedné nebo více liniových konferencí jsou vyňaty ze zákazu podle čl. 85 odst. l Smlouvy, za podmínky stanovené v článku 4 tohoto nařízení, mají-li za cíl stanovení sazeb a podmínek přepravy a sledují jeden z těchto cílů:
a) koordinovat jízdní řády nebo časy odjezdů a příjezdů,
b) stanovit frekvenci odjezdů a příjezdů,
c) koordinovat nebo přidělovat odjezdy a příjezdy mezi členy konference,
d) regulovat přepravní kapacitu nabízenou jednotlivými členy,
e) přerozdělovat náklady nebo příjmy mezi členy.
Článek 4
Podmínky spojené s výjimkami
Výjimka podle článků 3 a 6 se uděluje za podmínky, že dohoda, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě nezpůsobuje na společném trhu újmu určitým přístavům, uživatelům nebo dopravcům tím, že jsou pro přepravu téhož zboží a v oblasti, na niž se vztahuje tato dohoda, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, uplatňovány sazby a podmínky přepravy odlišné podle země původu nebo určení nebo přístavu nakládky nebo vykládky, pokud nelze takové sazby nebo podmínky ekonomicky zdůvodnit.
Jakákoli dohoda nebo rozhodnutí, nebo, je-li oddělitelná, jakákoli část dohody nebo rozhodnutí, které nejsou v souladu s předchozím odstavcem, jsou základě čl. 85 odst. 2 Smlouvy neplatné od samého počátku.
Článek 5
Povinnosti spojené s výjimkami
K výjimce uvedené v článku 3 se pojí tyto povinnosti:
1. Konzultace
2. Věrnostní ujednání
Věrnostní ujednání musí být v souladu s těmito podmínkami:
a) každá konference nabízí uživatelům systém okamžitého rabatu nebo volbu mezi takovým systémem a systémem odloženého rabatu:
- v systému okamžitého rabatu je každá ze stran oprávněna kdykoli ukončit věrnostní ujednání bez postihu ve výpovědní lhůtě nejdéle šesti měsíců; tato lhůta se zkracuje na tři měsíce, jsou-li sazby konference předmětem sporu;
- v systému odloženého rabatu nesmí období platnosti věrnostního ujednání, na jehož základě se srážka spočítá, ani následné věrnostní období před vyplacením srážky překročit šest měsíců; tato lhůta se zkracuje na tři měsíce, jsou-li sazby konference předmětem sporu;
b) konference po konzultaci s uživateli stanoví:
i) seznam nákladu a každý podíl nákladu dohodnutého s uživateli, který je výslovně vyloučen z oblasti působnosti věrnostního ujednání; 100 % věrnostní ujednání lze nabídnout, ale nesmí být jednostranně prosazováno;
ii) seznam okolností, za nichž jsou uživatelé zbaveni věrnostního závazku, zahrnují zejména:
- okolnosti, za nichž se zásilky odesílají z přístavu nebo do přístavu obsluhovaného konferencí, avšak nejsou oznámeny, a kdy je žádost o zproštění závazku opodstatněná, a
- okolnosti, za nichž čekací doby v přístavech přesáhnou dobu stanovenou pro každý přístav a každé zboží nebo třídu zboží po konzultaci s uživateli s přímým zájmem na řádné obsluze přístavu.
Uživatel však musí předem ve stanovené lhůtě informovat konferenci o svém záměru odeslat zásilku z přístavu konferencí neoznámeného nebo o záměru použít plavidla mimo konferenci v přístavu obsluhovaném konferencí, jakmile je schopen určit ze zveřejněného jízdního řádu, že maximální čekací doba bude přesáhnuta.
3. Služby, na které se přepravní sazby nevztahují
4. Zveřejnění sazeb
5. Oznámení Komisi o rozhodčím nálezu a doporučení
Článek 6
Výjimka pro dohody mezi uživateli a konferencemi, pokud jde o užívání liniové dopravy
Dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě mezi uživateli na straně jedné a konferencemi na straně druhé a dohody mezi uživateli týkající se sazeb, podmínek a kvality liniových služeb jsou vyňaty ze zákazu podle čl. 85 odst. 1 Smlouvy, jsou-li v souladu s čl. 5 odst. 1 a 2.
Článek 7
Sledování vyňatých dohod
1. Porušení povinnosti
Pokud zúčastněné osoby porušují povinnost spojenou podle článku 5 s výjimkami podle článku 3, může Komise k ukončení tohoto porušování za podmínek stanovených v oddílu II:
- podat dotyčným osobám doporučení a
- v případě nesplnění a v závislosti na závažnosti daného porušení přijmout rozhodnutí, které jim buď zakazuje určité jednání, nebo je na nich vyžaduje, nebo při odejmutí prospěchu z blokové výjimky jim udělit individuální výjimku podle čl. 11 odst. 4, nebo zrušit blokovou výjimku.
2. Důsledky neslučitelné s čl. 85 odst. 3
a) Pokud mají dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, na které se vztahuje výjimka podle článků 3 a 6, kvůli zvláštním okolnostem popsaným dále důsledky neslučitelné s podmínkami stanovenými v čl. 85 odst. 3 Smlouvy, přijme Komise na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu, a za podmínek stanovených v oddíle II opatření podle písmene c). Přísnost těchto opatření je úměrná závažnosti situace.
b) Zvláštní okolnosti jsou způsobeny mimo jiné:
i) jednáním konferencí nebo změnou obchodních podmínek na daném trhu, jejichž následkem je nepřítomnost nebo vyloučení skutečné nebo potenciální hospodářské soutěže, například restriktivními praktikami, jejichž následkem je trh nedostupný hospodářské soutěži, nebo
ii) jednáním konferencí, které může bránit technickému nebo hospodářskému pokroku nebo účasti uživatelů na prospěchu z něj;
iii) jednáním třetích zemí, které:
- brání nečlenům konferencí v provozování dopravy,
- stanoví členům konference nepoctivé sazby nebo
- stanoví uspořádání, která jiným způsobem brání technickému nebo hospodářskému pokroku (sdílení nákladu, omezení typu plavidel);
c) i) V případě nepřítomnosti skutečné nebo potenciální hospodářské soutěže, nebo pokud může být v důsledku postupu třetí země hospodářská soutěž vyloučena, zahájí Komise za účelem zlepšení situace s příslušnými orgány dané třetí země konzultace nebo jednání na základě směrnic vydaných Radou.
Pokud zvláštní okolnosti vyústí v nepřítomnosti nebo vyloučení skutečné nebo potenciální hospodářské soutěže v rozporu s čl. 85 odst. 3 písm. b) Smlouvy, zruší Komise blokovou výjimku. Zároveň rozhodne, zda a za jakých dalších podmínek a povinností lze poskytnout individuální výjimku dané dohodě konference, s ohledem mimo jiné na získání přístupu nečlenů konference na trh.
ii) Pokud zvláštní okolnosti stanovené v písmenu b) vyústí v jiné následky, než které jsou uvedené v bodu i), přijme Komise jedno nebo více opatření podle odstavce 1.
Článek 8
Účinky neslučitelné s článkem 86 Smlouvy
1. Zneužití dominantního postavení ve smyslu článku 86 Smlouvy je bez nutnosti předchozího rozhodnutí zakázáno.
2. Pokud Komise buď z vlastního podnětu, nebo na žádost členského státu nebo fyzické či právnické osoby uplatňující oprávněný zájem zjistí, že v konkrétním případě má chování konference, na kterou se vztahuje výjimka podle článku 3, účinky neslučitelné s článkem 86 Smlouvy, může blokovou výjimku zrušit a přijmout podle článku 10 veškerá vhodná opatření k ukončení porušování článku 86 Smlouvy.
3. Před přijetím rozhodnutí podle odstavce 2 může Komise dotyčné konferenci podat doporučení, aby ukončila protiprávní jednání.
Článek 9
Mezinárodní kolize práva
1. Pokud je uplatňování tohoto nařízení na určité restriktivní praktiky nebo podmínky v rozporu s právními nebo správními předpisy určitých třetích zemí, které by ohrozily důležité obchodní a námořní zájmy Společenství, konzultuje Komise při nejbližší příležitosti s příslušnými orgány daných třetích zemí uvedené zájmy a dodržování práva Společenství. Komise informuje poradní výbor uvedený v článku 15 o výsledcích konzultací.
2. Pokud je nutné sjednat dohody se třetími zeměmi, podá Komise Radě doporučení ke zmocnění Komise k zahájení všech nezbytných jednání.
Komise jedná po konzultaci s poradním výborem uvedeným v článku 15 a v rámci směrnic, které Rada případně vydá.
3. Při uplatňování pravomocí svěřených tímto článkem rozhoduje Rada postupem podle čl. 84 odst. 2 Smlouvy.
ODDÍL II
JEDNACÍ ŘÁD
Článek 10
Řízení na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu Komise
Komise zahájí řízení k ukončení porušování čl. 85 odst. 1 nebo článku 86 Smlouvy nebo k použití článku 7 tohoto nařízení na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu.
Stížnosti mohou podat:
a) členské státy,
b) fyzické nebo právnické osoby, které prokáží oprávněný zájem.
Článek 11
Výsledky řízení na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu Komise
1. Zjistí-li Komise, že byl porušen čl. 85 odst. 1 nebo 86 Smlouvy, může rozhodnutím dotyčným podnikům nebo sdružení podniků uložit, aby toto protiprávní jednání ukončily.
Aniž jsou dotčena ostatní ustanovení tohoto nařízení, může Komise před přijetím rozhodnutí podle předchozího pododstavce podat daným podnikům a sdružením podniků doporučení k ukončení protiprávního jednání.
2. Odstavec 1 se použije také v případech uvedených v článku 7 tohoto nařízení.
3. Bylo-li řízení zahájeno na základě stížnosti a Komise dospěje na základě jí známých skutečností k závěru, že není potřeba v případě určité dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě zasáhnout podle čl. 85 odst. 1 ani článku 86 Smlouvy nebo článku 7 tohoto nařízení, přijme rozhodnutí zamítající stížnost jako neopodstatněnou.
4. Bylo-li řízení zahájeno na základě stížnosti a Komise dospěje na základě jí známých skutečností k závěru, že není potřeba v případě určité dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě zasáhnout podle čl. 85 odst. 1 a čl. 85 odst. 3 Smlouvy, přijme rozhodnutí podle odstavce 3 uvedeného článku. Rozhodnutí musí uvádět den nabytí účinku. Tento den může předcházet dni přijetí rozhodnutí.
Článek 12
Použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy - Řízení o námitce
1. Podniky a sdružení podniků, které si přejí uplatnit čl. 85 odst. 3 Smlouvy na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, kterých se účastní a na které se vztahuje odstavec 1 uvedeného článku, podají žádost Komisi.
2. Shledá-li Komise žádost přípustnou, má-li k dispozici všechny důkazy a proti dotyčné dohodě, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě nebylo zahájeno žádné řízení podle článku 10, zveřejní co nejdříve v Úředním věstníku Evropských společenství shrnutí žádosti a vyzve všechny dotčené třetí osoby a členské státy, aby jí do 30 dnů sdělily své připomínky. Zveřejnění musí brát ohled na oprávněný zájem podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
3. Pokud Komise do 90 dnů ode dne zveřejnění žádosti v Úředním věstníku Evropských společenství ,neoznámí žadatelům, že existují vážné pochybnosti o použitelnosti čl. 85 odst. 3 Smlouvy, považuje se dohoda, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, jak jsou popsány v žádosti, za vyňaté ze zákazu za dobu, která již uplynula, a nejvýše na šest let ode dne zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství..
Pokud Komise zjistí po uplynutí lhůty 90 dnů, ale před uplynutím šestiletého období, že nejsou splněny podmínky pro použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy, přijme rozhodnutí prohlašující, že platí zákaz podle čl. 85 odst. 1. Toto rozhodnutí může mít zpětnou působnost, pokud dotyčné strany dodaly nesprávné informace nebo pokud zneužily výjimku z čl. 85 odst. 1.
4. Komise může žadatelům zaslat sdělení podle odst. 3 prvního pododstavce; musí tak učinit, požádá-li o to podle čl. 8 odst. 2 některý členský stát do 45 dnů od předání žádosti členským státům. Tato žádost musí být odůvodněna hledisky vztahujícími se k pravidlům hospodářské soutěže uvedeným ve Smlouvě.
Shledá-li Komise, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 85 odst. 1 a 3 Smlouvy, přijme rozhodnutí o použití čl. 85 odst. 3. Rozhodnutí musí uvádět den nabytí účinku. Tento den může předcházet dni podání žádosti.
Článek 13
Platnost a zrušení rozhodnutí o použití čl. 85 odst. 3
1. Každé rozhodnutí o použití čl. 85 odst. 3 přijaté podle čl. 11 odst. 4 nebo podle druhého pododstavce čl. 12 odst. 4 tohoto nařízení stanoví dobu platnosti; zpravidla činí nejméně šest let. K rozhodnutí mohou být připojeny podmínky a povinnosti.
2. Rozhodnutí může být obnoveno, jsou-li podmínky pro použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy nadále splněny.
3. Komise může zrušit nebo změnit své rozhodnutí nebo zakázat stranám určitá jednání, pokud:
a) dojde ke změně některé zásadní skutečnosti, která byla základem pro přijaté rozhodnutí, nebo
b) strany poruší jakoukoli povinnost vyplývající z rozhodnutí, nebo
c) se rozhodnutí zakládá na nesprávných informacích nebo bylo získáno podvodem, nebo
d) strany zneužijí výjimku z čl. 85 odst. 1 Smlouvy, která jim byla rozhodnutím udělena.
V případech uvedených v písmenech b), c) nebo d) může být rozhodnutí zrušeno se zpětnou působností.
Článek 14
Pravomoci
S výhradou přezkoumání jejích rozhodnutí Soudním dvorem má Komise výlučnou pravomoc:
- stanovit povinnosti podle článku 7,
- přijímat rozhodnutí na základě čl. 85 odst. 3.
Orgány členských států mají nadále pravomoc rozhodnout, zda se na věc vztahuje čl. 85 odst. 1 nebo článek 86 Smlouvy, dokud Komise nezahájí řízení k přijetí rozhodnutí o dotyčné věci nebo nezašle oznámení podle čl. 12 odst. 3 prvního pododstavce tohoto nařízení.
Článek 15
Součinnost s orgány členských států
1. Komise vede řízení podle tohoto nařízení v úzké a stálé součinnosti s příslušnými orgány členských států, které jsou oprávněny se k těmto řízením vyjadřovat.
2. Komise neprodleně předá příslušným orgánům členských států kopie stížností a žádostí a nejdůležitějších dokumentů, které obdrží nebo odesílá v průběhu těchto postupů.
3. Před přijetím každého rozhodnutí na základě řízení podle článku 3 nebo každého rozhodnutí podle čl. 12 odst. 3 druhého pododstavce nebo čl. 12 odst. 4 druhého pododstavce nebo podle článku 10 je konzultován Poradní výbor pro restriktivní praktiky a dominantní postavení v námořní dopravě. Tento poradní výbor je rovněž konzultován před přijetím prováděcích pravidel podle článku 26.
4. Poradní výbor je složen z úředníků příslušných v oblasti restriktivních praktik a dominantního postavení v námořní dopravě. Každý členský stát jmenuje dva úředníky, kteří jej zastupují a kteří mohou být nahrazeni jiným úředníkem, nemohou-li se jednání účastnit.
5. Konzultace se uskutečňují na společné schůzi svolané Komisí; schůze se koná nejdříve 14 dnů po odeslání oznámení o jejím svolání. Toto oznámení obsahuje shrnutí každé projednávané věci spolu s uvedením nejdůležitějších dokumentů a předběžným návrhem rozhodnutí.
6. Poradní výbor může zaujmout stanovisko, i když někteří jeho členové nebo jejich náhradníci nejsou přítomni. Zpráva o výsledcích konzultací se připojuje k návrhu rozhodnutí. Nezveřejňuje se.
Článek 16
Žádosti o informace
1. Komise může při plnění úkolů, které jí ukládá toto nařízení, získávat od vlád a příslušných orgánů členských států a od podniků a sdružení podniků veškeré nezbytné informace.
2. Při zasílání žádosti o informace podniku nebo sdružení podniků zašle Komise současně kopii žádosti příslušnému orgánu členského státu, na jehož území má podnik nebo sdružení podniků sídlo.
3. Ve své žádosti Komise uvede právní základ a účel žádosti a sankce za poskytnutí nesprávných informací podle čl. 19 odst. 1 písm. b).
4. K poskytnutí požadovaných informací jsou povinni majitelé podniků nebo jejich zástupci, a v případě právnických osob, společností nebo sdružení bez právní subjektivity osoba oprávněná je zastupovat podle právních předpisů nebo jejich stanov.or firms, or of associations having no legal personality, the person authorized to represent them by law or by their constitution, shall be bound to supply the information requested.
5. Neposkytne-li podnik nebo sdružení podniků požadované informace ve lhůtě stanovené Komisí nebo poskytne-li neúplné informace, vyžádá si je Komise rozhodnutím. Rozhodnutí upřesní požadované informace, stanoví přiměřenou lhůtu k jejich poskytnutí a uvede sankce podle čl. 19 odst. 1 písm. b) a čl. 20 odst. 1 písm. c) a právo požádat Soudní dvůr o přezkoumání rozhodnutí.
6. Současně zašle Komise kopii rozhodnutí příslušnému orgánu členského státu, na jehož území má podnik nebo sdružení podniků sídlo.
Článek 17
Šetření prováděné orgány členského státu
1. Na žádost Komise provedou příslušné orgány členských států šetření, která Komise považuje na základě čl. 18 odst. 1 za nezbytná nebo která nařídí rozhodnutím podle čl. 18 odst. 3. Pracovníci příslušných orgánů členských států pověření šetřením se při výkonu těchto pravomocí prokazují písemným pověřením vydaným příslušným orgánem členského státu, na jehož území se má šetření provést. Pověření uvádí předmět a účel šetření.
2. Pracovníkům tohoto orgánu mohou být při plnění jejich úkolů na žádost Komise nebo příslušného orgánu členského státu, na jehož území se má šetření provést, nápomocni pracovníci Komise.
Článek 18
Vyšetřovací pravomoci Komise
1. Komise může při plnění úkolů, které jí ukládá toto nařízení, provádět v podnicích a sdruženích podniků veškerá nezbytná šetření.
K tomuto účelu jsou pracovníci pověření Komisí zmocněni:
a) přezkoumávat účetní knihy a jiné obchodní záznamy,
b) pořizovat kopie nebo výpisy z účetních knih a obchodních záznamů,
c) na místě žádat o ústní vysvětlení,
d) vstupovat do všech objektů, na pozemky a do dopravních prostředků podniků nebo sdružení podniků.
2. Při výkonu těchto pravomocí se pověření pracovníci Komise prokazují písemným pověřením uvádějícím předmět a účel šetření a sankce stanovené v čl. 19 odst. 1 písm. c) pro případ, že by požadované účetní knihy a obchodní záznamy nebyly předloženy úplné. Komise v přiměřené době před šetřením uvědomí příslušný orgán členského státu, na jehož území se má šetření provést, o účelu šetření a o totožnosti pověřených pracovníků.
3. Podniky a sdružení podniků jsou povinny se šetření nařízenému rozhodnutí Komise podrobit. Rozhodnutí vymezí předmět a účel šetření, stanoví datum jeho zahájení a uvede sankce podle čl. 19 odst. 1 písm. c) a čl. 20 odst. 1 písm. d) a právo požádat Soudní dvůr o přezkoumání rozhodnutí.
4. Komise přijímá rozhodnutí podle odstavce 3 po konzultaci s příslušným orgánem členského státu, na jehož území se má šetření provést.
5. Pracovníkům Komise mohou být při plnění jejich úkolů na žádost příslušného orgánu členského státu, na jehož území se má šetření provést, nebo Komise nápomocni pracovníci uvedeného orgánu.
6. Nepodrobí-li se podnik šetření nařízenému na základě tohoto článku, poskytne příslušný členský stát pověřeným pracovníkům Komise nezbytnou podporu k provedení jejich šetření. Členské státy přijmou po konzultaci s Komisí opatření k tomu nezbytná nejpozději do 1. ledna 1989.
Článek 19
Pokuty
1. Komise může rozhodnutím uložit podnikům nebo sdružením podniků pokuty ve výši od 100 do 5000 ECU, pokud úmyslně nebo z nedbalosti:
a) uvedou ve sděleních podle čl. 5 odst. 5 nebo v žádosti podle článku 12 nesprávné nebo zavádějící informace, nebo
b) uvedou nesprávné informace v odpovědi na žádost podle čl. 16 odst. 3 nebo odst. 5 nebo je neposkytnou ve lhůtě stanovené rozhodnutím podle čl. 16 odst. 5, nebo
c) během šetření podle článku 17 nebo 18 předloží požadované účetní knihy nebo jiné obchodní záznamy v neúplné podobě nebo se odmítají podrobit šetření nařízenému rozhodnutím podle čl. 18 odst. 3.
2. Komise může rozhodnutím uložit podnikům nebo sdružením podniků pokuty ve výši od 1000 do 1000 ECU nebo vyšší až do 10 % obratu za předchozí hospodářský rok každého podniku podílejícího se na protiprávním jednání, který úmyslně nebo z nedbalosti:
a) poruší čl. 85 odst. 1 nebo článek 86 Smlouvy nebo nesplní povinnost uloženou podle článku 7 tohoto nařízení nebo
b) poruší jakoukoli povinnost podle článku 5 nebo čl. 13 odst. 1.
Při stanovení výše pokuty se přihlíží k závažnosti a době trvání protiprávního jednání.
3. Použije se čl. 15 odst. 3 a 4.
4. Rozhodnutí podle odstavců 1 a 2 nemají trestněprávní povahu.
Pokuty podle odst. 2 písm. a) se neuloží za jednání učiněná po oznámení Komisi a před jejím rozhodnutím o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy, pokud spadají do rámce činnosti popsané v oznámení.
Toto ustanovení se však nevztahuje na případy, kdy Komise informuje dotyčné podniky nebo sdružení podniků, že se po předběžném šetření domnívá, že se použije čl. 85 odst. 1 Smlouvy a že použití čl. 85 odst. 3 není opodstatněné.
Článek 20
Penále
1. Komise může rozhodnutím uložit podnikům nebo sdružením podniků penále ve výši od 50 do 1000 ECU za každý den ode dne uvedeného v rozhodnutí, aby je přiměla:
a) ukončit porušování čl. 85 odst. 1 nebo článku 86 Smlouvy, jak bylo nařízeno podle článku 11 tohoto nařízení, nebo splnit povinnost podle článku 7,
b) ukončit jakékoli jednání zakázané podle čl. 13 odst. 3;
c) poskytnout úplné a správné informace vyžadované rozhodnutím podle čl. 16 odst. 5;
d) podřídit se šetření nařízenému rozhodnutím přijatým podle čl. 18 odst. 3.
2. Pokud podnik nebo sdružení podniků splní povinnost, za jejíž porušení bylo uloženo penále, může Komise stanovit konečnou částku penále nižší, než která by vyplynula z původního rozhodnutí.
3. Použije se čl. 15 odst. 3 a 4.
Článek 21
Přezkoumání Soudním dvorem
Soudní dvůr má plnou soudní pravomoc ve smyslu článku 172 Smlouvy rozhodovat o žalobách proti rozhodnutím, kterými Komise uložila pokutu nebo penále, a může je zrušit, snížit, nebo zvýšit.
Článek 22
Zúčtovací jednotka
Pro účely článků 19 až 21 se použije ECU používané pro sestavování rozpočtu Společenství podle článků 207 a 209 Smlouvy.
Článek 23
Slyšení stran a třetích osob
1. Před přijetím rozhodnutí podle článku 11, čl. 12 odst. 3 druhého pododstavce a čl. 12 odst. 4, čl. 13 odst. 3, článku 19 a článku 20 poskytne Komise dotyčným podnikům nebo sdružení podniků příležitost vyjádřit se k výhradám Komise.
2. Jestliže to Komise nebo příslušné orgány členských států pokládají za nezbytné, mohou vyslechnout rovněž jiné fyzické nebo právnické osoby. Žádostem těchto osob o slyšení musí být vyhověno, pokud prokáží oprávněný zájem.
3. Zamýšlí-li Komise přijmout rozhodnutí podle čl. 85 odst. 3 Smlouvy, zveřejní shrnutí daných dohod, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě v Úředním věstníku Evropských společenství a vyzve všechny dotčené třetí osoby, aby předložily své připomínky ve lhůtě, kterou stanoví, ne však kratší než jeden měsíc. Zveřejnění musí brát ohled na oprávněný zájem podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
Článek 24
Služební tajemství
1. Informace získané na základě článků 17 a 18 smějí být použity pouze pro účely, pro něž byly vyžádány.
2. Aniž jsou dotčeny články 23 a 25, jsou Komise a příslušné orgány členských států, jejich úředníci a ostatní zaměstnanci povinni nešířit informace, které byly získány při použití tohoto nařízení a na které se vztahuje služební tajemství.
3. Odstavce 1 a 2 nebrání zveřejnění obecných informací nebo přehledů, které neobsahují informace vztahující se k jednotlivým podnikům nebo sdružením podniků.
Článek 25
Zveřejnění rozhodnutí
1. Komise zveřejní rozhodnutí přijatá podle článku 11, čl. 12 odst. 3 druhého pododstavce, čl. 12 odst. 4 a čl. 13 odst. 3.
2. Zveřejní se jména stran a hlavní obsah rozhodnutí; musí se brát ohled na oprávněný zájem podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
Článek 26
Provádění ustanovení
Komise je oprávněna přijmout prováděcí ustanovení o rozsahu povinnosti sdělení podle čl. 5 odst. 5, formy, obsahu a ostatních podrobnostech stížností podle článku 10, žádostí podle článku 12 a slyšení podle čl. 23 odst. 1 a 2.
Článek 27
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1987.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 22. prosince 1986.
RÈGLEMENT (CEE) no 4056/86 DU CONSEIL
du 22 décembre 1986
déterminant les modalités d'application des articles 85 et 86 du traité aux transports
maritimes
LE CONSEIL DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté économique euro-
péenne, et notamment ses articles 84 paragraphe 2 et 87,
vu la proposition de la Commission,
vu l'avis de l'Assemblée (1),
vu l'avis du Comité économique et social (2),
considérant que les règles de concurrence font partie des dispositions générales du traité qui s'appliquent également aux transports maritimes; que les modalités de cette application sont contenues dans le chapitre du traité concernant lesdites règles de concurrence ou doivent être déterminées suivant les procédures qui y sont prévues;
considérant que, en vertu du règlement no 141 du Conseil (3), le règlement no 17 du Conseil (4) n'est pas applicable aux transports; que le règlement (CEE) no 1017/68 du Conseil (5) n'est applicable qu'aux transports terrestres; que, dès lors, la Commission ne dispose pas actuellement des moyens d'instruire directement les cas d'infraction présumée prévus aux articles 85 et 86 dans le secteur des transports maritimes; qu'elle ne dispose pas non plus des pouvoirs propres de décision et de sanction nécessaires pour assurer elle-même l'élimination des infractions qu'elle constate;
considérant que cet état de choses rend nécessaire l'adoption d'un règlement d'application des règles de concurrence aux transports maritimes; que le règlement (CEE) no 954/79 du Conseil, du 15 mai 1979, concernant la ratification par les États membres de la convention des Nations unies relative à un code de conduite des conférences maritimes ou l'adhésion de ces États à la convention (6) se traduira par l'application du code de conduite à un grand nombre de conférences desservant la Communauté; que le règlement d'application des règles de concurrence aux transports maritimes, prévu par le dernier considérant du règlement (CEE) no 954/79 devrait tenir compte de l'adoption du code; que, en ce qui concerne les conférences relevant du code de conduite, le règlement devrait compléter le code ou le préciser;
considérant qu'il semble préférable d'exclure les services de tramp du champ d'application du présent règlement, les tarifs de ces services étant librement négociés cas par cas conformément aux conditions de l'offre et de la demande;
considérant que le présent règlement doit tenir compte de la nécessité, d'une part, de prévoir les règles d'application permettant à la Commission de s'assurer que la concurrence n'est pas indûment faussée dans le marché commun, d'autre part, d'éviter une réglementation excessive du secteur;
considérant que le présent règlement devrait préciser le champ d'application des dispositions des articles 85 et 86 du traité en tenant compte des aspects spéciaux des transports maritimes; que, par contre, le commerce entre États membres risque d'être affecté lorsque ces ententes ou pratiques abusives concernent des transports maritimes internationaux, y compris intracommunautaires, au départ ou à destination de ports de la Communauté; que de telles ententes ou pratiques abusives sont susceptibles d'influencer la concurrence, d'une part, entre les ports des différents États membres en modifiant leurs zones d'attraction respectives et, d'autre part, entre les activités se situant dans ces zones d'attraction et de perturber les courants d'échange à l'intérieur du marché commun;
considérant que certains types d'accords, décisions et pratiques concertées de caractère technique peuvent être soustraits à l'interdiction des ententes parce qu'ils ne sont pas, en règle générale, restrictifs de concurrence;
considérant qu'il est opportun de prévoir une exemption de groupe en faveur des conférences maritimes; que ces conférences exercent un rôle stabilisateur de nature à garantir des services fiables aux chargeurs; qu'elles contribuent généralement à assurer une offre de services de transport maritime réguliers, suffisants et efficaces et ceci en prenant en considération les intérêts des usagers dans une mesure équitable; que ces résultats ne peuvent être obtenus sans la coopération que les compagnies maritimes développent au sein desdites conférences en matière de tarifs et, le cas échéant, d'offre de capacité ou de répartition des tonnages à transporter, voire des recettes; que le plus souvent les conférences restent soumises à une concurrence effective de la part tant des services réguliers hors conférence que, dans certains cas, de services de tramp et d'autres modes de transport; que la mobilité des flottes, qui caractérise la structure de l'offre dans le secteur des services de transports maritimes, exerce une pression concurrentielle permanente sur les conférences, lesquelles n'ont normalement pas la possibilité d'éliminer la concurrence pour une partie substantielle des services de transport maritime en cause;
considérant toutefois que, afin de prévenir de la part des conférences des pratiques incompatibles avec les dispositions de l'article 85 paragraphe 3 du traité, il convient d'assortir cette exemption de certaines conditions et charges;
considérant que les conditions prévues devraient viser à empêcher que les conférences n'appliquent des restrictions de concurrence qui ne seraient pas indispensables pour atteindre les objectifs justifiant l'octroi de l'exemption; que, à cette fin, les conférences ne devraient pas, sur une même ligne, différencier les prix et conditions de transports sur la seule considération du pays d'origine ou de destination des produits transportés et provoquer ainsi, au sein de la Communauté, des détournements de trafic préjudiciables à certains ports, chargeurs, transporteurs ou auxiliaires de transport; qu'il convient également de n'admettre des accords de fidélité que selon des modalités qui ne restreignent pas de manière unilatérale la liberté des usagers et donc la concurrence dans le secteur des transports maritimes, ceci sans préjudice du droit pour la conférence de sanctionner ceux d'entre eux qui éluderaient abusivement l'obligation de fidélité qui est la contrepartie de ristournes, taux de fret réduits ou commissions qui leur sont accordés par la conférence; que les usagers doivent pouvoir déterminer librement les entreprises auxquelles ils recourent pour des transports terrestres ou des services à quai non couverts par le fret ou les redevances convenues avec l'armement;
considérant qu'il y a également lieu d'assortir l'exemption de certaines charges; que, à cet égard, les usagers doivent pouvoir à tout moment prendre connaissance des prix et conditions de transport pratiqués par les membres de la conférence étant entendu qu'en matière de transports terrestres organisés par les transporteurs maritimes ceux-ci restent soumis au règlement (CEE) no 1017/68; qu'il y a lieu de prévoir la communication immédiate des sentences arbitrales et recommandations de conciliateurs acceptées par les parties à la Commission de façon à permettre à celle-ci de vérifier qu'elles n'exonèrent pas les conférences des conditions prévues par ledit règlement et qu'ainsi elles ne transgressent pas les dispositions des articles 85 et 86;
considérant que les consultations entre, d'une part, les usagers ou leur associations et, d'autre part, les conférences, sont de nature à assurer un fonctionnement des services de transport maritime plus efficace et tenant un meilleur compte des besoins des usagers; que, en conséquence, il convient d'exempter certaines des ententes qui pourraient résulter de ces consultations;
considérant qu'une exemption ne peut être acquise lorsque les conditions énumérées à l'article 85 paragraphe 3 ne sont réunies; que la Commission doit donc avoir la faculté de prendre les mesures appropriées au cas où un accord ou une entente exemptés révèlent, en raison de circonstances particulières, certains effets incompatibles avec l'article 85 paragraphe 3; que, en raison du rôle particulier que remplissent les conférences dans le secteur des services réguliers de transports maritimes, les réactions de la Commission devraient être progressives et proportionnées; qu'elle devrait, dès lors, avoir la faculté d'émettre d'abord des recommandations et de prendre ensuite des décisions;
considérant que la nullité de plein droit édictée par l'article 85 paragraphe 2, pour les accords ou décisions qui, en raison de caractéristiques discriminatoires ou autres, ne bénéficient pas d'une exemption au titre de l'article 85 paragraphe 3 s'applique aux seuls éléments de l'accord frappés par l'interdiction de l'article 85 paragraphe 1, et ne s'applique à l'accord dans son ensemble que si ces éléments n'apparaissent pas séparables de l'ensemble de l'accord; que la Commission devrait donc, au cas où elle constate une infraction à l'exemption de groupe, préciser quels sont les éléments de l'accord frappés par l'interdiction et, dès lors, nuls de plein droit, ou bien d'indiquer les motifs pour lesquels ces éléments ne sont pas séparables du reste de l'accord et pour lesquels celui-ci est par conséquent nul dans son ensemble;
considérant que, du fait des caractéristiques du transport maritime international, il y a lieu de tenir compte de ce que l'application du présent règlement à certaines ententes ou pratiques peut conduire à des conflits avec les législations et réglementations de certains pays tiers et avoir des conséquences dommageables pour des intérêts commerciaux et maritimes importants de la Communauté; que des consultations et, le cas échéant, des négociations, autorisées par le Conseil, devraient être entreprises par la Commission avec les pays en question conformément à la politique des transports mari-
times de la Communauté;
considérant que le présent règlement devrait prévoir les procédures, les pouvoirs de décisions et les sanctions nécessaires pour assurer le respect des interdictions prévues à l'article 85 paragraphe 1 et à l'article 86 ainsi que des conditions d'application de l'article 85 paragraphe 3;
considérant qu'il y a lieu à cet égard de tenir compte des dispositions de procédure du règlement (CEE) no 1017/68 en vigueur pour les transports terrestres, lequel prend en considération certaines caractéristiques propres aux activités de transport prises dans leur ensemble;
considérant en particulier que, étant donné les aspects spéciaux des transports maritimes, il appartient en premier lieu aux entreprises de s'assurer que leurs accords, décisions ou pratiques concertées sont conformes aux règles de concurrence et qu'il n'est donc pas nécessaire de leur imposer l'obligation de les notifier à la Commission;
considérant cependant que les entreprises peuvent, dans certains cas, souhaiter s'assurer auprès de la Commission de la conformité de ces accords, décisions ou pratiques concertées aux dispositions en vigueur; qu'il convient de prévoir une procédure simplifiée à cet égard,
A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
SECTION PREMIÈRE
Article premier
Objet et champ d'application du règlement
1. Le présent règlement détermine les modalités d'application aux transports maritimes des articles 85 et 86 du traité.
2. Il ne vise que les transports maritimes internationaux au départ ou à destination d'un ou de plusieurs ports de la Communauté autres que les services de tramp.
3. Aux fins du présent règlement, on entend par:
a) «Services de tramp»: le transport de marchandises en vrac ou de marchandises en vrac placés dans un emballage (break-bulk) dans un navire affrété en tout en en partie par un ou plusieurs chargeurs sur la base d'un affrètement au voyage ou à temps ou de toute autre forme de contrat pour des dessertes non régulières ou non annoncées lorsque les taux de fret sont librement négociés cas par cas conformément aux conditions de l'offre et de la demande.
b) «Conférence maritime ou conférence»: un groupe d'au moins deux transporteurs exploitants de navires qui assure des services internationaux réguliers pour le transport de marchandises sur une ligne ou des lignes particulières dans des limites géographiques déterminées et qui a conclu un accord ou un arrangement, quelle qu'en soit la nature, dans le cadre duquel ces transporteurs opèrent en appliquant des taux de fret uniformes ou communs et toutes autres conditions de transport concertées pour la fourniture des services réguliers.
c) «Usager»: toute entreprise (par exemple chargeurs, destinataires, transitaires, etc.) pour autant qu'elle a conclu ou manifeste l'intention de conclure un accord contractuel ou autre avec une conférence ou une compagnie maritime en vue du transport de marchandises, ou toute association de chargeurs.
Article 2
Ententes techniques
1. L'interdiction édictée par l'article 85 paragraphe 1 du traité ne s'applique pas aux accords, décisions et pratiques concertées qui ont seulement pour objet et pour effet de mettre en oeuvre les améliorations techniques ou la coopération technique par:
a)
l'établissement ou l'application uniforme de normes ou de types pour les navires et autres moyens de transport, le matériel, les avitaillements et les installations fixes;
b)
l'échange ou l'utilisation en commun, pour l'exploitation des transports, de navires, d'espace sur les navires ou de slots et autres moyens de transport, de personnel, de matériel ou d'installations fixes;
c)
l'organisation et l'exécution de transports maritimes successifs ou complémentaires ainsi que la fixation ou l'application de prix et conditions globaux pour ces transports;
d)
la coordination des horaires de transports sur des itinéraires successifs;
e)
le groupement d'envois isolés;
f)
l'établissement ou l'application de règles uniformes concernant la structure et les conditions d'application des tarifs de transport.
2. La Commission saisira, en cas de besoin, le Conseil de propositions visant à modifier la liste figurant au para-
graphe 1.
Article 3
Exemption des ententes entre transporteurs concernant l'exploitation de services réguliers de transport maritime
Sont exemptés de l'interdiction édictée par l'article 85 paragraphe 1 du traité, sous la condition prévue à l'article 4 du présent règlement, les accords, décisions et pratiques concertées de tout ou partie des membres d'une ou de plusieurs conférences maritimes, ayant comme objectif la fixation des prix et des conditions du transport, et selon le cas, un ou plusieurs des objectifs suivants:
a) coordination des horaires des navires ou de leurs dates de voyage ou d'escale;
b) détermination de la fréquence des voyages ou des escales;
c) coordination ou répartition des voyages ou des escales entre membres de la conférence;
d) régulation de la capacité de transport offerte par chacun des membres;
e) répartition entre ces membres du tonnage transporté ou de la recette.
Article 4
Condition dont est assortie l'exemption
Le bénéfice de l'exemption prévue aux articles 3 et 6 est subordonné à la condition que l'accord, la décision ou la pratique concertée ne peut, à l'intérieur du marché commun, porter préjudice à certains ports, usagers ou transporteurs en appliquant pour le transport de marchandises identiques, dans la zone couverte par l'accord, la décision ou la pratique concertée, des prix et des conditions qui diffèrent selon le pays d'origine ou de destination ou selon le port de chargement ou de déchargement, à moins que ces prix ou conditions ne puissent être justifiés économiquement.
Tout accord ou décision ou, si elle est séparable, toute partie d'un tel accord ou décision non conforme au paragraphe précédent est nul de plein droit en vertu des dispositions de l'article 85 paragraphe 2 du traité.
Article 5
Obligations dont est assortie l'exemption
L'exemption prévue à l'article 3 est assortie des obligations suivantes:
1.
Consultations
Des consultations ont lieu en vue de trouver des solutions sur les questions de principe générales se posant entre les usagers, d'une part, et les conférences, d'autre part, concernant les prix, les conditions et la qualité des services réguliers de transport maritime.
Ces consultations ont lieu toutes les fois qu'elles sont demandées par l'une quelconque des parties susmentionnées.
2.
Accords de fidélité
Les compagnies maritimes membres d'une conférence ont le droit de passer avec les usagers et d'appliquer des accords de fidélité dont le type et la teneur sont arrêtés par voie de consultations entre la conférence et les organisations d'usagers. Ces accords doivent contenir des garanties stipulant explicitement les droits des usagers et ceux des membres de la conférence. Ils sont fondés sur le système du contrat ou sur tout autre système également licite.
Les accords de fidélité doivent respecter les conditions suivantes:
a)
chaque conférence doit offrir aux usagers soit un système de ristourne immédiate, soit une option entre un tel système et un système de ristourne différée:
-
dans le cas d'un système de ristourne immédiate, chaque partie doit pouvoir mettre fin à l'accord de fidélité à tout moment, sans pénalité et moyennant un préavis n'excédant pas six mois; ce délai est porté à trois mois lorsque le tarif de la conférence fait l'objet d'un litige,
-
dans le cas d'un système de ristourne différée, la période de fidélité sur laquelle est calculée la ristourne et la période subséquente de fidélité exigée avant paiement de cette ristourne ne peuvent excéder une durée de six mois; cette durée est portée à trois mois lorsque le tarif de la conférence fait l'objet d'un litige;
b)
la conférence, après consultation des usagers intéressés, doit établir:
i)
la liste des cargaisons et des parties de cargaison convenues avec les usagers, qui sont expressément exclues du champ d'application de l'accord de fidélité; des accords de fidélité à 100 % peuvent être offerts mais ne peuvent être imposés unilatéralement;
ii)
une liste des cas qui délient les usagers de leurs obligations de fidélité. Parmi ces cas doivent notamment figurer:
-
ceux où les envois sont expédiés au départ ou à destination d'un port dans la zone desservie par la conférence mais dont la desserte n'est pas publiée et où une demande de dérogation peut se justifier
et
-
ceux où le délai d'attente dans un port dépasse une durée qui doit être définie, par port et par produit ou catégorie de produits, après consultation des usagers directement intéressés à la bonne desserte du port.
La conférence doit cependant être informée à l'avance par l'usager, dans un délai déterminé, de son intention, soit d'expédier l'envoi au départ d'un port non publié par la conférence, soit de faire usage d'un navire hors conférence au départ d'un port desservi par la conférence dès qu'il a pu constater, d'après le tableau publié des départs, que le délai maximal d'attente sera dépassé.
3.
Services non couverts par le fret
Pour les transports terrestres et les services à quai qui ne sont pas couverts par le fret ou les redevances sur le paiement desquels la compagnie maritime et l'usager se sont mis d'accord, les usagers auront la faculté de s'adresser aux entreprises de leur choix.
4.
Publication des tarifs
Les tarifs, conditions connexes, règlements et toutes modifications les concernant seront, sur demande, mis à la disposition des usagers à un prix raisonnable ou pourront être consultés dans les bureaux des compagnies maritimes et de leurs agents. Ils énonceront toutes les conditions relatives au chargement et au déchargement, préciseront en détail les services couverts par le fret au prorata de la partie maritime et de la partie terrestre du transport et les services couverts par toute autre redevance perçue par la compagnie maritime ainsi que les usages en la matiêre.
5.
Notification à la Commission des sentences arbitrales et recommandations
Les sentences arbitrales et recommandation de conciliateurs acceptées par les parties, qui règlent des litiges portant sur les pratiques des conférences visées à l'article 4 et aux paragraphes 2 et 3 ci-dessus, sont notifiées sans délai à la Commission.
Article 6
Exemption des ententes entre usagers et conférences sur l'utilisation de services réguliers de transport maritime
Sont exemptés de l'interdiction édictée à l'article 85 paragraphe 1 du traité, les accords, décisions et pratiques concertées entre les usagers d'une part, et les conférences d'autre part, ainsi que les ententes entre usagers le cas échéant nécessaires à cette fin, qui portent sur les prix, les conditions et la qualité des services de ligne, pour autant qu'ils soient prévus à l'article 5 points 1 et 2.
Article 7
Contrôle des ententes exemptées
1.
Manquement à une obligation
Lorsque les intéressés manquent à une obligation dont est assortie, aux termes de l'article 5, l'exemption prévue à
l'article 3, la Commission fait cesser ces contraventions et peut à cette fin, dans les conditions prévues par la
section II:
- adresser des recommandations aux intéressés,
- en cas d'inobservation de ces recommandations par les intéressés et en fonction de la gravité de l'infraction en cause, adopter une décision qui, soit leur interdit ou leur enjoint d'accomplir certains actes, soit, tout en leur retirant le bénéfice de l'exemption de groupe, leur accorde une exemption individuelle conformément à l'article 11 paragraphe 4 ou encore leur supprime le bénéfice de l'exemption de groupe.
2.
Effets incompatibles avec l'article 85 paragraphe 3
a)
Lorsque, en raison des circonstances particulières décrites ci-après, des accords, décisions et pratiques concertées bénéficiant de l'exemption prévue aux articles 3 et 6 ont cependant des effets incompatibles avec les conditions prévues à l'article 85 paragraphe 3 du traité, la Commission prend, sur plainte ou d'office, dans les conditions prévues par la section II, les mesures énoncées au point c). La sévérité de ces mesures doit être proportionnelle à la gravité de la situation.
b)
Les circonstances particulières résultent entre autres de:
iii)
tout acte d'une conférence ou toute modification des conditions du marché dans un trafic donné, entraînant l'absence ou l'élimination d'une concurrence effective ou potentielle telles que des pratiques restrictives fermant le trafic à la concurrence
ou
iii)
tout acte d'une conférence susceptible de faire obstacle au progrès technique ou économique ou à la participation des usagers au profit qui en résulte;
iii)
tout acte d'un pays tiers qui:
- entrave le fonctionnement des compagnies hors conférence (outsiders) sur un trafic donné,
- impose aux membres de la conférence des tarifs abusifs
ou
- impose d'autres modalités qui font obstacle au progrès technique ou économique (répartition de la cargaison transportée, restrictions quant aux types de navires).
c)
iii)
Si la concurrence effective ou potentielle est absente ou risque d'être éliminée du fait d'un acte d'un pays tiers, la Commission, afin de remédier à la situation, procède avec les autorités compétentes du pays tiers concerné, à des consultations éventuellement suivies de négociations au titre de directives données par le Conseil.
Si les circonstances particulières entraînent l'absence ou l'élimination d'une concurrence effective ou potentielle contrairement aux dispositions de l'article 85 paragraphe 3 point b) du traité, la Commission retirera le bénéfice de l'exemption du groupe. Dans le même temps, elle pourra décider des conditions et charges supplémentaires auxquelles une exemption individuelle pourrait être accordée à l'entente visée en vue entre
autres, d'obtenir l'accès au marché pour les compagnies non membres de la conférence.
iii)
Si les conditions particulières énumérées au
point b) ont des effets autres que ceux visés au
point i) du présent point, la Commission prendra
une ou plusieurs des mesures décrites au para-
graphe 1.
Article 8
Effets incompatibles avec l'article 86 du traité
1. L'exploitation abusive d'une position dominante au sens de l'article 86 du traité est interdite, aucune décision préalable n'étant requise à cet effet.
2. Lorsque la Commission constate, soit d'office soit à la demande d'un État membre ou d'une personne physique ou morale faisant valoir un intérêt légitime, que, dans un cas particulier quel qu'il soit, le comportement des conférences bénéficiant de l'exemption prévue à l'article 3 produit cependant des effets incompatibles avec l'article 86 du traité, elle peut retirer le bénéfice de l'exemption de groupe et prendre, en application de l'article 10, toutes les mesures appropriées pour faire cesser les infractions à l'article 86 du traité.
3. Avant de prendre une décision conformément au paragraphe 2, la Commission peut adresser à la conférence concernée des recommandations visant à faire cesser l'infraction.
Article 9
Conflits de droit international
1. Dans le cas où l'application du présent règlement à certaines ententes ou pratiques restrictives est de nature à entrer en conflit avec les dispositions législatives, réglementaires ou administratives de certains pays tiers, compromettant par là-même des intérêts commerciaux et maritimes importants de la Communauté, la Commission procède à la première occasion à des consultations avec les autorités compétentes des pays tiers concernés en vue de concilier, dans la mesure du possible, les intérêts susmentionnés et le respect du droit communautaire. La Commission informe le comité consultatif visé à l'article 15 du résultat de ces consultations.
2. Si des accords avec des pays tiers doivent être négociés, la Commission présente des recommandations au Conseil qui l'autorise à ouvrir les négociations nécessaires.
Ces négociations sont conduites par la Commission en consultation avec le comité consultatif visé à l'article 15 et dans le cadre des directives que le Conseil peut lui adresser.
3. En exerçant les pouvoirs qui lui sont conférés par le présent article, le Conseil statue selon la procédure de prise
de décision définie à l'article 84 paragraphe 2 du traité.
SECTION II
RÈGLES DE PROCÉDURE
Article 10
Procédures sur plainte ou d'office
La Commission engage les procédures en vue de la cessation d'une infraction aux dispositions des articles 85 paragraphe 1 ou 86 du traité, ainsi que la procédure en vue de l'application de l'article 7 du présent règlement, sur plainte ou d'office.
Sont habilités à présenter une plainte:
a) les États membres;
b) les personnes physiques ou morales qui font valoir un intérêt légitime.
Article 11
Aboutissement des procédures sur plainte ou d'office
1. Si la Commission constate une infraction à l'article 85 paragraphe 1 ou à l'article 86 du traité, elle peut obliger par voie de décision les entreprises et associations d'entreprises intéressées à mettre fin à l'infraction constatée.
Sans préjudice des autres dispositions du présent règlement, la Commission peut, avant de prendre la décision visée à l'alinéa précédent, adresser aux entreprises et associations d'entreprises intéressées des recommandations visant à faire cesser l'infraction.
2. Le paragraphe 1 est également applicable dans le cas prévu à l'article 7 du présent règlement.
3. Si la Commission arrive à la conclusion, en fonction des éléments dont elle a connaissance, qu'il n'y a pas lieu d'intervenir à l'égard d'un accord, d'une décision ou d'une pratique sur la base de l'article 85 paragraphe 1 ou de
l'article 86 du traité, ou de l'article 7 du présent règlement, elle rend une décision rejetant la plainte comme non fondée, si la procédure a été introduite sur la base d'une plainte.
4. Si la Commission arrive à la conclusion, au terme d'une procédure engagée sur plainte ou d'office, qu'un accord, une décision ou une pratique concertée remplit les conditions de
l'article 85 paragraphes 1 et 3, elle rend une décision d'application de l'article 85 paragraphe 3. La décision indique la date à partir de laquelle elle prend effet. Cette date peut être antérieure à celle de la décision.
Article 12
Application de l'article 85 paragraphe 3 - procédure d'opposition
1. Les entreprises et associations d'entreprises qui désirent se prévaloir des dispositions de l'article 85 paragraphe 3 du traité en faveur des accords, décisions et pratiques concertées visés à l'article 85 paragraphe 1 auxquels elles participent, adressent une demande à la Commission.
2. Si elle juge la demande recevable, à partir du moment où elle est en possession de tous les éléments du dossier et sous réserve qu'aucune procédure n'ait été engagée à l'encontre de l'accord, de la décision ou de la pratique concertée en application de l'article 10, la Commission publie dans les meilleurs délais, au Journal officiel des Communautés européennes, le contenu essentiel de la demande en invitant tous les tiers intéressés et les États membres à faire part de leurs observations à la Commission dans un délai de trente jours. La publication doit tenir compte de l'intérêt légitime des entreprises à ce que leurs secrets d'affaires ne soient pas divulgués.
3. Si la Commission ne fait pas savoir aux entreprises qui lui en ont adressé la demande, dans un délai de 90 jours à dater du jour de la publication au Journal officiel des Communautés européennes, qu'il existe des doutes sérieux quant à l'applicabilité de l'article 85 paragraphe 3, l'accord, la décision ou la pratique concertée, tels que décrits dans la demande, sont réputés exemptés de l'interdiction pour la période antérieure et pour six années au maximum à dater du jour de la publication de la demande au Journal officiel des Communautés européennes.
Si la Commission constate, après l'expiration du délai de 90 jours, mais avant l'expiration du délai de six ans, que les conditions d'application de l'article 85 paragraphe 3 ne sont pas réunies, elle rend une décision déclarant l'interdiction prévue à l'article 85 paragraphe 1 applicable. Cette décision peut être rétroactive lorsque les intéressés ont donné des indications inexactes ou lorsqu'ils abusent de l'exemption des dispositions de l'article 85 paragraphe 1.
4. La Commission peut adresser aux entreprises qui ont présenté la demande la communication prévue au para-
graphe 3 premier alinéa, et doit y procéder si un État membre le demande dans un délai de 45 jours à compter de la transmission à cet État membre, en application de l'article 15 paragraphe 2, de la demande de ces entreprises. La demande de l'État membre doit être justifiée par des considérations fondées sur les règles de concurrence du traité.
Si elle constate que les conditions de l'article 85 paragra-
phes 1 et 3 sont remplies, la Commission rend une décision d'application de l'article 85 paragraphe 3. La décision
indique la date à partir de laquelle elle prend effet. Cette date peut être antérieure à celle de la demande.
Article 13
Durée de validité et révocation des décisions d'application de l'article 85 paragraphe 3
1. La décision d'application de l'article 85 paragraphe 3, prise conformément aux dispositions de l'article 11 para-
graphe 4 ou de l'article 12 paragraphe 4 deuxième alinéa, doit indiquer pour quelle période elle s'applique; cette période n'est en règle générale pas inférieure à six ans. La décision peut être assortie de conditions et de charges.
2. La décision peut être renouvelée si les conditions d'application de l'article 85 paragraphe 3 continuent d'être remplies.
3. La Commission peut révoquer ou modifier sa décision ou interdire des actes déterminés aux intéressés:
a) si la situation de fait se modifie à l'égard d'un élément essentiel à la décision;
b) si les intéressés contreviennent à une charge dont la décision a été assortie;
c) si la décision repose sur des indications inexactes ou a été obtenue frauduleusement
ou
d) si les intéressés abusent de l'exemption des dispositions de l'article 85 paragraphe 1 qui leur a été accordée par la décision.
Dans les cas visés aux points b), c) ou d), la décision peut être révoquée avec effet rétroactif.
Article 14
Compétence
Sous réserve du contrôle de la décision par la Cour de justice, la Commission a compétence exclusive:
- pour imposer des obligations en application de l'ar-
ticle 7,
- pour rendre une décision en application de l'article 85 paragraphe 3.
Les autorités des États membres restent compétentes pour décider si les conditions de l'article 85 paragraphe 1 ou de l'article 86 sont remplies aussi longtemps que la Commission n'a engagé aucune procédure en vue de l'élaboration d'une décision dans l'affaire en cause ou n'a pas adressé la communication prévue à l'article 12 paragraphe 3 premier alinéa.
Article 15
Liaison avec les autorités des États membres
1. La Commission mène les procédures prévues dans le présent règlement en liaison étroite et constante avec les
autorités compétentes des États membres qui sont habilitées à formuler toutes observations sur ces procédures.
2. La Commission transmet sans délai aux autorités compétentes des États membres copie des plaintes et des demandes ainsi que des pièces les plus importantes qui lui sont adressées ou qu'elle adresse dans le cadre de ces procédures.
3. Un comité consultatif en matière d'ententes et de positions dominantes dans le domaine des transports maritimes est consulté préalablement à toute décision consécutive à une procédure visée à l'article 10 ainsi qu'avant toute décision rendue en application de l'article 12 paragraphe 3 deuxième alinéa ou de l'article 12 paragraphe 4 deuxième alinéa. Le comité consultatif est également consulté avant l'adoption des dispositions d'application prévues à l'ar-
ticle 26.
4. Le comité consultatif est composé de fonctionnaires compétents dans le domaine des transports maritimes et en matière d'ententes et de positions dominantes. Chaque État membre désigne deux fonctionnaires qui le représentent et qui peuvent être remplacés en cas d'empêchement par un autre fonctionnaire.
5. La consultation a lieu au cours d'une réunion commune sur l'invitation de la Commission et au plus tôt quatorze jours après l'envoi de la convocation. À celle-ci sont annexés un exposé de l'affaire avec indication des pièces les plus importantes et un avant-projet de décision pour chaque cas à examiner.
6. Le comité consultatif peut émettre un avis même si des membres sont absents et n'ont pas été représentés. Le résultat de la consultation fait l'objet d'un compte rendu écrit qui est joint au projet de décision. Ce compte rendu n'est pas rendu public.
Article 16
Demande des renseignements
1. Dans l'accomplissement des tâches qui lui sont assignées par le présent règlement, la Commission peut recueillir tous les renseignements nécessaires auprès des gouvernements et des autorités compétentes des États membres, ainsi que des entreprises et associations d'entreprises.
2. Lorsque la Commission adresse une demande de renseignements à une entreprise ou association d'entreprises, elle adresse simultanément une copie de cette demande à l'autorité compétente de l'État membre sur le territoire duquel se trouve le siège de l'entreprise ou de l'association d'entreprises.
3. Dans sa demande, la Commission indique les bases juridiques et le but de sa demande ainsi que les sanctions prévues à l'article 19 paragraphe 1 point b) au cas où un renseignement inexact serait fourni.
4. Sont tenus de fournir les renseignements demandés, les propriétaires des entreprises ou leurs représentants et, dans le
cas de personnes morales, de sociétés ou d'associations n'ayant pas la personnalité juridique, les personnes chargées de les représenter selon la loi ou les statuts.
5. Si une entreprise ou association d'entreprises ne fournit pas les renseignements requis dans le délai imparti par la Commission ou les fournit de façon incomplète, la Commission les demande par voie de décision. Cette décision précise les renseignements demandés, fixe un délai approprié dans lequel les renseignements doivent être fournis et indique les sanctions prévues à l'article 19 paragraphe 1 point b) et à l'article 20 paragraphe 1 point c), ainsi que le recours ouvert devant la Cour de justice contre la décision.
6. La Commission adresse simultanément copie de sa décision à l'autorité compétente de l'État membre sur le territoire duquel se trouve le siège de l'entreprise ou de l'association d'entreprises.
Article 17
Vérifications par les autorités des États membres
1. Sur demande de la Commission, les autorités compétentes des États membres procèdent aux vérifications que
la Commission juge indiquées au titre de l'article 18 para-
graphe 1, ou qu'elle a ordonnées par voie de décision prise en application de l'article 18 paragraphe 3. Les agents des autorités compétentes des États membres chargés de procéder aux vérifications exercent leurs pouvoirs sur production d'un mandat écrit délivré par l'autorité compétente de l'État membre sur le territoire duquel la vérification doit être effectuée. Ce mandat indique l'objet et le but de la vérification.
2. Les agents de la Commission peuvent, sur sa demande ou sur celle de l'autorité compétente de l'État membre sur le territoire duquel la vérification doit être effectuée, prêter assistance aux agents de cette autorité dans l'accomplissement de leurs tâches.
Article 18
Pouvoirs de la Commission en matière de vérification
1. Dans l'accomplissement des tâches qui lui sont assignées par le présent règlement, la Commission peut procéder à toutes les vérifications nécessaires auprès des entreprises et associations d'entreprises.
À cet effet, les agents mandatés par la Commission sont investis des pouvoirs ci-après:
a) contrôler les livres et autres documents professionnels;
b) prendre copie ou extrait des livres et documents professionnels;
c) demander sur place des explications orales;
d) accéder à tous locaux, terrains et moyens de transport des entreprises.
2. Les agents mandatés par la Commission pour ces vérifications exercent leurs pouvoirs sur production d'un mandat écrit qui indique l'objet et le but de la vérification, ainsi que la sanction prévue à l'article 19 paragraphe 1
point c) au cas où les livres ou autres documents professionnels requis seraient présentés de façon incomplète. La Commission avise, en temps utile avant la vérification, l'autorité compétente de l'État membre sur le territoire duquel la vérification doit être effectuée, de la mission de vérification et de l'identité des agents mandatés.
3. Les entreprises et associations d'entreprises sont tenues de se soumettre aux vérifications que la Commission a ordonnées par voie de décision. La décision indique l'objet et le but de la vérification, fixe la date à laquelle elle commence, et indique les sanctions prévues à l'article 19 paragraphe 1 point c) et à l'article 20 paragraphe 1 point d) ainsi que
le recours ouvert devant la Cour de justice contre la décision.
4. La Commission prend les décisions visées au paragraphe 3 après avoir entendu l'autorité compétente de l'État membre sur le territoire duquel la vérification doit être effectuée.
5. Les agents de l'autorité compétente de l'État membre sur le territoire duquel la vérification doit être effectuée peuvent, sur la demande de cette autorité ou sur celle de la Commission, prêter assistance aux agents de la Commission dans l'accomplissement de leurs tâches.
6. Lorsqu'une entreprise s'oppose à une vérification ordonnée en vertu du présent article, l'État membre intéressé prête aux agents mandatés par la Commission l'assistance nécessaire pour leur permettre d'exécuter leur mission de vérification. À cette fin, les États membres prennent, avant le 1er janvier 1989 et après consultation de la Commission, les mesures nécessaires.
Article 19
Amendes
1. La Commission peut, par voie de décision, infliger aux entreprises et associations d'entreprises des amendes d'un montant de cent à cinq mille Écus lorsque, de propos délibéré ou par négligence:
a) elles donnent des indications inexactes ou dénaturées lors d'une communication faite conformément à l'article 5 paragraphe 5 ou d'une demande présentée en application de l'article 12;
b) elles fournissent un renseignement inexact en réponse à une demande faite en application de l'article 16 paragraphes 3 ou 5, ou ne fournissent pas un renseignement dans le délai fixé dans une décision prise en vertu de l'article 16 paragraphe 5;
c) elles présentent de façon incomplète, lors des vérifications effectuées au titre de l'article 17 ou de l'article 18, les livres ou autres documents professionnels requis, ou ne se soumettent pas aux vérifications ordonnées par voie de décision prise en application de l'article 18 paragra-
phe 3.
2. La Commission peut, par voie de décision, infliger aux entreprises et associations d'entreprises des amendes de mille Écus au moins et d'un million d'Écus au plus, ce dernier montant pouvant être porté à 10 % du chiffre d'affaires réalisé au cours de l'exercice social précédent par chacune des entreprises ayant participé à l'infraction lorsque, de propos délibéré ou par négligence:
a) elles commettent une infraction aux dispositions de l'article 85 paragraphe 1 ou de l'article 86 du traité, ou ne donnent pas suite à une obligation imposée en application de l'article 7 du présent règlement;
b) elles contreviennent à une charge imposée en vertu de l'article 5 ou de l'article 13 paragraphe 1.
Pour déterminer le montant de l'amende, il y a lieu de prendre en considération, outre la gravité de l'infraction, la durée de celle-ci.
3. Les dispositions de l'article 15 paragraphes 3 et 4 sont applicables.
4. Les décisions prises en vertu des paragraphes 1 et 2 n'ont pas un caractère pénal.
Les amendes prévues au paragraphe 2 point a) ne peuvent pas être infligées pour des agissements postérieurs à la notification à la Commission et antérieurs à la décision par laquelle elle accorde ou refuse l'application de l'article 85 paragraphe 3 du traité, pour autant qu'ils restent dans les limites de l'activité décrite dans la notification.
Toutefois, cette disposition n'est pas applicable dès lors que la Commission a fait savoir aux entreprises intéressées qu'après examen provisoire elle estime que les conditions d'application de l'article 85 paragraphe 1 du traité sont remplies et qu'une application de l'article 85 paragraphe 3 n'est pas justifiée.
Article 20
Astreintes
1. La Commission peut, par voie de décision, infliger aux entreprises et associations d'entreprises des astreintes à raison de cinquante à mille Écus par jour de retard à
compter de la date qu'elle fixe dans sa décision, pour les contraindre:
a) à mettre fin à une infraction aux dispositions de l'article 85 paragraphe 1 ou de l'article 86 du traité dont elle a ordonné la cessation en application de l'article 11 ou à se conformer à une obligation imposée en vertu de l'arti-
cle 7;
b) à mettre fin à toute action interdite en vertu de l'article 13 paragraphe 3;
c) à fournir de manière complète et exacte un renseignement qu'elle a demandé par voie de décision prise en application de l'article 16 paragraphe 5;
d) à se soumettre à une vérification qu'elle a ordonnée par voie de décision prise en application de l'article 18 paragraphe 3.
2. Lorsque les entreprises ou associations d'entreprises ont satisfait à l'obligation pour l'exécution de laquelle
l'astreinte avait été infligée, la Commission peut fixer le montant définitif de celle-ci à un chiffre inférieur à celui qui résulterait de la décision initiale.
3. Les dispositions de l'article 15 paragraphes 3 et 4 sont applicables.
Article 21
Contrôle de la Cour de justice
La Cour de justice statue avec compétence de pleine juridiction au sens de l'article 172 du traité sur les recours intentés contre les décisions par lesquelles la Commission fixe une amende ou une astreinte; elle peut supprimer, réduire ou majorer l'amende ou l'astreinte infligée.
Article 22
Écu
Pour l'application des articles 19 à 21, l'Écu est celui retenu pour l'établissement du budget de la Communauté en vertu des articles 207 et 209 du traité.
Article 23
Audition des intéressés et des tiers
1. Avant de prendre les décisions prévues à l'article 11, à l'article 12 paragraphe 3 deuxième alinéa et paragraphe 4, à l'article 13 paragraphe 3 et aux articles 19 à 20, la Commission donne aux entreprises et associations d'entreprises intéressées l'occasion de faire connaître leur point de vue au sujet des griefs retenus par la Commission.
2. Dans la mesure où la Commission ou les autorités compétentes des États membres l'estiment nécessaire, elles peuvent aussi entendre d'autres personnes physiques ou morales. Si des personnes physiques ou morales justifiant d'un intérêt suffisant demandent à être entendues, il doit être fait droit à leur demande.
3. Lorsque la Commission se propose de rendre une décision d'application de l'article 85 paragraphe 3 du traité, elle publie l'essentiel du contenu de l'accord, de la décision ou de la pratique en cause en invitant tous les tiers intéressés à lui faire connaître leurs observations dans le délai qu'elle fixe et qui ne peut être inférieur à un mois. La publication doit tenir compte de l'intérêt légitime des entreprises à ce que leurs secrets d'affaires ne soient pas divulgués.
Article 24
Secret professionnel
1. Les informations recueillies en application des articles 17 et 18 ne peuvent être utilisées que dans le but pour lequel elles ont été demandées.
2. Sans préjudice des dispositions des articles 23 et 25, la Commission et les autorités compétentes des États membres ainsi que leurs fonctionnaires et autres agents sont tenus de ne pas divulguer les informations qu'ils ont recueillies en application du présent règlement et qui, par leur nature, sont couvertes par le secret professionnel.
3. Les dispositions des paragraphes 1 et 2 ne s'opposent pas à la publication de renseignements généraux ou d'études ne comportant pas d'indications individuelles sur les entreprises ou associations d'entreprises.
Article 25
Publication des décisions
1. La Commission publie les décisions qu'elle prend en application de l'article 11, de l'article 12 paragraphe 3 deuxième alinéa et paragraphe 4, et de l'article 13 para-
graphe 3.
2. La publication mentionne les parties intéressées et l'essentiel de la décision; elle doit tenir compte de l'intérêt légitime des entreprises à ce que leurs secrets d'affaires ne soient pas divulgués.
Article 26
Dispositions d'application
La Commission est autorisée à arrêter des dispositions d'application concernant l'étendue des obligations de communication prévues à l'article 5 paragraphe 5, la forme, la teneur et les autres modalités des plaintes visées à l'article 10, des demandes visées à l'article 12, ainsi que les auditions prévues à l'article 23 paragraphes 1 et 2.
Article 27
Entrée en vigueur
Le présent règlement entre en vigueur le 1er juillet 1987.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 22 décembre 1986.