SMĚRNICE RADY 2009/13/ES
ze dne 16. února 2009,
kterou se provádí dohoda k Úmluvě o práci na moři z roku 2006 uzavřená Svazem provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA) a Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF) a kterou se mění směrnice 1999/63/ES
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 139 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Sociální partneři mohou v souladu s čl. 139 odst. 2 Smlouvy společně požadovat, aby byly dohody jimi uzavřené na úrovni Společenství prováděny rozhodnutím Rady na návrh Komise.
(2)
Dne 23. února 2006 přijala Mezinárodní organizace práce Úmluvu o práci na moři, jejímž cílem je vytvořit jediný soudržný nástroj zahrnující pokud možno všechny aktuální normy obsažené ve stávajících mezinárodních úmluvách a doporučeních týkajících se práce na moři a rovněž základní zásady obsažené v dalších mezinárodních úmluvách o práci.
(3)
Komise v souladu s čl. 138 odst. 2 konzultovala sociální partnery ohledně vhodnosti rozvinutí stávajícího acquis Společenství jeho úpravou, konsolidací nebo doplněním s ohledem na Úmluvu o práci na moři z roku 2006.
(4)
Svaz provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA) a Evropská federace pracovníků v dopravě (ETF) Komisi dne 29. září 2006 informovaly o svém úmyslu zahájit postup podle čl. 138 odst. 4 Smlouvy.
(5)
Aby pomohly zajistit na celém světě rovné podmínky v celém námořním odvětví, uzavřely uvedené organizace dne 19. května 2008 dohodu k Úmluvě o práci na moři z roku 2006 (dále jen „dohoda“). Dohoda a její příloha obsahují společnou žádost, aby je Komise provedla rozhodnutím Rady na návrh Komise v souladu s čl. 139 odst. 2 Smlouvy.
(6)
Dohoda se vztahuje na námořníky na palubě plavidel registrovaných v některém členském státě nebo plujících pod jeho vlajkou.
(7)
Dohodou se mění Evropská dohoda o úpravě pracovní doby námořníků, kterou v Bruselu dne 30. září 1998 uzavřel Svaz provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA) a Federace odborů pracovníků v dopravě v Evropské unii (FST).
(8)
Pro účely článku 249 Smlouvy je vhodným nástrojem pro provedení dohody směrnice.
(9)
Dohoda vstoupí v platnost současně s Úmluvou o práci na moři z roku 2006 a sociální partneři si přejí, aby vnitrostátní opatření provádějící tuto směrnici vstoupila v platnost nejdříve dnem vstupu uvedené úmluvy v platnost.
(10)
Pokud jde o pojmy použité v dohodě, které v ní nejsou zvlášť vymezeny, ponechává tato směrnice členským státům volnost vymezit je v souladu s vnitrostátním právem a zvyklostmi, obdobně jako u jiných směrnic z oblasti sociální politiky používajících obdobné pojmy, za předpokladu, že tyto definice odpovídají obsahu dohody.
(11)
Komise vypracovala návrh směrnice v souladu se svým sdělením ze dne 20. května 1998 o přizpůsobení a podpoře sociálního dialogu na úrovni Společenství, s přihlédnutím k reprezentativnosti smluvních stran a právnosti každého ustanovení dohody.
(12)
Členské státy mohou pověřit sociální partnery na základě jejich společné žádosti prováděním této směrnice, pokud přijmou všechna nezbytná opatření, aby zajistily, že mohou kdykoli zaručit výsledky stanovené touto směrnicí.
(13)
Touto směrnicí by neměla být dotčena žádná stávající ustanovení Společenství, která jsou specifičtější nebo zajišťují vyšší úroveň ochrany námořníků, a zejména ustanovení obsažená v právních předpisech Společenství.
(14)
Zaručeno by mělo být dodržování obecné zásady odpovědnosti zaměstnavatele podle směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (1), a zejména čl. 5 odst. 1 a 3 uvedené směrnice.
(15)
Tato směrnice by neměla sloužit k tomu, aby bylo odůvodněno snížení obecné úrovně ochrany pracovníků v oblastech, na které se vztahuje dohoda obsažená v její příloze.
(16)
Tato směrnice a dohoda zavádějí minimální normy. Členské státy nebo sociální partneři by měli být schopni zachovat nebo zavést příznivější ustanovení.
(17)
V souladu se svým sdělením ze dne 14. prosince 1993 o provádění Dohody o sociální politice uvědomila Komise Evropský parlament a Evropský hospodářský a sociální výbor a zaslala jim znění svého návrhu směrnice obsahující dohodu.
(18)
Tento nástroj je v souladu se základními právy a zásadami stanovenými v Listině základních práv Evropské unie, a zejména v článku 31 této listiny, který stanoví, že každý pracovník má právo na pracovní podmínky respektující jeho zdraví, bezpečnost a důstojnost a na stanovení maximální přípustné pracovní doby, na denní a týdenní odpočinek a na placenou dovolenou za kalendářní rok.
(19)
Jelikož cílů této směrnice nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být, z důvodu rozsahu či účinků akce, lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(20)
Podle bodu 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (2) jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Společenství sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.
(21)
Směrnice Rady 1999/63/ES ze dne 21. června 1999 o dohodě o úpravě pracovní doby námořníků uzavřené mezi Svazem provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA) a Federací odborů pracovníků v dopravě v Evropské unii (FST) (3), jejíž příloha obsahuje Evropskou dohodu o úpravě pracovní doby námořníků, by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(22)
Provedení dohody přispívá k dosažení cílů uvedených v článku 136 Smlouvy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Touto směrnicí se provádí Dohoda k Úmluvě o práci na moři z roku 2006, uzavřená dne 19. května 2008 mezi organizacemi zastupujícími sociální partnery v odvětví námořní dopravy (Svaz provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství, ECSA, a Evropská federace pracovníků v dopravě, ETF), obsažená v příloze.
Článek 2
Příloha směrnice Rady 1999/63/ES se mění takto:
1)
V ustanovení 1 se doplňuje nový bod, který zní:
„3.
V případě pochyb o tom, zda má být určitá kategorie osob považována za námořníky pro účely této dohody, rozhodne tuto otázku příslušný orgán v každém členském státě po konzultaci s dotčenými organizacemi provozovatelů námořních plavidel a námořníků. V této souvislosti je nutné řádně zohlednit usnesení 94. (námořního) zasedání generální konference Mezinárodní organizace práce týkající se informací o profesních skupinách.“
2)
V ustanovení 2 se písm. c) a d) nahrazují tímto:
„c)
‚námořníkem‘ osoba, která je zaměstnána, najata či pracuje v jakémkoli postavení na palubě plavidla, na které se vztahuje tato dohoda;
d)
‚provozovatelem námořního plavidla‘ vlastník plavidla nebo jiná organizace či osoba, například správce, zástupce nebo nájemce plavidla v nájmu typu ‚bareboat charter‘, která převzala odpovědnost za provoz plavidla od vlastníka a která při převzetí uvedené odpovědnosti souhlasila s převzetím povinností vyplývajících pro provozovatele námořních plavidel z této dohody, bez ohledu na to, zda jakákoli jiná organizace nebo jiné osoby plní některé povinnosti jménem provozovatele námořního plavidla.“
3)
Ustanovení 6 se nahrazuje tímto:
„1.
Námořníci mladší osmnácti let nesmějí pracovat v noci. Pro účely tohoto ustanovení je ‚noc‘ vymezena v souladu s vnitrostátním právem a zvyklostmi. Zahrnuje dobu nejméně devíti hodin počínající nejpozději půlnocí a končící nejdříve v 5:00 hodin.
2.
Příslušný orgán může učinit výjimku z přísného dodržování omezení noční práce v případě, že
a)
by byl narušen efektivní výcvik dotčených námořníků podle stanovených programů a rozpisů nebo
b)
zvláštní povaha úkolu nebo uznávaného výcvikového programu vyžaduje, aby námořníci, pro které platí výjimka, plnili úkoly v noci, a orgán po konzultaci s dotčenými organizacemi provozovatelů námořních plavidel a námořníků rozhodne, že práce nepoškodí jejich zdraví nebo dobrý celkový stav.
3.
Zaměstnání, najmutí nebo práce námořníků mladších osmnácti let jsou zakázány, pokud by práce mohla ohrozit jejich zdraví nebo bezpečnost. Druhy takové práce stanoví vnitrostátní právní předpisy nebo příslušný orgán po konzultaci s dotčenými organizacemi provozovatelů námořních plavidel a námořníků, v souladu s příslušnými mezinárodními normami.“
4)
Ustanovení 13 se nahrazuje tímto:
„1.
Námořníci nesmějí pracovat na plavidle, pokud nemají lékařské osvědčení, že jsou zdravotně způsobilí k plnění svých povinností.
2.
Výjimky lze povolit pouze na základě této dohody.
3.
Příslušný orgán vyžaduje, aby před započetím práce na plavidle měli námořníci platné lékařské osvědčení, které dosvědčuje, že jsou zdravotně způsobilí k plnění povinností, které mají na moři provádět.
4.
Aby zajistil, že lékařské osvědčení pravdivě uvádí zdravotní stav námořníků s přihlédnutím k povinnostem, které mají námořníci plnit, předepíše příslušný orgán po konzultaci s dotčenými organizacemi provozovatelů námořních plavidel a námořníků a při řádném zohlednění platných mezinárodních pokynů povahu lékařské prohlídky a osvědčení.
5.
Touto dohodou není dotčena Mezinárodní úmluva o normách výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků z roku 1978 v platném znění (dále jen ‚STCW‘). Lékařské osvědčení vydané v souladu s požadavky STCW příslušný orgán pro účely bodů 1 a 2 tohoto ustanovení přijme. Podobně přijme lékařské osvědčení, které splňuje podstatu těchto požadavků, v případě námořníků, na které se STCW nevztahuje.
6.
Lékařské osvědčení musí být vydáno řádně kvalifikovaným lékařem nebo v případě osvědčení týkajícího se výhradně zraku osobou uznanou příslušným orgánem za způsobilou vydávat takové osvědčení. Lékaři musí být ve svém lékařském hodnocení při provádění lékařských prohlídek zcela odborně nezávislí.
7.
Námořníci, kterým nebylo osvědčení vydáno nebo jim bylo stanoveno omezení jejich pracovní schopnosti, zejména pokud jde o dobu, oblast práce nebo plavby, dostanou příležitost nechat se ještě jednou prohlédnout jiným nezávislým lékařem nebo nezávislým lékařským rozhodovacím subjektem.
8.
Každé lékařské osvědčení musí konkrétně uvádět, že
a)
sluch a zrak dotčeného námořníka a barevné vidění v případě, že námořník má být zaměstnán ve funkcích, kde by způsobilost k prováděné práci mohla být ovlivněna vadným barevným viděním, jsou uspokojivé a
b)
není pravděpodobné, že by se zdravotní stav dotčeného námořníka v důsledku služby na moři zhoršil nebo by činil námořníka nezpůsobilým k takové službě či ohrožoval zdraví ostatních osob na palubě.
9.
Pokud zvláštní povinnosti, které má dotčený námořník plnit, nebo STCW nevyžadují kratší lhůtu,
a)
je lékařské osvědčení platné nejvýše po dobu dvou let; je-li však námořník mladší osmnácti let, je maximální doba platnosti jeden rok;
b)
osvědčení barevného vidění je platné nejvýše po dobu šesti let.
10.
V naléhavých případech může příslušný orgán povolit námořníkovi pracovat bez platného lékařského osvědčení do zastávky v dalším přístavu, kde může námořník získat lékařské osvědčení od kvalifikovaného lékaře, za předpokladu, že
a)
doba takového povolení nepřesáhne tři měsíce a
b)
dotčený námořník vlastní nedávno vydané lékařské osvědčení, jehož doba platnosti uplynula.
11.
Pokud doba platnosti osvědčení uplyne v průběhu plavby, je osvědčení nadále platné až do zastávky v dalším přístavu, kde může námořník získat lékařské osvědčení od kvalifikovaného lékaře, za předpokladu, že tato doba nepřesáhne tři měsíce.
12.
Lékařské osvědčení pro námořníky pracující na plavidlech obvykle používaných k mezinárodní plavbě musí být uvedeno alespoň v angličtině.
13.
Druh lékařského vyšetření a údaje, které mají být zaznamenány v lékařském osvědčení, jsou stanoveny po konzultaci zúčastněných organizací provozovatelů námořních plavidel a námořníků.
14.
Každý námořník se musí podrobit pravidelným lékařským vyšetřením. Členové strážní služby, kteří mají lékařské potvrzení o zdravotních problémech způsobených noční prací, musí být, je-li to možné, přeloženi na vhodné místo s denní pracovní dobou.
15.
Lékařské vyšetření podle bodů 13 a 14 je prováděno bezplatně a při dodržení lékařského tajemství. Lékařská vyšetření lze provádět v rámci vnitrostátních zdravotních systémů.“
5)
Ustanovení 16 se nahrazuje tímto:
„Každý námořník má nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok. Placená dovolená za kalendářní rok se vypočte na základě nejméně 2,5 kalendářních dnů na měsíc zaměstnání a poměrnou částí za nedokončený měsíc. Minimální dobu placené dovolené za kalendářní rok nelze nahradit finanční náhradou, s výjimkou skončení pracovního poměru.“
Článek 3
1. Členské státy mohou zachovat v platnosti nebo zavést úpravu příznivější, než jakou stanoví tato směrnice.
2. Provádění této směrnice není za žádných okolností dostatečným důvodem pro snížení celkové úrovně ochrany zaměstnanců v oblastech působnosti této směrnice. Opatřeními přijatými k provedení této směrnice není dotčeno právo členských států nebo sociálních partnerů přijímat s ohledem na vývoj okolností právní nebo smluvní ustanovení, která se liší od ustanovení platných v okamžiku přijetí této směrnice, pokud jsou dodržovány minimální požadavky stanovené v této směrnici.
3. Používáním ani výkladem této směrnice nejsou dotčeny žádné předpisy Společenství ani vnitrostátní předpisy, zvyklosti či praxe, které dotčeným námořníkům zajišťují příznivější podmínky.
4. Ustanovením normy A4.2 odst. 5 písm. b) není dotčena zásada odpovědnosti zaměstnavatele podle článku 5 směrnice 89/391/EHS.
Článek 4
Členské státy stanoví sankce použitelné v případě porušení vnitrostátních předpisů, které byly přijaty podle této směrnice. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odstrašující.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvanácti měsíců ode dne vstupu této směrnice v platnost nebo zajistí, aby sociální partneři do uvedeného dne zavedli nezbytná opatření dohodou.
2. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Uplatňováním zásady podstatné rovnocennosti uvedené v preambuli dohody nejsou dotčeny povinnosti členských států vyplývající z této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vstupu Úmluvy o práci na moři z roku 2006 v platnost.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 16. února 2009.
DIRECTIVE 2009/13/CE DU CONSEIL
du 16 février 2009
portant mise en œuvre de l’accord conclu par les Associations des armateurs de la Communauté européenne (ECSA) et la Fédération européenne des travailleurs des transports (ETF) concernant la convention du travail maritime, 2006, et modifiant la directive 1999/63/CE
LE CONSEIL DE L’UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 139, paragraphe 2,
vu la proposition de la Commission,
considérant ce qui suit:
(1)
Conformément à l’article 139, paragraphe 2, du traité, les partenaires sociaux peuvent demander conjointement que les accords conclus par eux au niveau communautaire soient mis en œuvre par une décision du Conseil sur proposition de la Commission.
(2)
Le 23 février 2006, l’Organisation internationale du travail a adopté la convention du travail maritime, 2006, dans le but de créer un instrument unique et cohérent qui intègre autant que possible toutes les normes à jour contenues dans les actuelles conventions et recommandations internationales du travail maritime ainsi que les principes fondamentaux énoncés dans d’autres conventions internationales du travail.
(3)
Conformément à l’article 138, paragraphe 2, du traité, la Commission a consulté les partenaires sociaux sur l’opportunité de faire évoluer l’acquis communautaire en l’adaptant, en le consolidant ou en le complétant à la lumière de la convention du travail maritime, 2006.
(4)
Le 29 septembre 2006, les Associations des armateurs de la Communauté européenne (ECSA) et la Fédération européenne des travailleurs des transports (ETF) ont informé la Commission de leur volonté d’engager des négociations conformément à l’article 138, paragraphe 4, du traité.
(5)
Le 19 mai 2008, lesdites organisations, désireuses de contribuer à l’harmonisation des règles dans le secteur maritime au niveau mondial, ont conclu un accord concernant la convention du travail maritime, 2006, ci-après dénommé «accord». L’accord et son annexe contiennent une demande conjointe adressée à la Commission visant à leur mise en œuvre par une décision du Conseil sur proposition de la Commission, conformément à l’article 139, paragraphe 2, du traité.
(6)
L’accord s’applique aux gens de mer à bord de navires immatriculés dans un État membre et/ou battant pavillon d’un État membre.
(7)
L’accord modifie l’accord européen relatif à l’organisation du temps de travail des gens de mer, conclu le 30 septembre 1998 à Bruxelles par les Associations des armateurs de la Communauté européenne (ECSA) et la Fédération des syndicats des transports dans l’Union européenne (FST).
(8)
Aux fins de l’article 249 du traité, l’acte approprié pour la mise en œuvre de l’accord est une directive.
(9)
L’accord et la convention du travail maritime, 2006, entreront en vigueur simultanément. Les partenaires sociaux souhaitent que la date d’entrée en vigueur des mesures nationales d’exécution de la présente directive ne soit pas antérieure à celle de ladite convention.
(10)
En ce qui concerne les termes de l’accord qui ne sont pas spécifiquement définis dans celui-ci, la présente directive laisse aux États membres la possibilité de les définir conformément aux législations et pratiques nationales, comme c’est le cas pour d’autres directives en matière de politique sociale utilisant des termes analogues, à condition que lesdites définitions soient conformes au contenu de l’accord.
(11)
La Commission a élaboré sa proposition de directive conformément à sa communication du 20 mai 1998 intitulée «Adapter et promouvoir le dialogue social au niveau communautaire», en tenant compte de la représentativité des parties signataires et de la légalité de chaque clause de l’accord.
(12)
Les États membres peuvent confier aux partenaires sociaux, à leur demande conjointe, la mise en œuvre de la présente directive, à condition de prendre toute disposition nécessaire leur permettant d’être à tout moment en mesure de garantir les résultats imposés par la présente directive.
(13)
Les dispositions de la présente directive devraient s’appliquer sans préjudice de toute autre disposition en vigueur dans la Communauté, notamment toute disposition du droit communautaire, qui serait plus spécifique et/ou offrirait un degré de protection plus élevé aux gens de mer.
(14)
Il convient de veiller au respect du principe général de la responsabilité de l’employeur tel qu’il est prévu dans la directive 89/391/CEE du Conseil du 12 juin 1989 concernant la mise en œuvre de mesures visant à promouvoir l’amélioration de la sécurité et de la santé des travailleurs au travail (1), et notamment à son article 5, paragraphes 1 et 3.
(15)
La présente directive ne saurait justifier aucune réduction du niveau général de protection des travailleurs dans les domaines couverts par l’accord qui y est annexé.
(16)
La présente directive et l’accord fixent des normes minimales. Les États membres et/ou les partenaires sociaux devraient pouvoir maintenir ou introduire des dispositions plus favorables.
(17)
La Commission, conformément à sa communication du 14 décembre 1993 concernant la mise en œuvre de l’accord sur la politique sociale, a informé le Parlement européen ainsi que le Comité économique et social européen en leur envoyant le texte de sa proposition de directive contenant l’accord.
(18)
Le présent acte respecte les droits fondamentaux et les principes reconnus par la Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne et, en particulier, son article 31, qui prévoit que tout travailleur a droit à des conditions de travail qui respectent sa santé, sa sécurité et sa dignité, à une limitation de la durée maximale du travail et à des périodes de repos journalier et hebdomadaire, ainsi qu’à une période annuelle de congés payés.
(19)
Étant donné que les objectifs de la présente directive ne peuvent pas être réalisés de manière suffisante par les États membres et peuvent donc, en raison des dimensions ou des effets de l’action, être mieux réalisés au niveau communautaire, la Communauté peut prendre des mesures, conformément au principe de subsidiarité consacré à l’article 5 du traité. Conformément au principe de proportionnalité énoncé au même article, la présente directive n’excède pas ce qui est nécessaire pour atteindre ces objectifs.
(20)
Conformément au point 34 de l’accord interinstitutionnel «Mieux légiférer» (2), les États membres sont encouragés à établir, pour eux-mêmes et dans l’intérêt de la Communauté, leurs propres tableaux, qui illustrent, dans la mesure du possible, la concordance entre la présente directive et les mesures de transposition, et à les rendre publics.
(21)
Il y a lieu, dès lors, de modifier en conséquence la directive 1999/63/CE du Conseil du 21 juin 1999 concernant l’accord relatif à l’organisation du temps de travail des gens de mer, conclu par l’Association des armateurs de la Communauté européenne (ECSA) et la Fédération des syndicats des transports dans l’Union européenne (FST) (3), à laquelle est annexé l’accord européen relatif à l’organisation du temps de travail des gens de mer.
(22)
La mise en œuvre de l’accord contribue à la réalisation des objectifs visés à l’article 136 du traité,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
La présente directive met en œuvre l’accord concernant la convention du travail maritime, 2006, conclu le 19 mai 2008 par les organisations représentant les employeurs et les travailleurs du secteur des transports maritimes (les Associations des armateurs de la Communauté européenne, l’ECSA et la Fédération européenne des travailleurs des transports, l’ETF), qui figure en annexe.
Article 2
L’annexe de la directive 1999/63/CE du Conseil est modifiée comme suit:
1)
À la clause 1, le point 3 suivant est ajouté:
«3.
Si, aux fins du présent accord, l’appartenance d’une catégorie de personnes aux gens de mer soulève un doute, la question est tranchée par l’autorité compétente de chacun des États membres après consultation des organisations d’armateurs et gens de mer intéressées. À cet égard, il est tenu dûment compte de la résolution concernant l’information sur les groupes professionnels, adoptée par la 94e session (maritime) de la Conférence générale de l’Organisation internationale du travail.»
2)
À la clause 2, les points c) et d) sont remplacés par le texte suivant:
«c)
l’expression “gens de mer” et le terme “marin” désignent les personnes employées ou engagées ou travaillant à quelque titre que ce soit à bord d’un navire auquel le présent accord s’applique;
d)
le terme «armateur» désigne le propriétaire du navire ou toute autre entité ou personne, telle que le gérant, l’agent ou l’affréteur coque nue, à laquelle le propriétaire a confié la responsabilité de l’exploitation du navire et qui, en assumant cette responsabilité, a accepté de se charger des tâches et obligations incombant aux armateurs aux termes du présent accord, indépendamment du fait que d’autres entités ou personnes s’acquittent en son nom de certaines de ces tâches ou responsabilités.»
3)
La clause 6 est remplacée par le texte suivant:
«1.
Le travail de nuit par un marin de moins de 18 ans est interdit. Aux fins de la présente clause, le terme “nuit” est défini conformément à la législation et à la pratique nationales. Il couvre une période de neuf heures consécutives au moins, commençant au plus tard à minuit et se terminant au plus tôt à 5 heures du matin.
2.
Une dérogation à la stricte observation de la restriction concernant le travail de nuit peut être décidée par l’autorité compétente quand:
a)
la formation effective des gens de mer concernés dans le cadre de programmes et plans d’études établis pourrait en être compromise; ou
b)
la nature particulière de la tâche ou un programme de formation reconnu exige que les gens de mer visés par la dérogation travaillent la nuit et l’autorité décide, après consultation des organisations d’armateurs et de gens de mer intéressées, que ce travail ne portera pas préjudice à leur santé ou à leur bien-être;
3.
L’emploi, l’engagement ou le travail des gens de mer de moins de 18 ans est interdit lorsque le travail est susceptible de compromettre leur santé ou leur sécurité. Les types de travail en question sont déterminés par la législation nationale ou par l’autorité compétente, après consultation des organisations d’armateurs et de gens de mer intéressées, conformément aux normes internationales applicables.»
4)
La clause 13 est remplacée par le texte suivant:
«1.
Aucun marin ne peut travailler à bord d’un navire s’il ne produit pas un certificat médical attestant qu’il est médicalement apte à exercer ses fonctions.
2.
Des exceptions ne sont possibles que dans les cas prévus par le présent accord.
3.
L’autorité compétente exige qu’avant de commencer à servir à bord d’un navire, les gens de mer soient en possession d’un certificat médical valide attestant qu’ils sont médicalement aptes aux fonctions qu’ils accompliront en mer.
4.
Pour que les certificats médicaux rendent compte fidèlement de l’état de santé des gens de mer eu égard aux fonctions qu’ils ont à exercer, l’autorité compétente détermine, après consultation des organisations d’armateurs et de gens de mer intéressées, et compte dûment tenu des directives internationales applicables, la nature de l’examen médical et du certificat correspondant.
5.
La présente norme s’applique sans préjudice de la convention internationale de 1978 sur les normes de formation des gens de mer, de délivrance des brevets et de veille, telle que modifiée (STCW). Un certificat médical délivré conformément aux prescriptions de la STCW est accepté par l’autorité compétente aux fins des points 1 et 2 de la présente clause. Un certificat médical conforme en substance à ces prescriptions, dans le cas des gens de mer qui ne sont pas couverts par la STCW, est également accepté.
6.
Le certificat médical est délivré par un médecin dûment qualifié ou, dans le cas d’un certificat concernant uniquement la vue, par une personne reconnue par l’autorité compétente comme étant qualifiée pour délivrer de tels certificats. Les médecins doivent disposer d’une entière indépendance professionnelle en ce qui concerne les procédures d’examen médical.
7.
En cas de refus de délivrance d’un certificat ou de limitation imposée à l’aptitude au travail en termes notamment de durée, de domaine d’activité ou de zone géographique, les gens de mer peuvent se faire examiner à nouveau par un autre médecin ou par un arbitre médical indépendants.
8.
Le certificat médical indique notamment que:
a)
l’ouïe et la vue de l’intéressé, ainsi que la perception des couleurs s’il s’agit d’une personne devant être employée à des tâches pour lesquelles l’aptitude au travail risque d’être diminuée par le daltonisme, sont toutes satisfaisantes; et
b)
l’intéressé n’est atteint d’aucun problème médical qui risque d’être aggravé par le service en mer, de le rendre inapte à ce service ou de mettre en danger la santé d’autres personnes à bord.
9.
À moins qu’une période plus courte ne soit prescrite en raison de la nature des fonctions que l’intéressé aura à exécuter ou en vertu de la STCW:
a)
un certificat médical reste valide pendant deux ans au maximum à moins que le marin n’ait moins de 18 ans, auquel cas la durée maximale de validité sera d’un an;
b)
un certificat se rapportant à la perception des couleurs reste valide pendant six ans au maximum.
10.
Dans les cas d’urgence, l’autorité compétente peut autoriser un marin à travailler sans certificat médical valide jusqu’au prochain port d’escale où il pourra se faire délivrer un certificat médical par un médecin qualifié, à condition que:
a)
la durée de validité de cette autorisation ne dépasse pas trois mois; et
b)
l’intéressé soit en possession d’un certificat médical d’une date récente périmé.
11.
Si la période de validité d’un certificat expire au cours d’un voyage, le certificat reste valide jusqu’au prochain port d’escale où le marin pourra se faire délivrer un certificat médical par un médecin qualifié, à condition que cette période n’excède pas trois mois.
12.
Les certificats médicaux des gens de mer travaillant à bord des navires effectuant normalement des voyages internationaux doivent au minimum être fournis en anglais.
13.
La nature de l’examen médical à effectuer ainsi que les renseignements à consigner sur le certificat médical sont déterminés après consultation des organisations d’armateurs et de gens de mer intéressées.
14.
Tout marin fait l’objet d’examens médicaux réguliers. Les marins de quart ayant des problèmes de santé certifiés par un médecin comme étant dus au travail de nuit sont, si possible, transférés à un poste de jour approprié.
15.
L’examen de santé mentionné aux points 13 et 14 est effectué gratuitement et dans le respect du secret médical. Ces examens de santé peuvent être réalisés dans le cadre des systèmes nationaux de santé.»
5)
La clause 16 est remplacée par le texte suivant:
«Tout marin bénéficie de congés payés. Les congés payés annuels sont calculés sur la base d’un minimum de 2,5 jours civils par mois d’emploi et au prorata pour les mois incomplets.La période minimale de congés payés ne peut être remplacée par une indemnité compensatoire, sauf si la relation de travail est arrivée à terme.»
Article 3
1. Les États membres peuvent maintenir ou introduire des dispositions plus favorables que celles prévues par la présente directive.
2. La mise en œuvre de la présente directive ne constitue en aucun cas un motif suffisant pour justifier une réduction du niveau général de protection des travailleurs dans les domaines régis par celle-ci. Cette disposition s’applique sans préjudice du droit des États membres et/ou des partenaires sociaux d’arrêter, selon l’évolution de la situation, des dispositions législatives, réglementaires ou contractuelles différentes de celles en vigueur lors de l’adoption de la présente directive, à condition que les exigences minimales énoncées dans celle-ci soient respectées.
3. L’application et/ou l’interprétation de la présente directive se font sans préjudice de toute disposition, coutume ou pratique communautaire ou nationale assurant des conditions plus favorables aux gens de mer intéressés.
4. La disposition de la norme A4.2, point 5 b), ne porte pas atteinte au principe de la responsabilité de l’employeur tel qu’il est prévu à l’article 5 de la directive 89/391/CEE.
Article 4
Les États membres déterminent le régime des sanctions applicables aux violations des dispositions nationales arrêtées en application de la présente directive. Les sanctions sont effectives, proportionnées et dissuasives.
Article 5
1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive ou s’assurent que les partenaires sociaux ont mis en place les dispositions nécessaires par voie d’accord au plus tard douze mois après l’entrée en vigueur de la présente directive.
2. Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d’une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres. Ils communiquent immédiatement à la Commission le texte de ces dispositions.
3. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions essentielles de droit interne qu’ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
Article 6
L’application du principe de «mesures équivalentes dans l’ensemble» mentionné dans le préambule de l’accord est sans préjudice des obligations des États membres résultant de la présente directive.
Article 7
La présente directive entre en vigueur à la date d’entrée en vigueur de la convention du travail maritime, 2006.
Article 8
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Bruxelles, le 16 février 2009.