Směrnice Rady
ze dne 8. března 1984
o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění rtuti z jiných průmyslových oborů, než je elektrolýza alkalických chloridů
(84/156/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 76/464/EHS ze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství [1], a zejména na články 6 a 12 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že pro účely ochrany vodního prostředí Společenství před znečišťováním některými nebezpečnými látkami zavádí článek 3 směrnice 76/464/EHS systém předem udělených povolení, která stanoví emisní normy pro vypouštění látek v seznamu I její přílohy; že článek 6 uvedené směrnice vyžaduje stanovení mezních hodnot pro tyto emisní normy a rovněž určení jakostních cílů pro vodní prostředí zasažené vypouštěním těchto látek;
vzhledem k tomu, že rtuť a její sloučeniny jsou uvedeny v seznamu I;
vzhledem k tomu, členské státy jsou povinny uplatňovat mezní hodnoty, s výjimkou případů, kdy lze použít jakostní cíle;
vzhledem k tomu, že znečištění vod vypouštěním rtuti je způsobováno velkým počtem průmyslových oborů, je nutné stanovit zvláštní mezní hodnoty pro jednotlivé průmyslové obory a určit jakostní cíle pro vodní prostředí, do něhož je rtuť z těchto průmyslových oborů vypouštěna;
vzhledem k tomu, že účelem jakostních cílů musí být odstranění znečišťování rtutí různých částí vodního prostředí, které může být vypouštěním rtuti zasaženo;
vzhledem k tomu, že tyto jakostní cíle jsou stanoveny výslovně k tomuto účelu, a nikoli s úmyslem určit pravidla pro ochranu spotřebitele nebo pro prodej produktů pocházejících z vodního prostředí;
vzhledem k tomu, že má být zaveden zvláštní monitorovací postup umožňující členským státům prokázat dodržování jakostních cílů;
vzhledem k tomu, že pro účinné provádění této směrnice přijmou členské státy opatření k monitorování vodního prostředí zasaženého výše uvedeným vypouštěním rtuti; že směrnice 76/464/EHS nestanoví pravomoci k zavedení tohoto monitorování, že z toho důvodu, že Smlouva nestanoví pravomoci k tomuto účelu, se použije článek 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že v případě vypouštění z určitých typů provozů, pro něž není možné stanovit emisní normy nebo je pravidelně monitorovat z důvodu přirozené rozptýlenosti zdrojů, musí být připraveny zvláštní programy k zamezení nebo odstranění znečišťování rtutí pocházejícího z těchto provozů; že článek 6 směrnice 76/464/EHS neobsahuje odpovídající pravomoci a že tyto pravomoci nejsou uvedeny ani ve zvláštních ustanovení Smlouvy, použije se tedy článek 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že směrnice 82/176/EHS [5] stanoví mezní hodnoty pro vypouštění rtuti z průmyslu elektrolýzy alkalických chloridů do vodního prostředí a rovněž určuje jakostní cíle pro vodní prostředí, do něhož je rtuť vypouštěna;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby Komise předkládala každé čtyři roky zprávu o provádění této směrnice členskými státy;
vzhledem k tomu, že podzemní vody jsou vyňaty z působnosti této směrnice, neboť podléhají směrnici 80/68/EHS [6];
vzhledem k tomu, že úroveň industrializace v Grónsku je v důsledku celkové situace na ostrově velmi nízká, a zejména s ohledem na jeho řídké osídlení, značnou rozlohu a zvláštní geografickou polohu se tato směrnice pro Grónsko nevztahuje,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice:
- stanoví podle čl. 6 odst. 1 směrnice 76/464/EHS mezní hodnoty emisních norem uvedených v čl. 2 písm. e) této směrnice pro rtuť vypouštěnou z průmyslových závodů,
- stanoví podle čl. 6 odst. 2 směrnice 76/464/EHS jakostní cíle pro rtuť ve vodním prostředí,
- stanoví podle čl. 6 odst. 4 směrnice 76/464/EHS lhůty pro splnění podmínek obsažených v povoleních vydaných příslušnými orgány členských států pro stávající vypouštění,
- stanoví podle čl. 12 odst. 1 směrnice 76/464/EHS referenční metody stanovení obsahu rtuti v odpadních vodách a ve vodním prostředí,
- stanoví podle čl. 6 odst. 3 směrnice 76/464/EHS monitorovací postup,
- žádá členské státy, aby vzájemně spolupracovaly v případě vypouštění, které zasahuje vody více členských států,
- žádá členské státy, aby vypracovaly programy k zamezení nebo odstranění znečišťování způsobeného vypouštěním ve smyslu článku 4.
2. Tato směrnice se vztahuje na vody uvedené v článku 1 směrnice 76/464/EHS, s výjimkou podzemních vod.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "rtutí":
- elementární rtuť,
- rtuť obsažená v některé z jejích sloučenin;
b) "mezními hodnotami":
hodnoty uvedené v příloze I;
c) "jakostními cíli":
požadavky uvedené v příloze II;
d) "nakládáním se rtutí":
jakýkoli průmyslový proces zahrnující výrobu nebo používání rtuti nebo jakýkoli jiný průmyslový proces, ve kterém je přítomnost rtuti podstatná;
e) "průmyslovým závodem":
závod, v němž se nakládá se rtutí nebo s jinými látkami obsahujícími rtuť, s výjimkou průmyslových závodů uvedených v čl. 2 odst. d) směrnice 82/176/EHS;
f) "stávajícím závodem":
průmyslový závod, který je v provozu v den oznámení této směrnice;
g) "novým závodem":
- průmyslový závod, v němž se zahájí provoz po dni oznámení této směrnice,
- stávající průmyslový závod, jehož kapacita nakládání se rtutí se po dni oznámení této směrnice podstatně zvýší.
Článek 3
1. Mezní hodnoty, lhůty pro jejich splnění a monitorovací postupy pro vypouštění jsou stanoveny v příloze I.
2. Mezní hodnoty jsou obvykle uplatňovány v místě, ve kterém jsou odpadní vody obsahující rtuť vypouštěny z průmyslového závodu.
Jsou-li odpadní vody obsahující rtuť čištěny mimo průmyslový závod, v čistírně odpadních vod určené k odstraňování rtuti, může členský stát povolit uplatnění mezních hodnot v místě, kde jsou odpadní vody vypouštěny z čistírny odpadních vod.
3. Povolení podle článku 3 směrnice 76/464/EHS musí obsahovat opatření nejméně tak přísná, jako jsou opatření uvedená v příloze I této směrnice, s výjimkou případů, kdy členský stát splňuje požadavky čl. 6 odst. 3 směrnice 76/464/EHS na základě přílohy II této směrnice a přílohy IV směrnice 82/176/EHS.
Povolení se přezkoumává nejméně každé čtyři roky.
4. Aniž jsou dotčeny povinnosti vyplývající z odstavců 1, 2 a 3 a ze směrnice 76/464/EHS, mohou členské státy udělit povolení novým závodům jen tehdy, jestliže tyto závody používají normy odpovídající nejlepším dostupným technickým prostředkům, aby se odstranilo znečištění v souladu s článkem 2 zmíněné směrnice nebo aby se předešlo porušování pravidel hospodářské soutěže.
Pokud členský stát použije jakoukoli metodu, u které z technických důvodů neodpovídají zamýšlená opatření nejlepším dostupným technickým prostředkům, předloží tento členský stát před vydáním každého povolení Komisi zdůvodnění svého postupu.
Komise neprodleně postoupí tato zdůvodnění ostatním členským státům a zašle jim bez prodlení zprávu, v níž oznámí své stanovisko k odchylce uvedené v předchozím pododstavci. Pokud je to nutné, předloží současně Radě příslušné návrhy.
5. Referenční metoda rozboru ke stanovení přítomnosti rtuti je uvedena v příloze III bodu 1 směrnice 82/176/EHS. Jiné metody mohou být použity za předpokladu, že mez detekce, přesnost a správnost těchto metod jsou alespoň takové, jako u metod stanovených v příloze III bodu 1 směrnice 82/176/EHS. Požadovaná přesnost pro měření průtoku při vypouštění je stanovena v příloze III bodu 2 uvedené směrnice.
Článek 4
1. Členské státy vypracují zvláštní programy pro vypouštění rtuti z rozptýlených zdrojů, které nejsou průmyslovými závody a u nichž emisní normy podle článku 3 nemohou být v praxi uplatněny.
2. Cílem těchto programů je zamezit znečištění nebo jej odstranit. Programy obsahují zejména nejvhodnější opatření a technologie pro nahrazení, zadržení a k recyklaci rtuti. Odstranění odpadu obsahujícího rtuť se provádí v souladu se směrnicí Rady 78/319/EHS ze dne 20. března 1978 o toxických a nebezpečných odpadech [7],, ve znění Aktu o přistoupení z roku 1979.
3. Tyto zvláštní programy se zavádějí od 1. července 1989 a jejich obsah bude oznámen Komisi.
Článek 5
Dotyčné členské státy odpovídají za monitorování vodního prostředí, které je zasaženo vypouštěním z průmyslových závodů.
V případě vypouštění, které zasahuje vody více členských států, spolupracují dotčené členské státy na sladění svých monitorovacích postupů.
Článek 6
1. Na základě informací, které členské státy vždy poskytnou Komisi na její žádost v souladu s článkem 13 směrnice 76/464/EHS a které se týkají zejména:
- podrobností o povoleních stanovujících emisní normy pro vypouštění rtuti,
- závěrů ze soupisu o vypouštění rtuti do vod uvedených v čl. 1 odst. 2,
- výsledků měření prováděného ve vnitrostátní síti vytvořené za účelem stanovování koncentrací rtuti,
vypracuje Komise každé čtyři roky srovnávací hodnocení provádění této směrnice členskými státy.
2. V případě zásadních změn ve vědeckém poznání o toxicitě, persistenci a akumulaci rtuti v živých organismech a sedimentech nebo v případě zdokonalení nejlepších dostupných technických prostředků, předloží Komise Radě v případě potřeby příslušné návrhy na zpřísnění mezních hodnot a jakostních cílů nebo na stanovení dalších mezních hodnot a jakostních cílů.
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let od jejího oznámení. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice se nevztahuje na Grónsko.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 8. března 1984.
*****
DIRECTIVE DU CONSEIL
du 8 mars 1984
concernant les valeurs limites et les objectifs de qualité pour les rejets de mecure des secteurs autres que celui de l'électrolyse des chlorures alcalins
(84/156/CEE)
LE CONSEIL DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté économique européenne, et notamment ses articles 100 et 235,
vu la directive 76/464/CEE du Conseil, du 4 mai 1976, concernant la pollution causée par certaines substances dangereuses déversées dans le milieu aquatique de la Communauté (1), et notamment ses articles 6 et 12,
vu la proposition de la Commission (2),
vu l'avis de l'Assemblée (3),
vu l'avis du Comité économique et social (4),
considérant que, pour protéger le milieu aquatique de la Communauté contre la pollution par certaines substances dangereuses, l'article 3 de la directive 76/464/CEE instaure un régime d'autorisations préalables fixant des normes d'émission pour les rejets des substances relevant de la liste I figurant à son annexe; que l'article 6 de ladite directive prévoit la fixation de valeurs limites pour les normes d'émission, mais aussi la fixation d'objectifs de qualité pour le milieu aquatique affecté par les rejets de ces substances;
considérant que le mercure et ses composés sont compris dans la liste I;
considérant que les États membres sont tenus d'appliquer les valeurs limites, exception faite des cas où ils peuvent vaoir recours aux objectifs de qualité;
considérant que, puisque la pollution due aux rejets de mercure dans les eaux est provoquée par un grand nombre d'industries, il est nécessaire de fixer des valeurs limites spécifiques en fonction du type d'industrie et de fixer des objectifs de qualité pour le milieu aquatique dans lequel du mercure est rejeté par ces industries;
considérant que le but des objectifs de qualité doit être d'éliminer la pollution par le mercure des différentes parties du milieu aquatique qui pourraient être affectées par des rejets de mercure;
considérant que ces objectifs de qualité doivent être fixés expressément à cet effet et non dans l'intention d'établir des règles relatives à la protection des consommateurs ou à la commercialisation de produits provenant du milieu aquatique;
considérant que, pour que les États membres puissent prouver que les objectifs de qualité sont respectés, il convient de prévoir une procédure de contrôle spécifique;
considérant qu'il y a lieu de prévoir la surveillance par les États membres du milieu aquatique affecté par les rejets de mercure susvisés en vue d'une application efficace de la présente directive; que les pouvoirs pour
instaurer une telle surveillance ne sont pas prévus à l'article 6 de la directive 76/464/CEE; que les pouvoirs d'action spécifiques à cet effet n'ayant pas été prévus par le traité, il convient de recourir à son article 235;
considérant que, dans le cas des rejets de certaines catégories d'établissements pour lesquels les normes d'émission ne peuvent être ni fixées ni régulièrement contrôlées à cause de la dispersion des sources, il est nécessaire d'établir des programmes spécifiques visant à éviter ou éliminer la pollution mercurielle due à ces établissements; que les pouvoirs d'action à cet effet ne sont prévus ni à l'article 6 de la directive 76/464/CEE ni par les dispositions spécifiques du traité, et qu'il convient de recourir à l'article 235 de ce dernier;
considérant que la directive 82/176/CEE (1) fixe les valeurs limites pour ce qui est des rejets de mercure dans le milieu aquatique provenant du secteur de l'électrolyse des chlorures alcalins et fixe aussi les objectifs de qualité pour le milieu aquatique dans lequel du mercure est rejeté;
considérant qu'il importe que la Commission fasse rapport tous les quatre ans sur l'application de la présente directive par les États membres;
considérant que, puisque les eaux souterraines font l'objet de la directive 80/68/CEE (2), elles n'entrent pas dans le champ d'application de la présente directive;
considérant que le niveau d'industrialisation du Groenland est très faible du fait de la situation d'ensemble de cette île et notamment de son faible peuplement ainsi que de son étendue considérable et de sa situation géographique particulière; que, dès lors, il n'y a pas d'appliquer la présente directive au Groenland,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
1. La présente directive:
- fixe, conformément à l'article 6 paragraphe 1 de la directive 76/464/CEE, les valeurs limites des normes d'émission du mercure pour les rejets provenant d'établissements industriels au sens de l'article 2 point e) de la présente directive;
- fixe, conformément à l'article 6 paragraphe 2 de la directive 76/464/CEE, les objectifs de qualité en ce qui concerne le mercure pour le milieu aquatique;
- fixe, conformément à l'article 6 paragraphe 4 de la directive 76/464/CEE, les délais prescrits pour le respect des conditions prévues par les autorisations accordées par les autorités compétentes des États membres pour les rejets existants;
- fixe, conformément à l'article 12 paragraphe 1 de la directive 76/464/CEE, les méthodes de mesure de référence permettant de déterminer la teneur en mercure dans les rejets et dans le milieu aquatique;
- établit, conformément à l'article 6 paragraphe 3 de la directive 76/464/CEE, une procédure de contrôle;
- prescrit aux États membres de collaborer en cas de rejets affectant les eaux de plusieurs États membres;
- prescrit aux États membres d'établir des programmes en vue d'éviter ou d'éliminer la pollution causée par les rejets au sens de l'article 4.
2. La présente directive est applicable aux eaux visées à l'article 1er de la directive 76/464/CEE, à l'exception des eaux souterraines.
Article 2
Au sens de la présente directive, on entend par:
a) « mercure »
- le mercure à l'état élémentaire,
- le mercure dans l'un de ses composés;
b) « valeurs limites »
les valeurs figurant à l'annexe I;
c) « objectifs de qualité »
les exigences figurant à l'annexe II;
d) « traitement du mercure »
tout processus industriel entraînant la production ou l'utilisation du mercure ou tout autre processus industriel auquel la présence de mercure est inhérente;
e) « établissement industriel »
tout établissement dans lequel s'effectue le traitement du mercure ou de toute autre substance contenant du mercure, à l'exception de l'établissement industriel visé à l'article 2 point d) de la directive 82/176/CEE;
f) « établissement existant »
tout établissement industriel en service à la date de notification de la présente directive;
g) « établissement nouveau »
- tout établissement industriel mis en service après la date de notification de la présente directive,
- tout établissement industriel existant dont la capacité de traitement du mercure a été augmentée considérablement après la date de notification de la présente directive.
Article 3
1. Les valeurs limites, les délais fixés pour le respect de ces valeurs et la procédure de surveillance et de contrôle à appliquer aux rejets figurent à l'annexe I.
2. Les valeurs limites s'appliquent normalement au point où les eaux usées contenant du mercure sortent de l'établissement industriel.
Si les eaux usées contenant du mercure sont traitées hors de l'établissement industriel dans une installation de traitement destinée à éliminer le mercure, l'État membre peut permettre que les valeurs limites soient appliquées au point où les eaux usées sortent de l'installation de traitement.
3. Les autorisations prévues à l'article 3 de la directive 76/464/CEE doivent comporter des dispositions qui soient aussi sévères que celles figurant à l'annexe I de la présente directive, sauf dans le cas où un État membre se conforme à l'article 6 paragraphe 3 de la directive 76/464/CEE, sur la base de l'annexe II de la présente directive et de l'annexe IV de la directive 82/176/CEE.
Ces autorisations sont réexaminées au moins tous les quatre ans.
4. Sans préjudice de leurs obligations résultant des paragraphes 1, 2 et 3, ainsi que de la directive 76/464/CEE, les États membres ne peuvent accorder d'autorisations pour les établissements nouveaux que si ces établissements appliquent les normes correspondant aux meilleurs moyens techniques disponibles, lorsque cela est nécessaire pour éliminer la pollution conformément à l'article 2 de ladite directive ou pour prévenir les distorsions de concurrence.
Quelle que soit la méthode qu'il adopte, l'État membre, dans le cas où, pour des raisons techniques, les mesures envisagées ne correspondent pas aux meilleurs moyens techniques disponibles, fournit à la Commission, préalablement à toute autorisation, les justifications de ces raisons.
La Commission transmet immédiatement ces justifications aux autres États membres et adresse à tous les États membres, dans les meilleurs délais, un rapport donnant son avis sur la dérogation visée au deuxième alinéa. Si nécessaire, elle présente simultanément des propositions appropriées au Conseil.
5. La méthode d'analyse de référence à utiliser pour déterminer la présence de mercure figure à l'annexe III point 1 de la directive 82/176/CEE. D'autres méthodes peuvent être utilisées à condition que les limites de détection, la précision et l'exactitude de ces méthodes soient au moins aussi valables que celles qui figurent à l'annexe III point 1 de la directive 82/176/CEE. L'exactitude requise pour la mesure du débit des effluents figure à l'annexe III point 2 de la directive 82/176/CEE.
Article 4
1. Les États membres établissent des programmes spécifiques pour les rejets de mercure effectués par des sources multiples qui ne sont pas des établissements industriels et pour lesquelles les normes d'émission prévues à l'article 3 ne peuvent pas être appliquées dans la pratique.
2. L'objectif de ces programmes est d'éviter ou d'éliminer la pollution. Ils comportent notamment les mesures et les techniques les plus appropriées en vue d'assurer la substitution, la rétention et le recyclage du mercure. L'élimination des déchets contenant du mercure s'effectue conformément à la directive 78/319/CEE du Conseil, du 20 mars 1978, relative aux déchets toxiques et dangereux (1), modifiée par l'acte d'adhésion de 1979.
3. Les programmes spécifiques s'appliquent à partir du 1er juillet 1989 et sont communiqués à la Commission.
Article 5
Les États membres concernés assurent la surveillance du milieu aquatique affecté par les rejets des établissements industriels.
Dans le cas de rejets affectant les eaux de plusieurs États membres, les États membres concernés collaborent en vue d'harmoniser les procédures de surveillance.
Article 6
1. Sur la base des informations que les États membres, conformément à l'article 13 de la directive 76/464/CEE et sur sa demande, présentée cas par cas, lui fournissent, en particulier en ce qui concerne:
- les détails relatifs aux autorisations fixant les normes d'émission pour les rejets de mercure,
- les résultats de l'inventaire des rejets de mercure effectués dans les eaux visées à l'article 1er paragraphe 2,
- les résultats des mesures effectuées par le réseau national institué en vue de la détermination des concentrations de mercure,
la Commission fait rapport tous les quatre ans sur l'application de la présente directive par les États membres.
2. En cas de modification des connaissances scientifiques relatives principalement à la toxicité, à la persistance et à l'accumulation du mercure dans les organismes vivants et dans les sédiments, ou en cas d'amélioration des meilleurs moyens techniques disponibles, la Commission présente au Conseil des propositions appropriées visant à renforcer, si nécessaire, les valeurs limites et les objectifs de qualité, ou à des valeurs limites supplémentaires et des objectifs de qualité supplémentaires.
Article 7
1. Les États membres mettent en vigueur les mesures nécessaires pour se conformer à la présente directive dans un délai de deux ans à compter de sa notification. Ils en informent immédiatement la Commission.
2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
Article 8
La présente directive ne s'applique pas au Groenland.
Article 9
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Bruxelles, le 8 mars 1984.