Směrnice Rady 93/15/EHS
ze dne 5. dubna 1993
o harmonizaci předpisů týkajících se uvádění na trh a dozoru nad výbušninami pro civilní použití
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 8a Smlouvy stanoví, že vnitřní trh musí být vytvořen nejpozději do 31. prosince 1992; že vnitřní trh je tvořen prostorem bez vnitřních hranic, v němž je na základě ustanovení Smlouvy zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že čl. 100a odst. 3 Smlouvy stanoví, že Komise bude ve svých návrzích týkajících se bezpečnosti vycházet z vysoké úrovně ochrany;
vzhledem k tomu, že volný pohyb zboží předpokládá splnění určitých základních podmínek; že zejména volný pohyb výbušnin předpokládá harmonizaci právních předpisů o uvádění výbušnin na trh;
vzhledem k tomu, že výbušniny pro civilní použití jsou upraveny podrobnými vnitrostátními právními předpisy, zejména pokud jde o požadavky na bezpečnost a ochranu; že tyto vnitrostátní právní předpisy uvádějí, že povolení k uvedení na trh bude uděleno pouze tehdy, pokud budou výbušniny podrobeny řadě zkoušek;
vzhledem k tomu, že harmonizace předpisů, jimiž se řídí uvádění těchto výbušnin na trh, předpokládá, že za účelem zabezpečení volného pohybu těchto výrobků, bez snížení optimální úrovně bezpečnosti a ochrany, budou harmonizovány rozdílné vnitrostátní právní předpisy;
vzhledem k tomu, že tato směrnice definuje pouze základní požadavky, které musí být splněny při zkouškách pro posuzování shody výbušnin; že by pro usnadnění postupu posuzování shody se základními požadavky bylo velmi užitečné vypracovat příslušné harmonizované normy na evropské úrovni, mimo jiné metody pro zkoušení výbušnin; že takové normy v současné době neexistují;
vzhledem k tomu, že normy harmonizované na evropské úrovni jsou zpracovávány soukromoprávními subjekty a musí si zachovat charakter nezávazných znění; že pro tento účel je Evropský výbor pro normalizaci (CEN) uznán za subjekt oprávněný k přijímání harmonizovaných norem v souladu s obecnými řídícími zásadami pro spolupráci mezi Komisí, CEN a CENELEC, které byly podepsány dne 13. listopadu 1984; že ve smyslu této směrnice je harmonizovaná norma technickou specifikací přijatou CEN na základě pověření Komise v souladu se směrnicí Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti technických norem a předpisů [4], a v souladu s výše uvedenými obecnými řídícími zásadami;
vzhledem k tomu, že Rada ve svém Rozhodnutí 90/683/EHS ze dne 13. prosince 1990 o modulech pro různé fáze postupů posuzování shody, které jsou určeny k použití ve směrnicích technické harmonizace [5], zavedla harmonizované prostředky pro posuzování shody; že aplikace těchto modulů na výbušniny umožní stanovit odpovědnost výrobců a subjektů odpovědných za aplikaci postupů posuzování shody, při zvážení vlastností daných výbušnin;
vzhledem k tomu, že z hlediska bezpečnosti jsou pravidla pro přepravu výbušnin upravena mezinárodními smlouvami a dohodami; že na mezinárodní úrovni existují doporučení OSN pro přepravu nebezpečného zboží, zahrnující výbušniny, jejichž rozsah přesahuje rámec Společenství; že z tohoto důvodu se tato směrnice nevztahuje na pravidla přepravy;
vzhledem k tomu, že pyrotechnické výrobky vyžadují odpovídající opatření pro zajištění ochrany spotřebitele a bezpečnosti veřejnosti; že se v této oblasti plánuje doplňující směrnice;
vzhledem k tomu, že definice výrobků, na něž se vztahuje tato směrnice, musí být založena na definici těchto výrobků uvedených ve výše uvedených doporučeních;
vzhledem k tomu, že předmět této směrnice zahrnuje střelivo, avšak pouze pokud jde o pravidla kontroly předávání a souvisejících činností; že předávání střeliva je prováděno za podobných podmínek jako u zbraní, je nutno předávání střeliva podřídit podobným ustanovením, jako jsou ustanovení vztahující se na zbraně, jak je stanoví směrnice 91/477/EHS ze dne 18. června 1991 o kontrole nabývání a držení zbraní [6],
vzhledem k tomu, že musí být také zajištěna ochrana zdraví a bezpečnost pracovníků vyrábějících nebo používajících výbušniny; že se připravuje doplňující směrnice, která se týká mimo jiné ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků zaměstnaných v oblasti výroby, skladování a používání výbušnin;
vzhledem k tomu, že je vhodné povolit členským státům za určitých podmínek výjimku z ustanovení této směrnice, pokud jde o předávání, v případech vážného ohrožení veřejnosti nebo útoku souvisejících s nezákonným držením a používáním výbušnin nebo střeliva;
vzhledem k tomu, že je nutné vytvořit mechanismy správní spolupráce; že je v této souvislosti vhodné, aby příslušné orgány založily svůj přístup na nařízení Rady (EHS) č. 1468/81 ze dne 19. května 1981 o vzájemné pomoci správních orgánů členských států a spolupráci mezi nimi a Komisí pro zajištění řádného použití právních předpisů v o clech nebo v oblastech zemědělství [7];
vzhledem k tomu, že se tato směrnice nedotýká pravomoci členských států přijímat opatření nutná pro zabránění nezákonnému obchodu s výbušninami a střelivem,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Obecná ustanovení
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na výbušniny definované v odstavci 2.
2. "Výbušninami" se rozumí materiály a předměty, které jsou považovány za výbušniny v "doporučeních OSN pro přepravu nebezpečného zboží" a jsou zařazeny do třídy 1 těchto doporučení.
3. Tato směrnice se nevztahuje na:
- výbušniny, včetně střeliva, které jsou podle vnitrostátních právních předpisů určeny pro ozbrojené síly nebo policii,
- pyrotechnické výrobky,
- střelivo, s výjimkou ustanovení uvedených v článcích 10, 11, 12, 13, 17, 18 a 19.
4. Pro účely této směrnice se rozumí:
- "doporučeními OSN" doporučení stanovená Výborem expertů OSN pro přepravu nebezpečného zboží, zveřejněná v OSN (Orange book), ve znění k datu přijetí této směrnice,
- "bezpečností" ochrana před nehodami a, v případě selhání prevence, omezení jejich následků,
- "zabezpečením" ochrana před použitím v rozporu s právními předpisy a veřejným pořádkem,
- "obchodníkem" fyzická nebo právnická osoba, která je činná, zcela nebo zčásti, ve výrobě, obchodu, výměně, pronajímání, opravě nebo konverzi střelných zbraní a střeliva,
- "schválením" rozhodnutí přijaté za účelem povolení zamýšleného předávání výbušnin v rámci Společenství,
- "podnikem v oboru výbušnin" fyzická nebo právnická osoba, která vlastní licenci nebo povolení, které jí povoluje zabývat se výrobou, skladováním, používáním, předáváním nebo obchodem s výbušninami,
- "uvedením na trh" první předání výbušnin, na něž se vztahuje tato směrnice, za úplatu nebo zdarma, za účelem jejich distribuce a/nebo použití na trhu Společenství,
- "předáváním" každý fyzický pohyb výbušnin na území Společenství, s výjimkou pohybu v rámci jednoho a téhož místa.
5. Tato směrnice nebrání členským státům, aby podle vnitrostátních právních předpisů označily jako výbušniny některé látky, na které se nevztahuje tato směrnice.
KAPITOLA II
Harmonizace právních předpisů o výbušninách
Článek 2
1. Členské státy nesmějí zakazovat, omezovat nebo bránit v uvádění na trh těch výbušnin, na něž se vztahuje tato směrnice a které vyhovují požadavkům této směrnice.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby výbušniny, které spadají do působnosti této směrnice, mohly být uváděny na trh pouze tehdy, jestliže splňují všechna ustanovení této směrnice, jsou opatřeny označením CE popsaným v článku 7, a jejich shoda byla posouzena postupy uvedenými v příloze II.
3. Pokud se na výbušniny v oblasti působnosti této směrnice vztahují také jiné směrnice, které se týkají jiných hledisek a v nichž se stanoví opatření výrobků označením CE, pak toto označení vyjadřuje, že u daných výrobků je předpoklad shody také s ustanoveními těchto jiných směrnice.
Článek 3
Výbušniny, které spadají do působnosti této směrnice, musí splňovat základní požadavky na bezpečnost uvedené v příloze I, které se na ně vztahují.
Článek 4
1. Členské státy předpokládají, že výbušniny spadající do oblasti působnosti této směrnice, které jsou v souladu s příslušnými vnitrostátními normami přejímajícími harmonizované normy, odkazy na tyto normy byly zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství, splňují základní požadavky na bezpečnost podle v článku 3. Členské státy veřejní odkazy na vnitrostátní normy použité pro přejímání harmonizovaných norem.
2. Komise poskytne přesné informace o postupu prací v oblasti harmonizovaných norem ve zprávě o aplikaci směrnice 83/189/EHS, na základě jejího čl. 11 odst. 2, předložené Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 5
Pokud má členský stát nebo Komise za to, že harmonizované normy podle článku 4 nesplňují zcela základní požadavky podle článku 3, Komise nebo dotyčný členský stát předloží záležitost s udáním důvodů stálému výboru zřízenému směrnicí 83/189/EHS. Výbor bezodkladně zaujme stanovisko.
Na základě stanoviska výboru Komise uvědomí členské státy o opatřeních, která mají být přijata z hlediska norem a jejich zveřejnění podle článku 4.
Článek 6
1. Postupy posuzování shody výbušnin jsou:
a) buď ES přezkoušení typu (modul B) podle bodu 1 přílohy II a podle volby výrobce buď:
- shoda s typem (modul C) podle bodu 2 přílohy II,
- nebo zabezpečování jakosti výroby (modul D) podle bodu 3 přílohy II,
- nebo zabezpečování jakosti výrobků (modul E) podle bodu 4 přílohy II,
- nebo ověřování výrobků (modul F) podle bodu 5 přílohy II;
b) nebo ověřování každého jednotlivého výrobku (modul G) podle bodu 6 přílohy II.
2. Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům, které subjekty jmenovaly pro provádění výše uvedených postupů posuzování shody, s uvedením zvláštních úkolů, k jejichž provádění byly tyto subjekty jmenovány, a identifikačních čísel, která jim byla Komisí již dříve přidělena.
Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství seznam oznámených subjektů, spolu s jejich identifikačními čísly a úkoly, kterými byly pověřeny. Komise zajistí, aby tento seznam byl aktualizován.
Členské státy použijí minimální kritéria stanovená v příloze III pro posuzování subjektů, které mají být oznámeny. O subjektech, které splňují kritéria pro posouzení stanovená v příslušných harmonizovaných normách, se předpokládá, že splňující příslušná minimální kritéria.
Členský stát, který subjekt oznámil, toto oznámení odvolá, pokud zjistí, že tento subjekt již nesplňuje kritéria uvedená v druhém pododstavci. Neprodleně o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Článek 7
1. Označení shody CE musí být připojeno viditelně, čitelně a nesmazatelně, a to přímo na samotných výbušninách, nebo, není-li to možné, na štítku připevněném k výbušninám nebo jako poslední možnost, nelze-li použít prvních dvou způsobů, na obalu. Štítek musí být vyroben tak, aby nemohl být znovu použit.
Vzor, který je nutno použít pro označení CE, je uveden v příloze IV.
2. Je zakázáno připojovat na výbušniny jakoukoliv značku nebo nápis, které by mohly uvádět třetí strany v omyl, pokud jde o význam a tvar označení CE. Jakékoliv jiné označení může být k výbušnině připojeno za předpokladu, že tím nebude snížena viditelnost a čitelnost označení CE.
3. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 8:
a) pokud členský stát zjistí, že označení CE bylo připojeno neoprávněně, výrobce nebo jeho zástupce, nebo pokud tito nejsou dosažitelní, osoba odpovědná za uvedení výrobku na trh Společenství, uvede výrobek do shody s ustanoveními týkajícími se označování a ukončí porušování předpisů za podmínek určených tímto členským státem;
b) pokud neshoda trvá, členský stát přijme veškerá vhodná opatření, aby omezil nebo zakázal uvádění daného výrobku na trh nebo zajistil jeho stažení z trhu v souladu s postupy uvedenými v článku 8.
Článek 8
1. Pokud členský stát zjistí, že by výbušnina opatřená označením shody CE a používaná v souladu se svým určeným účelem mohla ohrozit bezpečnost, přijme veškerá prozatímní nezbytná opatření pro stažení výbušniny z trhu nebo pro zákaz jejího uvádění na trh nebo jejího volného pohybu.
Členský stát neprodleně uvědomí Komisi o každém takovém opatření s uvedením důvodů svého rozhodnutí a zejména se sdělením, zda je neshoda způsobena:
- neplněním základních požadavků,
- nesprávným použitím norem
nebo
- nedostatky v normách.
2. Komise co nejdříve zahájí konzultace se zúčastněnými stranami. Jestliže Komise po těchto konzultacích zjistí, že opatření jsou oprávněná, neprodleně o tom uvědomí členský stát, který k tomu dal podnět, i ostatní členské státy. Jestliže Komise po této konzultaci zjistí, že opatření jsou neoprávněná, neprodleně o tom uvědomí členský stát, který rozhodnutí přijal.
Pokud rozhodnutí podle odstavce 1 vyplývá z nedostatků v normách, předloží Komise po konzultacích s dotyčnými zúčastněnými stranami záležitost do dvou měsíců stálému výboru zřízenému směrnicí 83/189/EHS, jestliže členský stát, který opatření přijal, na jejich zachování trvá, a zahájí postup podle článku 5.
3. Jestliže je nevyhovující výbušnina opatřena označením shody CE, přijme příslušný členský stát nezbytná opatření proti každému, kdo označení připojil, a uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
KAPITOLA III
Ustanovení, kterými se řídí dozor nad předáváním výbušnin ve Společenství
Článek 9
1. Výbušniny, na něž se vztahuje tato směrnice, lze předávat pouze v souladu s následujícími odstavci.
2. Kontroly prováděné na základě právních předpisů Společenství nebo vnitrostátních právních předpisů se v případě předávání výbušnin podle tohoto článku nadále neprovádějí jako kontroly na vnitřních hranicích, ale pouze jako součást obvyklých kontrolních postupů prováděných nediskriminačním způsobem na celém území Společenství.
3. Povolení k předávání výbušnin obdrží příjemce od příslušného orgánu místa určení. Příslušný orgán ověří, zda je příjemce zákonně zmocněn k nabývání výbušnin a zda vlastní nezbytné licence nebo povolení. Tranzit výbušnin přes území jednoho nebo více členských států musí být oznámen osobou odpovědnou za předávání příslušným orgánům států, jejichž souhlas je nutný.
4. Pokud má členský stát za to, že existuje problém týkající se ověřování oprávnění k předávání výbušnin podle odstavce 3, předloží tento členský stát dostupné informace Komisi, která věc bezodkladně předloží výboru zřízenému článkem 13.
5. Pokud příslušný orgán místa určení předávání povolí, vydá příjemci doklad o povolení k předávání, který obsahuje všechny informace uvedené v odstavci 7. Tento doklad musí provázet výbušniny až do stanoveného místa určení. Doklad musí být kdykoliv na požádání předložen příslušným orgánům. Kopii tohoto dokladu uchovává příjemce, který ji na požádání předloží příslušnému orgánu místa určení.
6. Pokud má příslušný orgán členského státu za to, že nejsou nezbytné zvláštní požadavky na bezpečnost, jako např. požadavky uvedené v odstavci 7, mohou být výbušniny předávány na jeho území nebo na části jeho území bez předchozího poskytnutí informací ve smyslu odstavce 7. Příslušný orgán místa určení pak vydá povolení k předávání, které platí po určitou dobu, které však může být odůvodněným rozhodnutím pozastaveno nebo zrušeno. Doklad uvedený v odstavci 5, který provází výbušniny až do místa určení, se vztahuje pouze k výše uvedenému povolení k předávání.
7. Pokud předávání výbušnin vyžaduje zvláštní dozor, aby byly splněny zvláštní požadavky na bezpečnost na území nebo na části území členského státu, musí příjemce před zahájením předávání poskytnout příslušnému orgánu místa určení tyto informace:
- jména a adresy dotyčných provozovatelů; tyto informace musí být dostatečně podrobné, aby bylo možno tyto provozovatele kontaktovat a ověřit, zda dotyčné osoby mají úřední oprávnění k převzetí zásilky,
- počet a množství předávaných výbušnin,
- úplný popis dané výbušniny a způsobu identifikace, včetně identifikačního čísla Spojených národů,
- budou-li výbušniny uváděny na trh, pak informace o splnění podmínek pro uvádění na trh,
- způsob předání a přepravní trasa,
- předpokládané datum odeslání a příchodu,
- přesná místa vstupu a výstupu z členských států, pokud je to zapotřebí.
Příslušné orgány místa určení přezkoumají podmínky, za kterých se má předávání uskutečnit, zvláště s ohledem na zvláštní požadavky na bezpečnost. Pokud jsou zvláštní požadavky na bezpečnost splněny, vydají příslušné povolení k předávání. V případě tranzitu přes území jiných členských států přezkoumají a schválí tyto členské státy obdobným způsobem a za stejných podmínek informace týkající se předávání.
8. Aniž jsou dotčeny obvyklé kontroly, které provádí na svém území členský stát místa odeslání, předloží příjemci a/nebo provozovatelé v oboru výbušnin na požádání příslušných orgánů členského státu místa odeslání a tranzitních členských států veškeré příslušné informace, které mají k dispozici a které se týkají předávání výbušnin.
9. Žádný dodavatel nesmí předat výbušniny, jestliže příjemce neobdržel potřebná povolení k předávání na základě ustanovení odstavců 3, 5, 6 a 7.
Článek 10
1. Střelivo smí být předáno z jednoho členského státu do jiného pouze postupem stanoveným v následujících odstavcích. Tato ustanovení se rovněž týkají předávání při zásilkovém prodeji střeliva.
2. Pokud je střelivo předáváno do jiného členského státu, sdělí dotyčná osoba před každým odesláním členskému státu, ve kterém se toto střelivo nachází:
- jméno a adresu osoby prodávající nebo předávající střelivo a osoby kupující nebo nabývající střelivo, případně vlastníka,
- adresu, na kterou bude střelivo odesláno nebo přepraveno,
- množství střeliva, které bude odesláno nebo přepraveno,
- údaje umožňující identifikaci střeliva a rovněž údaj, že střelivo prošlo kontrolou podle Úmluvy ze dne 1. července 1969 o vzájemném uznávání ověřovacích značek ručních palných zbraní,
- způsoby předání,
- datum odeslání a předpokládané datum příchodu.
Informace uvedené v posledních dvou odrážkách nemusí být uvedeny v případě předávání mezi obchodníky. Členský stát přezkoumá podmínky, za kterých se má předávání uskutečnit, a to zvláště s ohledem na bezpečnost. Když členský stát povolí toto předávání, vydá licenci obsahující veškeré údaje podle prvního pododstavce. Tato licence provází střelivo až do místa určení a musí být předložena, kdykoliv o to příslušné členské státy požádají.
3. Každý členský stát může udělit obchodníkům povolení k předávání střeliva ze svého území obchodníkovi usazenému v jiném členském státě bez předběžného povolení uvedeného v odstavci 2. Za tímto účelem vydá povolení platné po dobu tří let, které může být kdykoliv pozastaveno nebo zrušeno odůvodněným rozhodnutím. Doklad odvolávající se na toto povolení musí provázet střelivo až do místa určení. Musí být předložen, kdykoliv o to požádají příslušné orgány členských států.
Před uskutečněním předávání sdělí obchodník orgánům členského státu, z něhož se přeprava má uskutečnit, všechny údaje uvedené v odst. 2 prvním pododstavci.
4. Každý členský stát poskytne ostatním členským státům seznam střeliva, jehož předávání na území tohoto státu může být povoleno bez předběžného souhlasu.
Tyto seznamy střeliva se sdělí obchodníkům, kteří v rámci postupu podle odstavce 3 získali povolení k předávání střeliva bez předběžného povolení.
5. Každý členský stát sdělí členským státům místa určení všechny užitečné informace týkající se konečných předávání střeliva, které má k dispozici.
Všechny informace, které členské státy získají v rámci postupů stanovených v tomto článku, budou sděleny nejpozději v době předávání členskému státu místa určení, případně tranzitním členským státům.
Článek 11
V případě vážného ohrožení nebo útoku na veřejnou bezpečnost nezákonným držením nebo používáním výbušnin nebo střeliva, na které se vztahuje tato směrnice, může členský stát přijmout veškerá nezbytná opatření pro předávání výbušnin nebo střeliva odchylně od ustanovení čl. 9 odst. 3, 5, 6 a 7 a článku 10 za účelem zabránění tomuto nezákonnému držení nebo používání.
Tato opatření musí respektovat zásadu proporcionality. Nesmí být prostředky svévolné diskriminace ani skrytým omezením obchodu mezi členskými státy.
Každý členský stát, který přijme tato opatření, je neprodleně oznámí Komisi. Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
KAPITOLA IV
Jiná ustanovení
Článek 12
1. Členské státy vytvoří informační sítě pro výměnu informací za účelem realizace ustanovení článků 9 a 10. Oznámí ostatním členským státům a Komisi vnitrostátní orgány odpovědné za předávání a přijímání informací a za uplatnění postupů uvedených v článcích 9 a 10.
2. Při provádění této směrnice se přiměřeně uplatňují ustanovení nařízení (EHS) č. 1468/81, mutatis mutandis, zejména ustanovení o důvěrnosti informací.
Článek 13
1. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Výbor zkoumá veškeré záležitosti týkající se provádění této směrnice, které přednese jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.
Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná. Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě Komise odloží o tři měsíce ode dne tohoto sdělení použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v předchozím odstavci přijmout jiné rozhodnutí.
3. Postup uvedený v odstavci 2 bude uplatňován zejména s ohledem na budoucí změny v doporučeních OSN.
Článek 14
Členské státy uchovávají k dispozici ostatním členským států a Komisi aktualizované informace o podnicích v oboru výbušnin, které mají licence a povolení podle čl. 1 odst. 4.
Členské státy ověří, zda tyto podniky mají takový systém sledování výbušnin, aby byla kdykoliv možná identifikace těch, v jejichž držení výbušniny jsou. Podmínky pro uplatňování tohoto pododstavce budou přijaty v souladu s postupem výboru podle článku 13.
Podniky v oboru výbušnin uchovávají takové záznamy o svých obchodních transakcích, které jsou nezbytné ke splnění povinností stanovených v tomto článku.
Dokumenty uvedené v tomto článku se musí uchovávat po dobu nejméně 3 let od skončení kalendářního roku, v němž došlo k dané obchodní transakci, i když podnik ukončil činnost. Tyto dokumenty musí být na požádání příslušných orgánů okamžitě k dispozici pro kontrolu.
Článek 15
Členské státy zajistí, aby výbušniny byly náležitě označeny.
Článek 16
Jestliže členský stát vydá licenci nebo oprávnění k výkonu činnosti v oboru výroby výbušnin, bude zejména kontrolovat, zda odpovědné osoby jsou schopny plnit technické závazky, které převzaly.
KAPITOLA V
Závěrečná ustanovení
Článek 17
Každý členský stát stanoví sankce, které budou ukládány při porušení předpisů přijatých k provedení této směrnice. Sankce musí být dostatečné, aby podpořily dodržování těchto předpisů.
Článek 18
Každý členský stát přijme v rámci vnitrostátních právních předpisů nezbytná opatření, aby umožnil příslušným orgánům zabavit jakýkoliv výrobek spadající do působnosti této směrnice, jestliže existuje dostatek důkazů, že tento výrobek byl nezákonně získán, použit nebo obchodován.
Článek 19
1. Členské státy uvedou do 30. září 1993 v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 9, 10, 11, 12, 13 a 14.
2. Členské státy přijmou a zveřejní do 30. června 1994 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s ostatními ustanoveními, která nejsou uvedena v odstavci 1. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 1995.
3. Opatření uvedená v odstavcích 1 a 2 přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
4. Členské státy povolí v období do 31. prosince 2002 uvádět na svůj trh výbušniny vyhovující vnitrostátním právním předpisům platným na jejich území před 31. prosincem 1994.
5. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
V Lucemburku dne 5. dubna 1993.
DIRECTIVE 93/15/CEE DU CONSEIL du 5 avril 1993 relative à l'harmonisation des dispositions concernant la mise sur le marché et le contrôle des explosifs à usage civil
LE CONSEIL DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté économique européenne, et notamment son article 100 A,
vu la proposition de la Commission(1) ,
en coopération avec le Parlement européen(2) ,
vu l'avis du Comité économique et social(3) ,
considérant que l'article 8 A prévoit que le marché intérieur doit être établi au plus tard le 31 décembre 1992; que le marché intérieur comporte un espace sans frontières intérieures dans lequel la libre circulation des marchandises, des personnes, des services et des capitaux est assurée selon les dispositions du traité;
considérant que l'article 100 A du traité, en son paragraphe 3, prévoit que, en matière de sécurité, la Commission, dans ses propositions, prend pour base un niveau de protection élevé;
considérant que la libre circulation des produits suppose que certaines conditions de fond soient remplies; en particulier que la libre circulation des explosifs suppose une harmonisation des législations relatives à la mise sur le marché des explosifs;
considérant que les explosifs à usage civil font l'objet de réglementations nationales détaillées, principalement au regard des exigences de sécurité et de sûreté; que ces réglementations nationales prescrivent en particulier que les autorisations de mise sur le marché ne sont octroyées que si les explosifs satisfont à des séries d'essais;
considérant qu'une harmonisation des conditions de mise sur le marché suppose que les dispositions nationales divergentes soient harmonisées pour garantir la libre circulation de ces produits, sans que les niveaux de sécurité et de sûreté optimaux ne soient abaissés;
considérant que la présente directive ne définit que les exigences essentielles auxquelles doivent satisfaire les essais de conformité des explosifs; que, pour faciliter la preuve de la conformité aux exigences essentielles, il est très utile de disposer de normes harmonisées sur le plan européen concernant notamment les méthodes d'essai des explosifs; que de telles normes n'existent pas à l'heure actuelle;
considérant que ces normes harmonisées sur le plan européen sont élaborées par des organismes privés et doivent conserver leur statut de texte non obligatoire; que, à cette fin, le comité européen de normalisation (CEN) a été reconnu comme un des deux organismes compétents pour adopter les normes harmonisées conformément aux orientations générales pour la coopération entre la Commission, le CEN et le comité européen de normalisation électronique (Cenélec), ratifiées le 13 novembre 1984; que, aux fins de la présente directive, on entend par norme harmonisée un texte de spécifications techniques adopté par le CEN, sur mandat de la Commission, conformément à la directive 83/189/CEE du Conseil, du 28 mars 1983, prévoyant une procédure d'information dans le domaine des normes et réglementations techniques(4) , ainsi qu'en vertu des orientations générales susmentionnées;
considérant que le Conseil, par sa décision 90/683/CEE, du 13 décembre 1990, concernant les modules relatifs aux différentes phases des procédures d'évaluation de la conformité et destinés à être utilisés dans des directives d'harmonisation technique(5) , a mis en place les moyens harmonisés en matière de procédures d'évaluation de la conformité; que l'application de ces modules aux explosifs permet de déterminer la responsabilité des fabricants et des organismes chargés d'effectuer des procédures d'évaluation de la conformité en tenant compte de la nature des explosifs concernés;
considérant que, en matière de sécurité, les règles relatives au transport des explosifs font l'objet de conventions et d'accords internationaux; qu'il existe au niveau international des recommandations de l'Organisation des Nations unies en matière de transport des marchandises dangereuses, y compris les explosifs, dont la portée dépasse le cadre communautaire; que, par conséquent, la présente directive ne vise pas les règles relatives au transport;
considérant que les articles pyrotechniques nécessitent des mesures appropriées en vue des besoins de protection des consommateurs et de sécurité du public; qu'il est prévu de préparer une directive complémentaire à ce sujet;
considérant que, pour ce qui est de la définition des produits visés par la présente directive, il convient de se rattacher à la définition de ces produits telle que prévue par les recommandations précitées;
considérant que la présente directive comprend dans son champ d'application les munitions, mais uniquement en ce qui concerne les règles relatives au contrôle des transferts ainsi qu'aux dispositions qui y sont liées; que, les munitions faisant l'objet de transferts dans des conditions analogues aux armes, il convient de soumettre les transferts de munitions à des dispositions analogues à celles applicables aux armes, telles que prévues par la directive 91/477/CEE, du 18 juin 1991, relative au contrôle de l'acquisition et de la détention d'armes(6) ;
considérant que la protection de la santé et de la sécurité des travailleurs produisant ou utilisant des explosifs doit également être assurée; qu'une directive complémentaire visant notamment la protection de la santé et de la sécurité des travailleurs dans le cadre des travaux de fabrication, de stockage et d'utilisation des explosifs est en préparation;
considérant qu'il convient, dans le cas de menaces ou d'atteintes graves à la sûreté en raison de la détention ou de l'emploi illicites d'explosifs ou de munitions relevant de la présente directive, de permettre aux États membres de déroger, dans certaines conditions, aux dispositions de la présente directive en matière de transfert;
considérant enfin qu'il importe d'établir des mécanismes de coopération administrative et qu'il convient à cet égard que les autorités compétentes s'inspirent du règlement (CEE) no 1468/81 du Conseil, du 19 mai 1981, relatif à l'assistance mutuelle entre les autorités administratives des États membres et à la collaboration entre celles-ci et la Commission en vue d'assurer la bonne application des réglementations douanière ou agricole(7) ;
considérant que la présente directive n'affecte pas le pouvoir des États membres de prendre les mesures nécessaires en vue de prévenir le trafic illégal des explosifs et des munitions,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
CHAPITRE PREMIER Dispositions générales
Article premier
1. La présente directive s'applique aux explosifs tels que définis au paragraphe 2.
2. Par explosifs, on entend les matières et objets considérés comme tels par les «Recommandations des Nations unies relatives au transport des marchandises dangereuses» et figurant dans la classe 1 de ces recommandations.
3. La présente directive ne s'applique pas:
- aux explosifs, y compris les munitions, destinés à être utilisés, conformément à la législation nationale, par les forces armées ou la police,
- aux articles pyrotechniques,
- aux munitions, sauf en ce qui concerne les dispositions des articles 10, 11, 12, 13, 17, 18 et 19.
4. Aux fins de la présente directive, on entend par:
- «recommandations des Nations unies»: les recommandations établies par le comité d'experts en matière de transport de marchandises dangereuses de l'organisation des Nations unies, telles que publiées par ladite organisation (Livre orange), et telles que modifiées à la date d'adoption de la présente directive,
- «sécurité»: la prévention des accidents et, à défaut, la limitation de leurs effets,
- «sûreté»: prévention d'une utilisation à des fins contraires à l'ordre public,
- «armurier»: toute personne physique ou morale dont l'acitivité professionnelle consiste en tout ou en partie dans la fabrication, le commerce, l'échange, la location, la réparation ou la transformation d'armes à feu et de munitions,
- «autorisation de transfert»: la décision prise au regard des transferts envisagés d'explosifs à l'intérieur de la Communauté,
- «entreprise du secteur des explosifs»: toute personne morale ou physique possédant une licence ou autorisation de fabrication, de stockage, d'utilisation, de transferts ou de commerce des explosifs,
- «mise sur le marché»: toute première mise à disposition, à titre gratuit ou onéreux, d'explosifs visés par la présente directive en vue de leur distribution et/ou utilisation sur le marché communautaire,
- «transfert»: tout déplacement physique d'explosifs à l'intérieur du territoire communautaire à l'exclusion des déplacements réalisés dans un même site.
5. La présente directive n'empêche pas les États membres de désigner certaines substances non couvertes par la présente directive comme étant des explosifs, en vertu d'une loi ou d'une réglementation nationale.
CHAPITRE II Harmonisation des législations relatives aux explosifs
Article 2
1. Les États membres ne peuvent pas interdire, restreindre ou entraver la mise sur le marché des explosifs entrant dans le champ d'application de la présente directive et qui satisfont aux exigences de la présente directive.
2. Les États membres prennent les mesures nécessaires afin d'assurer que les explosifs entrant dans le champ d'application de la présente directive ne puissent être mis sur le marché communautaire que s'ils respectent toutes les dispositions de la présente directive, s'ils sont munis du marquage CE tel que décrit à l'article 7 et s'ils ont fait l'objet d'une évaluation de leur conformité selon les procédures mentionnées à l'annexe II.
3. Lorsque les explosifs entrant dans le champ d'application de la présente directive font l'objet d'autres directives qui portent sur d'autres aspects et qui prévoient l'apposition du marquage CE, ce dernier indique que les produits précités sont présumés conformes aussi aux dispositions de ces autres directives qui leur sont applicables.
Article 3
Les explosifs entrant dans le champ d'application de la présente directive doivent satisfaire aux exigences essentielles de sécurité figurant à l'annexe I qui leur sont applicables.
Article 4
1. Les États membres considèrent comme conformes aux exigences essentielles de sécurité, visées à l'article 3, les explosifs entrant dans le champ d'application de la présente directive, lorsque ces derniers sont conformes aux normes nationales les concernant qui transposent les normes harmonisées dont les références ont fait l'objet d'une publication au Journal officiel des Communautés européennes. Les États membres publient les références des normes nationales transposant les normes harmonisées.
2. La Commission précisera les travaux réalisés dans le domaine des normes harmonisées dans le cadre du rapport présenté au Parlement européen et au Conseil sur l'application de la directive 83/189/CEE et prévu par l'article 11 paragraphe 2 de ladite directive.
Article 5
Lorsqu'un État membre ou la Commission estiment que les normes harmonisées visées à l'article 4 ne satisfont pas entièrement aux exigences essentielles visées à l'article 3, la Commission ou l'État membre concerné portent la question devant le comité permanent institué par la directive 83/189/CEE, en donnant les raisons. Ce comité formule un avis sans délai.
Au vu de l'avis dudit comité, la Commission notifie aux États membres les mesures à prendre en ce qui concerne les normes et la publication visées à l'article 4.
Article 6
1. Les procédures d'attestation de conformité des explosifs sont:
a) soit l'examen CE de type (module B) visé à l'annexe II partie 1 et au choix du fabricant:
- soit la conformité au type (module C) visée à l'annexe II partie 2,
- soit la procédure relative à l'assurance de qualité de production (module D) visée à l'annexe II partie 3,
- soit la procédure relative à l'assurance de qualité du produit (module E) visée à l'annexe II partie 4,
- soit la vérification sur produit (module F) visée à l'annexe II partie 5;
b) soit la vérification à l'unité (module G) visée à l'annexe II partie 6.
2. Les États membres notifient à la Commission et aux autres États membres les organismes qu'ils ont désignés pour effectuer les procédures d'évaluation de la conformité visées ci-dessus ainsi que les tâches spécifiques pour lesquelles ces organismes ont été désignés et les numéros d'identification qui leur ont été attribués préalablement par la Commission.
La Commission publie, au Journal officiel des Communautés européennes, la liste des organismes notifiés comprenant leurs numéros d'identification ainsi que les tâches pour lesquelles ils ont été notifiés. Elle assure la mise à jour de cette liste.
Les États membres appliquent les critères minimaux énoncés à l'annexe III pour l'évaluation des organismes à notifier. Les organismes qui satisfont aux critères d'évaluation fixés par les normes harmonisées correspondantes sont présumés satisfaire aux critères minimaux pertinents.
Un État membre qui a notifié un organisme doit retirer cette notification s'il constate que cet organisme ne satisfait plus aux critères visés au deuxième alinéa. Il en informe immédiatement les autres États membres et la Commission.
Article 7
1. Le marquage CE de conformité est apposé de manière visible, facilement lisible et indélébile soit sur les explosifs soit, si cela n'est pas possible, sur une étiquette fixée sur ceux-ci, soit enfin, si les deux premières méthodes ne sont pas réalisables, sur l'emballage. L'étiquette doit être conçue de manière à ne pas pouvoir être réutilisée.
L'annexe IV donne le modèle à utiliser pour le marquage CE.
2. Il est interdit d'apposer sur les explosifs des marques ou inscriptions propres à tromper les tiers sur la signification et le graphisme du marquage CE. Toute autre marque peut être apposée sur les explosifs à condition de ne pas réduire la visibilité et la lisibilité du marquage CE.
3. Sans préjudice des dispositions de l'article 8:
a) tout constat, par un État membre, de l'apposition indue du marquage CE entraîne pour le fabricant, son mandataire ou, à défaut, le responsable de la mise sur le marché communautaire du produit en question l'obligation de remettre le produit en conformité en ce qui concerne les dispositions sur le marquage et de faire cesser l'infraction dans les conditions fixées par cet État membre;
b) dans le cas où la non-conformité persiste, l'État membre doit prendre toutes les mesures appropriées pour restreindre ou interdire la mise sur le marché du produit concerné ou assurer son retrait du marché selon les procédures prévues à l'article 8.
Article 8
1. Lorsqu'un État membre constate qu'un explosif muni du marquage CE de conformité et utilisé conformément à sa destination risque de compromettre la sécurité, il prend toutes les mesures provisoires utiles pour retirer cet explosif du marché, interdire sa mise sur le marché ou sa libre circulation.
L'État membre informe immédiatement la Commission de ces mesures, en indique les raisons et, en particulier, si la non-conformité résulte:
- du non-respect des exigences essentielles,
- d'une mauvaise application des normes
ou
- d'une lacune de ces normes.
2. La Commission consulte les parties concernées dans les plus brefs délais. Lorsque la Commission constate, après cette consultation, que les mesures sont justifiées, elle en informe immédiatement l'État membre qui a pris l'initiative ainsi que les autres États membres. Lorsque la Commission constate, après cette consultation, que les mesures sont injustifiées, elle en informe immédiatement l'État membre qui a pris cette décision.
Dans le cas particulier où les mesures visées au paragraphe 1 sont motivées par une lacune des normes, la Commission, après consultation des parties concernées, saisit le comité permanent institué par la directive 83/189/CEE dans un délai de deux mois si l'État membre ayant pris les mesures entend les maintenir et entame les procédures visées à l'article 5.
3. Lorsqu'un explosif non conforme est muni du marquage CE de conformité, l'État membre compétent prend à l'encontre de celui qui a apposé le marquage les mesures appropriées et en informe la Commission et les autres États membres.
CHAPITRE III Dispositions relatives au contrôle des transferts dans la Communauté
Article 9
1. Les explosifs couverts par la présente directive ne peuvent être transférés que selon la procédure prévue aux paragraphes suivants.
2. Les contrôles effectués en application du droit communautaire ou de la législation nationale en cas de transferts d'explosifs qui sont régis par le présent article ne le sont plus en tant que contrôles aux frontières intérieures mais uniquement dans le cadre des contrôles normaux effectués, de manière non discriminatoire, sur l'ensemble du territoire de la Communauté.
3. Pour pouvoir réaliser le transfert des explosifs, le destinataire doit obtenir une autorisation de transfert de l'autorité compétente du lieu de destination. L'autorité compétente vérifie que le destinataire est légalement habilité à acquérir des explosifs et qu'il détient les licences ou autorisations nécessaires. Le transit d'explosifs via le territoire d'un ou de plusieurs États membres doit être notifié par le responsable du transfert aux autorités compétentes de cet (ces) État(s) membre(s), dont l'approbation est requise.
4. Au cas où un État membre considère qu'il existe un problème concernant la vérification de l'habilitation à l'acquisition qui est visée au paragraphe 3, cet État membre transmet les informations disponibles à ce sujet à la Commission qui, sans délai, saisit le comité prévu à l'article 13.
5. Si l'autorité compétente du lieu de destination autorise le transfert, elle délivre au destinataire un document matérialisant l'autorisation de transfert comportant toutes les informations énoncées au paragraphe 7. Ce document doit accompagner les explosifs jusqu'au point prévu de destination des explosifs. Il doit être présenté à toute réquisition des autorités compétentes. Une copie de ce document est conservée par le destinataire qui le présente à l'autorité compétente du lieu de destination à la demande de celle-ci.
6. Lorsque l'autorité compétente d'un État membre considère que des exigences particulières de sûreté, telles que celles mentionnées au paragraphe 7, ne sont pas requises, le transfert d'explosifs sur le territoire ou une partie du territoire de cet État membre peut être effectué sans la fourniture préalable des informations indiquées au paragraphe 7. L'autorité compétente du lieu de destination délivre alors une autorisation de transfert valable pour une durée déterminée mais susceptible d'être à tout moment suspendue ou retirée sur décision motivée. Le document visé au paragraphe 5, qui accompagne les explosifs jusqu'au lieu de destination, fait alors mention uniquement de l'autorisation de transfert précitée.
7. Lorsque les transferts d'explosifs nécessitent des contrôles spécifiques permettant de déterminer si ces transferts répondent à des exigences particulières de sûreté sur le territoire ou une partie du territoire d'un État membre, les informations mentionnées ci-après sont fournies préalablement au transfert, par le destinataire à l'autorité compétente du lieu de destination:
- le nom et l'adresse des opérateurs concernés. Ces données doivent être suffisamment détaillées pour permettre, d'une part, de contacter ces opérateurs et, d'autre part, d'établir que les personnes en cause sont officiellement habilitées à réceptionner l'envoi,
- le nombre et la quantité d'explosifs transférés,
- une description complète de l'explosif en question, ainsi que les moyens d'identification, y compris le numéro d'identification des Nations unies,
- les informations relatives au respect des conditions de mise sur le marché, lorsqu'il y a mise sur le marché,
- le mode de transfert et l'itinéraire,
- les dates prévues de départ et d'arrivée,
- au besoin, les points de passage précis à l'entrée et à la sortie des États membres.
Les autorités compétentes du lieu de destination examinent les conditions dans lesquelles le transfert doit avoir lieu, notamment au regard des exigences particulières de sûreté. Dans le cas où les exigences particulières de sûreté sont satisfaites, le transfert est autorisé. En cas de transit via le territoire d'autres États membres, ceux-ci examinent et approuvent dans les mêmes conditions les informations relatives au transfert.
8. Sans préjudice des contrôles normaux que l'État membre de départ exerce sur son territoire conformément à la présente directive, les destinataires ou les opérateurs du secteur des explosifs transmettent aux autorités compétentes de l'État membre de départ ainsi qu'à celles de l'État membre de transit, sur leur demande, toute information utile dont ils disposent au sujet des transferts d'explosifs.
9. Aucun fournisseur ne pourra réaliser le transfert des explosifs si le destinataire n'a pas obtenu les autorisations nécessaires à cet effet selon les dispositions des paragraphes 3, 5, 6 et 7.
Article 10
1. Les munitions ne peuvent être transférées d'un État membre à un autre que selon la procédure prévue aux paragraphes suivants. Ces dispositions s'appliquent également dans le cas de transfert de munitions résultant d'une vente par correspondance.
2. En ce qui concerne les transferts de munitions vers un autre État membre, l'intéressé communique avant toute expédition à l'État membre dans lequel se trouvent ces munitions:
- le nom et l'adresse du vendeur ou cédant et de l'acheteur ou acquéreur et, le cas échéant, du propriétaire,
- l'adresse de l'endroit vers lequel ces munitions seront envoyées ou transportées,
- le nombre de munitions faisant partie de l'envoi ou du transport,
- les données permettant l'identification de ces munitions et, en outre, l'indication du fait qu'elles ont fait l'objet d'un contrôle selon les dispositions de la convention du 1er juillet 1969 relative à la reconnaissance réciproque des poinçons d'épreuve des armes à feu portatives,
- le moyen de transfert,
- la date de départ et la date estimée d'arrivée.
Les informations visées aux deux derniers tirets n'ont pas à être communiquées en cas de transfert entre armuriers. L'État membre examine les conditions dans lesquelles le transfert aura lieu, notamment au regard de la sûreté. Si l'État membre autorise ce transfert, il délivre un permis qui reprend toutes les mentions visées au premier alinéa. Ce permis doit accompagner les munitions jusqu'à leur destination; il doit être présenté à toute réquisition des autorités compétentes des États membres.
3. Chaque État membre peut octroyer à des armuriers le droit d'effectuer des transferts de munitions à partir de son territoire vers un armurier établi dans un autre État membre sans autorisation préalable au sens du paragraphe 2. Il délivre à cet effet un agrément valable pour une période de trois ans et pouvant être à tout moment suspendu ou annulé par décision motivée. Un document faisant référence à cet agrément doit accompagner les munitions jusqu'à leur destination. Ce document doit être présenté à toute réquisition des autorités compétentes des États membres.
Avant la réalisation du transfert les armuriers communiquent aux autorités de l'État membre à partir duquel le transfert sera effectué tous les renseignements mentionnés au paragraphe 2 premier alinéa.
4. Chaque État membre communique aux autres États membres une liste des munitions pour lesquelles l'autorisation de transfert vers son territoire peut être donnée sans accord préalable.
Ces listes de munitions seront communiquées aux armuriers qui ont obtenu un agrément pour transférer des munitions sans autorisation préalable dans le cadre de la procédure prévue au paragraphe 3.
5. Chaque État membre transmet toute information utile dont il dispose au sujet des transferts définitifs de munitions à l'État membre vers le territoire duquel ces transferts sont effectués.
Les informations que les États membres reçoivent en application des procédures prévues par le présent article seront communiquées, au plus tard lors du transfert, à l'État membre de destination et, le cas échéant, au plus tard lors du transfert, aux États membres de transit.
Article 11
Par dérogation à l'article 9 paragraphes 3, 5, 6 et 7 et à l'article 10, un État membre, dans le cas de menaces graves ou d'atteintes à la sûreté en raison de la détention ou de l'emploi illicites d'explosifs ou de munitions relevant de la présente directive, peut prendre toute mesure nécessaire en matière de transfert d'explosifs ou de munitions afin de prévenir cette détention ou cet emploi illicites.
Ces mesures respectent le principe de proportionnalité. Elles ne doivent constituer ni un moyen de discrimination arbitraire ni une restriction déguisée dans le commerce entre États membres.
Tout État membre qui adopte de telles mesures les notifie sans délai à la Commission, qui en informe les autres États membres.
CHAPITRE IV Autres dispositions
Article 12
1. Les États membres établissent des réseaux d'échange d'informations pour l'application des articles 9 et 10. Ils indiquent aux autres États membres et à la Commission les autorités nationales qui sont chargées de transmettre ou de recevoir des informations et d'appliquer les formalités prévues auxdits articles 9 et 10.
2. Aux fins de l'application de la présente directive, les dispositions du règlement (CEE) no 1468/81, notamment celles relatives à la confidentialité, sont applicables mutatis mutandis.
Article 13
1. La Commission est assistée par un comité composé des représentants des États membres et présidé par le représentant de la Commission.
Le comité examine toute question relative à l'application de la présente directive que son président peut soulever, soit de sa propre initiative, soit à la demande du représentant d'un État membre.
2. Le représentant de la Commission soumet au comité un projet de mesures à prendre. Le comité émet un avis sur ce projet dans un délai que le président peut fixer en fonction de l'urgence de la question en cause. L'avis est émis à la majorité prévue à l'article 148 paragraphe 2 du traité pour l'adoption des décisions que le Conseil est appelé à prendre sur proposition de la Commission. Lors des votes au sein du comité, les voix des représentants des États membres sont affectées de la pondération définie à l'article précité. Le président ne prend pas part au vote.
La Commission arrête des mesures qui sont immédiatement applicables. Toutefois, si elles ne sont pas conformes à l'avis émis par le comité, ces mesures sont aussitôt communiquées par la Commission au Conseil. Dans ce cas, la Commission diffère l'application des mesures décidées par elle d'un délai de trois mois à compter de la date de la communication.
Le Conseil, statuant à la majorité qualifiée, peut prendre une décision différente dans le délai prévu au deuxième alinéa.
3. La procédure définie au paragraphe 2 s'applique notamment pour tenir compte des modifications futures des recommandations des Nations unies.
Article 14
Les États membres tiennent à la disposition des autres États membres et de la Commission les informations mises à jour relatives aux entreprises du secteur des explosifs possédant une licence ou une autorisation, telles que visées à l'article 1er paragraphe 4.
Les États membres vérifient que ces entreprises du secteur des explosifs disposent d'un système de pistage de la détention des explosifs permettant d'identifier, à tout moment, leur détenteur. Les conditions d'application du présent alinéa sont arrêtées selon la procédure du comité visée à l'article 13.
Les entreprises en question du secteur des explosifs tiennent des registres de leurs opérations leur permettant de satisfaire aux obligations prévues au présent article.
Les documents visés par le présent article doivent être conservés pendant une période de trois ans au minimum à partir de la fin de l'année civile au cours de laquelle a eu lieu l'opération enregistrée, et même lorsque l'entreprise n'exerce plus ses activités. Ils doivent être immédiatement disponibles pour un contrôle éventuel à la demande des autorités compétentes.
Article 15
Les États membres veillent à ce que les explosifs soient munis d'un marquage approprié.
Article 16
Lorsqu'un État membre délivre une licence ou une autorisation afin de permettre d'exercer une activité de fabrication d'explosifs, il contrôle en particulier la capacité des responsables à assurer le respect des engagements techniques qu'ils prennent.
CHAPITRE V Dispositions finales
Article 17
Chaque État membre établit les sanctions à appliquer en cas d'infraction aux dispositions adoptées en exécution de la présente directive. Ces sanctions doivent être suffisantes pour inciter au respect de ces dispositions.
Article 18
Chaque État membre adopte, dans le cadre de son droit interne, les mesures nécessaires pour permettre aux autorités compétentes de saisir tout produit entrant dans le champ d'application de la présente directive, s'il existe des preuves suffisantes que ce produit fera l'objet d'une acquisition, d'un usage ou d'un trafic illicites.
Article 19
1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions nécessaires pour se conformer aux articles 9, 10, 11, 12, 13 et 14, avant le 30 septembre 1993.
2. Les États membres adoptent et publient avant le 30 juin 1994 les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer aux autres dispositions que celles mentionnées au paragraphe 1. Ils en informent immédiatement la Commission.
Ils appliquent ces dispositions à partir du 1er janvier 1995.
3. Lorsque les États membres adoptent les dispositions visées aux paragraphes 1 et 2, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
4. Toutefois, les États membres admettent, pour la période allant jusqu'au 31 décembre 2002, la mise sur leur marché des explosifs conformes aux réglementations nationales en vigueur sur leur territoire avant la date du 31 décembre 1994.
5. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
Article 20
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Luxembourg, le 5 avril 1993.