ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 26. listopadu 2009
o stanovisku, které má Evropské společenství zaujmout k novému sjednání měnové dohody s Vatikánským městským státem
(2009/895/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 111 odst. 3 uvedené smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
po konzultaci s Evropskou centrální bankou,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Od zavedení eura je Společenství příslušné pro měnové záležitosti a pro otázky směnného kurzu.
(2)
Rada rozhoduje o režimech pro sjednávání a uzavírání dohod o měnových záležitostech a otázkách směnného kurzu.
(3)
Italská republika uzavřela dne 29. prosince 2000 jménem Společenství měnovou dohodu s Vatikánským městským státem.
(4)
Rada v závěrech ze dne 10. února 2009 vyzvala Komisi, aby přezkoumala fungování stávajících měnových dohod a zvážila možné zvýšení stropů pro vydávání mincí.
(5)
Komise ve sdělení fungování měnových dohod s Monakem, San Marinem a Vatikánem, dospěla k závěru, že měnovou dohodu s Vatikánským městským státem v platném znění je třeba změnit tak, aby se zajistil konzistentnější přístup ke vztahům mezi Společenstvím a zeměmi, které podepsaly měnové dohody.
(6)
Měnovou dohodu s Vatikánským městským státem je tudíž třeba co nejdříve sjednat znovu tak, aby nový režim vstoupil v platnost dnem 1. ledna 2010 spolu s novými pravidly o podmínkách uvádění euromincí do peněžního oběhu, jež byly stanoveny v doporučení Komise ze dne 19. prosince 2008 o společných pokynech pro národní strany a vydávání euromincí určených k peněžnímu oběhu (1), které schválila Rada ve svých závěrech dne 10. února 2009,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Italská republika oznámí Vatikánskému městskému státu, že je třeba co možná nejdříve změnit stávající měnovou dohodu mezi Italskou republikou, jménem Evropského společenství, a Vatikánským městským státem, a navrhne mu jednání o příslušných ustanoveních dohody.
Článek 2
Při novém sjednávání dohody s Vatikánským městským státem usiluje Společenství o dosažení těchto změn:
a)
Dohoda se uzavírá mezi Společenstvím a Vatikánským městským státem. Zněním této dohody je kodifikovaný text stávající dohody včetně změn.
b)
Vatikánský městský stát se zavazuje přijmout veškerá vhodná opatření formou přímého převzetí nebo případných rovnocenných opatření pro používání veškerých relevantních právních předpisů Společenství o předcházení praní peněz, o předcházení podvodům a padělání peněz i bezhotovostních platebních prostředků. Zavazuje se rovněž přijmout veškeré příslušné právní předpisy Společenství v oblasti bankovnictví a finančních služeb, pokud a jakmile bude ve Vatikánském městském státě zřízen bankovní sektor.
c)
Je třeba zrevidovat metodu určování stropu u emise vatikánských euromincí. Nový strop se vypočte metodou, která zahrne jednak fixní část, jež by měla uspokojit poptávku na trhu sběratelů mincí, a tak zamezit nadměrným numismatickým spekulacím s vatikánskými mincemi, a jednak variabilní část, jež se vypočítá jako průměr emise mincí na hlavu v Italské republice v roce n-1 vynásobený počtem obyvatel Vatikánského městského státu. Aniž je dotčeno vydání sběratelských mincí, stanoví dohoda minimální poměrnou část vatikánských euromincí, jež se mají uvést do oběhu ve jmenovité hodnotě, na 51 %.
d)
K monitorování pokroku v provádění dohody se zřídí společný výbor. Ten je složen ze zástupců Vatikánského městského státu, Italské republiky, Komise a ECB. Společný výbor může každoročně zrevidovat fixní část s přihlédnutím k inflaci a výboji na sběratelském trhu. Každých pět let posuzuje minimální poměrnou část mincí, jež se mají uvést do oběhu ve jmenovité hodnotě, a může rozhodnout o jejím zvýšení. Usnáší se jednomyslně. Společný výbor přijme svůj jednací řád.
e)
Euromince Vatikánského městského státu razí Instituto Poligrafico e Zecca dello Stato. Vatikánský městský stát však se souhlasem společného výboru může pověřit ražbou mincí jiného dodavatele z mincoven Evropské unie razících euromince. Pro účely schválení celkového objemu emise ze strany ECB se objem mincí vydaných Vatikánským městským státem připočte k objemu mincí vydaných Italskou republikou.
f)
Pro řešení sporů v souvislosti s dohodou je příslušný Soudní dvůr Evropských společenství.
Pokud se Společenství nebo Vatikánský městský stát domnívá, že druhá strana nesplnila závazek plynoucí z měnové dohody, může věc předložit Soudnímu dvoru. Rozsudek Soudního dvora je pro obě strany závazný a obě strany učiní nezbytná opatření pro dosažení souladu s ním ve lhůtě v něm stanovené. Pokud Společenství nebo Vatikánský městský stát nepřijme nezbytná opatření k dosažení souladu s rozsudkem ve stanovené lhůtě, může druhá strany dohodu okamžitě vypovědět.
Článek 3
Jednání s Vatikánským městským státem vedou jménem Společenství Italská republika a Komise. Italská republika a Komise se zmocňují k parafování dohody jménem Společenství. ECB se jednání plně účastní a její souhlas ve věcech v oblasti její pravomoci je nezbytný. Italská republika a Komise předloží předlohu dohody Hospodářskému a finančnímu výboru k zaujetí stanoviska.
Článek 4
Po parafování dohody je Komise zmocněna uzavřít dohodu jménem Společenství, ledaže se Hospodářský a finanční výbor nebo ECB domnívá, že je dohodu třeba předložit Radě.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice, Komisi a ECB.
V Bruselu dne 26. listopadu 2009.
DÉCISION DU CONSEIL
du 26 novembre 2009
concernant la position à adopter par la Communauté européenne pour la renégociation de l’accord monétaire avec l’État de la Cité du Vatican
(2009/895/CE)
LE CONSEIL DE L’UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 111, paragraphe 3,
vu la recommandation de la Commission,
après consultation de la Banque centrale européenne,
considérant ce qui suit:
(1)
Depuis l’introduction de l’euro, la Communauté est compétente pour les questions monétaires et de change.
(2)
Le Conseil doit décider des arrangements relatifs à la négociation et à la conclusion d’accords sur des questions se rapportant au régime monétaire ou de change.
(3)
La République italienne, au nom de la Communauté, a conclu un accord monétaire avec l’État de la Cité du Vatican le 29 décembre 2000.
(4)
Dans ses conclusions du 10 février 2009, le Conseil a invité la Commission à réexaminer le fonctionnement des accords monétaires existants et à envisager d’éventuelles augmentations des plafonds pour l’émission des pièces.
(5)
La Commission a estimé, dans sa communication concernant le fonctionnement des accords monétaires conclus avec Monaco, Saint-Marin et le Vatican, que l’accord monétaire avec l’État de la Cité du Vatican dans sa forme actuelle devait être modifié de façon à assurer une approche plus cohérente dans les relations entre la Communauté et les pays ayant signé un accord monétaire.
(6)
L’accord monétaire avec l’État de la Cité du Vatican devrait donc être renégocié dès que possible afin que le nouveau régime entre en vigueur le 1er janvier 2010, en même temps que les nouvelles règles relatives aux modalités d’introduction des pièces en euros établies dans la recommandation de la Commission du 19 décembre 2008 sur des orientations communes pour les faces nationales et l’émission des pièces en euros destinées à la circulation (1), approuvée par le Conseil dans ses conclusions du 10 février 2009,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
Article premier
La République italienne informe l’État de la Cité du Vatican de la nécessité de modifier dès que possible l’accord monétaire existant entre la République italienne, au nom de la Communauté européenne, et l’État de la Cité du Vatican (ci-après dénommé «l’accord»), et propose de renégocier les dispositions concernées de l’accord.
Article 2
Lors de la renégociation de l’accord avec l’État de la Cité du Vatican, la Communauté cherche à obtenir les modifications suivantes:
a)
L’accord est conclu entre la Communauté et l’État de la Cité du Vatican. Le texte de l’accord est une version codifiée de l’accord actuel incluant les modifications.
b)
L’État de la Cité du Vatican s’engage à adopter toutes les mesures appropriées, sous forme de transpositions directes ou éventuellement d’actions équivalentes, pour appliquer l’ensemble des dispositions législatives communautaires pertinentes concernant la prévention du blanchiment d’argent ainsi que la prévention de la fraude et de la contrefaçon des moyens de paiement en espèces et autres qu’en espèces. Il s’engage également à adopter l’ensemble des dispositions législatives communautaires pertinentes en matières bancaire et financière en cas de création d’un secteur bancaire dans l’État de la Cité du Vatican.
c)
La méthode de calcul du plafond d’émission de pièces en euros pour le Vatican est révisée. Le nouveau plafond est calculé au moyen d’une méthode qui prévoirait une part fixe destinée à éviter que les pièces du Vatican ne fassent l’objet d’une spéculation numismatique excessive, en satisfaisant la demande du marché des pièces de collection, et une part variable calculée en multipliant le volume d’émission de pièces moyen par habitant de la République italienne pour l’année n-1 par le nombre d’habitants de l’État de la Cité du Vatican. Sans préjudice de l’émission de pièces de collection, l’accord fixe à 51 % la proportion minimale de pièces en euros que le Vatican doit mettre en circulation à leur valeur nominale.
d)
Un comité mixte est institué afin de suivre les progrès accomplis dans l’application de l’accord. Il est composé de représentants de l’État de la Cité du Vatican, de la République italienne, de la Commission et de la BCE. Il a la possibilité de réviser, chaque année, la part fixe du plafond afin de tenir compte de l’inflation et de l’évolution du marché des collectionneurs. Il examine tous les cinq ans l’adéquation de la proportion minimale de pièces à mettre en circulation à leur valeur nominale et peut décider d’augmenter cette proportion. Il prend ses décisions à l’unanimité et arrête son règlement intérieur.
e)
Les pièces en euros de l’État de la Cité du Vatican sont frappées par l’Instituto Poligrafico e Zecca dello Stato. L’État de la Cité du Vatican a toutefois la possibilité d’engager un autre contractant parmi les monnaies de l’Union européenne qui frappent des pièces en euros, moyennant l’accord du comité mixte. Aux fins de l’approbation par la BCE du volume total d’émission, le volume de pièces émises par l’État de la Cité du Vatican est ajouté au volume de pièces émises par la République italienne.
f)
La Cour de justice des Communautés européennes est chargée de résoudre les litiges pouvant découler de l’application de l’accord.
Si la Communauté ou l’État de la Cité du Vatican considèrent que l’autre partie n’a pas rempli l’une de ses obligations au titre de l’accord monétaire, ils peuvent porter l’affaire devant la Cour de justice. L’arrêt de la Cour de justice est contraignant pour les parties, qui prennent les mesures nécessaires pour se conformer à celui-ci dans le délai fixé par la Cour de justice dans son arrêt. Si la Communauté ou l’État de la Cité du Vatican ne prennent pas les mesures nécessaires pour se conformer à l’arrêt dans le délai imparti, l’autre partie peut mettre fin immédiatement à l’accord.
Article 3
Les négociations avec l’État de la Cité du Vatican sont menées par la République italienne et la Commission au nom de la Communauté. La République italienne et la Commission sont habilitées à parapher l’accord au nom de la Communauté. La BCE est pleinement associée aux négociations et son accord est requis pour les questions relevant de sa compétence. La République italienne et la Commission soumettent le projet d’accord au comité économique et financier (CEF) pour avis.
Article 4
Lorsque l’accord est paraphé, la Commission est habilitée à le conclure au nom de la Communauté, sauf si le CEF ou la BCE estiment que l’accord devrait être soumis au Conseil.
Article 5
La République italienne, la Commission et la BCE sont destinataires de la présente décision.
Fait à Bruxelles, le 26 novembre 2009.