NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 791/2007
ze dne 21. května 2007,
kterým se zavádí režim vyrovnání zvýšených nákladů vynaložených při uvádění na trh některých produktů rybolovu z nejvzdálenějších regionů Azor, Madeiry, Kanárských ostrovů, Francouzské Guyany a Réunionu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 a čl. 299 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V důsledku zvláštních znevýhodnění uznaných v čl. 299 odst. 2 Smlouvy čelí odvětví rybolovu v nejvzdálenějších regionech Společenství obtížím, zejména zvýšeným nákladům vynaloženým při uvádění některých produktů rybolovu na trh, které vyplývají především z nákladů na dopravu na evropský kontinent.
(2)
Aby byla zachována konkurenceschopnost některých produktů rybolovu v porovnání s podobnými produkty z jiných regionů Společenství, zavedlo Společenství od roku 1992 opatření na vyrovnání těchto zvýšených nákladů v odvětví rybolovu. Opatření pro roky 2003 až 2006 jsou stanovena v nařízení Rady (ES) č. 2328/2003 (3). Na základě zprávy, kterou Komise předložila Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru je nezbytné, aby opatření pro vyrovnání zvýšených nákladů na uvádění některých produktů rybolovu na trh pokračovala i od roku 2007.
(3)
S ohledem na rozdílné podmínky uvádění na trh v dotčených nejvzdálenějších regionech, výkyvy v odlovu a v populacích a na tržní poptávku by mělo být ponecháno na dotčených členských státech, aby stanovily produkty rybolovu způsobilé pro vyrovnání, jejich příslušná maximální množství a částky vyrovnání, a to v rámci celkových finančních prostředků přidělených jednotlivým členským státům.
(4)
Členské státy by měly být oprávněny pozměnit seznam a množství příslušných produktů rybolovu a částky vyrovnání v rámci celkových finančních prostředků přidělených jednotlivým státům. Rovněž by měly být oprávněny upravit plány vyrovnání, pokud to změny podmínek odůvodňují.
(5)
Členské státy by měly stanovit částku vyrovnání v takové výši, která by umožnila vhodné vyrovnání zvýšených nákladů vyplývajících ze zvláštních znevýhodnění nejvzdálenějších regionů a zejména těch, které souvisí s dopravou produktů na evropský kontinent. Aby bylo zamezeno nadměrným vyrovnáním, částka by měla být úměrná zvýšeným nákladům, které podpora vyrovnává, a v žádném případě by neměla překročit 100 % nákladů na dopravu na evropský kontinent a jiných souvisejících nákladů. Proto by se také měly zohlednit jiné typy veřejné podpory, které mají dopad na úroveň zvýšených nákladů.
(6)
Aby byly řádně dosaženy cíle tohoto nařízení a zajištěn soulad se společnou rybářskou politikou, měla by být podpora omezena na produkty rybolovu ulovené a zpracované v souladu s jejími pravidly.
(7)
Členské státy by se rovněž kvůli účinnému a řádnému fungování režimu vyrovnání měly ujistit, že příjemci podpory jsou hospodářsky životaschopné subjekty a že prováděcí systém umožňuje pravidelné používání režimu.
(8)
Aby bylo zajištěno vhodné sledování režimu vyrovnání, je třeba, aby dotčené členské státy předkládaly roční zprávy o jeho fungování.
(9)
Aby bylo možné rozhodnout, zda je vhodné s režimem vyrovnání pokračovat i po roce 2013, měla by Komise předložit Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru včas před koncem platnosti režimu zprávu založenou na nezávislém hodnocení.
(10)
Předpokládané výdaje Společenství na režim vyrovnání by měly být plněny v rámci Evropského zemědělského záručního fondu prostřednictvím přímého centralizovaného řízení v souladu s čl. 3 odst. 2 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (4).
(11)
Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (5).
(12)
Pro provádění přímého centralizovaného finančního řízení je třeba použít nařízení Komise (ES) č. 2003/2006 ze dne 21. prosince 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro financování výdajů na společnou organizaci trhů s produkty rybolovu a akvakultury Evropským zemědělským záručním fondem (EZZF) (6),
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení zavádí pro období let 2007 až 2013 režim vyrovnání zvýšených nákladů (dále jen „vyrovnání“), které hospodářským subjektům stanoveným v článku 3 vzniknou při uvádění některých produktů rybolovu na trh v důsledku zvláštních znevýhodnění těchto nejvzdálenějších regionů:
-
Azory,
-
Madeira,
-
Kanárské ostrovy,
-
Francouzská Guyana a
-
Réunion.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použije definice „produktů rybolovu“ podle článku 1 nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury (7).
Článek 3
Hospodářské subjekty
1. Vyrovnání se vyplácí těmto hospodářským subjektům, které vynakládají zvýšené náklady při uvádění produktů rybolovu na trh:
a)
producentům;
b)
vlastníkům nebo provozovatelům plavidel registrovaných v přístavech regionů uvedených v článku 1, kteří v těchto regionech vykonávají rybolovnou činnost, nebo sdružením takových hospodářských subjektů a
c)
hospodářským subjektům v odvětví zpracování a uvádění na trh nebo sdružením takových hospodářských subjektů, které vynakládají zvýšené náklady při uvádění dotyčných produktů na trh.
2. Dotčené členské státy se ujistí, že hospodářské subjekty, které jsou příjemci vyrovnání, jsou hospodářsky životaschopné.
Článek 4
Způsobilé produkty rybolovu
1. Každý dotčený členský stát sestaví pro své regiony uvedené v článku 1 seznam produktů rybolovu a množství těchto produktů způsobilých pro vyrovnání. Seznam produktů rybolovu a jejich množství se pro jednotlivé regiony patřící jednomu členskému státu může lišit.
2. Při sestavování seznamu a množství podle odstavce 1 vezmou členské státy v úvahu všechny příslušné faktory, zejména potřebu zajistit, že vyrovnání nepovede ke zvýšenému nátlaku na biologicky citlivé populace, úroveň zvýšených nákladů a jakostní a množstevní hlediska produkce a uvádění na trh.
3. Produkty rybolovu, pro které je poskytnuto vyrovnání, musí být uloveny a zpracovány v souladu s pravidly společné rybářské politiky, pokud jde o:
a)
zachování a řízení;
b)
sledovatelnost;
c)
normy klasifikace.
4. Vyrovnání není poskytováno pro produkty rybolovu:
a)
ulovené plavidly třetích zemí, s výjimkou rybářských plavidel plujících pod vlajkou Venezuely a operujících ve vodách Společenství;
b)
ulovené rybářskými plavidly Společenství, která nejsou registrovaná v přístavu jednoho z regionů uvedených v článku 1;
c)
dovezené ze třetích zemí;
d)
pocházející z nezákonného, nehlášeného nebo neregulovaného rybolovu.
Písmeno b) se nepoužije, pokud suroviny dodané podle pravidel stanovených v tomto článku nedostačují pro využití stávající kapacity zpracovatelského průmyslu, který je k dispozici v daném nejvzdálenějším regionu.
Článek 5
Vyrovnání
1. Každý dotčený členský stát stanoví pro své regiony uvedené v článku 1 úroveň vyrovnání pro každý produkt rybolovu v seznamu uvedeném v čl. 4 odst. 1. Úroveň vyrovnání se může lišit podle jednotlivých regionů nebo mezi regiony patřícími jednomu členskému státu.
2. Vyrovnání zohledňuje:
a)
pro každý produkt rybolovu zvýšené náklady vyplývající ze zvláštních znevýhodnění dotčených regionů, zejména výdaje na dopravu na evropský kontinent, a
b)
jakýkoli jiný typ veřejné podpory ovlivňující úroveň zvýšených nákladů.
3. Vyrovnání musí být úměrné zvýšeným nákladům, které pokrývá. Úroveň vyrovnání zvýšených nákladů musí být řádně odůvodněna v plánu vyrovnání. Vyrovnání však nesmí v žádném případě překročit 100 % výdajů vynaložených na dopravní a jiné související náklady na produkty rybolovu, které jsou určeny pro evropský kontinent.
4. Celková částka vyrovnání za rok nepřekročí:
a)
:
Azory a Madeira
:
4 283 992 EUR;
b)
:
Kanárské ostrovy
:
5 844 076 EUR;
c)
:
Francouzská Guyana a Réunion
:
4 868 700 EUR.
Článek 6
Úpravy
Dotčené členské státy mohou za účelem zohledněné změny podmínek upravit seznam a množství způsobilých produktů rybolovu uvedené v čl. 4 odst. 1 a úroveň vyrovnání uvedenou v čl. 5 odst. 1, jsou-li dodrženy celkové částky uvedené v čl. 5 odst. 4.
Článek 7
Předkládání plánů vyrovnání
1. Dotčené členské státy do 6. listopadu 2007 předloží Komisi seznam a množství uvedené v čl. 4 odst. 1 a úroveň vyrovnání uvedenou v čl. 5 odst. 1 (dále jen „plán vyrovnání“).
2. V případě, že plán vyrovnání nesplňuje požadavky stanovené v tomto nařízení, požádá Komise do dvou měsíců členský stát, aby ho odpovídajícím způsobem upravil. Členský stát pak předloží Komisi upravený plán vyrovnání.
3. Pokud Komise do dvou měsíců ode dne obdržení plánu vyrovnání podle odstavců 1 a 2 nezareaguje, považuje se plán vyrovnání za schválený.
4. Pokud členský stát provádí změny podle článku 6, předloží Komisi pozměněný plán vyrovnání a postup uvedený v odstavcích 2 a 3 se použije obdobně. Pokud Komise do čtyř týdnů ode dne obdržení pozměněného plánu vyrovnání nezareaguje, považuje se pozměněný plán za schválený.
Článek 8
Podávání zpráv
1. Každý dotčený členský stát vypracuje roční zprávu o provádění vyrovnání a předloží ji Komisi do 30. června každého roku.
2. Komise předloží do 31. prosince 2011 Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění vyrovnání, založenou na nezávislém hodnocení, ke které případně připojí legislativní návrhy.
Článek 9
Finanční ustanovení
1. Výdaje vynaložené členskými státy v souladu s tímto nařízením se považují za výdaje uvedené v čl. 3 odst. 2 písm. f) nařízení (ES) č. 1290/2005.
2. Pro provádění odstavce 1 se použije nařízení (ES) č. 2003/2006.
Článek 10
Kontrola
Členské státy přijmou vhodná ustanovení, aby zajistily soulad s požadavky stanovenými v tomto nařízení a aby zajistily pravidelnost operací.
Článek 11
Prováděcí pravidla
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se mohou přijmout postupem podle čl. 12 odst. 2.
Článek 12
Výbor
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro produkty rybolovu.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
Článek 13
Přechodná ustanovení
1. Pokud členské státy předložily Komisi žádosti o úpravy podle čl. 8 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 2328/2003, o kterých nebylo do 31. prosince 2006 rozhodnuto, použije se na tyto žádosti nadále článek 8 uvedeného nařízení.
2. Ustanovení článku 9 se použije pro výdaje vynaložené členskými státy podle nařízení (ES) č. 2328/2003 a nahlášené Komisi po 15. říjnu 2006.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2007 do dne 31. prosince 2013.
Toto nařízení je závazné v plném rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 21. května 2007.
RÈGLEMENT (CE) N o 791/2007 DU CONSEIL
du 21 mai 2007
instaurant un régime de compensation des surcoûts qui grèvent l’écoulement de certains produits de la pêche provenant de régions ultrapériphériques, à savoir des Açores, de Madère, des îles Canaries, de la Guyane française et de la Réunion
LE CONSEIL DE L’UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment ses articles 37 et 299, paragraphe 2,
vu la proposition de la Commission,
vu l’avis du Parlement européen (1),
vu l’avis du Comité économique et social européen (2),
considérant ce qui suit:
(1)
Le secteur halieutique des régions ultrapériphériques de la Communauté connaît des difficultés, parmi lesquelles, notamment, des surcoûts qui grèvent l’écoulement de certains produits de la pêche induits par les handicaps particuliers reconnus à l’article 299, paragraphe 2, du traité et qui sont liés, principalement, aux frais de transport vers l’Europe continentale.
(2)
En vue de maintenir la compétitivité de certains produits du secteur de la pêche par rapport à celle de produits similaires provenant d’autres régions de la Communauté, celle-ci met en œuvre dans le secteur de la pêche, depuis 1992, des actions visant à compenser ces surcoûts. Les mesures en vigueur pour la période 2003-2006 sont fixées par le règlement (CE) no 2328/2003 du Conseil (3). Un rapport présenté par la Commission au Parlement européen, au Conseil et au Comité économique et social européen établit qu’il est nécessaire de reconduire à partir de 2007 des mesures destinées à compenser les surcoûts grevant l’écoulement de certains produits de la pêche.
(3)
Compte tenu des différences dans les conditions d’écoulement qui prévalent dans les régions ultrapériphériques concernées, ainsi que des fluctuations concernant les captures, les stocks et la demande du marché, il y a lieu de laisser aux États membres concernés le soin de déterminer les produits de la pêche admissibles au bénéfice d’une compensation, les quantités maximales correspondantes et le montant de la compensation, dans la limite de l’enveloppe globale attribuée à chaque État membre.
(4)
Il convient d’autoriser les États membres à moduler la liste et les quantités de produits de la pêche concernés ainsi que le montant de la compensation dans la limite de l’enveloppe globale qui leur est attribuée. De même, il y a lieu de les autoriser à adapter leurs dispositifs de compensation si l’évolution de la situation le justifie.
(5)
Les États membres devraient établir le montant de la compensation à un niveau permettant de contrebalancer de manière adéquate les surcoûts encourus à cause des handicaps des régions ultrapériphériques et notamment ceux qui sont liés aux frais d’acheminement des produits vers l’Europe continentale. Pour éviter toute surcompensation, il convient que les montants concernés soient proportionnels aux surcoûts que l’aide est destinée à compenser et plafonnés dans tous les cas à 100 % des frais d’acheminement des produits vers l’Europe continentale et des autres frais connexes. Il convient, à cet effet, de prendre également en compte les autres types d’interventions publiques ayant une incidence sur le niveau des surcoûts.
(6)
Afin que les objectifs du présent règlement puissent être atteints de manière appropriée et que le respect de la politique commune de la pêche soit garanti, l’aide devrait être limitée aux produits de la pêche exploités et transformés conformément aux règles de cette politique.
(7)
Afin que le régime de compensation puisse fonctionner correctement et efficacement, il convient également que les États membres veillent à ce que les bénéficiaires de l’aide soient économiquement viables et que le dispositif d’application du régime assure la régularité de sa mise en œuvre.
(8)
Pour permettre un suivi approprié du régime de compensation, les États membres concernés devraient présenter chaque année un rapport sur son fonctionnement.
(9)
Pour qu’une décision puisse être prise sur la reconduction ou non du régime de compensation au-delà de 2013, il convient que la Commission présente, en temps voulu et avant l’expiration du régime, un rapport au Parlement européen, au Conseil et au Comité économique et social européen, sur la base d’une évaluation indépendante.
(10)
Il convient que les dépenses communautaires envisagées pour le régime de compensation soient effectuées au titre du Fonds européen agricole de garantie, en gestion centralisée directe, conformément à l’article 3, paragraphe 2, point f), du règlement (CE) no 1290/2005 du Conseil du 21 juin 2005 relatif au financement de la politique agricole commune (4).
(11)
Il y a lieu d’adopter les mesures nécessaires pour la mise en œuvre du présent règlement conformément à la décision 1999/468/CE du Conseil du 28 juin 1999 fixant les modalités de l’exercice des compétences d’exécution conférées à la Commission (5).
(12)
Aux fins de la mise en œuvre de la gestion centralisée directe, le règlement (CE) no 2003/2006 de la Commission du 21 décembre 2006 établissant les modalités de financement par le Fonds européen agricole de garantie (FEAGA) des dépenses liées à l’organisation commune des marchés dans le secteur des produits de la pêche et de l’aquaculture (6) devrait s’appliquer,
A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
Article premier
Objet
Le présent règlement institue, pour la période allant de 2007 à 2013, un régime (ci-après dénommé «compensation») destiné à compenser les surcoûts que subissent les opérateurs définis à l’article 3 lors de l’écoulement de certains produits de la pêche provenant des régions ultrapériphériques dont la liste suit, qui résultent des handicaps particuliers desdites régions:
-
les Açores,
-
Madère,
-
les îles Canaries,
-
la Guyane française, et
-
la Réunion.
Article 2
Définitions
Aux fins du présent règlement, la définition de «produits de la pêche» prévue à l’article 1er du règlement (CE) no 104/2000 du Conseil du 17 décembre 1999 portant organisation commune des marchés dans le secteur des produits de la pêche et de l’aquaculture (7) s’applique.
Article 3
Opérateurs
1. Une compensation est versée aux opérateurs ci-après qui subissent des surcoûts lors de l’écoulement de produits de la pêche:
a)
les producteurs;
b)
les propriétaires ou armateurs de navires enregistrés dans les ports des régions visées à l’article 1er et exerçant leur activité dans celles-ci, ou leurs associations;
c)
les opérateurs du secteur de la transformation ou de la commercialisation, individuels, qui subissent des surcoûts lors de l’écoulement des produits concernés, ou leurs associations.
2. Les États membres concernés prennent les mesures nécessaires pour assurer la viabilité économique des opérateurs bénéficiant de la compensation.
Article 4
Produits de la pêche admissibles
1. Chaque État membre concerné établit pour ses régions visées à l’article 1er la liste des produits de la pêche, ainsi que les quantités correspondantes, qui sont admissibles au bénéfice de la compensation. La liste des produits de la pêche et les quantités correspondantes peuvent être modulées pour chacune des régions d’un même État membre.
2. Lorsqu’ils établissent la liste et les quantités visées au paragraphe 1, les États membres tiennent compte de l’ensemble des facteurs en jeu, en particulier de la nécessité de veiller à ce que la compensation n’induise pas une pression accrue sur des stocks biologiquement sensibles, sur le niveau des surcoûts ni sur les aspects qualitatifs et quantitatifs des activités de production et de commercialisation.
3. Les produits de la pêche pour lesquels la compensation est octroyée doivent avoir été exploités et transformés conformément aux règles de la politique commune de la pêche en matière de:
a)
conservation et gestion;
b)
traçabilité;
c)
normes de classement.
4. Il n’est pas octroyé de compensation pour les produits de la pêche:
a)
exploités par des navires de pêche de pays tiers, à l’exception de ceux qui battent le pavillon du Venezuela et opèrent dans les eaux communautaires;
b)
exploités par des navires de pêche communautaires qui ne sont pas enregistrés dans le port d’une des régions visées à l’article 1er;
c)
importés de pays tiers;
d)
provenant de la pêche illicite, non déclarée ou non réglementée.
Le point b) ne s’applique pas si la matière première fournie conformément aux règles fixées par le présent article n’est pas suffisante pour permettre l’utilisation de la capacité existante de l’industrie de transformation en place dans la région ultrapériphérique concernée.
Article 5
La compensation
1. Chaque État membre concerné fixe pour ses régions visées à l’article 1er le niveau de la compensation pour chacun des produits de la pêche figurant sur la liste visée à l’article 4, paragraphe 1. Ce niveau peut être modulé en fonction des différentes régions d’un même État membre ou d’une région à l’autre.
2. La compensation prend en compte:
a)
pour chaque produit de la pêche, les surcoûts induits par les handicaps particuliers des régions concernées, en particulier les frais d’acheminement vers l’Europe continentale; et
b)
tout autre type d’intervention publique ayant une incidence sur le niveau des surcoûts.
3. La compensation des surcoûts est proportionnelle aux coûts additionnels qu’elle vise à compenser. Le niveau de la compensation des surcoûts est dûment justifié dans le dispositif de compensation. Toutefois, la compensation n’excède en aucun cas 100 % des dépenses exposées pour les frais d’acheminement et autres frais connexes des produits de la pêche destinés au continent européen.
4. Le montant total de la compensation par an n’excède pas:
a)
:
pour les Açores et Madère
:
4 283 992 EUR;
b)
:
pour les îles Canaries
:
5 844 076 EUR;
c)
:
pour la Guyane française et la Réunion
:
4 868 700 EUR.
Article 6
Adaptations
Afin de tenir compte de l’évolution de la situation, les États membres concernés peuvent adapter la liste et les quantités de produits de la pêche visées à l’article 4, paragraphe 1, ainsi que le niveau de la compensation visé à l’article 5, paragraphe 1, sans toutefois pouvoir dépasser les montants totaux visés à l’article 5, paragraphe 4.
Article 7
Soumission des dispositifs de compensation
1. Au plus tard le 6 novembre 2007, les États membres concernés soumettent à la Commission la liste et les quantités visées à l’article 4, paragraphe 1, ainsi que le niveau de la compensation visé à l’article 5, paragraphe 1 (ci-après conjointement dénommés «dispositif de compensation»).
2. Dans un délai de deux mois, si le dispositif de compensation ne répond pas aux exigences prévues par le présent règlement, la Commission demande à l’État membre d’adapter son dispositif en conséquence. Dans ce cas, l’État membre soumet à la Commission une version rectifiée de son dispositif de compensation.
3. En l’absence de réaction de la Commission dans ce délai de deux mois à compter de la réception du dispositif de compensation visé aux paragraphes 1 et 2, ce dernier est réputé accepté.
4. Tout État membre qui ajuste son dispositif de compensation en vertu de l’article 6 en soumet la version modifiée à la Commission et la procédure prévue aux paragraphes 2 et 3 s’applique alors mutatis mutandis. Le dispositif modifié est réputé approuvé si la Commission ne réagit pas dans un délai de quatre semaines après la réception du dispositif de compensation modifié.
Article 8
Rapports
1. Chaque État membre concerné élabore un rapport annuel sur la mise en œuvre de la compensation et le soumet à la Commission pour le 30 juin de chaque année.
2. Au plus tard le 31 décembre 2011, la Commission présente au Parlement européen, au Conseil et au Comité économique et social européen un rapport sur la mise en œuvre de la compensation, établi sur la base d’une évaluation indépendante et assorti, au besoin, de propositions législatives.
Article 9
Dispositions financières
1. Les dépenses exposées par les États membres au titre du présent règlement sont réputées entrer dans la catégorie des dépenses visées à l’article 3, paragraphe 2, point f), du règlement (CE) no 1290/2005.
2. Aux fins de la mise en œuvre du paragraphe 1, le règlement (CE) no 2003/2006 s’applique.
Article10
Contrôle
Les États membres prennent les mesures appropriées afin d’assurer le respect des exigences énoncées dans le présent règlement et la régularité des opérations.
Article 11
Modalités
Les modalités d’application du présent règlement peuvent être arrêtées selon la procédure prévue à l’article 12, paragraphe 2.
Article 12
Comité
1. La Commission est assistée par le comité de gestion des produits de la pêche.
2. Dans le cas où il est fait référence au présent paragraphe, les articles 4 et 7 de la décision 1999/468/CE s’appliquent.
La période prévue à l’article 4, paragraphe 3, de la décision 1999/468/CE est fixée à un mois.
Article 13
Mesures transitoires
1. Si des États membres ont soumis à la Commission des demandes d’adaptation en vertu de l’article 8, paragraphes 1 et 2, du règlement (CE) no 2328/2003 sur lesquelles celle-ci n’a pas encore statué au 31 décembre 2006, l’article 8 dudit règlement continue de s’appliquer auxdites demandes.
2. Les dispositions de l’article 9 s’appliquent aux dépenses exposées par les États membres en vertu du règlement (CE) no 2328/2003 et déclarées à la Commission après le 15 octobre 2006.
Article 14
Entrée en vigueur
Le présent règlement entre en vigueur le jour de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Il est applicable du 1er janvier 2007 au 31 décembre 2013.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 21 mai 2007.