ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 30. dubna 2009,
kterým se doplňuje definice inertního odpadu v rámci provádění čl. 22 odst. 1 písm. f) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/21/ES o nakládání s odpady z těžebního průmyslu
(oznámeno pod číslem K(2009) 3012)
(2009/359/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady č. 2006/21/ES ze dne 15. března 2006 o nakládání s odpady z těžebního průmyslu a o změně směrnice 2004/35/ES (1), zejména na čl. 22 odst. 1 písm. f) této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V čl. 3 odst. 3 směrnice 2006/21/ES je stanovena definice inertního odpadu.
(2)
Účelem doplnění definice inertního odpadu je stanovit jasná kritéria a podmínky, za kterých lze odpady z těžebního průmyslu považovat za inertní odpad.
(3)
V rámci omezení administrativní zátěže související s prováděním tohoto rozhodnutí je z technického hlediska vhodné vyjmout ze specifického testování ty druhy odpadu, pro které jsou dostupné odpovídající informace, a umožnit členským státům stanovit přehled odpadních materiálů, které mohou být považovány za inertní v souladu s kritérii uvedenými v tomto rozhodnutí.
(4)
Pro zajištění kvality a reprezentativnosti použitých informací by mělo být toto rozhodnutí uplatňováno v rámci popisu odpadu prováděného v souladu s rozhodnutím Komise 2009/360/ES (2) a mělo by vycházet ze stejných zdrojů informací.
(5)
Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 18 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES (3),
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Odpad se považuje za inertní ve smyslu čl. 3 odst. 3 směrnice 2006/21/ES, pokud jsou krátkodobě i dlouhodobě splněna následující kritéria:
a)
u odpadu nedojde k žádném významnému rozpadu nebo rozpuštění nebo jiné podstatné změně, jež by mohla mít jakýkoli nepříznivý dopad na životní prostředí nebo poškodit lidské zdraví;
b)
odpad má maximální obsah sulfidické síry 0,1 % nebo má tento odpad maximální obsah sulfidické síry 1 % a jeho koeficient neutralizačního potenciálu definovaný jako poměr neutralizačního potenciálu a kyselinotvorného potenciálu určeného na základě statického testu prEN 15875 je vyšší než 3;
c)
u odpadu nehrozí riziko samovznícení a odpad nehoří;
d)
jsou-li v odpadu, a to včetně samostatných drobných částic odpadu, obsaženy látky, které mohou ohrozit životní prostředí nebo lidské zdraví, zejména As, Cd, Co, Cr, Cu, Hg, Mo, Ni, Pb, V a Zn, v tak nízkém množství, že riziko pro lidské zdraví a životní prostředí je krátkodobě i dlouhodobě nevýznamné. Má-li být obsah těchto látek považován za tak nízký, aby riziko pro lidské zdraví a životní prostředí bylo nevýznamné, nesmí přesáhnout vnitrostátní limitní hodnoty pro lokality označené jako neznečištěné nebo odpovídající přirozené koncentraci přírodního pozadí podle vnitrostátního práva;
e)
odpad je v zásadě prostý všech prostředků používaných při těžbě nebo úpravě, které mohou poškodit životní postřední nebo lidské zdraví.
2. Odpad může být považován za inertní i bez specifického testování, je-li příslušný orgán přesvědčen, že kritéria uvedená v odstavci 1 byla odpovídajícím způsobem zohledněna a jsou splněna na základě spolehlivosti existujících informací, platných postupů nebo systémů.
3. Členské státy mohou sestavit seznam odpadních materiálů, které budou považovány za inertní v souladu s kritérii definovanými v odstavcích 1 a 2.
Článek 2
Posouzení inertnosti odpadu podle tohoto rozhodnutí by mělo být uplatňováno v rámci popisu vlastností odpadu uvedeného v rozhodnutí Komise 2009/360/ES a mělo by vycházet ze stejných zdrojů informací.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 30. dubna 2009.
DÉCISION DE LA COMMISSION
du 30 avril 2009
complétant la définition du terme «déchets inertes» en application de l’article 22, paragraphe 1, point f), de la directive 2006/21/CE du Parlement européen et du Conseil concernant la gestion des déchets de l’industrie extractive
[notifiée sous le numéro C(2009) 3012]
(2009/359/CE)
LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté européenne,
vu la directive 2006/21/CE du Parlement européen et du Conseil du 15 mars 2006 concernant la gestion des déchets de l’industrie extractive et modifiant la directive 2004/35/CE (1), et notamment son article 22, paragraphe 1, point f),
considérant ce qui suit:
(1)
L’article 3, paragraphe 3, de la directive 2006/21/CE établit une définition des déchets inertes.
(2)
Il convient de compléter cette définition des déchets inertes afin de fixer des critères et conditions précis permettant de classer les déchets de l’industrie extractive comme inertes.
(3)
Pour réduire au minimum la charge administrative liée à l’application de la présente décision, il est pertinent, d’un point de vue technique, d’exempter de certains essais les déchets pour lesquels les renseignements nécessaires sont disponibles, et d’autoriser les États membres à dresser des listes des déchets pouvant être considérés comme inertes au regard des critères définis à la présente décision.
(4)
Pour garantir la qualité et la représentativité des informations utilisées, il convient que la présente décision soit appliquée dans le cadre de la caractérisation des déchets effectuée conformément aux prescriptions de la décision 2009/360/CE de la Commission (2) et en se fondant sur les mêmes sources d’information.
(5)
Les mesures prévues à la présente décision sont conformes à l’avis du comité institué par l’article 18 de la directive 2006/12/CE du Parlement européen et du Conseil (3),
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
Article premier
1. Sont considérés comme déchets inertes, au sens de l’article 3, paragraphe 3, de la directive 2006/21/CE, les déchets répondant, à court terme comme à long terme, à l’ensemble des critères suivants:
a)
les déchets ne sont susceptibles de subir aucune désintégration ou dissolution significative, ni aucune autre modification significative, de nature à produire des effets néfastes sur l’environnement ou la santé humaine;
b)
les déchets présentent une teneur maximale en soufre sous forme de sulfure de 0,1 %, ou les déchets présentent une teneur maximale en soufre sous forme de sulfure de 1 % et le ratio de neutralisation, défini comme le rapport du potentiel de neutralisation au potentiel de génération d’acide et déterminé au moyen d’un essai statique prEN 15875, est supérieur à 3;
c)
les déchets ne présentent aucun risque d’autocombustion et ne sont pas inflammables;
d)
la teneur des déchets, y compris celle des particules fines isolées, en substances potentiellement dangereuses pour l’environnement ou la santé humaine, et particulièrement en As, Cd, Co, Cr, Cu, Hg, Mo, Ni, Pb, V et Zn, est suffisamment faible pour que le risque soit négligeable pour la santé humaine et pour l’environnement, tant à court terme qu’à long terme. Sont considérées à cet égard comme suffisamment faibles pour que le risque soit négligeable pour la santé humaine et pour l’environnement les teneurs ne dépassant pas les seuils fixés au niveau national pour les sites considérés comme non pollués, ou les niveaux de fond naturels nationaux pertinents;
e)
les déchets sont pratiquement exempts de produits, utilisés pour l’extraction ou pour le traitement, qui sont susceptibles de nuire à l’environnement ou à la santé humaine.
2. Des déchets peuvent être considérés comme inertes sans qu’il soit procédé à des essais spécifiques dès lors qu’il peut être démontré à l’autorité compétente, sur la base des informations existantes ou de procédures ou schémas validés, que les critères définis au paragraphe 1 ont été pris en compte de façon satisfaisante et qu’ils sont respectés.
3. Les États membres peuvent dresser des listes des déchets susceptibles d’être considérés comme inertes au regard des critères définis aux paragraphes 1 et 2.
Article 2
L’évaluation du caractère inerte des déchets conformément aux dispositions de la présente décision s’effectue dans le cadre de la caractérisation des déchets prévue dans la décision 2009/360/CE et en se fondant sur les mêmes sources d’information.
Article 3
Les États membres sont destinataires de la présente décision.
Fait à Bruxelles, le 30 avril 2009.