NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 2182/2005
ze dne 22. prosince 2005,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1973/2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ohledně režimů podpor stanovených v hlavě IV a IVa tohoto nařízení a ohledně využití půdy vyjmuté pro pěstování surovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (1), a zejména na články 145 a 155 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ustanovení čl. 99 odst. 3 nařízení (ES) č. 1782/2003 stanoví, že výše požadované podpory nepřesáhne strop, který stanoví Komise. Pokud celková výše požadovaných podpor přesáhne stanovený strop, je podpora na zemědělce poměrně snížena.
(2)
Kapitola 10 nařízení Komise (ES) č. 1973/2004 (2) stanoví podmínky pro obdržení podpory na osivo. Článek 49 uvedeného nařízení stanoví, že podpora na osivo se poskytuje pouze tehdy, pokud bylo osivo skutečně uvedeno příjemcem na trh za účelem výsevu v termínu nejpozději do 15. června roku následujícího po sklizni.
(3)
Potřeba použít ještě v témže roce konečný koeficient snížení závažným způsobem ztěžuje provádění nového režimu. Aby se zamezilo použití tohoto koeficientu snížení, bylo by jedinou alternativou poskytnout zásadně všechny platby až tehdy, až bude veškeré osivo uvedeno na trh, tj. až bude známo celkové množství osiva. Tím by se však značně opozdilo datum platby zemědělcům a vposledu by se zemědělcům způsobily finanční problémy. Je třeba zavést režim záloh na podporu na osivo, aby se zamezilo této situaci.
(4)
Nařízení (ES) č. 1782/2003 ve znění nařízení Rady (ES) č. 864/2004 (3) definuje pravidla pro vázanou podporu pro bavlnu, olivový olej a surový tabák.
(5)
Zejména kapitola 10a hlavy IV nařízení (ES) č. 1782/2003 stanoví možnost poskytnout přímou podporu na produkci bavlny. Je tudíž nutné stanovit prováděcí pravidla pro poskytování uvedené podpory.
(6)
Ustanovení čl. 110b odst. 1 nařízení (ES) č. 1782/2003 stanoví, že využití podpory na hektar u bavlny je podmíněno závazkem zemědělce použít schválené odrůdy a pěstovat bavlnu na půdě schválené členskými státy. Je tedy třeba stanovit kritéria schválení, pokud jde o odrůdy a zemědělskou půdu vhodnou pro pěstování bavlny.
(7)
Pro obdržení podpory na hektar u bavlny musí zemědělci osít schválenou půdu. Je třeba stanovit kritérium pro definici výsevu. Objektivní kritérium k určení toho, zda byl výsev proveden správně, musí tvořit minimální hustota osazení této půdy, kterou členské státy stanoví v závislosti na půdních a klimatických podmínkách a regionálních zvláštnostech.
(8)
Překročení základních ploch na celostátní úrovni stanovených pro bavlnu v čl. 110c odst. 1 nařízení (ES) č. 1782/2003 vede ke snížení částky podpory, jež má být vyplacena na hektar přípustné půdy. Pro Řecko je však třeba upřesnit způsob výpočtu snížené částky, aby se zohlednilo podrozdělení celostátní plochy na podplochy, na které se vztahují různé částky podpory.
(9)
Členské státy musejí začít schvalovat meziprofesní organizace pro pěstování bavlny na základě objektivních kritérií týkajících se velikosti meziprofesních organizací, jejich úkolů a jejich vnitřní organizace. Velikost meziprofesní organizace musí být stanovena s přihlédnutím k tomu, že je nutné, aby členská vyzrňovací stanice mohla přejímat dostatečná množství nevyzrněné bavlny. Jestliže je hlavním cílem meziprofesní organizace zlepšovat jakost bavlny, která se má dodávat, musí provádět činnost, která takto působí ve prospěch svých členů.
(10)
Aby se zamezilo komplikacím na úrovni řízení režimu podpory, smí být tentýž producent členem pouze jedné meziprofesní organizace. Ze stejného důvodu smí producent, který je členem meziprofesní organizace a zaváže se dodat svou vypěstovanou bavlnu, dodávat jenom vyzrňovací stanici, která je členem téže organizace.
(11)
Podle článku 110e nařízení (ES) č. 1782/2003 mohou meziprofesní organizace rozhodnout o odstupňování podpory, na kterou mají její členští producenti právo. Diferenciační stupnice musí respektovat kritéria týkající se zejména jakosti bavlny, jež se má dodávat, přičemž se mají vyloučit kritéria týkající se zvýšení produkce. Za tímto účelem musejí meziprofesní organizace určit kategorie parcel zejména podle kritérií týkajících se jakosti produkované bavlny na těchto parcelách.
(12)
Pro stanovení částky podpory, kterou je třeba vyplatit producentům, kteří jsou členy meziprofesních organizací pro produkci bavlny, musí tarifní stupnice stanovit metodu rozdělení celkové částky podpory v rozčlenění mezi různé kategorie parcel, postup hodnocení a zatřídění každé parcely do jedné z těchto kategorií, výpočet částky podpory na přípustný hektar v závislosti na disponibilním rozpočtu pro každou kategorii, jakož i celkové množství hektarů nacházejících se v každé kategorii.
(13)
Pro zařazení parcel do jedné z kategorií určených podle dané stupnice může být dodaná bavlna analyzována za přítomnosti všech dotčených stran.
(14)
Členský producent není povinen dodávat svou bavlnu, musí tedy mít v případě, že k dodávce nedojde, právo alespoň na nediferencovanou část podpory. Diferenciační stupnice s touto situací musí počítat a stanovit minimální částku podpory na přípustný hektar v případě, že k dodávce nedojde.
(15)
Pro použití stupnice a v zájmu zjednodušení se všechny parcely téhož producenta musejí považovat za náležející do téže kategorie parcel poskytujících tutéž jakost bavlny.
(16)
Poté, co platební agentura obdrží sdělení meziprofesní organizace týkající se částek podpory, které je třeba vyplatit členským producentům, musí uskutečnit nezbytná ověření a výplatu podpory.
(17)
Členský stát musí stupnici schválit. V zájmu včasného informování členských producentů je třeba stanovit mezní datum, do něhož musí členský stát rozhodnout o schválení nebo neschválení stupnice meziprofesní organizace, jakož i o případných následných změnách této stupnice. Protože meziprofesní organizace není povinna přijmout diferenciační stupnici, může sama rozhodnout o přerušení používání stupnice, přičemž v tomto případě o tom musí informovat členský stát.
(18)
Režim podpory na bavlnu zahrnuje to, že členské státy sdělují svým producentům některé informace o pěstování bavlny, jako jsou schválené odrůdy, objektivní kritéria pro schválení půdy a minimální hustota osazení rostlin. V zájmu včasného informování zemědělců jim musí členský stát oznámit tyto informace do určitého data.
(19)
Protože je Komise pověřena kontrolou správného používání prováděcích ustanovení pro poskytování zvláštní podpory na bavlnu, je třeba, aby jí členské státy ve vhodnou dobu poskytly tytéž informace, jakož i informace týkající se meziprofesních organizací.
(20)
Uplatňování režimu podpory na bavlnu stanoveného v nařízení (ES) č. 1782/2003 činí bezpředmětnými ustanovení nařízení Komise (ES) č. 1591/2001 ze dne 2. srpna 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim podpor pro bavlnu (4). Toto nařízení je tedy třeba zrušit.
(21)
Kapitola 10b hlavy IV nařízení (ES) č. 1782/2003 stanoví možnost poskytnout přímou podporu na olivové háje. Je tudíž nutné stanovit prováděcí pravidla k udělování této podpory.
(22)
Článek 110i nařízení (ES) č. 1782/2003 stanoví, že členské státy určí až maximálně pět kategorií olivových hájů a stanoví podporu na hektar oliv GIS (geografického informačního systému pro pěstování oliv) pro každou z těchto kategorií. Za tímto účelem musí Komise definovat společný rámec pro ekologická a sociální kritéria ve spojení s krajinnými vlastnostmi a společenskými tradicemi míst, kde se pěstují olivovníky.
(23)
Pro zlepšení kontrol je nutno evidovat informace o kategoriích, do nichž patří olivové háje jednotlivých zemědělců, v geografickém informačním systému pro pěstování oliv. Pro případ změny ekologických a společenských podmínek je třeba stanovit, že kategorie lze jednou za rok přizpůsobit.
(24)
Podpora na olivové háje se poskytuje na hektar oliv GIS. V důsledku toho je nutno vypočítat na každého zemědělce plochu způsobilou k podpoře společnou metodou, kde jednotka plochy je vyjádřena v hektarech oliv GIS. Pro usnadnění administrativních postupů je třeba stanovit ustanovení o odchylce jak pro parcely o minimální rozloze, kterou určí členský stát, tak pro parcely pro pěstování oliv nacházející se na administrativní jednotce, kde členský stát stanovil alternativní režim k režimu GIS pro pěstování oliv.
(25)
Pro vyplacení podpory na hektar oliv GIS je třeba, aby členský stát nejprve za účelem včasného informování zemědělců stanovil na začátku každého roku orientační částku podpory na hektar oliv GIS pro každou kategorii olivových hájů. Tato orientační částka se musí vypočítat na základě disponibilních údajů, pokud jde o počet zemědělců a ploch využívajících podpory na olivové háje; na základě přesnějších údajů stanoví členský stát později konečnou částku podpory.
(26)
Podle podmínek způsobilosti stanovených pro podporu na olivové háje se počet olivovníků v olivovém háji nesmí odchylovat o více než 10 % od počtu evidovaném 1. ledna 2005. Pro kontrolu dodržení tohoto ustanovení musejí členské státy před tímto datem určit nezbytné informace pro identifikaci dotyčné parcely. Pro Francii a Portugalsko je nutno stanovit, že stanovení informací o dotyčných parcelách se odkládá na pozdější data, aby se zohlednily plochy osazené olivovníky v rámci programů schválených na základě článku 4 nařízení Rady (ES) č. 1638/98 ze dne 20. července 1998, kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky (5).
(27)
Aby se Komisi umožnilo kontrolovat správné uplatňování finalizovaných ustanovení o vyplácení podpory na olivové háje, je třeba, aby členské státy pravidelně předávaly informace o plochách osázených olivovníky, na které se vztahuje podpora, a o výši podpory, která se má vyplatit na každou kategorii olivových hájů.
(28)
Kapitola 10c hlavy IV nařízení (ES) č. 1782/2003 stanoví možnost poskytnout přímou podporu na produkci tabáku. Je tudíž nutné stanovit prováděcí pravidla pro poskytování této podpory.
(29)
Z důvodů jasnosti je třeba stanovit některé definice.
(30)
Různé odrůdy tabáku lze dělit do skupin podle podobnosti metod pěstování a nákladů produkce a na základě označení užívaných v mezinárodním obchodě.
(31)
Vzhledem k jejich roli jako smluvního partnera je nutné schválení prvních zpracovatelů, kteří jsou zmocněni k podpisu smluv o pěstování. Toto schválení by mělo být odňato, pokud nejsou dodržena pravidla, a pro zpracování tabáku by měly členské státy stanovit zvláštní podmínky.
(32)
V souladu s článkem 110k nařízení (ES) č. 1782/2003 je pro účely poskytování podpory nutné stanovit uznané pěstitelské oblasti pro každou skupinu odrůd tabáku na základě tradičních produkčních oblastí. Za účelem zvýšení jakosti produkce tabáku by mělo být členským státům povoleno tyto oblasti omezit.
(33)
Aby se umožnily kontroly a efektivně se řídilo vyplácení podpory, měl by se tabák pěstovat na základě smluv o pěstování uzavřených mezi zemědělci a prvními zpracovateli. Měly by se specifikovat hlavní prvky, které mají být uvedeny ve smlouvě o pěstování pro každou sklizeň. Konečné termíny pro uzavření a registraci smluv je nutné stanovit dostatečně brzy, aby od začátku sklizňového roku mohl být zemědělcům zaručen jistý odbyt pro nadcházející sklizeň a zpracovatelům pravidelné zásobování.
(34)
V případě uzavření smlouvy o pěstování se sdružením producentů musí být za účelem efektivních kontrol sděleny základní údaje o každém samostatném zemědělci. Aby se zamezilo narušení hospodářské soutěže a obtížím při sledování, mělo by se stanovit, že sdružení producentů nesmějí provádět první zpracování. Za účelem respektování struktury trhu by se mělo stanovit, že zemědělec může být členem pouze jednoho sdružení producentů.
(35)
Surový tabák, na který je možno obdržet podporu, musí být běžné obchodní jakosti a musí být prostý některých vlastností, jež brání normálnímu uvedení na trh.
(36)
Vhledem ke zvláštnostem režimu podpory je třeba stanovit, že případné spory mají řešit smíšené výbory.
(37)
Aby byly s to přiměřeně řídit finanční obálku pro surový tabák, měly by členské státy brzy ve sklizňovém roce stanovit orientační částku podpory na odrůdu nebo na skupiny odrůd a po provedení všech dodávek stanovit konečnou částku podpory. Konečná částka podpory by neměla přesáhnout úroveň prémie za rok 2005.
(38)
Aby podnítily zlepšení jakosti a hodnoty produkce tabáku, mělo by se členským státům umožnit diferencovat částku podpory stanovenou pro každou odrůdu nebo skupinu odrůd v závislosti na jakosti dodaného tabáku.
(39)
Podpora musí být vyplacena za množství tabákových listů, které zemědělci dodali prvním zpracovatelům, pokud jsou splněny minimální požadavky na jakost. Podpora by měla být přizpůsobena, pokud se vlhkost dodaného tabáku odlišuje od vlhkosti, která je stanovena pro každou skupinu odrůd podle rozumných požadavků na jakost. Pro zjednodušení kontrol při dodání by se měly stanovit rozsah a četnost odběru vzorků i metoda přepočtu hmotnosti, která je nutná pro stanovení vlhkosti.
(40)
Doba pro dodání tabáku zpracovatelům musí být omezena, aby se zabránilo podvodným převodům tabáku z jedné sklizně do druhé. Ve více členských státech se tabák obvykle nekontroluje v místě zpracování, nýbrž v místě dodání. Je nutné určit místa dodání tabáku a kontroly, které se mají provádět. Členské státy by měly tato nákupní střediska schvalovat.
(41)
Je nutné stanovit podmínky pro vyplácení podpory tak, aby se zabránilo podvodům. Je však povinností členských států, aby stanovily další mechanismy řízení a kontroly.
(42)
Podpora smí být vyplacena až po kontrole dodávek veškerého tabáku vyprodukovaného v některém členském státě, což má zaručit, aby dotyčné úkony byly skutečně udělány. Na základě složení dostatečné jistoty se nicméně doporučuje vyplatit producentům zálohu ve výši 50 % orientační výše podpory, která má být poskytnuta.
(43)
Z administrativních důvodů by se v každém členském státě měla podpora poskytovat pouze na produkty vyprodukované na území uvedeného členského státu. Je nutné přijmout ustanovení, která by zohledňovala případy zpracování tabáku v jiném členském státě, než ve kterém byl tabák vyprodukován. V těchto případech je nutné připočíst předmětné množství surového tabáku producentům v producentském členském státě.
(44)
Jako výsledek reformy politiky v odvětví tabáku se přestane uplatňovat program zpětného odkupu u kvót na tabák. Producenti, kteří se tohoto programu zúčastnili v roce 2002, však budou nadále dostávat platby ceny za zpětný odkup až do roku 2007 a producenti, kteří se tohoto programu zúčastnili v roce 2003, budou dostávat platby ceny za zpětný odkup až do roku 2008. V současné době je cena za zpětný odkup stanovena jako procentní podíl prémie na tabák v daném sklizňovém roce. Současný režim prémií na tabák nebude již od 1. ledna 2006 existovat, je proto třeba vytvořit jako přechodné opatření nový základ pro výpočet budoucí ceny za zpětný odkup kvóty. Během sklizňových let 2002 až 2005 se nezměnily částky prémií na surový tabák. V zájmu kontinuity je tudíž třeba použít částku prémie za rok 2005 jako základ pro výpočet ceny za zpětný odkup.
(45)
Nařízení Komise (ES) č. 2848/98 ze dne 22. prosince 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2075/92 (6), pokud jde o režim prémií, produkční kvóty a zvláštní podporu pro seskupení producentů v odvětví surového tabáku (7), může být zrušeno v důsledku zrušení zaručeného prahového množství a režimu prémií, které jsou stanoveny v nařízení Rady (EHS) č. 2075/92. Ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 85/93 ze dne 19. ledna 1993 o kontrolních subjektech v odvětví tabáku (8) se stala zastaralými, a mohou tedy být zrušena.
(46)
Nařízení (ES) č. 1973/2004 je proto třeba odpovídajícím způsobem změnit.
(47)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro přímé platby,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1973/2004 se mění takto:
1.
V čl. 1 odst. 1 se doplňují nová písmena q), r) a s), která znějí:
„q)
zvláštní platba na bavlnu stanovená v hlavě IV kapitole 10a uvedeného nařízení;
r)
podpora na olivové háje stanovená v hlavě IV kapitole 10b uvedeného nařízení;
s)
podpora na tabák stanovená v hlavě IV kapitole 10c uvedeného nařízení.“
2.
V prvním odstavci článku 3 se písmeno a) nahrazuje tímto:
„a)
nejpozději k 15. září příslušného roku: dostupné údaje o plochách nebo - v případě prémie pro mléčné výrobky, dodatečné platby, podpory na osivo a podpory na tabák podle článků 95, 96, 99 a 110k nařízení (ES) č. 1782/2003 - o množstvích, pro které byla žádána podpora na uvedený kalendářní rok, popřípadě rozčleněných podle základních podploch;“.
3.
V článku 21 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Aniž je dotčen článek 28 nařízení (ES) č. 1782/2003, vyplácí členský stát, na jehož území se nachází zemědělský podnik dodávající brambory pro výrobu bramborového škrobu, podporu na bramborový škrob na zemědělce, jakmile byla dodána veškerá jeho množství za hospodářský rok do podniku vyrábějícího škrob, během čtyř měsíců ode dne, v němž byl podán důkaz podle článku 20 tohoto nařízení a byly dodrženy podmínky uvedené v článku 19 tohoto nařízení.“
4.
Vkládá se nový článek 49a, který zní:
„Článek 49a
Zálohy
Od 1. prosince hospodářského roku mohou členské státy poskytnout množitelům osiva zálohy. Tato platba je úměrná k množství osiva již uvedeného na trh za účelem výsevu ve smyslu článku 49, pokud jsou splněny všechny podmínky kapitoly 10.“
5.
Vkládá se nová kapitola 17a, která zní:
„KAPITOLA 17a
ZVLÁŠTNÍ PLATBY NA BAVLNU
Článek 171a
Schválení zemědělské půdy pro pěstování bavlny
Členské státy stanoví objektivní kritéria, na jejichž základě se schvaluje půda pro zvláštní podporu pro bavlnu podle článku 110a nařízení (ES) č. 1782/2003.
Tato kritéria se opírají o jeden nebo více z těchto prvků:
a)
zemědělské hospodářství oblastí, ve kterých je produkce bavlny významná;
b)
půdní a klimatické podmínky dotyčných ploch;
c)
správa vody k zavlažování;
d)
režimy střídání plodin a pěstitelské techniky, jež mohou přispět k ochraně životního prostředí.
Článek 171aa
Schválení odrůd k výsevu
Členské státy provedou schválení odrůd evidovaných v katalogu Společenství, které jsou přizpůsobeny potřebám trhu.
Článek 171ab
Podmínky způsobilosti
Výsevu na plochách podle čl. 110b odst. 1 nařízení (ES) č. 1782/2003 je dosaženo tehdy, pokud je dosaženo minimální hustoty osazení rostlin, kterou má stanovit členský stát v závislosti na půdních a klimatických podmínkách a případně na regionálních zvláštnostech.
Článek 171ac
Agronomický postup
Členské státy mohou stanovit specifická pravidla pro agronomické postupy, které jsou nezbytné pro péči o kultury za normálních podmínek růstu, s výjimkou úkonů při sklizni.
Článek 171ad
Výpočet částky podpory na přípustný hektar
1. Aniž je dotčen článek 171ag tohoto nařízení, pokud v případě Španělska a Portugalska plocha bavlny přípustná pro využívání podpory přesahuje národní základní plochu stanovenou v čl. 110c odst. 1 nařízení (ES) č. 1782/2003, vynásobí se částka podpory stanovená v odstavci 2 uvedeného článku koeficientem snížení, který se obdrží vydělením základní plochy přípustnou plochou.
2. Aniž je dotčen článek 171ag tohoto nařízení, platí pro Řecko, že pokud je plocha s bavlnou přípustná pro využívání podpory větší než 300 000 hektarů, obdrží se částka podpory, která se má vyplatit na hektar, tak, že se částka 594 EUR vynásobí 300 000 hektary a k součinu se přičte doplňková částka vynásobená plochou přesahující 300 000; načež se výsledná částka vydělí celkovou přípustnou plochou.
Doplňková částka podle prvního pododstavce činí:
-
342,85 EUR, pokud je přípustná plocha větší než 300 000 hektarů a nepřesahuje 370 000 hektarů,
-
342,85 EUR vynásobeno koeficientem snížení, který se rovná 70 000 děleno počtem přípustných hektarů přesahujících 300 000, pokud je přípustná plocha vyšší než 370 000 hektarů.
Článek 171ae
Schválení meziprofesních organizací
Každý rok do 31. prosince schvalují členské státy pro výsev bavlny na příští rok každou meziprofesní organizaci pro produkci bavlny, která o to požádá a která:
a)
zahrnuje celkovou plochu vyšší, než je limit alespoň 10 000 hektarů stanovený členským státem a odpovídající kritériím schválení podle článku 171a, jakož i alespoň jednu vyzrňovací stanici;
b)
provádí konkrétní akce s cílem zejména:
-
lepšího zhodnocování vyprodukované nevyzrněné bavlny,
-
zlepšení jakosti nevyzrněné bavlny odpovídající potřebám vyzrňovací stanice,
-
používání metod produkce, které jsou šetrné k životnímu prostředí;
c)
přijala interní provozní pravidla, zejména pro:
-
podmínky členství a členské příspěvky v souladu s vnitrostátními předpisy a s předpisy Společenství,
-
případně stupnici pro diferenciaci podpory podle kategorie parcel, tato diferenciace má být založena zejména na jakosti nevyzrněné bavlny, která se má dodat.
Na rok 2006 však členské státy schválí meziprofesní organizace pro produkci bavlny do 28. února 2006.
Článek 171af
Povinnosti producentů
1. Tentýž producent nemůže být členem více meziprofesních organizací.
2. Producent, který je členem meziprofesní organizace, je povinen dodávat vyprodukovanou bavlnu vyzrňovací stanici, která je členem téže organizace.
3. Členství producentů v schválené meziprofesní organizaci musí být založeno na dobrovolném přistoupení.
Článek 171ag
Diferenciace podpory
1. S přihlédnutím ke zvýšené částce podle čl. 110f odst. 2 nařízení (ES) č. 1782/2003 se v rámci stupnice podle článku 110e uvedeného rozhodnutí (dále jen „stupnice“) stanoví toto:
a)
částky podpory na přípustný hektar, které má obdržet členský producent v závislosti na zatřídění svých parcel do kategorií stanovených podle odstavce 2;
b)
metodu rozdělení celé částky vyhrazené pro diferenciaci podpory podle kategorií parcel stanovených v odstavci 2.
Pro účely použití písmene a) se základní částka alespoň rovná nediferencované části podpory na přípustný hektar stanovené v čl. 110c odst. 2 nařízení (ES) č. 1782/2003, případně přizpůsobené podle odstavce 3 uvedeného článku.
Výpočet podle písmene a) se použije rovněž v situaci, kdy nedojde k dodávce bavlny vyzrňovací stanici. V tomto případě se minimální částka podpory na přípustný hektar, kterou má obdržet dotyčný členský producent, alespoň rovná nediferencované části podpory na přípustný hektar stanovené v čl. 110c odst. 2 nařízení (ES) č. 1782/2003, případně přizpůsobené podle odstavce 3 uvedeného článku.
2. Parcely jsou rozčleněny do několika kategorií, které stanoví meziprofesní organizace s přihlédnutím k alespoň jednomu z těchto kritérií:
a)
délce vlákna vyprodukované bavlny;
b)
stupni vlhkosti vyprodukované bavlny;
c)
průměrnému obsahu nečistot u vyprodukované bavlny.
Stupnice stanoví postupy pro hodnocení každé parcely pomocí těchto kritérií a pro zařazení parcely do jedné ze stanovených kategorií.
Stupnice nesmí v žádném případě obnášet kritéria spjatá se zvýšením produkce a s uvedením bavlny na trh.
Pro použití stupnice se všechny parcely téhož producenta mohou považovat za náležející do téže kategorie průměrných parcel poskytujících tutéž jakost bavlny.
3. Pro začlenění do stupnice podle kategorie parcel se v případě potřeby nevyzrněná bavlna analyzuje na základě reprezentativních vzorků v okamžiku dodání do vyzrňovací stanice za přítomnosti všech dotčených stran.
4. Meziprofesní organizace sděluje platební agentuře částku, která vyplývá z uplatnění stupnice a která se má vyplatit každému z jejích producentů. Platební agentura provede platbu po ověření souladu a přípustnosti dotyčných částek podpory.
Článek 171ah
Schválení a změny stupnice
1. Stupnice se poprvé sdělí dotyčnému členskému státu tak, aby do 28. února 2006 schválil výsev na rok 2006.
Členský stát rozhodne o schválení nebo neschválení stupnice ve lhůtě jednoho měsíce po tomto sdělení.
2. Schválené meziprofesní organizace sdělí dotyčnému členskému státu do 31. ledna změny stupnice pro výsev na běžný rok.
Změny stupnice se považují za schválené, ledaže dotyčný členský stát uplatní ve lhůtě jednoho měsíce po dni uvedeném v prvním pododstavci námitky.
Nedojde-li ke schválení změn stupnice, pak se podpora, která se má vyplatit, vypočítá na základě schválené stupnice bez přihlédnutí k neschváleným změnám.
3. Pokud se meziprofesní organizace rozhodne přerušit uplatňování stupnice, informuje o tom členský stát. Přerušení nabývá účinku pro výsev příštího roku.
Článek 171ai
Sdělení producentům a Komisi
1. Členské státy sdělí zemědělcům produkujícím bavlnu a Komisi do 31. ledna dotyčného roku toto:
a)
schválené odrůdy; odrůdy schválené podle článku 171aa po tomto datu však musí být zemědělcům sděleny do 15. března téhož roku;
b)
kritéria schválení půdy;
c)
minimální hustotu osazení bavlníků podle článku 171ab;
d)
vyžadované agronomické postupy.
2. V případě odnětí schválení nějaké odrůdy o tom členské státy informují zemědělce nejpozději do 31. ledna pro výsev následujícího roku.
3. Členské státy sdělují Komisi tyto údaje:
a)
nejpozději do 30. dubna dotyčného roku názvy schválených meziprofesních organizací a jejich hlavní znaky, pokud jde o jejich plochu, potenciál produkce, počet producentů, počet vyzrňovacích stanic a jejich vyzrňovací kapacitu;
b)
nejpozději do 15. září dotyčného roku osázené plochy, na které byly podány žádosti o zvláštní podporu na bavlnu;
c)
nejpozději do 31. července následujícího roku konečné údaje odpovídající osetým plochám, na které byla skutečně vyplacena zvláštní podpora pro bavlnu za uvažovaný rok, případně po odečtení na základě snížení ploch podle části II hlavy IV kapitoly 1 nařízení (ES) č. 796/2004.“
6.
Vkládá se nová kapitola 17b, která zní:
„KAPITOLA 17b
PODPORA NA OLIVOVÉ HÁJE
Článek 171b
Kategorie olivových hájů
1. Členské státy určí olivové háje způsobilé pro podporu podle článku 110g nařízení (ES) č. 1782/2003 a provedou jejich začlenění do maximálně pěti kategorií na základě kritérií, které se vyberou z těchto:
a)
ekologická kritéria:
i)
obtížně přístupné parcely,
ii)
půda ohrožená fyzikální degradací,
iii)
zvláštní rysy olivových hájů: staré olivovníky, olivovníky s kulturní a krajinnou hodnotou, olivovníky na svahu, tradiční odrůdy, vzácné odrůdy nebo olivovníky v chráněných přírodních pásmech;
b)
sociální kritéria:
i)
oblasti silně závislé na pěstování olivovníků,
ii)
oblasti s tradicí pěstování oliv,
iii)
oblasti s nepříznivými hospodářskými ukazateli,
iv)
zemědělské podniky, u nichž je nebezpečí, že se vzdají olivových hájů,
v)
velikost olivových hájů v zemědělském podniku,
vi)
oblasti s charakteristickými rysy, jako např. s produkty CHOP, CHZO, s ekologickou produkcí a s integrovanou produkcí.
2. Členské státy určují pro každého dotčeného zemědělce příslušnost každé parcely pro pěstování oliv, která je způsobilá k podpoře, ke kategoriím podle odstavce 1. Tato informace se eviduje v geografickém informačním systému pro olivovníky („GIS pro pěstování oliv“).
3. Členské státy mohou jednou ročně přizpůsobit kategorie olivových hájů určené podle odstavce 1.
Pokud má přizpůsobení kategorií za následek nové třídění olivových hájů, použije se nové třídění od roku následujícího po tomto přizpůsobení.
Článek 171ba
Výpočet ploch
1. Členské státy vypočítají u každého producenta plochu způsobilou k podpoře společnou metodou, která je stanovena v příloze XXIV.
Plochy jsou vyjádřeny v hektarech oliv SIG s přesností na dvě desetinná místa.
2. Odchylně od odstavce 1 se společná metoda stanovená v příloze XXIV použije pouze tehdy, pokud:
a)
parcela pro ekologická kritéria:pěstování oliv má minimální velikost, kterou stanoví členský stát a která v žádném případě nesmí překročit 0,1 hektaru;
b)
parcela pro pěstování oliv se nachází ve správní jednotce, která není zahrnuta do databáze geografického informačního systému pro pěstování oliv.
V tomto případě stanoví členský stát plochu osázenou olivovníky podle objektivních kritérií tak, aby mezi zemědělci bylo zajištěno rovné zacházení.
Článek 171bb
Částka podpory
1. Členské státy stanoví do 31. ledna každého roku orientační částku podpory na hektar oliv GIS pro každou kategorii olivových hájů.
2. Členské státy stanoví do 31. října dotyčného roku částku podpory na hektar oliv GIS pro každou kategorii olivových hájů.
Tato částka se vypočítá tak, že se orientační částka podle odstavce 1 vynásobí koeficientem, který odpovídá maximální částce podpory stanovené v čl. 110i odst. 3 nařízení (ES) č. 1782/2003, případně s ohledem na snížení podle odstavce 4 uvedeného článku, vydělené součtem částek ze součinů orientační částky podpory podle odstavce 1 tohoto článku stanovené pro každou kategorii a odpovídající plochy.
3. Členské státy mohou použít odstavce 1 a 2 na regionální úrovni.
Článek 171bc
Stanovení základních údajů
1. Na základě databáze GIS pro pěstování oliv a prohlášení zemědělců stanoví členské státy dne 1. ledna 2005 pro každou parcelu pro pěstování oliv pro účely uplatnění čl. 110h písm. c) nařízení (ES) č. 1782/2003 počet a polohu způsobilých olivovníků, počet a polohu nezpůsobilých olivovníků, plochu olivovníků a způsobilou plochu parcely pro pěstování oliv, jakož i kategorii podle článku 171b.
2. V případě ploch osázených olivovníky v rámci programu nových výsadeb ve Francii a Portugalsku schválených Komisí na základě článku 4 nařízení Rady (ES) č. 1638/98 (9) a zaevidovaných v GIS pro pěstování oliv do 1. ledna 2007 stanoví členské státy informace podle odstavce 1 tohoto článku ke dni 1. ledna 2006 pro parcely osázené v roce 2005 a ke dni 1. ledna 2007 pro plochy osázené v roce 2006. Tyto informace musí být sděleny zemědělcům nejpozději v rámci souhrnné žádosti na rok 2007.
Článek 171bd
Informace
Členské státy sdělí každý rok Komisi:
a)
nejpozději do 15. září: údaje o plochách olivových hájů, rozčleněné podle kategorie, na které bylo zažádáno o podporu na běžný rok;
b)
nejpozději do 31. října:
i)
údaje týkající se ploch uvedených v písmenu a), které se považují za způsobilé pro podporu, s přihlédnutím ke snížením nebo opravám podle článku 51 nařízení (ES) č. 796/2004,
ii)
výši podpory, která se má poskytnout na každou kategorii olivových hájů;
c)
nejpozději do 31. července: konečné údaje o plochách olivových hájů, rozčleněné podle kategorie, na které byla skutečně vyplacena podpora za předchozí rok.
7.
Vkládá se nová kapitola 17c, která zní:
„KAPITOLA 17c
PODPORA NA TABÁK
Článek 171c
Definice
Pro účely této kapitoly se rozumí:
a)
‚dodávkou‘ každý úkon, který se uskuteční během daného dne a při kterém předá zemědělec nebo sdružení producentů surový tabák prvnímu zpracovateli v souladu se smlouvou o pěstování;
b)
‚osvědčením o kontrole‘ doklad vystavený příslušným kontrolním subjektem, kterým se potvrzuje převzetí množství tabáku prvním zpracovatelem, dodání tohoto množství podle registrované smlouvy a provedení transakcí v souladu s články 171cj a 171ck tohoto nařízení;
c)
‚prvním zpracovatelem‘ každá schválená fyzická nebo právnická osoba, která provádí první zpracování tabáku a která vlastním jménem a na vlastní účet provozuje jeden nebo více prvozpracovatelských závodů na surový tabák a disponuje patřičným zařízením a vybavením;
d)
‚prvním zpracováním tabáku‘ zpracování surového tabáku dodaného zemědělcem na trvanlivý, skladovatelný výrobek zabalený do jednotných balíků nebo balení, které odpovídají požadavkům koncového uživatele (výrobce) na jakost;
e)
‚sdružením producentů‘ sdružení zastupující zemědělce, kteří produkují tabák.
Článek 171ca
Skupiny odrůd surového tabáku
Odrůdy surového tabáku se třídí do těchto skupin:
a)
flue-cured: tabák sušený teplým vzduchem v sušárnách za přísné kontroly proudění, teploty a vlhkosti vzduchu;
b)
light air-cured: tabák sušený vzduchem v krytých sušárnách;
c)
dark air-cured: tabák sušený vzduchem v krytých sušárnách, před uvedením na trh fermentovaný;
d)
fire-cured: tabák sušený ohněm;
e)
sun-cured: tabák sušený na slunci;
f)
Basmas (sun-cured);
g)
Katerini (sun-cured);
h)
klasický Kaba-Koulak (sun-cured) a podobné odrůdy.
Odrůdy každé skupiny jsou uvedeny v příloze XXV.
Článek 171cb
První zpracovatelé
1. Členské státy schvalují první zpracovatele usazené na jejich území a vytvářejí vhodné podmínky pro takové schválení.
Schválený první zpracovatel je oprávněn podepisovat smlouvy o pěstování, pokud buďto přímo, anebo nepřímo prodává bez dalšího zpracování alespoň 60 % svého tabáku původem ze Společenství, který je uváděn na trh, podnikům vyrábějícím tabák.
2. Členský stát může odebrat schválení prvnímu zpracovateli, který úmyslně nebo z hrubé nedbalosti poruší ustanovení týkající se surového tabáku, a to na úrovni Společenství nebo na úrovni vnitrostátní.
Článek 171cc
Pěstitelská oblast
Pro každou skupinu odrůd jsou podle čl. 110k písm. a) nařízení (ES) č. 1782/2003 v příloze XXVI tohoto nařízení stanoveny pěstitelské oblasti.
Členské státy mohou pěstitelské oblasti vymezit úžeji, zejména s ohledem na kritéria jakosti. Úzce vymezená pěstitelská oblast nesmí být větší než plocha jedné správní obce nebo, ve Francii, jednoho kantonu.
Článek 171cd
Smlouvy o pěstování
1. Podle čl. 110k písm. c) nařízení (ES) č. 1782/2003 se smlouvy o pěstování uzavírají mezi prvním zpracovatelem tabáku na jedné straně a zemědělcem nebo sdružením producentů, které zastupuje zemědělce, na straně druhé, pokud dotyčný členský stát dané sdružení producentů uznává.
2. Smlouva o pěstování se uzavírá na odrůdy nebo skupiny odrůd. Na jejím základě se první zpracovatel zavazuje, že odebere smluvně stanovené množství tabákových listů, a zemědělec nebo seskupení producentů, které zemědělce zastupuje, že toto množství dodá prvnímu zpracovateli, pokud to jejich skutečná produkce umožní.
3. U každé sklizně musejí smlouvy o pěstování obsahovat alespoň tyto údaje:
a)
jména a adresy smluvních stran;
b)
odrůdu nebo skupinu odrůd, na kterou se smlouva vztahuje;
c)
maximální množství k dodání;
d)
přesné místo, kde se tabák pěstuje: pěstitelskou oblast podle článku 171cc, okres, obec, označení parcely podle integrovaného kontrolního systému;
e)
velikost příslušného pozemku bez hospodářských komunikací a bez oplocení;
f)
kupní cenu podle stupně jakosti, bez podpory, poplatků za služby a daní;
g)
dohodnuté minimální požadavky podle stupňů jakosti při minimálním počtu tří stupňů jakosti na každou pozici na stonku při sklizni, jakož i závazek zemědělce dodat prvnímu zpracovateli surový tabák, který co do stupně jakosti odpovídá alespoň uvedeným minimálním požadavkům na jakost;
h)
závazek prvního zpracovatele zaplatit zemědělci kupní cenu odpovídající stupni jakosti;
i)
lhůtu pro zaplacení kupní ceny, která nesmí přesáhnout 30 dnů od uskutečnění dodávky;
j)
závazek zemědělce znovu vysadit na dotyčné parcele tabák do 20. června sklizňového roku.
4. Pokud se vysazení opozdí na dobu po 20. červnu, musí o tom zemědělec před uvedeným datem informovat doporučeným dopisem zpracovatele a příslušný orgán členského státu, a to s uvedením důvodu zpoždění a informacemi o případné změně parcely.
5. Smluvní strany smlouvy o pěstování mohou písemným dodatkem zvýšit množství, která byla ve smlouvě původně specifikována. Dodatek musí být předložen k registraci příslušnému subjektu nejpozději čtyřicátý den po termínu pro uzavření smluv o pěstování uvedeném v čl. 171ce odst. 1.
Článek 171ce
Uzavření a registrace smluv
1. Smlouvy o pěstování musí být, s výjimkou případu vyšší moci, uzavřeny nejpozději 30. dubna sklizňového roku. Členské státy mohou stanovit dřívější datum.
2. S výjimkou případu vyšší moci musí být uzavřené smlouvy o pěstování předloženy příslušnému subjektu k registraci nejpozději do patnácti dnů po termínu stanoveném pro jejich uzavření podle odstavce 1.
Příslušný je subjekt toho členského státu, ve kterém se uskuteční první zpracování.
Pokud se první zpracování tabáku provádí v jiném členském státě, než ve kterém byl tabák vypěstován, předloží neprodleně příslušný subjekt zpracovatelského členského státu příslušnému subjektu producentského členskému státu opis registrované smlouvy o pěstování. Pokud tento příslušný subjekt sám neprovádí kontrolu režimu podpor, předloží opis registrované smlouvy příslušnému kontrolnímu subjektu.
3. V případě, že je maximálně o 15 dní překročena lhůta pro podpis smlouvy podle odstavce 1 nebo pro zaregistrování smlouvy o pěstování podle odstavce 2, sníží se podpora o 20 %.
Článek 171cf
Smlouvy se sdružením producentů
1. Pokud se smlouva o pěstování uzavírá mezi prvním zpracovatelem a sdružením producentů, je ke smlouvě přiložen jmenný seznam dotyčných zemědělců i s údaji o maximálním množství k dodání, o přesném umístění parcel a o velikosti dotyčných parcel podle čl. 171cd odst. 3 písm. c), d) a e).
Seznam musí být předložen příslušnému subjektu k registraci nejpozději do 15. května sklizňového roku.
2. Sdružení producentů podle odstavce 1 nesmějí provádět první zpracování tabáku.
3. Zemědělci, kteří produkují tabák, nesmějí být členy více než jednoho sdružení producentů.
Článek 171cg
Minimální požadavky na jakost
Tabák dodaný prvnímu zpracovateli musí být běžné obchodní jakosti a nesmí vykazovat žádné znaky uvedené v příloze XXVII. Smluvní státy mohou stanovit přísnější požadavky nebo se na přísnějších požadavcích mohou dohodnout smluvní strany.
Článek 171ch
Spory
Členské státy se mohou ve sporných případech ohledně jakosti tabáku dodaného prvnímu zpracovateli obrátit na rozhodčí subjekt. Členské státy stanoví pravidla členství a rozhodovacích postupů těchto subjektů. Tyto rozhodčí subjekty se musí skládat z jednoho nebo více zástupců producentů a stejného počtu zástupců prvních zpracovatelů.
Článek 171ci
Výše podpory
Na základě čl. 110k písm. d) nařízení (ES) č. 1782/2003 stanoví členské státy do 15. března sklizňového roku orientační částku podpory na kg podle odrůdy tabáku nebo skupiny odrůdy. Členské státy mohou diferencovat výši podpory v závislosti na jakosti dodaného tabáku. Pro každou odrůdu nebo skupinu odrůd nesmí výše podpory přesáhnout částku prémie podle skupiny odrůd stanovenou pro sklizeň 2005 nařízením Rady (ES) č. 546/2002 (10).
Členské státy stanoví konečnou částku podpory na kg podle odrůdy tabáku nebo podle skupiny odrůd během 15 pracovních dní po dni, ke kterému byl dodán veškerý tabák za dotyčnou sklizeň. Pokud celková částka, o kterou je zažádáno v členském státě, přesahuje národní strop stanovený v článku 110l nařízení (ES) č. 1782/2003, který je přizpůsoben podle článku 110m uvedeného nařízení, použije členský stát lineární snížení částek vyplácených každému zemědělci.
Článek 171cj
Výpočet vyplácené podpory
1. Podpora vyplácená zemědělcům se vypočítá na základě hmotnosti tabákových listů dotyčné odrůdy nebo dotyčné skupiny odrůd, které odpovídají minimálním požadavkům na jakost a které první zpracovatel převzal.
2. V případě, že je vlhkost produktu vyšší nebo nižší než hodnota stanovená pro dotyčnou odrůdu v příloze XXVIII, přizpůsobí se hmotnost podle každého procentního bodu rozdílu vlhkostí, a to v rámci tolerancí stanovených v uvedené příloze.
3. Postup pro stanovení vlhkosti, rozsahu a četnosti odebírání vzorků, jakož i metoda přepočtu přizpůsobené hmotnosti jsou stanoveny v příloze XXIX.
Článek 171ck
Dodání
1. Kromě případu vyšší moci musejí zemědělci dodat svou veškerou produkci prvnímu zpracovateli do 30. dubna roku následujícího po sklizňovém roku, jinak pozbývají svého nároku na podporu. Členské státy mohou stanovit dřívější datum.
2. Dodání se uskutečňuje buď přímo na místo zpracování tabáku nebo, v případě povolení členského státu, do schváleného výkupního střediska. Příslušný kontrolní subjekt schválí tato výkupní střediska, která musí mít vhodná zařízení, odpovídající váhy a přiměřené prostory.
3. Pokud nebyl nezpracovaný tabák dodán na místa podle odstavce 2 nebo pokud přepravce, který dopravil přesně stanovená množství tabáku z výkupního střediska k prvnímu zpracovateli, k tomu nemá povolení, musí prvozpracovatelský podnik, který přijal dotyčný tabák, zaplatit členskému státu částku, která se rovná podpoře na předmětné množství tabáku. Tato částka připadne Evropskému zemědělskému orientačnímu a záručnímu fondu (EZOZF).
Článek 171cl
Platba
Příslušný subjekt členského státu vyplácí zemědělci podporu na základě osvědčení o kontrole vydaného příslušným kontrolním subjektem, kterým se potvrzuje, že tabák byl dodán.
Článek 171cm
Zálohy
1. Odchylně od čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 796/2004 mohou členské státy u podpory na tabák pro zemědělce použít režim záloh.
2. Žádosti zemědělců o zálohu lze podávat po 16. září sklizňového roku. K žádosti o zálohu na prémii musí být přiloženy níže uvedené doklady, pokud členský stát tyto doklady už nevlastní a nestanoví jinak:
a)
kopie smlouvy o pěstování nebo její registrační číslo;
b)
písemné prohlášení příslušného zemědělce o množství tabáku, které je schopen dodat během právě probíhající sklizně.
3. Záloha, která činí maximálně 50 % splatné podpory na základě orientační výše podpory stanovené v souladu s článkem 171ci, se vyplácí proti složení jistoty ve výši zálohy navýšené o 15 %.
Jistota se uvolňuje po vyplacení celkové částky podpory podle článku 19 nařízení (EHS) č. 2220/85.
4. Záloha se vyplácí od 16. října sklizňového roku a během 30 dní od podání žádosti uvedené v odstavci 2 a od předložení důkazu o složení jistoty uvedené v odstavci 3.
Vyplacená záloha se odečítá od částky podpory na tabák, která se má vyplatit podle článku 171cl.
5. Členské státy stanoví případné další podmínky pro poskytování záloh, zejména konečnou lhůtu pro předložení žádostí. Pokud zemědělec zahájil dodávky, nemůže již podat žádost o poskytnutí zálohy.
Článek 171cn
Přeshraniční zpracování
1. Podpora nebo záloha na podporu jsou vypláceny členským státem, v němž byl tabák vyprodukován.
2. Pokud se tabák zpracovává v jiném než producentském členském státě, sdělí zpracovatelský členský stát producentskému členskému státu po provedení nezbytné kontroly všechny údaje, které jsou nutné pro vyplacení podpory nebo pro uvolnění jistoty.
Článek 171co
Oznámení Komisi
1. Každý dotyčný členský stát oznámí Komisi nejpozději do 31. ledna každého sklizňového roku tyto údaje:
a)
názvy a adresy subjektů příslušných pro registraci smluv o pěstování;
b)
jména a adresy schválených provozpracovatelských podniků.
Komise zveřejní seznam těchto subjektů příslušných pro registraci smluv o pěstování a schválených prvních zpracovatelů v Úředním věstníku Evropské unie, řadě C.
2. Každý zúčastněný členský stát oznámí neprodleně Komisi vnitrostátní prováděcí opatření k této kapitole.
Článek 171cp
Přechodné opatření
Aniž jsou dotčeny budoucí změny, mají producenti, jejichž produkční kvóty na tabák byly během sklizní 2002 a 2003 odkoupeny zpět podle článku 14 nařízení (EHS) č. 2075/92, od 1. ledna 2006 během zbývající doby z pěti sklizňových roků následujících po roce, v němž byla jejich kvóta odkoupena zpět, nárok na vyplacení částky rovnající se procentnímu podílu prémie udělené na sklizeň 2005, jak je uvedeno v tabulkách v příloze XXX. Tyto částky se vyplácejí každý rok do 31. května.
8.
Článek 172 se mění takto:
a)
vkládají se nové odstavce 3a a 3b, které znějí:
„3 a Nařízení (ES) č. 1591/2001 se zrušuje. Nadále se však použije, pokud jde o hospodářskou sezónu 2005/2006.
3 b Nařízení (EHS) č. 85/93 a (ES) č. 2848/98 se zrušují s účinkem od 1. ledna 2006. Použijí se však nadále pro sklizeň 2005.“;
b)
odstavec 4 se nahrazuje tímto:
„4. Odkazy na zrušené právní akty se považují za odkazy na toto nařízení s výjimkou nařízení (EHS) č. 85/93.“
9.
Příloha tohoto nařízení se doplňuje jako přílohy XXIV až XXX.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení se použije ode dne 1. ledna 2006 s výjimkou čl. 1 bodu 4, který se použije ode dne 1. ledna 2005.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 22. prosince 2005.
RÈGLEMENT (CE) N o 2182/2005 DE LA COMMISSION
du 22 décembre 2005
modifiant le règlement (CE) no 1973/2004 portant modalités d'application du règlement (CE) no 1782/2003 du Conseil en ce qui concerne les régimes d'aide prévus aux titres IV et IV bis dudit règlement et l'utilisation de terres mises en jachère pour la production de matières premières
LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté européenne,
vu le règlement (CE) no 1782/2003 du Conseil du 29 septembre 2003 établissant des règles communes pour les régimes de soutien direct dans le cadre de la politique agricole commune et établissant certains régimes de soutien en faveur des agriculteurs et modifiant les règlements (CEE) no 2019/93, (CE) no 1452/2001, (CE) no 1453/2001, (CE) no 1454/2001, (CE) no 1868/94, (CE) no 1251/1999, (CE) no 1254/1999, (CE) no 1673/2000, (CEE) no 2358/71 et (CE) no 2529/2001 (1), et notamment ses articles 145 et 155,
considérant ce qui suit:
(1)
L’article 99, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1782/2003 dispose que le montant de l'aide aux semences demandée ne dépasse pas le plafond fixé par la Commission. Lorsque le montant total des aides demandées dépasse le plafond fixé, l'aide par agriculteur est réduite proportionnellement.
(2)
Le chapitre 10 du règlement (CE) no 1973/2004 de la Commission (2) énonce les conditions d’octroi de l’aide à la production de semences. L’article 49 dudit règlement prévoit que cette aide n’est octroyée qu’à la condition que les semences aient été commercialisées pour être ensemencées par le destinataire au plus tard le 15 juin de l’année suivant la récolte.
(3)
La nécessité d’appliquer un éventuel coefficient de réduction la même année complique considérablement la mise en œuvre du nouveau régime. La seule solution qui permettrait d’éviter de devoir appliquer un tel coefficient serait d’octroyer l’essentiel des paiements à partir du moment où toutes les semences ont été commercialisées, c'est-à-dire lorsque la quantité totale de semences est connue. Cette solution présente l'inconvénient de retarder la date d'octroi des paiements aux exploitants agricoles et, à terme, de leur poser des problèmes financiers. Pour parer à cet inconvénient, il convient de mettre en place un système d'avances sur l'aide aux semences.
(4)
Le règlement (CE) no 1782/2003, modifié par le règlement (CE) no 864/2004 (3), définit les règles applicables au régime de soutien couplé en faveur du coton, de l’huile d’olive et du tabac brut.
(5)
Le titre IV, chapitre 10 bis, du règlement (CE) no 1782/2003 du règlement prévoit en particulier la possibilité d’octroyer une aide directe à la production de coton. Il est dès lors nécessaire d’établir les modalités relatives à l’octroi de cette aide.
(6)
L'article 110 ter, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1782/2003 prévoit que le bénéfice de l'aide par hectare pour le coton est subordonné à l'obligation pour l’agriculteur d’utiliser des variétés agréées et de cultiver le coton sur des terres agréées par les États membres. Il y a donc lieu de préciser les critères d'agrément en ce qui concerne tant les variétés que les terres agricoles adaptées à la production de coton.
(7)
Pour prétendre à l’aide par hectare pour la culture du coton, les agriculteurs doivent ensemencer des terres agréées. Il convient d'établir un critère définissant l’ensemencement. La fixation par les États membres de la densité minimale de plantation de ces terres en fonction des conditions pédoclimatiques et des spécificités régionales doit constituer un critère objectif pour déterminer si l’ensemencement a été exécuté correctement.
(8)
Le dépassement des superficies de base nationales fixées pour le coton à l'article 110 quater, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1782/2003 implique une réduction du montant de l'aide à verser par hectare admissible. Pour la Grèce, il convient cependant de préciser la façon de calculer le montant réduit compte tenu de la subdivision de la superficie nationale en sous-superficies auxquelles s'appliquent des montants d'aide différents.
(9)
Les États membres doivent procéder à l’agrément des organisations interprofessionnelles de production de coton sur la base de critères objectifs concernant la dimension des organisations interprofessionnelles, leurs tâches ainsi que leur organisation interne. La dimension d’une organisation interprofessionnelle doit être fixée compte tenu de la nécessité pour l’égreneur membre de pouvoir réceptionner des quantités suffisantes de coton non égrené. L’organisation interprofessionnelle ayant comme principal objectif l’amélioration de la qualité du coton à livrer, elle doit mener des actions s’inscrivant dans ce cadre pour le bénéfice de ses membres.
(10)
Pour des raisons de simplification de la gestion du système d’aide, un même producteur ne peut appartenir qu'à une seule organisation interprofessionnelle. Pour le même motif, lorsque le producteur membre d’une organisation interprofessionnelle s’engage à livrer le coton qu’il produit, il ne peut le livrer qu’à un égreneur membre de cette même organisation.
(11)
Conformément à l’article 110 sexties du règlement (CE) no 1782/2003, les organisations interprofessionnelles peuvent décider de différencier l’aide à laquelle leurs producteurs membres ont droit. Le barème de différenciation doit respecter des critères concernant, en particulier, la qualité du coton à livrer, en excluant des critères concernant l’augmentation de la production. À cette fin, les organisations interprofessionnelles doivent déterminer les catégories de parcelles en fonction, notamment, de critères relatifs à la qualité du coton produit sur ces parcelles.
(12)
Pour permettre la fixation du montant d’aide à verser aux producteurs membres des organisations interprofessionnelles de production de coton, le barème doit prévoir la méthode de répartition du montant global de l'aide différenciée entre les différentes catégories de parcelles, les procédures d'évaluation et de classement de chaque parcelle dans une de ces catégories, le calcul du montant de l'aide par hectare admissible en fonction du budget disponible pour chaque catégorie, ainsi que le nombre total d’hectares se trouvant dans chaque catégorie.
(13)
Aux fins du classement des parcelles dans une des catégories déterminées conformément au barème, le coton livré peut être analysé en présence de toutes les parties concernées.
(14)
Le producteur membre n’étant pas obligé de livrer son coton, il doit avoir droit au moins à la partie non différenciée de l’aide en l’absence de livraison. Le barème de différenciation doit prévoir cette situation et fixer le montant minimal de l’aide par hectare admissible en l’absence de livraison.
(15)
Pour l'application du barème et dans un but de simplification, toutes les parcelles d'un même producteur doivent être considérées comme appartenant à une même catégorie de parcelles donnant la même qualité de coton.
(16)
L’organisme payeur, après réception de la communication de l’organisation interprofessionnelle relative aux montants de l’aide à verser aux producteurs membres, doit procéder aux vérifications nécessaires ainsi qu’au paiement de l’aide.
(17)
Le barème doit être approuvé par l’État membre. Afin d’informer les membres producteurs en temps utile, il convient de prévoir une date limite avant laquelle l’État membre doit décider d’approuver ou non le barème de l’organisation interprofessionnelle ainsi que les modifications éventuellement apportées par la suite à celui-ci. L’organisation interprofessionnelle n’étant pas obligée d’adopter un barème de différenciation, elle doit pouvoir décider elle-même, en informant l’État membre, d’interrompre l’application du barème.
(18)
Le régime d'aide au coton prévoit que les États membres communiquent à leurs producteurs certaines informations concernant la culture du coton, telles que les variétés agréées, les critères objectifs pour l'agrément de terres et la densité minimale des plants. Afin d’informer les agriculteurs en temps utile, il est nécessaire que l’État membre leur communique ces informations avant une date déterminée.
(19)
La Commission étant chargée du contrôle de l'application correcte des dispositions relatives à l’application de l’aide spécifique au coton, il importe que les États membres lui transmettent en temps utile les mêmes informations ainsi que des informations relatives aux organisations interprofessionnelles.
(20)
L’application du régime d'aide au coton prévu par le règlement (CE) no 1782/2003 rend sans objet les dispositions du règlement (CE) no 1591/2001 de la Commission du 2 août 2001 portant modalités d'application du régime d'aide pour le coton (4). Il y a donc lieu d’abroger ledit règlement.
(21)
Le titre VI, chapitre 10 ter, du règlement (CE) no 1782/2003 prévoit la possibilité d’octroyer une aide directe aux oliveraies. Il est dès lors nécessaire d’établir les modalités relatives à l’octroi de cette aide.
(22)
L’article 110 decies du règlement (CE) no 1782/2003 dispose que les États membres établissent au maximum cinq catégories d’oliveraies et fixent une aide par olive SIG-ha pour chacune de ces catégories. À cette fin, il appartient à la Commission de définir un cadre commun de critères environnementaux et sociaux, liés aux caractéristiques des paysages oléicoles et aux traditions sociales.
(23)
Afin d’améliorer les contrôles, il est nécessaire que les informations sur l’appartenance de chaque agriculteur aux catégories d’oliveraies soient enregistrées dans le système d’information géographique oléicole. Il convient de prévoir la possibilité d’adapter les catégories une fois par an pour le cas où les conditions environnementales et sociales changeraient.
(24)
L’aide aux oliveraies est accordée par olive SIG-ha. Par conséquent, il est nécessaire de calculer, pour chaque agriculteur, la surface éligible à l’aide selon une méthode commune où l’unité de surface est exprimée en olive SIG-ha. Afin de faciliter les procédures administratives, il convient de prévoir des mesures dérogatoires tant pour les parcelles ayant une taille minimale à déterminer par l’État membre que pour les parcelles oléicoles situées dans une entité administrative où l’État membre a établi un système parallèle au SIG oléicole.
(25)
Pour le paiement de l’aide par olive SIG-ha, il importe, dans un premier temps et afin d’informer en temps utile les agriculteurs, que l’État membre établisse au début de chaque année un montant indicatif de l’aide par olive SIG-ha pour chaque catégorie d’oliveraie. Ce montant indicatif doit être calculé sur la base des données disponibles en ce qui concerne le nombre d’agriculteurs et les surfaces bénéficiant de l’aide aux oliveraies; sur la base de données plus précises, l’État membre fixe ensuite le montant définitif de l’aide.
(26)
Selon une des conditions d’éligibilité établies pour l’aide aux oliveraies, le nombre d’oliviers que compte l’oliveraie ne doit pas différer de plus de 10 % du nombre enregistré le 1er janvier 2005. Afin de contrôler le respect de cette règle, les États membres doivent définir avant cette date les informations nécessaires à l’identification de la parcelle concernée. Pour la France et le Portugal, il convient de prévoir de reporter la définition des informations relatives aux parcelles concernées à des dates ultérieures, afin de tenir compte des surfaces plantées en oliviers dans le cadre des programmes approuvés conformément à l’article 4 du règlement (CE) no 1638/98 du Conseil du 20 juillet 1998 modifiant le règlement no 136/66/CEE portant établissement d'une organisation commune des marchés dans le secteur des matières grasses (5).
(27)
Afin de permettre à la Commission de vérifier l’application des dispositions relatives au paiement de l’aide aux oliveraies, il importe que les États membres communiquent régulièrement les informations relatives aux surfaces oléicoles bénéficiant de l’aide et au niveau de l’aide à octroyer pour chaque catégorie d’oliveraies.
(28)
Le titre IV, chapitre 10 quater, du règlement (CE) no 1782/2003 du règlement prévoit la possibilité d’octroyer une aide directe à la production de tabac. Il est dès lors nécessaire d’établir les modalités relatives à l’octroi de cette aide.
(29)
Pour des raisons de clarté, il y a lieu de formuler un certain nombre de définitions.
(30)
Il convient de classer en groupes les différentes variétés de tabac en fonction de la méthode de séchage appliquée et des coûts de production, compte tenu des dénominations utilisées dans les échanges internationaux.
(31)
Les entreprises de première transformation autorisées à signer des contrats de culture doivent, en tant que parties contractantes, être agréées. Il importe que cet agrément soit retiré en cas de non-respect des règles et il y a lieu de préciser les conditions particulières régissant la transformation de tabac dans un État membre.
(32)
Conformément à l’article 110 duodecies du règlement (CE) no 1782/2003, il convient de fixer, pour chaque groupe de variétés de tabac, les zones de production reconnues en vue de l'octroi de l’aide sur la base des zones traditionnelles de production. Il importe toutefois d’autoriser les États membres à restreindre les zones de production, notamment dans le but d'améliorer la qualité de la production.
(33)
Afin de permettre l'organisation de contrôles et la gestion efficace du paiement de l'aide, il importe que la production de tabac s’effectue dans le cadre de contrats de culture passés entre les exploitants agricoles et les premiers transformateurs. Il convient de définir les principaux éléments devant figurer dans ces contrats de culture. Il y a lieu de fixer suffisamment tôt les dates limites de conclusion et d'enregistrement de ces contrats afin d’assurer, dès le début de l'année de la récolte, un débouché stable aux exploitants agricoles pour leur future récolte et un approvisionnement régulier des entreprises de transformation.
(34)
Pour des raisons d’efficacité des contrôles, il importe qu’après la passation d’un contrat avec un groupement de producteurs, les informations essentielles relatives à chaque producteur soient communiquées. Afin d’éviter les distorsions de concurrence et les problèmes de contrôle, il convient de préciser que le groupement des producteurs ne peut pas exercer l'activité de première transformation. Pour des raisons de respect de la structure du marché, il y a lieu de préciser qu'un exploitant agricole ne peut appartenir qu'à un seul groupement.
(35)
Il importe que le tabac brut éligible à la prime soit de qualité saine, loyale et marchande et exempt de certaines caractéristiques empêchant une commercialisation normale.
(36)
Compte tenu de la nature particulière de ce régime d’aide, il convient de prévoir des dispositions permettant de résoudre les litiges éventuels par des recours à des commissions paritaires.
(37)
Pour faciliter la gestion de l’enveloppe financière destinée au tabac brut, il importe que les États membres fixent le montant indicatif de l’aide pour chaque variété ou groupe de variétés au début de l'année de la récolte et le montant définitif de l'aide après que toutes les livraisons ont été effectuées. Il importe que le montant définitif de l’aide ne dépasse pas le niveau de la prime de 2005.
(38)
Afin d'encourager l'amélioration de la qualité et d’accroître la valeur la production communautaire, il convient d’autoriser les États-membres à différencier le montant de l’aide fixé pour chaque variété ou groupe de variétés en fonction de la qualité du tabac livré.
(39)
Il importe que le paiement de l’aide versée pour la quantité de tabac en feuilles livrée par l’exploitant agricole à l'entreprise de première transformation soit subordonné au respect des exigences qualitatives minimales convenues. Il convient d'adapter l’aide lorsque le taux d'humidité du tabac livré s'écarte du taux d'humidité fixé pour chaque groupe de variétés sur la base d'exigences qualitatives raisonnables. Pour simplifier le contrôle lors de la livraison, il est nécessaire de fixer les niveaux et les fréquences de prélèvement des échantillons ainsi que le mode de calcul du poids adapté aux fins de la détermination du taux d'humidité.
(40)
Il importe de limiter la période de livraison du tabac aux entreprises de transformation afin d’éviter le report frauduleux d'une récolte sur l'autre. La pratique consiste, dans plusieurs États membres, à faire des contrôles non pas sur le lieu de transformation du tabac mais sur le lieu de livraison. Il convient de définir les lieux où le tabac doit être livré et de préciser les contrôles à effectuer. Il appartient aux États membres d'approuver ces centres d'achat.
(41)
Il y a lieu d’établir les conditions de versement de l’aide pour prévenir la fraude. Il appartient toutefois aux États membres de définir les modalités de gestion et de contrôle.
(42)
L’aide ne peut être versée qu'après un contrôle des livraisons destiné à établir que les opérations ont bien été réalisées. Il convient néanmoins de prévoir le versement d'avances aux producteurs jusqu’à concurrence de 50 % du montant indicatif de l’aide à payer, à condition qu'une garantie suffisante ait été constituée.
(43)
Pour des raisons administratives, il importe que l'aide ne soit octroyée, dans chaque État membre, que pour des produits du territoire dudit État membre. Il y lieu de prévoir des dispositions permettant de prendre en considération les cas où le tabac est transformé dans un État membre autre que celui de sa production. Il convient, dans ce cas, de prendre en charge la quantité de tabac brut en question dans l'État membre où elle a été produite au profit des producteurs de cet État membre.
(44)
Du fait de la réforme du régime du tabac, le programme de rachat des quotas de tabac cessera de s'appliquer. Néanmoins, les producteurs qui ont participé à ce programme en 2002 et 2003 continueront de bénéficier du versement des prix de rachat, respectivement jusqu'en 2007 et 2008. Actuellement, le prix de rachat correspond à un pourcentage de la prime au tabac pour une année de récolte donnée. Le système actuel de la prime au tabac cessera d’exister à compter du 1er janvier 2006; c'est pourquoi il est nécessaire d'établir, à titre provisoire, une nouvelle base de calcul du futur prix de rachat des quotas. Le niveau de la prime au tabac brut n’a pas évolué durant les années de récolte 2002-2005. Pour des raisons de continuité, il est donc approprié de se fonder sur le niveau de la prime de 2005 pour le calcul du prix de rachat.
(45)
En raison de la suppression du seuil de garantie et du régime de prime établis au règlement (CEE) no 2075/92 du Conseil (6), il y a lieu d’abroger le règlement (CE) no 2848/98 de la Commission du 22 décembre 1998 portant modalités d'application du règlement (CEE) no 2075/92 du Conseil en ce qui concerne le régime de primes, les quotas de production et l'aide spécifique à octroyer aux groupements des producteurs dans le secteur du tabac brut (7). Il convient également d’abroger les dispositions du règlement (CEE) no 85/93 de la Commission du 19 janvier 1993 relatif aux agences de contrôle dans le secteur du tabac (8), ces dispositions étant à présent obsolètes.
(46)
Il y a lieu dès lors de modifier en conséquence le règlement (CE) no 1973/2004.
(47)
Les mesures prévues par le présent règlement sont conformes à l'avis du comité de gestion des paiements directs,
A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
Article premier
Le règlement (CE) no 1973/2004 est modifié comme suit:
1)
À l'article 1er, paragraphe 1, les points q), r) et s) suivants sont ajoutés:
«q)
aide spécifique au coton, prévue au titre IV, chapitre 10 bis, dudit règlement;
r)
aide aux oliveraies prévue au titre IV, chapitre 10 ter, dudit règlement;
s)
aide au tabac prévue au titre IV, chapitre 10 quater, dudit règlement.»
2)
À l'article 3, paragraphe 1, le point a) est remplacé par le point suivant:
«a)
au plus tard pour le 15 septembre de l'année concernée: les données disponibles concernant les superficies ou les quantités dans le cas des primes aux produits laitiers, des paiements supplémentaires, des semences et du tabac visés aux articles 95, 96, 99 et 110 duodecies du règlement (CE) no 1782/2003, pour lesquelles l'aide a été demandée au titre de l'année civile considérée, ces données pouvant être ventilées, le cas échéant, par sous-superficie de base;»
3)
À l’article 21, le paragraphe 1 est remplacé par le texte suivant:
«1. Sans préjudice de l'article 28 du règlement (CE) no 1782/2003, l'aide aux pommes de terre féculières est payée à chaque agriculteur par l'État membre sur le territoire duquel est située l’exploitation qui livre les pommes de terre destinées à la fabrication de la fécule, à partir du moment où ledit agriculteur a livré aux féculeries toutes ses quantités pour la campagne dans un délai de quatre mois à compter de la date à laquelle la preuve visée à l'article 20 du présent règlement a été fournie et les conditions visées à l'article 19 du présent règlement ont été remplies.»
4)
L'article 49 bis suivant est inséré:
«Article 49 bis
Avances
Les États membres peuvent accorder des avances aux multiplicateurs de semences à compter du 1er décembre de la campagne de commercialisation. Ces avances sont proportionnelles à la quantité de semences déjà commercialisées pour être plantées au sens de l'article 49, pour autant que toutes les conditions établies au chapitre 10 soient respectées.»
5)
Le chapitre 17 bis suivant est inséré:
«CHAPITRE 17 bis
PAIEMENTS SPÉCIFIQUES À LA CULTURE DU COTON
Article 171 bis
Agrément des terres agricoles pour la production de coton
Les États membres établissent les critères objectifs sur la base desquels les terres sont agréées pour l’aide spécifique au coton prévu à l’article 110 bis du règlement (CE) no 1782/2003.
Ces critères sont basés sur un ou plusieurs des éléments suivants:
a)
l’économie agricole des régions pour lesquelles la production de coton est importante;
b)
l’état pédoclimatique des superficies en question;
c)
la gestion des eaux d’irrigation;
d)
les rotations et les techniques culturales susceptibles de respecter l’environnement.
Article 171 bis bis
Agrément des variétés pour l’ensemencement
Les États membres procèdent à l’agrément des variétés enregistrées dans le catalogue communautaire qui sont adaptées aux besoins du marché.
Article 171 bis ter
Conditions d’éligibilité
L’ensemencement des superficies visé à l’article 110 ter, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1782/2003 est atteint par l’obtention d’une densité minimale de plants à fixer par l’État membre en fonction des conditions pédoclimatiques et, le cas échéant, des spécificités régionales.
Article 171 bis quater
Pratiques agronomiques
Les États membres sont autorisés à établir des règles spécifiques quant aux pratiques agronomiques nécessaires pour l’entretien des cultures dans des conditions de croissance normales, à l’exclusion des opérations de récolte.
Article 171 bis quinquies
Calcul du montant de l’aide par hectare admissible
1. Sans préjudice de l’article 171 bis octies du présent règlement, dans le cas de l’Espagne et du Portugal, si la superficie de coton admissible au bénéfice de l’aide dépasse la superficie de base nationale fixée à l’article 110 quater, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1782/2003, le montant de l’aide prévu au paragraphe 2 dudit article est multiplié par un coefficient de réduction, obtenu en divisant la superficie de base par la superficie admissible.
2. Sans préjudice de l’article 171 bis octies du présent règlement pour la Grèce, si la superficie de coton admissible au bénéfice de l’aide est supérieure à 300 000 hectares, le montant de l’aide à verser par hectare est obtenu en faisant la somme des 594 EUR multipliés par 300 000 hectares et d’un montant complémentaire multiplié par la superficie excédant 300 000 et en divisant ladite somme par la surface totale admissible.
Le montant complémentaire visé au premier alinéa est égal à:
-
342,85 EUR si la superficie admissible est supérieure à 300 000 hectares et inférieure ou égale à 370 000 hectares,
-
342,85 EUR multipliés par un coefficient de réduction égal à 70 000 divisé par le nombre d’hectares admissibles excédant 300 000, si la superficie admissible est supérieure à 370 000 hectares.
Article 171 bis sexies
Agrément des organisations interprofessionnelles
Chaque année, les États membres agréent, avant le 31 décembre pour l’ensemencement de l’année suivante, toute organisation interprofessionnelle de production de coton qui en fait la demande et qui:
a)
regroupe une superficie totale supérieure à une limite d’au moins 10 000 ha établie par l’État membre et répondant aux critères d’agrément visés à l’article 171 bis, ainsi qu’au moins une entreprise d’égrenage;
b)
mène des actions bien identifiées visant notamment:
-
au développement de la mise en valeur du coton non égrené produit,
-
à l’amélioration de la qualité du coton non égrené répondant aux besoins de l’égreneur,
-
à l’utilisation de méthodes de production respectueuses de l’environnement;
c)
a adopté des règles de fonctionnement interne, concernant notamment:
-
les conditions d’adhésion et les cotisations, en conformité avec les réglementations nationale et communautaire,
-
le cas échéant, un barème de différenciation de l’aide par catégorie de parcelles, déterminée notamment en fonction de la qualité du coton non égrené à fournir.
Toutefois, pour 2006, les États membres agréent les organisations interprofessionnelles de production de coton avant le 28 février 2006.
Article 171 bis septies
Obligations des producteurs
1. Un même producteur ne peut pas être membre de plusieurs organisations interprofessionnelles.
2. Le producteur membre d’une organisation interprofessionnelle est tenu de livrer le coton produit à un égreneur appartenant à cette même organisation.
3. La participation des producteurs à une organisation interprofessionnelle agréée doit résulter d’une adhésion volontaire.
Article 171 bis octies
Différenciation de l’aide
1. En incluant la majoration prévue à l’article 110 septies, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1782/2003, le barème visé à l’article 110 sexties dudit règlement (ci-après “le barème”) établit:
a)
les montants de l'aide par hectare admissible à percevoir par un producteur membre en fonction du classement de ses parcelles dans les catégories déterminées visées au paragraphe 2;
b)
la méthode de répartition par catégorie de parcelle, conformément au paragraphe 2, de l’ensemble de la somme réservée pour la différenciation de l’aide.
Aux fins de l’application du point a), le montant de base est au moins égal à la partie non différenciée de l'aide par hectare admissible prévue à l'article 110 quater, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1782/2003, adaptée, le cas échéant, conformément au paragraphe 3 dudit article.
Le calcul visé au point a) prévoit également la possibilité que le coton ne soit pas livré à l'égreneur. Dans ce cas, le montant minimal de l'aide par hectare admissible à percevoir par le producteur membre concerné est au moins égal à la partie non différenciée de l'aide par hectare admissible prévue à l'article 110 quater, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1782/2003, adaptée, le cas échéant, conformément au paragraphe 3 dudit article.
2. Les parcelles sont classées en plusieurs catégories déterminées par les organisations interprofessionnelles, compte tenu d’au moins un des critères qualitatifs suivants:
a)
longueur de la fibre du coton produit;
b)
taux d’humidité du coton produit;
c)
taux moyen d’impuretés du coton produit.
Le barème établit les procédures permettant d’évaluer chaque parcelle vis-à-vis de ces critères et de la classer parmi les catégories déterminées.
Le barème ne peut en aucun cas comporter de critères liés à l’augmentation de la production et à la mise sur le marché du coton.
Pour l’application du barème, toutes les parcelles d’un même producteur peuvent être considérées comme étant d’une même catégorie moyenne de parcelles et donnant une même qualité de coton.
3. Si nécessaire, pour la classification au sein du barème par catégorie de parcelles, le coton non égrené est analysé sur la base d’échantillons représentatifs au moment de sa livraison à l’entreprise d’égrenage en présence de toutes les parties concernées.
4. L’organisation interprofessionnelle communique à l’organisme payeur le montant résultant de l’application du barème à verser à chacun de ses producteurs. L’organisme payeur procède au paiement après vérification de la conformité et de l’admissibilité des montants d’aide concernés.
Article 171 bis nonies
Approbation et modifications du barème
1. Le barème est communiqué pour la première fois à l’État membre concerné en vue de son approbation avant le 28 février 2006 pour l’ensemencement de l’année 2006.
L’État membre décide d’approuver ou non le barème dans un délai d’un mois après la communication.
2. Les organisations interprofessionnelles agréées communiquent à l’État membre concerné avant le 31 janvier les modifications apportées au barème pour l’ensemencement de l’année en cours.
Les modifications apportées au barème sont considérées comme approuvées, sauf si l’État membre concerné fait état d’objections dans un délai d’un mois après la date visée au premier alinéa.
En cas d’absence d’approbation des modifications du barème, l’aide à verser est celle calculée sur la base du barème approuvé sans tenir compte des modifications non approuvées.
3. Si l’organisation interprofessionnelle décide d’interrompre l’application du barème, elle en informe l’État membre. L’interruption prend effet pour l’ensemencement de l’année suivante.
Article 171 bis decies
Communications aux producteurs et à la Commission
1. Les États membres communiquent aux agriculteurs produisant du coton et à la Commission, avant le 31 janvier de l’année concernée:
a)
les variétés agréées; toutefois, les variétés agréées conformément à l’article 171 bis bis après cette date doivent être communiquées aux agriculteurs avant le 15 mars de la même année;
b)
les critères d’agrément des terres;
c)
la densité minimale de plants de coton visée à l’article 171 bis ter;
d)
les pratiques agronomiques exigées.
2. Dans le cas d’un retrait d’agrément pour une variété, les États membres en informent les agriculteurs au plus tard le 31 janvier pour l’ensemencement de l’année suivante.
3. Les États membres communiquent à la Commission les informations suivantes:
a)
au plus tard le 30 avril de l’année concernée, les noms des organisations interprofessionnelles agréées et leurs principales caractéristiques en ce qui concerne leur superficie, leur potentiel de production, leur nombre de producteurs, leur nombre d’égreneurs et leurs capacités d’égrenage;
b)
au plus tard pour le 15 septembre de l'année concernée, les superficies ensemencées pour lesquelles des demandes d'aide spécifique au coton ont été présentées;
c)
au plus tard pour le 31 juillet de l'année suivante, les données finales correspondant aux superficies ensemencées pour lesquelles l'aide spécifique au coton a effectivement été versée au titre de l'année considérée, après déduction, le cas échéant, des réductions en matière de superficie prévues à la partie II, titre IV, chapitre I, du règlement (CE) no 796/2004.»
6)
Le chapitre 17 ter suivant est inséré:
«CHAPITRE 17 ter
AIDE AUX OLIVERAIES
Article 171 ter
Catégories d’oliveraies
1. Les États membres définissent les oliveraies éligibles à l’aide prévue à l’article 110 octies du règlement (CE) no 1782/2003 et procèdent à leur classement en cinq catégories au maximum, sur la base de critères choisis parmi les suivants:
a)
critères environnementaux:
i)
difficulté d’accès aux parcelles;
ii)
risque de dégradation physique des terres;
iii)
caractère particulier des oliveraies: oliviers âgés, de valeur culturelle et paysagère, en pente, variétés traditionnelles, rares, ou situées dans des zones naturelles protégées;
b)
critères sociaux:
i)
zones à forte dépendance de la culture des oliviers;
ii)
zones à tradition oléicole;
iii)
zones présentant des indicateurs économiques défavorables;
iv)
exploitations présentant des risques d’abandon des oliveraies;
v)
dimension des oliveraies dans l’exploitation;
vi)
zones présentant des éléments caractéristiques tels que les productions AOP, IGP, biologiques et intégrées.
2. Les États membres déterminent, pour chaque agriculteur concerné, l’appartenance aux catégories visées au paragraphe 1 de chaque parcelle oléicole éligible à l’aide. Cette information est enregistrée dans le système d’information géographique oléicole (“SIG oléicole”).
3. Les États membres peuvent adapter une fois par an les catégories d’oliveraies définies en application du paragraphe 1.
Lorsque l’adaptation des catégories a pour conséquence un reclassement des oliveraies, le nouveau classement s’applique à partir de l’année suivant celle de l’adaptation.
Article 171 ter bis
Calcul des superficies
1. Les États membres calculent pour chaque producteur la superficie éligible à l’aide selon la méthode commune établie à l’annexe XXIV.
Les superficies sont exprimées en olive SIG-ha, avec deux décimales.
2. Par dérogation au paragraphe 1, la méthode commune établie à l’annexe XXIV ne s’applique pas lorsque:
a)
la parcelle oléicole est d’une taille minimale à déterminer par l’État membre dans la limite d’une taille ne pas dépassant 0,1 hectare;
b)
la parcelle oléicole est située dans une entité administrative qui n’est pas reprise dans la base de référence graphique du système d’information géographique oléicole.
Dans ces cas, l’État membre détermine la superficie oléicole selon des critères objectifs et de manière à assurer l’égalité de traitement entre les agriculteurs.
Article 171 ter ter
Montant de l’aide
1. Les États membres établissent, avant le 31 janvier de chaque année, le montant indicatif de l’aide par olive SIG-ha, pour chaque catégorie d’oliveraie.
2. Les États membres fixent, avant le 31 octobre de l’année concernée, le montant de l’aide par olive SIG-ha pour chaque catégorie d’oliveraie.
On obtient ce montant en multipliant le montant indicatif visé au paragraphe 1 par un coefficient qui correspond au montant maximal de l’aide fixé à l’article 110 decies, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1782/2003, compte tenu, le cas échéant, de la réduction prévue au paragraphe 4 dudit article, divisé par la somme des montants résultant de la multiplication du montant indicatif de l’aide visé au paragraphe 1 du présent article, établie pour chaque catégorie, par la superficie correspondante.
3. Les États membres peuvent appliquer les paragraphes 1 et 2 au niveau régional.
Article 171 ter quater
Détermination des données de base
1. Sur la base des données du SIG oléicole et des déclarations des agriculteurs, les États membres définissent au 1er janvier 2005, pour chaque parcelle oléicole, en vue de l’application de l’article 110 nonies, point c), du règlement (CE) no 1782/2003, le nombre et la localisation des oliviers éligibles, le nombre et la localisation des oliviers non éligibles, la surface oléicole et la superficie éligible de la parcelle oléicole, ainsi que sa catégorie conformément à l’article 171 ter.
2. Dans le cas des surfaces plantées en oliviers dans le cadre des programmes de nouvelles plantations en France et au Portugal approuvés par la Commission en application de l’article 4 du règlement (CE) no 1638/98 du Conseil (9) et enregistrées dans le SIG oléicole avant le 1er janvier 2007, les États membres définissent les informations visées au paragraphe 1 du présent article, à la date du 1er janvier 2006 pour les parcelles plantées en 2005 et à la date du 1er janvier 2007 pour les parcelles plantées en 2006. Ces informations sont communiquées aux agriculteurs au plus tard dans la demande unique pour 2007.
Article 171 ter quinquies
Communications
Les États membres communiquent chaque année à la Commission:
a)
au plus tard le 15 septembre: les données concernant les superficies d’oliveraies, ventilées par catégorie, pour lesquelles l'aide a été demandée au titre de l'année en cours;
b)
au plus tard le 31 octobre:
i)
les données concernant les superficies visées au point a) considérées comme admissibles à l’aide, compte tenu des réductions ou corrections prévues à l’article 51 du règlement (CE) no 796/2004;
ii)
le niveau de l’aide à octroyer pour chaque catégorie d’oliveraies;
c)
au plus tard le 31 juillet: les données finales correspondant aux superficies d’oliveraies, ventilées par catégories, pour lesquelles l'aide a été effectivement versée au titre de l'année précédente.
7)
Le chapitre 17 quater suivant est inséré:
«CHAPITRE 17 quater
AIDE AU TABAC
Article 171 quater
Définitions
Aux fins du présent chapitre, on entend par:
a)
“livraison”: toute opération qui, ayant lieu dans le cours d'une même journée, comporte la remise du tabac brut par un exploitant agricole ou un groupement de producteurs à une entreprise de transformation, dans le cadre d'un contrat de culture;
b)
“attestation de contrôle”: le document délivré par l'organisme de contrôle compétent certifiant que la quantité de tabac en cause a été prise en charge par l'entreprise de première transformation, que la livraison de cette quantité a été effectuée dans le cadre d'un contrat enregistré et que les opérations se sont déroulées conformément aux dispositions des articles 171 quater quinquies et 171 quater duodecies du présent règlement;
c)
“entreprise de première transformation”: toute personne physique ou morale agréée qui réalise la première transformation du tabac, en son propre nom et pour son propre compte, dans un ou plusieurs établissements de première transformation de tabac dotés des installations et des équipements appropriés à cette fin;
d)
“première transformation du tabac”: la transformation du tabac brut livré par un exploitant agricole en un produit stable, propre au stockage et conditionné dans des ballots ou des colis homogènes d'une qualité conforme aux exigences des utilisateurs finaux (manufactures);
e)
“groupement de producteurs”: un groupement représentant les exploitants agricoles producteurs de tabac.
Article 171 quater bis
Groupes de variétés de tabac brut
Les variétés de tabac brut sont classées dans les groupes suivants:
a)
Flue cured: tabac séché dans des fours où la circulation de l'air, la température et le degré hygrométrique sont contrôlés;
b)
Light air cured: tabac séché à l'air sous abri;
c)
Dark air cured: tabac séché à l'air sous abri, mais que l’on a laissé fermenter avant sa commercialisation;
d)
Fire cured: Tabac séché au feu;
e)
Sun cured: Tabac séché au soleil;
f)
Basmas (sun-cured);
g)
Katerini (sun-cured);
h)
Kaba Koulak classique et les variétés similaires (sun-cured).
Les variétés appartenant à chaque groupe figurent à l'annexe XXV.
Article 171 quater ter
Entreprises de première transformation
1. Les États membres accordent un agrément aux entreprises de première transformation établies sur leur territoire et fixent les conditions d’octroi de cet agrément.
Une entreprise de première transformation agréée est autorisée à signer des contrats de culture à condition qu’elle vende, directement ou indirectement, sans transformation ultérieure, à des manufactures de tabac au moins 60 % du tabac d’origine communautaire qu’elle commercialise.
2. L'État membre retire à l'entreprise de transformation l'agrément qu'il lui a accordé si celle-ci ne respecte pas, délibérément ou par négligence grave, les dispositions communautaires ou nationales applicables au tabac brut.
Article 171 quater quater
Zones de production
Pour chaque groupe de variétés, les zones de production visées à l'article 110 duodecies, point a), du règlement (CE) no 1782/2003 sont fixées à l'annexe XXVI du présent règlement.
Les États membres définissent des zones de production plus restreintes, en tenant compte notamment de critères qualitatifs. Une zone de production restreinte ne peut pas avoir une surface supérieure à celle d'une commune administrative ou, pour la France, d'un canton.
Article 171 quater quinquies
Contrats de culture
1. Les contrats de culture visés à l'article 110 duodecies, point c), du règlement (CE) no 1782/2003 sont conclus entre, d'une part, un premier transformateur et, d'autre part, un exploitant agricole ou un groupement le représentant, sous réserve que ledit groupement soit reconnu par l'État membre concerné.
2. Tout contrat de culture est conclu pour une variété ou un groupe de variétés. Il oblige le premier transformateur à prendre livraison de la quantité de tabac en feuilles prévue par le contrat, et l'exploitant agricole ou le groupement à livrer cette quantité au premier transformateur, dans la limite de sa production effective.
3. Pour chaque récolte, le contrat de culture comporte au moins les éléments suivants:
a)
les noms, prénoms et adresses des parties contractantes;
b)
l'indication de la variété ou du groupe de variétés de tabac qui font l'objet du contrat;
c)
l'indication de la quantité maximale à livrer;
d)
l'indication du site exact de production du tabac: la zone de production visée à l'article 171 quater quater, la province, la commune et l'identification de la parcelle sur la base du système de contrôle intégré;
e)
l'indication de la superficie de la parcelle concernée, à l'exclusion des accès de service et des enclos;
f)
l'indication du prix d'achat par grade qualitatif, à l'exclusion du montant de l'aide, des éventuels frais de services et des taxes;
g)
l'indication des exigences qualitatives minimales convenues par grade qualitatif, avec un nombre minimal de trois grades définis selon la position des feuilles sur la tige, ainsi qu'un engagement de l’exploitant agricole de livrer au transformateur un tabac brut trié par grade qualitatif et répondant au minimum à ces exigences qualitatives;
h)
un engagement du premier transformateur de verser à l'exploitant agricole le prix d'achat fixé par grade qualitatif;
i)
l'indication du délai de paiement du prix d'achat, qui ne peut excéder trente jours à compter de la livraison;
j)
un engagement de l'exploitant agricole de replanter du tabac sur la parcelle concernée pour le 20 juin de l'année de la récolte.
4. Lorsque l'exploitant effectue la plantation après le 20 juin, il lui appartient d'en informer avant cette date le transformateur et l'autorité compétente de l'État membre, par lettre recommandée, en précisant les motifs du retard ainsi que les renseignements relatifs à tout changement de parcelle.
5. Les parties contractantes peuvent accroître les quantités initialement prévues par le contrat de culture en y ajoutant un avenant écrit. L’avenant est soumis pour enregistrement à l’autorité compétente au plus tard le quarantième jour suivant la date limite fixée pour la conclusion des contrats visée à l’article 171 quater sexies, paragraphe 1.
Article 171 quater sexies
Conclusion et enregistrement des contrats
1. Les contrats de culture sont conclus, sauf cas de force majeure, au plus tard le 30 avril de l'année de la récolte. Les États membres peuvent avancer cette date.
2. Sauf cas de force majeure, les contrats de culture conclus doivent être remis pour enregistrement à l'organisme compétent au plus tard quinze jours après la date limite fixée pour leur conclusion au paragraphe 1.
L'organisme compétent est celui de l'État membre dans lequel il est prévu d'effectuer la transformation.
Lorsque la transformation a lieu dans un État membre autre que celui où le tabac est cultivé, l'organisme compétent de l'État membre de transformation adresse immédiatement une copie du contrat enregistré à l'organisme compétent de l'État membre de production. Si cet organisme ne procède pas lui-même aux contrôles du régime d'aide, il adresse une copie des contrats enregistrés à l’autorité compétente chargée du contrôle.
3. Si la date limite pour la signature du contrat prévue au paragraphe 1 ou pour la remise du contrat de culture prévu au paragraphe 2 est dépassé de quinze jours au maximum, l’aide à verser est réduite de 20 %.
Article 171 quater septies
Contrats avec un groupement de producteurs
1. Lorsqu’un contrat de culture est conclu entre une entreprise de première transformation et un groupement de producteurs, ce contrat est accompagné d'une liste nominative des exploitants agricoles concernés et de l'indication des quantités maximales à livrer par chacun d’entre eux, de la situation de leurs parcelles respectives et de la superficie des parcelles concernées, conformément à l'article 171 quater quinquies, paragraphe 3, points c), d) et e).
Cette liste est soumise pour enregistrement à l'organisme compétent au plus tard le 15 mai de l'année de la récolte.
2. Le groupement de producteurs visé au paragraphe 1 ne peut effectuer la première transformation du tabac.
3. Un producteur de tabac ne peut appartenir à plusieurs groupements de producteurs.
Article 171 quater octies
Exigences qualitatives minimales
Le tabac livré à l'entreprise de transformation est de qualité saine, loyale et marchande et exempt des caractéristiques énoncées à l'annexe XXVII. Des exigences qualitatives plus strictes peuvent être fixées par l'État membre ou convenues par les parties contractantes.
Article 171 quater nonies
Litiges
Les États membres peuvent prévoir que les litiges portant sur la qualité du tabac livré à l'entreprise de première transformation doivent être soumis à un organisme d'arbitrage. Les États membres définissent les règles régissant la composition et les délibérations de ces organismes, qui doivent comprendre, en nombre égal, un ou plusieurs représentants de producteurs et de transformateurs.
Article 171 quater decies
Niveau de l'aide
En application de l'article 110 duodecies, point d), du règlement (CE) no 1782/2003, les États membres fixent le montant indicatif de l'aide par kilogramme, pour chaque variété ou groupe de variétés de tabac, avant le 15 mars de l'année de la récolte. Les États-membres peuvent différencier le niveau de l’aide en fonction de la qualité du tabac livré. Pour chaque variété ou groupe de variétés, le niveau de l'aide ne peut excéder le montant de la prime fixé pour les différents groupes de variétés pour la récolte 2005 dans le règlement (CE) no 546/2002 du Conseil (10).
Les États membres fixent le montant définitif de l'aide par kilogramme, pour chaque variété ou groupe de variétés de tabac, dans un délai de 15 jours ouvrables à compter de la date à laquelle l’ensemble du tabac de la récolte concernée a été livré. Si le montant total de l'aide demandé dans un État membre dépasse le plafond national établi à l'article 110 terdecies du règlement (CE) no 1782/2003, modifié conformément à l'article 110 quaterdecies dudit règlement, l'État membre procède à une réduction linéaire des montants payés à chaque exploitant agricole.
Article 171 quater undecies
Calcul du paiement
1. L'aide à payer aux exploitants agricoles est calculée sur la base du poids de tabac en feuilles, de la variété ou du groupe de variétés concernés, correspondant aux exigences minimales de qualité et pris en charge par le premier transformateur.
2. Si le taux d'humidité est supérieur ou inférieur au taux fixé à l'annexe XXVIII pour la variété concernée, le poids est adapté pour chaque point de différence, dans les limites de tolérance fixées dans la même annexe.
3. Les méthodes à employer pour la détermination du taux d'humidité ainsi que des niveaux et fréquences des prélèvements d'échantillons, et le mode de calcul du poids adapté sont définis à l'annexe XXIX.
Article 171 quater duodecies
Livraison
1. Sauf cas de force majeure, l'exploitant agricole a jusqu'au 30 avril de l'année suivant celle de la récolte, délai de rigueur, pour livrer la totalité de sa production au premier transformateur, sous peine de perdre son droit à l'aide. Les États membres peuvent avancer cette date.
2. La livraison est effectuée soit directement au lieu même où le tabac sera transformé, soit si l'État membre l'autorise, à un centre d'achat agréé. L'organisme de contrôle compétent agrée ces centres d'achat, qui disposent tout à la fois d'installations et d'instruments de pesage ainsi que de locaux appropriés.
3. Si le tabac non transformé n'a pas été livré aux lieux visés au paragraphe 2 ou si, dans le cadre du transfert des quantités distinctes de tabac du centre d'achat à l'usine de transformation, le transporteur ne possède pas d'autorisation de transport, l'entreprise de première transformation ayant pris en charge le tabac en infraction verse à l'État membre une somme d'argent égale à l’aide correspondant à la quantité de tabac en cause. Cette somme est portée au crédit du Fonds européen d'orientation et de garantie agricole (FEOGA).
Article 171 quater terdecies
Paiements
L'aide est payée à l'exploitant agricole par l'organisme compétent de l'État membre, sur la base d'un certificat de contrôle émis par l'organisme de contrôle compétent et certifiant que la livraison du tabac a bien eu lieu.
Article 171 quater quaterdecies
Avances
1. Par dérogation aux dispositions de l’article 10, paragraphe 1, du règlement (CE) no 796/2004, les États membres peuvent appliquent en faveur des exploitants agricoles un système d'avances sur l'aide au tabac.
2. Les demandes d'avance doivent être introduites par les exploitants agricoles après le 16 septembre de l'année de la récolte. Toute demande d'avance doit être accompagnée des documents suivants, sauf disposition dérogatoire de l'État membre lorsque ces documents sont déjà en sa possession:
a)
une copie du contrat de culture ou son numéro d’enregistrement;
b)
une déclaration écrite de l'exploitant agricole, indiquant les quantités de tabac qu'il est en mesure de livrer pour la campagne en cours.
3. Le versement de l'avance, dont le montant maximal correspond à 50 % de l'aide à payer, selon le niveau indicatif de l'aide fixé conformément à l'article 171 quater decies, est soumis à la condition que soit constituée une garantie d'un montant égal au montant de cette avance, majoré de 15 %.
La garantie est libérée lorsque la totalité de l'aide a été payée conformément à l'article 19 du règlement (CEE) no 2220/85.
4. L'avance est payée à partir du 16 octobre de l'année de la récolte et est versée au plus tard trente jours après la présentation de la demande visée au paragraphe 2 et de la preuve de constitution de la garantie visée au paragraphe 3.
Le montant de l'avance versée est déduit de l'aide au tabac à payer, conformément aux dispositions de l'article 171 quater terdecies.
5. Les États membres déterminent les conditions complémentaires régissant l'octroi des avances, et notamment la date limite pour l'introduction des demandes. Aucune demande d'avance ne peut être introduite par un exploitant agricole s'il a déjà commencé des livraisons.
Article 171 quater quindecies
Transformations transfrontalières
1. Les aides sont payées ou avancées par l'État membre dans lequel le tabac a été produit.
2. Lorsque le tabac est transformé dans un État membre autre que celui où il a été produit, l'État membre de transformation communique, après avoir effectué les contrôles nécessaires, tous les éléments permettant à l'État membre de production de procéder au versement des aides ou à la libération des garanties.
Article 171 quater sexdecies
Communications à la Commission
1. Chaque État membre concerné notifie à la Commission, au plus tard le 31 janvier de chaque année de récolte:
a)
les noms et adresses des organismes chargés de l'enregistrement des contrats de culture;
b)
les noms et adresses des entreprises de première transformation agréées.
La Commission publie au Journal officiel de l'Union européenne, série C, la liste des organismes chargés de l’enregistrement des contrats de culture et des entreprises de première transformation agréées.
2. Chaque État membre concerné notifie sans délai à la Commission les mesures nationales prises en application du présent chapitre.
Article 171 quater sepdecies
Mesures transitoires
Sans préjudice des modifications qui pourraient être apportées ultérieurement, les producteurs dont les quotas de production ont été rachetés au titre des récoltes 2002 et 2003 conformément à l’article 14 du règlement (CEE) no 2075/92 ont droit, à compter du 1er janvier 2006, pendant les cinq récoltes consécutives suivant celle du rachat de leurs quotas, de recevoir chaque année un montant égal à un pourcentage de la prime accordée au titre de la récolte 2005, comme indiqué dans les tableaux de l'annexe XXX. Ces montants sont versés avant le 31 mai de chaque année.
8)
L'article 172 est modifié comme suit:
a)
Les paragraphes 3 bis et 3 ter suivants sont insérés:
«3 bis. Le règlement (CE) no 1591/2001 est abrogé. Il continue toutefois de s’appliquer en ce qui concerne la campagne de commercialisation 2005/2006.
3 ter. Les règlements (CEE) no 85/93 et (CE) no 2848/98 sont abrogés avec effet au 1er janvier 2006. Ils continuent toutefois de s’appliquer en ce qui concerne la récolte 2005.»
b)
Le paragraphe 4 est remplacé par le texte suivant:
«4. Les références aux actes abrogés sont considérées comme faites au présent règlement, à l’exception du règlement (CEE) no 85/93.»
9)
Le texte de l’annexe du présent règlement est ajouté en tant qu’annexes XXIV à XXX.
Article 2
Le présent règlement entre en vigueur le jour de sa publication au Journal officiel de l'Union européenne.
Il s’applique à partir du 1er janvier 2006, à l'exception de l'article 1er, point 4), qui s’applique à compter du 1er janvier 2005.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 22 décembre 2005.