NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 133/2008
ze dne 14. února 2008
o dovozech čistokrevného plemenného skotu ze třetích zemí a o poskytování vývozních náhrad pro tato zvířata
(kodifikované znění)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem (1), a zejména na čl. 31 odst. 4 a čl. 33 odst. 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Komise (EHS) č. 2342/92 ze dne 7. srpna 1992 o dovozech čistokrevného plemenného skotu ze třetích zemí a o poskytování vývozních náhrad pro tato zvířata, a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1544/79 (2), bylo několikrát podstatně změněno (3). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
(2)
Při dovozu čistokrevného plemenného skotu kódu KN 0102 10 do Společenství se nevybírá žádné dovozní clo. Při vývozu zvířat samičího pohlaví do 60 měsíců věku se poskytuje vyšší vývozní náhrada než v případě živého čistokrevného plemenného skotu kódu KN 0102 90.
(3)
Za účelem správného použití právních pravidel Společenství v této oblasti je vhodné přesněji definovat termín „čistokrevné plemenné zvíře“. Pro tento účel se musí použít definice uvedená v článku 1 směrnice Rady 77/504/EHS ze dne 25. července 1977 o čistokrevném plemenném skotu (4).
(4)
Za účelem zajistit, aby dovezená zvířata byla skutečně určena k chovu, je nezbytné, aby příslušná zvířata byla dovážena s potvrzením o původu zvířete, osvědčením o plemenné příslušnosti a s veterinárním osvědčením, která se u plemenných zvířat obvykle požadují, a aby se dovozce zavázal příslušná zvířata po nějakou dobu chovat.
(5)
Není nutné složit jistotu, která by zaručila, že zvíře bude po nějakou dobu chováno, je proto v případě nedodržení této lhůty nezbytné použít nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (5).
(6)
Společenství uzavřelo bilaterální dohodu o volném obchodu se zeměmi Evropského sdružení volného obchodu (ESVO). Na základě těchto dohod je vhodné osvobodit tyto země od některých povinností, avšak ne od povinnosti předložit u plemenných zvířat potvrzení o původu zvířete a veterinární osvědčení při jejich propuštění do volného oběhu.
(7)
Při vývozu je nutné upřesnit, pokud jde o čistokrevná plemenná zvířata samičího pohlaví, aby se zajistilo, že jsou tato zvířata skutečně určena na chov, veterinární osvědčení, které má doprovázet tato zvířata, a výsledky plemenné studie, které jsou uvedeny v potvrzení o původu nebo jsou k němu přiloženy.
(8)
Při dovozu do Společenství je nezbytné ověřit, zda čistokrevná plemenná zvířata nebyla dříve vyvezena ze Společenství a nebyla pro ně poskytnuta vývozní náhrada. Pokud jde o zvířata, pro která byla vývozní náhrada poskytnuta, je vhodné nahradit příslušné částky ještě před jejich zpětným dovozem do Společenství.
(9)
Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely vybírání dovozního cla a poskytování vývozních náhrad se živým skotem rozumějí čistokrevná plemenná zvířata kódu KN 0102 10, pokud odpovídají definici uvedené v článku 1 směrnice 77/504/EHS. Čistokrevnými plemennými zvířaty samičího pohlaví se rozumí pouze zvířata do šesti let věku.
Článek 2
1. Při propuštění čistokrevného plemenného skotu kódu KN 0102 10 do volného oběhu dovozce předloží celním úřadům členského státu pro každé zvíře:
a)
potvrzení o původu zvířete a osvědčení o plemenné příslušnosti vystavené podle rozhodnutí Komise 96/510/ES (6);
b)
veterinární osvědčení pro čistokrevný plemenný skot nebo ověřený opis tohoto osvědčení a společný veterinární vstupní doklad (SVVD), vystavený podle nařízení Komise (ES) č. 282/2004 (7).
2. Při dovozu předloží dovozce celním úřadům písemné prohlášení o tom, že kromě případů vyšší moci zvíře nebude poraženo ve lhůtě 24 měsíců počínaje dnem jeho dovozu.
3. Nejpozději do konce dvacátého sedmého měsíce po měsíci propuštění do volného oběhu dovozce předloží celním úřadům dovážejícího členského státu doklad o tom, že příslušné zvíře:
a)
nebylo poraženo před uplynutím lhůty stanovené v odstavci 2 nebo
b)
bylo před uplynutím uvedené lhůty poraženo z veterinárních důvodů nebo uhynulo v důsledku nemoci nebo nehody.
Doklad uvedený v písmenu a) je podán prostřednictvím osvědčení vystaveného sdružením, organizací nebo úředním subjektem členského státu, který vede plemennou knihu, nebo úředním veterinárním lékařem. Doklad uvedený v písmenu b) je podán prostřednictvím osvědčení vystaveného úředním subjektem, který stanoví členský stát. Tyto doklady se ověří v počítačové databázi stanovené v článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 (8), jakmile je tato databáze provozuschopná.
4. Při nedodržení lhůty 24 měsíců, s výjimkou použití odst. 3 písm. b), je příslušné zvíře zařazeno pod kód KN 0102 90 a v souladu s nařízením (EHS) č. 2913/92 jsou vymáhána nevybraná dovozní cla.
5. Ustanovení o věkovém omezení uvedeném v článku 1 a povinnostech upřesněných v odstavcích 2, 3, a 4 tohoto článku se nevztahují na dovozy čistokrevných plemenných zvířat pocházejících a dovážených z Islandu, Norska a Švýcarska.
6. Tímto článkem není dotčena použitelnost čl. 7 druhého pododstavce směrnice 77/504/EHS.
Článek 3
1. Poskytnutí náhrady pro čistokrevná plemenná zvířata samičího pohlaví je při splnění celních formalit pro každé zvíře podmíněno předložením těchto originálů a opisů:
a)
potvrzení o původu zvířete vystaveného v souladu s čl. 2 odst. 1 rozhodnutí Komise 2005/379/ES (9) nebo jakéhokoli jiného dokumentu vystaveného v souladu s odstavcem 2 uvedeného článku;
b)
veterinárního osvědčení platného pro čistokrevný plemenný skot, které požaduje třetí země určení.
Odchylně od písmene b) však mohou členské státy povolit předložení jednoho jediného osvědčení nebo potvrzení pro celou šarži zvířat.
2. Originály obou dokladů uvedené v odstavci 1 jsou vráceny vývozci a opisy těchto dokladů, ověřené celními úřady, jsou přiloženy k žádosti o vyplacení náhrady.
Článek 4
1. Pokud jsou čistokrevná plemenná zvířata před jejich propuštěním do oběhu dovezena zpět do Společenství, poskytnutá vývozní náhrada musí být uhrazena nebo příslušné orgány musí přijmout vhodná opatření, která zajistí, že stanovené částky budou zadrženy, pokud ještě nedošlo k jejich vyplacení.
2. Jestliže v době splnění dovozních celních formalit, pokud jde o zvířata kódu KN 0102 10, potvrzení o původu zvířete ukáže, že je chovatel usazen ve Společenství, musí dovozce dokázat, že nebyla poskytnuta žádná náhrada nebo že částka byla uhrazena. Pokud nemůže být takový doklad poskytnut, na zvířata se pohlíží, jakoby pro ně byla vyplacena vývozní náhrada ve výši nejvyššího dovozního cla použitelného v den zpětného dovozu skotu kódu KN 0102 90 do Společenství.
Článek 5
Nařízení (EHS) č. 2342/92 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 14. února 2008.
RÈGLEMENT (CE) N o 133/2008 DE LA COMMISSION
du 14 février 2008
concernant les importations en provenance des pays tiers et l’octroi de restitutions à l’exportation pour les animaux de l’espèce bovine reproducteurs de race pure
(version codifiée)
LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté européenne,
vu le règlement (CE) no 1254/1999 du Conseil du 17 mai 1999 portant organisation commune des marchés dans le secteur de la viande bovine (1), et notamment son article 31, paragraphe 4, et son article 33, paragraphe 12,
considérant ce qui suit:
(1)
Le règlement (CEE) no 2342/92 de la Commission du 7 août 1992 concernant les importations en provenance des pays tiers et l’octroi de restitutions à l’exportation pour les animaux de l’espèce bovine reproducteurs de race pure et abrogeant le règlement (CEE) no 1544/79 (2) a été modifié à plusieurs reprises et de façon substantielle (3). Il convient, dans un souci de clarté et de rationalité, de procéder à la codification dudit règlement.
(2)
Lors de leur importation dans la Communauté, les animaux vivants de l’espèce bovine, reproducteurs de race pure relevant du code NC 0102 10 ne sont pas soumis au paiement de droits à l’importation. Lors de leur exportation, les animaux femelles jusqu’à l’âge de 60 mois bénéficient d’un taux de restitution plus élevé que les animaux vivants de l’espèce bovine relevant du code NC 0102 90.
(3)
Afin de permettre l’application correcte de la réglementation communautaire en la matière, il convient de préciser la notion d’animal reproducteur de race pure. La définition donnée par l’article 1er de la directive 77/504/CEE du Conseil du 25 juillet 1977 concernant les animaux de l’espèce bovine reproducteurs de race pure (4) doit être appliquée à cette fin.
(4)
En vue de s’assurer que ces animaux importés sont vraiment destinés à la reproduction, il est nécessaire qu’ils soient accompagnés du certificat généalogique et zootechnique ainsi que du certificat de police sanitaire normalement exigés pour ces reproducteurs et que, en outre, l’importateur s’engage à garder les animaux en vie pendant une certaine période.
(5)
En l’absence de garantie pour assurer le maintien en vie de ces animaux durant une certaine période, il y a lieu de prévoir que, en cas de non-respect de ce délai, les dispositions du règlement (CEE) no 2913/92 du Conseil du 12 octobre 1992 établissant le code des douanes communautaire (5) doivent être appliquées.
(6)
La Communauté a conclu des accords bilatéraux de libre-échange avec les pays de l’Association européenne de libre-échange (AELE). En vertu de ces accords, il convient de dispenser ces pays tiers de certaines dispositions ou obligations tout en exigeant la présentation, lors de la mise en libre pratique dans la Communauté, du certificat généalogique ainsi que du certificat de police sanitaire applicable aux reproducteurs de race pure.
(7)
À l’exportation, il y a lieu de préciser pour les animaux reproducteurs de race pure femelles, afin de s’assurer que ces animaux sont également vraiment destinés à la reproduction, les documents de police sanitaire qui doivent accompagner ces animaux ainsi que les résultats de l’appréciation de la valeur génétique qui doivent soit figurer sur le certificat généalogique, soit accompagner celui-ci.
(8)
Lors de l’importation dans la Communauté, il est nécessaire de vérifier que les animaux reproducteurs de race pure n’ont pas été au préalable exportés de la Communauté en bénéficiant d’une restitution à l’exportation. En ce qui concerne les animaux qui ont bénéficié d’une restitution à l’exportation, il convient que les montants correspondants soient restitués avant que les animaux soient réimportés dans la Communauté.
(9)
Les mesures prévues au présent règlement sont conformes à l’avis du comité de gestion de la viande bovine,
A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
Article premier
Aux fins de la perception de droits à l’importation et de l’octroi de restitutions à l’exportation, des animaux vivants de l’espèce bovine sont considérés comme reproducteurs de race pure relevant du code NC 0102 10 s’ils sont conformes à la définition donnée à l’article 1er de la directive 77/504/CEE. En outre ne sont considérés comme reproducteurs de race pure femelles que les animaux ne dépassant pas l’âge de six ans.
Article 2
1. Lors de la mise en libre pratique des animaux reproducteurs de race pure de l’espèce bovine relevant du code NC 0102 10, l’importateur présente aux autorités douanières de l’État membre pour chaque animal:
a)
le certificat généalogique et zootechnique, établi conformément à la décision 96/510/CE de la Commission (6);
b)
le certificat de police sanitaire applicable aux bovins reproducteurs de race pure, ou une copie authentifiée de ce dernier, et le document vétérinaire commun d’entrée (DVCE), établi conformément au règlement (CE) no 282/2004 de la Commission (7).
2. En outre, l’importateur présente aux autorités douanières une déclaration écrite attestant que, sauf en cas de force majeure, l’animal ne sera pas abattu dans un délai de vingt-quatre mois à compter du jour de son importation.
3. Au plus tard à la fin du vingt-septième mois suivant celui de la mise en libre pratique, l’importateur apporte la preuve aux autorités douanières de l’État membre d’importation que l’animal:
a)
n’a pas été abattu avant l’expiration du délai prévu au paragraphe 2; ou
b)
a été abattu avant l’expiration de ce même délai pour des raisons sanitaires ou a péri à la suite de maladie ou d’accident.
La preuve visée au point a) est apportée à l’aide d’une attestation établie par l’association, l’organisation ou l’organisme officiel de l’État membre qui tient le livre généalogique ou par un vétérinaire officiel. La preuve visée au point b) est apportée à l’aide d’une attestation établie par un organisme officiel désigné par l’État membre. Ces preuves font l’objet d’une vérification dans la base de données informatique prévue à l’article 5 du règlement (CE) no 1760/2000 du Parlement européen et du Conseil (8), dès que cette base de données est opérationnelle.
4. Le non-respect du délai de vingt-quatre mois, sauf application du paragraphe 3, point b), entraîne le classement de l’animal en question sous le code NC 0102 90 et donne lieu à l’engagement d’une action en recouvrement des droits à l’importation non perçus, conformément au règlement (CEE) no 2913/92.
5. Les dispositions relatives à la limite d’âge visée à l’article 1er et aux obligations spécifiées aux paragraphes 2, 3 et 4 du présent article ne sont pas applicables aux importations d’animaux reproducteurs de race pure originaires et provenant d’Islande, de Norvège et de Suisse.
6. Le présent article n’affecte pas l’application de l’article 7, second alinéa, de la directive 77/504/CEE.
Article 3
1. L’octroi de la restitution pour les reproducteurs de race pure femelles est subordonné pour chaque animal à la présentation, lors de l’accomplissement des formalités douanières d’exportation, de l’original et d’une copie:
a)
du certificat généalogique établi conformément à l’article 2, paragraphe 1, de la décision 2005/379/CE de la Commission (9) ou de tout autre document établi conformément au paragraphe 2 dudit article;
b)
du certificat de police sanitaire applicable aux bovins reproducteurs de race pure exigé par le pays tiers de destination.
Toutefois, par dérogation au point b), les États membres peuvent autoriser la présentation d’un seul certificat pour un lot d’animaux.
2. L’original des deux certificats mentionnés au paragraphe 1 est restitué à l’exportateur et la copie de ces deux documents, certifiée conforme par les autorités douanières, est jointe à la demande de paiement de la restitution.
Article 4
1. Lorsque des animaux reproducteurs de race pure sont réimportés dans la Communauté, avant leur mise en libre pratique, la restitution à l’exportation octroyée doit être restituée ou des mesures appropriées doivent être prises par les autorités compétentes pour que les montants prévus soient retenus s’ils n’ont pas déjà été versés.
2. Si, au moment de l’accomplissement des formalités douanières d’importation en ce qui concerne les animaux relevant du code NC 0102 10, il apparaît sur le certificat généalogique que le naisseur est établi dans la Communauté, l’importateur doit prouver en outre qu’aucune restitution n’a été octroyée ou que le montant octroyé a été remboursé. Si une telle preuve ne peut être fournie, les animaux sont considérés comme ayant bénéficié d’une restitution à l’exportation égale au droit à l’importation le plus élevé applicable le jour de la réimportation dans la Communauté des animaux de l’espèce bovine relevant du code NC 0102 90.
Article 5
Le règlement (CEE) no 2342/92 est abrogé.
Les références faites au règlement abrogé s’entendent comme faites au présent règlement et sont à lire selon le tableau de correspondance figurant à l’annexe II.
Article 6
Le présent règlement entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 14 février 2008.