SMĚRNICE RADY 2007/43/ES
ze dne 28. června 2007
o minimálních pravidlech pro ochranu kuřat chovaných na maso
(Text s významem pro EHP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru (2),
po konzultaci s Výborem regionů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Protokol o ochraně a dobrých životních podmínkách zvířat připojený ke Smlouvě o založení Evropského společenství vyžaduje, aby Společenství a členské státy při vymezování a provádění politik v oblasti zemědělství plně zohledňovaly požadavky na dobré životní podmínky zvířat a současně respektovaly právní nebo správní předpisy a zvyklosti členských států, které se týkají zejména náboženských obřadů, kulturních tradic a regionálního dědictví.
(2)
Směrnice Rady 98/58/ES ze dne 20. července 1998 o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely (3), která byla vypracována na základě Evropské úmluvy o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely (4) (dále jen „úmluva“), stanoví minimální normy pro ochranu zvířat chovaných nebo držených pro hospodářské účely včetně ustanovení o ustájení, krmivu, vodě a péči vhodné pro fyziologické nebo etologické potřeby zvířat.
(3)
Společenství je smluvní stranou úmluvy, v jejímž rámci bylo přijato zvláštní doporučení týkající se domácí drůbeže (Gallus gallus); toto doporučení obsahuje doplňková ustanovení pro drůbež chovanou na maso.
(4)
Podle zprávy Vědeckého výboru pro zdraví a dobré životní podmínky zvířat ze dne 21. března 2000 týkající se dobrých životních podmínek kuřat chovaných na maso (brojlerů) není rychlý růst kuřecích plemen, která jsou v současné době používána pro tento účel, doprovázen uspokojivou úrovní dobrých životních podmínek a zdraví a negativní dopady vysoké hustoty osazení jsou nižší v budovách, kde lze udržet dobré vnitřní klimatické podmínky.
(5)
Zvláštní ustanovení týkající se ploch bez steliva, jejichž cílem je minimalizovat vliv genetických charakteristik nebo zahrnout kromě dermatitidy polštářků běháků další ukazatele dobrých životních podmínek zvířat, budou přijata, jakmile budou k dispozici příslušná stanoviska Evropského úřadu pro bezpečnost potravin.
(6)
Na úrovni Společenství je třeba stanovit pravidla pro ochranu kuřat chovaných na maso, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže, které by mohlo ohrozit hladký průběh společné organizace trhu v daném odvětví, a aby byl zajištěn racionální vývoj tohoto odvětví.
(7)
V souladu se zásadou proporcionality je nezbytné a vhodné pro dosažení základního cíle, tj. zlepšit životní podmínky zvířat v intenzivním chovu kuřat, stanovit minimální pravidla pro ochranu kuřat chovaných na maso. V souladu s čl. 5 odst. 3 Smlouvy nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení stanovených cílů.
(8)
Pravidla by se měla zaměřit na otázky dobrých životních podmínek v systémech intenzivního chovu. Je třeba stanovit minimální prahovou hodnotu pro uplatňování této směrnice, aby se zamezila nepřiměřená opatření, která by se vztahovala i na chov malých hejn kuřat.
(9)
Je důležité, aby osoby pečující o kuřata byly seznámeny s odpovídajícími požadavky na dobré životní podmínky zvířat a měly odpovídající odbornou přípravu pro plnění svých úkolů nebo získaly zkušenosti rovnocenné této odborné přípravě.
(10)
Při stanovení pravidel pro ochranu kuřat chovaných na maso by měla být udržena rovnováha mezi různými aspekty, které je třeba vzít v úvahu, pokud jde o dobré životní podmínky a zdraví zvířat, hospodářské a sociální zájmy a vliv na životní prostředí.
(11)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro organizaci úředních kontrol produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě (5) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví a dobrých životních podmínkách zvířat (6) již stanovují rámec pro úřední kontroly včetně dodržování některých pravidel pro dobré životní podmínky zvířat. Kromě toho nařízení (ES) č. 882/2004 stanoví, že členské státy mají předkládat výroční zprávy o provádění víceletých vnitrostátních kontrolních plánů včetně výsledků kontrol a provedených auditů. Za tímto účelem se v uvedených nařízeních i v rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti (7) počítá s finanční podporou.
(12)
V různých členských státech již existují různé nepovinné režimy označování kuřecího masa na základě dodržování norem pro dobré životní podmínky zvířat a ostatních parametrů.
(13)
Vzhledem ke zkušenostem získaným při uplatňování těchto nepovinných režimů označování je třeba, aby Komise předložila zprávu o možném zavedení, a to na úrovni Společenství, zvláštního harmonizovaného režimu povinného označování kuřecího masa, výrobků z kuřecího masa a polotovarů z kuřecího masa na základě dodržování norem pro dobré životní podmínky zvířat, včetně možných společensko-hospodářských dopadů, důsledků pro hospodářské partnery Společenství a slučitelnosti tohoto režimu označování s pravidly Světové obchodní organizace.
(14)
Je třeba, aby Komise předložila zprávu založenou na nových vědeckých údajích, jež by zohledňovala další výzkum a praktické zkušenosti a byla by zaměřena na další zlepšení životních podmínek kuřat chovaných na maso včetně rodičovských hejn těchto kuřat, zejména pokud jde o aspekty nespadající do oblasti působnosti této směrnice. Tato zpráva by se měla zabývat zejména možností zavést prahové hodnoty ukazatelů špatných životních podmínek zvířat zjištěných během postmortálního vyšetření a vlivem genetických parametrů na zjištěné závady, které vedou ke špatným životním podmínkám kuřat chovaných na maso.
(15)
Členské státy by měly stanovit pravidla týkající se sankcí v případě porušení ustanovení této směrnice a zajistit jejich provádění. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
(16)
V souladu s odstavcem 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (8) by měla Rada vybídnout členské státy k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Společenství sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.
(17)
Opatření nezbytná pro provedení této směrnice by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (9),
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět a rozsah
1. Tato směrnice se vztahuje na kuřata chovaná na maso.
Nevztahuje se však na:
a)
hospodářství s méně než 500 kuřaty;
b)
hospodářství pouze s hejny kuřat pro rozmnožovací chov;
c)
líhně;
d)
kuřata z extenzivního chovu ve vnitřních prostorách a z chovu ve volném výběhu, jak je uvedeno v písmenech b), c), d), e) přílohy IV nařízení Komise (EHS) č. 1538/91 ze dne 5. června 1991, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1906/90 o některých obchodních normách pro drůbeží maso (10), a
e)
kuřata z ekologického chovu v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin (11).
2. Směrnice se použije na hejna pro užitkový chov v hospodářstvích, která mají jak rozmnožovací, tak užitkový chov.
Členské státy mohou přijímat přísnější opatření v oblasti, na kterou se vztahuje tato směrnice.
Odpovědnost za dobré životní podmínky zvířat má v první řadě majitel nebo chovatel zvířat.
Článek 2
Definice
1. Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„vlastníkem“ jakákoli fyzická nebo právnická osoba nebo osoby vlastnící hospodářství s chovem kuřat;
b)
„držitelem“ jakákoli fyzická nebo právnická osoba, která je trvale nebo na přechodnou dobu odpovědná za kuřata, a to na základě smlouvy nebo podle zákona;
c)
„příslušným orgánem“ ústřední orgán členského státu s pravomocí provádět kontroly týkající se dobrých životních podmínek zvířat, jakož i veterinární a zootechnické kontroly, nebo jakýkoli jiný orgán, na který byla tato pravomoc přenesena na regionální, místní nebo jiné úrovni;
d)
„úředním veterinárním lékařem“ veterinární lékař ve smyslu přílohy I, oddílu III, kapitoly IV části A nařízení (ES) č. 854/2004, který je kvalifikován jednat v této funkci a je jmenován příslušným orgánem;
e)
„kuřetem“ zvíře druhu Gallus gallus chované na maso;
f)
„hospodářstvím“ výrobní provoz s chovem kuřat;
g)
„halou“ budova hospodářství, ve které je chováno hejno kuřat;
h)
„využitelnou plochou“ plocha se stelivem kdykoli přístupná kuřatům;
i)
„hustotou osazení“ celková živá hmotnost kuřat, která se ve stejném čase nacházejí v hale, a to na čtvereční metr využitelné plochy;
j)
„hejnem“ skupina kuřat, která jsou umístěna v hale hospodářství a která se v této hale nacházejí současně;
k)
„denní mírou úmrtnosti“ počet kuřat, která uhynula v jedné hale ve stejný den, včetně kuřat, která byla poražena z důvodu onemocnění nebo i z jiných důvodů, vydělený počtem kuřat, která se v uvedený den nacházejí v hale, vynásobeno 100;
l)
„kumulativní denní mírou úmrtnosti“ součet denních měr úmrtnosti;
2. Definici pojmu „využitelná plocha“ podle odst. 1 písm. h), pokud jde o plochu bez steliva, lze doplnit v souladu s postupem uvedeným v článku 11, a to po obdržení vědeckého stanoviska Evropského úřadu pro bezpečnost potravin týkajícího se vlivu ploch bez steliva na dobré životní podmínky kuřat.
Článek 3
Požadavky na chov kuřat
1. Členské státy zajistí, aby:
a)
všechny haly splňovaly požadavky stanovené v příloze I;
b)
příslušný orgán nebo úřední veterinární lékař prováděl požadované kontroly, sledování a následná opatření, včetně těch, které jsou stanoveny v příloze III.
2. Členské státy zajistí, aby maximální hustota osazení v hospodářství nebo v hale hospodářství nikdy nepřekročila 33 kg/m2.
3. Odchylně od odstavce 2 mohou členské státy umožnit chov kuřat s vyšší hustotou osazení, a to za předpokladu, že vlastník nebo držitel splňuje jak požadavky uvedené v příloze I, tak požadavky uvedené v příloze II.
4. Členské státy zajistí, aby v případě, že je udělena výjimka podle odstavce 3, maximální hustota osazení v hospodářství nebo v hale hospodářství nikdy nepřekročila 39 kg/m2.
5. Jsou-li splněna kritéria uvedená v příloze V, mohou členské státy povolit, aby maximální hustota osazení podle odstavce 4 byla zvýšena o nejvýše 3 kg/m2.
Článek 4
Odborná příprava a pokyny pro osoby, které zacházejí s kuřaty
1. Členské státy zajistí, aby chovatelé, kteří jsou fyzickými osobami, absolvovali dostatečnou odbornou přípravu pro své úkoly a aby byly k dispozici vhodné kurzy odborné přípravy.
2. Kurzy odborné přípravy uvedené v odstavci 1 jsou zaměřeny na aspekty dobrých životních podmínek zvířat a zabývají se zejména otázkami uvedenými v příloze IV.
3. Členské státy zajistí, aby byl zřízen systém pro kontrolu a schvalování kurzů odborné přípravy. Chovatel kuřat musí mít osvědčení, které je uznáváno příslušným orgánem členského státu a které potvrzuje absolvování takového kurzu odborné přípravy nebo získání zkušeností rovnocenných této odborné přípravě.
4. Členské státy mohou zkušenosti získané před 30. červnem 2010 uznat za rovnocenné účasti v těchto kurzech odborné přípravy a vydají osvědčení o uznání rovnocennosti.
5. Členské státy mohou stanovit, že požadavky uvedené v odstavcích 1 až 4 se vztahují rovněž na vlastníky.
6. Vlastník nebo chovatel poskytne osobám, které jsou jím zaměstnány nebo najaty, aby se staraly o kuřata nebo aby je chytaly a nakládaly, pokyny a vedení ohledně příslušných požadavků na dobré životní podmínky zvířat, včetně požadavků na metody porážky používané v hospodářstvích.
Článek 5
Označování drůbežího masa
Do dne 31. prosince 2009 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o možném zavedení zvláštního harmonizovaného režimu povinného označování kuřecího masa, výrobků z kuřecího masa a polotovarů z kuřecího masa, který bude založen na dodržování norem pro dobré životní podmínky zvířat.
Zpráva se bude zabývat možnými společensko-hospodářskými dopady, důsledky pro hospodářské partnery Společenství a souladu tohoto režimu označování s pravidly Světové obchodní organizace.
Ke zprávě budou přiloženy vhodné legislativní návrhy zohledňující tyto úvahy a zkušenosti získané členskými státy při uplatňování nepovinných režimů označování.
Článek 6
Zpráva Komise Evropskému parlamentu a Radě
1. Na základě vědeckého stanoviska Evropského úřadu pro bezpečnost potravin předloží Komise nejpozději do 31. prosince 2010 Evropskému parlamentu a Radě zprávu o vlivu genetických parametrů na zjištěné nedostatky vedoucí ke špatným životním podmínkám kuřat. Ke zprávě mohou být případně přiloženy vhodné legislativní návrhy.
2. Členské státy předloží Komisi výsledky sběru údajů založené na sledování reprezentativního vzorku hejn poražených během období o délce minimálně jednoho roku. Pro zajištění relevantní analýzy by požadavky týkající se výběru vzorků a údajů uvedené v příloze III měly být vědecky podložené, objektivní a srovnatelné a měly by být stanoveny v souladu s postupem uvedeným v článku 11.
Je možné, že členské státy budou na sběr údajů pro účely této směrnice potřebovat finanční příspěvek ze strany Společenství.
3. Na základě dostupných údajů a s ohledem na nové vědecké poznatky Komise předloží nejpozději do 30. června 2012 Evropskému parlamentu a Radě zprávu týkající se uplatňování této směrnice a jejího vlivu na dobré životní podmínky kuřat, jakož i vytvoření ukazatelů dobrých životních podmínek zvířat. Tato zpráva zohlední různé podmínky a metody produkce. Tato zpráva zohlední rovněž společensko-hospodářské a administrativní dopady této směrnice, včetně regionálních hledisek.
Článek 7
Kontroly
1. Příslušný orgán vykonává nediskriminační kontroly za účelem ověření dodržování požadavků této směrnice.
Tyto kontroly se provádějí u přiměřeného počtu zvířat chovaných v rámci členského státu, v souladu s příslušnými ustanoveními nařízení (ES) č. 882/2004, a mohou být prováděny současně s kontrolami pro jiné účely.
Členské státy zavedou vhodné postupy pro stanovení hustoty osazení.
2. Každý rok nejpozději dne 30. června předloží členský stát Komisi výroční zprávu o inspekcích podle odstavce 1 provedených za předchozí rok. Ke zprávě připojí seznam nejdůležitějších opatření, jež příslušný orgán přijal za účelem odstranění nejzávažnějších zjištěných problémů týkajících se dobrých životních podmínek zvířat.
Článek 8
Příručka osvědčených řídících postupů
Členské státy podporují vypracování příruček osvědčených řídících postupů, které obsahují pokyny k dodržování této směrnice. Podporují též šíření a používání těchto příruček.
Článek 9
Sankce
Členské státy stanoví pravidla týkající se sankcí za porušení vnitrostátních předpisů přijatých v souladu s touto směrnicí a přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby byly prováděny. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí tato ustanovení Komisi nejpozději dne 30. června 2010 a neprodleně ji informují o všech následných změnách, kterými budou tato ustanovení dotčena.
Článek 10
Prováděcí pravomoci
Opatření nezbytná k zajištění jednotného provádění této směrnice se mohou přijmout v souladu s postupem uvedeným v článku 11.
Článek 11
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (12) (dále jen „výbor“).
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
Článek 12
Provedení
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 2010.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 13
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
V Lucemburku dne 28. června 2007.
DIRECTIVE 2007/43/CE DU CONSEIL
du 28 juin 2007
fixant des règles minimales relatives à la protection des poulets destinés à la production de viande
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
LE CONSEIL DE L’UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 37,
vu la proposition de la Commission,
vu l’avis du Parlement européen (1),
vu l’avis du Comité économique et social européen (2),
après consultation du Comité des régions,
considérant ce qui suit:
(1)
Le protocole sur la protection et le bien-être des animaux annexé au traité instituant la Communauté européenne dispose que, lorsqu’ils formulent et mettent en œuvre la politique communautaire dans le domaine de l’agriculture, la Communauté et les États membres doivent tenir pleinement compte des exigences du bien-être des animaux, tout en respectant les dispositions législatives ou administratives et les usages des États membres en matière, notamment, de rites religieux, de traditions culturelles et de patrimoines régionaux.
(2)
La directive 98/58/CE du Conseil du 20 juillet 1998 concernant la protection des animaux dans les élevages (3), établie sur la base de la convention européenne sur la protection des animaux dans les élevages (4) (ci-après dénommée «la convention»), établit des normes minimales relatives à la protection des animaux dans les élevages et prévoit notamment des dispositions concernant le logement, l’alimentation et les soins appropriés aux besoins physiologiques et éthologiques des animaux.
(3)
La Communauté est partie à la convention et une recommandation spécifique a été adoptée, dans le cadre de celle-ci, en ce qui concerne les poulets domestiques (Gallus gallus). Cette recommandation contient des dispositions supplémentaires pour les volailles destinées à la production de viande.
(4)
D’après les conclusions du rapport du comité scientifique de la santé et du bien-être des animaux du 21 mars 2000 sur le bien-être des poulets destinés à la production de viande (poulets de chair) [«The Welfare of Chickens Kept for Meat Production (Broilers)»], la vitesse de croissance élevée des espèces de poulets actuellement utilisées à cette fin ne permet pas d’assurer aux animaux un niveau de bien-être et de santé satisfaisant, et les effets négatifs dus à de fortes densités d’élevage sont moindres dans les locaux bénéficiant de bonnes conditions d’ambiance.
(5)
Des dispositions spécifiques pour les surfaces non recouvertes de litière, visant à réduire au minimum l’incidence des paramètres génétiques ou à inclure des indicateurs de bien-être en plus de celui de la dermatite de la pelote plantaire, seront formulées lorsque les avis en la matière de l’Autorité européenne de sécurité des aliments (EFSA) seront disponibles.
(6)
Il est nécessaire d’établir, au niveau communautaire, des règles relatives à la protection des poulets destinés à la production de viande afin d’éviter des distorsions de concurrence qui pourraient entraver le bon fonctionnement de l’organisation commune de marché dans ce secteur et afin de garantir le développement rationnel de celui-ci.
(7)
Conformément au principe de proportionnalité, il est nécessaire et approprié, pour réaliser l’objectif fondamental consistant à améliorer le bien-être des animaux dans le cadre de l’élevage intensif des poulets, d’établir des règles minimales relatives à la protection des poulets destinés à la production de viande. La présente directive n’excède pas ce qui est nécessaire pour atteindre les objectifs poursuivis, conformément à l’article 5, troisième alinéa, du traité.
(8)
Il convient que lesdites règles portent essentiellement sur les problèmes de bien-être dans les systèmes d’élevage intensif. Afin d’éviter que des mesures disproportionnées ne s’appliquent à l’élevage de petits troupeaux de poulets, il convient de fixer un seuil minimal pour l’application de la présente directive.
(9)
Il importe que les personnes s’occupant de poulets comprennent les exigences applicables en matière de bien-être des animaux et reçoivent une formation adaptée aux tâches qui leur incombent ou aient acquis une expérience équivalente à cette formation.
(10)
Lors de l’établissement de règles relatives à la protection des poulets destinés à la production de viande, il convient de maintenir un équilibre entre les différents aspects à prendre en considération en matière de bien-être et de santé des animaux, du point de vue économique et social et en ce qui concerne l’incidence sur l’environnement.
(11)
Le règlement (CE) no 854/2004 du Parlement européen et du Conseil du 29 avril 2004 fixant les règles spécifiques d’organisation des contrôles officiels concernant les produits d’origine animale destinés à la consommation humaine (5) et le règlement (CE) no 882/2004 du Parlement européen et du Conseil du 29 avril 2004 relatif aux contrôles officiels effectués pour s’assurer de la conformité avec la législation sur les aliments pour animaux et les denrées alimentaires et avec les dispositions relatives à la santé animale et au bien-être des animaux (6) établissent déjà un cadre pour l’organisation des contrôles officiels, notamment en ce qui concerne la conformité avec certaines dispositions relatives au bien-être des animaux. En outre, le règlement (CE) no 882/2004 prévoit que les États membres sont tenus de présenter à la Commission des rapports annuels sur la mise en œuvre des plans de contrôle nationaux pluriannuels, qui contiennent en particulier les résultats des contrôles et des audits réalisés. À cette fin, un soutien financier est prévu, aussi bien dans lesdits règlements que dans la décision 90/424/CEE du Conseil du 26 juin 1990 relative à certaines dépenses dans le domaine vétérinaire (7).
(12)
Divers systèmes d’étiquetage facultatif de la viande de poulet existent déjà dans différents États membres; ils sont fondés sur le respect des normes en matière de bien-être des animaux et d’autres paramètres.
(13)
Il convient que la Commission présente, à la lumière des résultats obtenus dans le cadre de la mise en œuvre de ces systèmes d’étiquetage facultatif, un rapport sur la mise en place éventuelle, au niveau communautaire, d’un système d’étiquetage obligatoire harmonisé conçu pour la viande de poulet et les produits et préparations à base de viande de poulet et fondé sur le respect des normes en matière de bien-être des animaux. Ce rapport devrait notamment examiner les éventuelles conséquences socio-économiques d’un tel système d’étiquetage, ses répercussions pour les partenaires économiques de la Communauté, ainsi que sa conformité avec les règles de l’Organisation mondiale du commerce.
(14)
Il convient que la Commission présente un rapport fondé sur les nouvelles données scientifiques disponibles et prenant en considération d’autres recherches et l’expérience pratique afin d’améliorer encore le bien-être des poulets destinés à la production de viande, y compris le bien-être des cheptels parentaux de ces poulets, notamment en ce qui concerne des aspects non couverts par la présente directive. Ce rapport devrait examiner expressément des possibilités d’établir des seuils pour les signes de carences en matière de bien-être détectés pendant l’inspection post-mortem ainsi que l’influence des paramètres génétiques sur les irrégularités constatées, lesquelles nuisent au bien-être des poulets destinés à la production de viande.
(15)
Il convient que les États membres fixent les règles relatives aux sanctions applicables aux violations des dispositions de la présente directive et en assurent la mise en œuvre. Ces sanctions doivent être effectives, proportionnées et dissuasives.
(16)
Conformément au point 34 de l’accord interinstitutionnel «Mieux légiférer» (8), le Conseil devrait encourager les États membres à établir, pour eux-mêmes et dans l’intérêt de la Communauté, leurs propres tableaux, qui illustrent, dans la mesure du possible, la concordance entre la directive et les mesures de transposition et à les rendre publics.
(17)
Il y a lieu d’arrêter les mesures nécessaires pour la mise en œuvre de la présente directive en conformité avec la décision 1999/468/CE du Conseil du 28 juin 1999 fixant les modalités de l’exercice des compétences d’exécution conférées à la Commission (9),
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
Objet et champ d’application
1. La présente directive s’applique aux poulets destinés à la production de viande.
Toutefois, elle ne s’applique pas:
a)
aux exploitations de moins de cinq cents poulets;
b)
aux exploitations où sont élevés uniquement des poulets reproducteurs;
c)
aux couvoirs;
d)
aux poulets élevés à l’intérieur en système extensif ni aux poulets sortant à l’extérieur ou élevés en plein air ou en liberté visés aux points b), c), d) et e), de l’annexe IV du règlement (CEE) no 1538/91 de la Commission du 5 juin 1991 portant modalités d’application du règlement (CEE) no 1906/90 du Conseil établissant des normes de commercialisation pour les volailles (10); et
e)
aux poulets d’élevage biologique conformément au règlement (CEE) no 2092/91 du Conseil du 24 juin 1991 concernant le mode de production biologique de produits agricoles et sa présentation sur les produits agricoles et les denrées alimentaires (11).
2. La présente directive s’applique au troupeau d’élevage, dans les exploitations ayant à la fois un troupeau reproducteur et un troupeau d’élevage.
Les États membres demeurent libres de prendre des mesures plus strictes dans le domaine couvert par la présente directive.
La responsabilité première en matière de bien-être des animaux incombe au propriétaire ou à l’éleveur des animaux.
Article 2
Définitions
1. Aux fins de la présente directive, on entend par:
a)
«propriétaire», toute personne physique ou morale qui a la propriété de l’exploitation où les poulets sont élevés;
b)
«éleveur», toute personne physique ou morale responsable ou chargée des poulets à titre permanent ou temporaire en vertu d’un contrat ou en vertu de la loi;
c)
«autorité compétente», l’autorité centrale d’un État membre compétente pour effectuer des contrôles vétérinaires, zootechniques et concernant le bien-être des animaux, ou toute autre autorité à laquelle ladite compétence a été attribuée aux niveaux régional, local ou autre;
d)
«vétérinaire officiel», un vétérinaire habilité conformément à l’annexe I, section III, chapitre IV, titre A, du règlement (CE) no 854/2004 à agir en cette capacité et nommé par l’autorité compétente;
e)
«poulet», un animal de l’espèce Gallus gallus destiné à la production de viande;
f)
«exploitation», un site de production dans lequel des poulets sont élevés;
g)
«poulailler», un bâtiment dans une exploitation où un troupeau de poulets est élevé;
h)
«surface utilisable», une surface recouverte de litière accessible aux poulets en permanence;
i)
«densité d’élevage», le poids vif total de poulets se trouvant simultanément dans un poulailler par mètre carré de surface utilisable;
j)
«troupeau», un groupe de poulets qui sont installés dans un poulailler d’une exploitation et qui y sont présents simultanément;
k)
«taux de mortalité journalier», le nombre de poulets qui sont morts dans un poulailler le même jour, y compris ceux qui ont été mis à mort pour cause de maladie ou pour d’autres raisons, divisé par le nombre de poulets présents dans le poulailler le même jour, multiplié par 100;
l)
«taux de mortalité journalier cumulé», la somme des taux de mortalité journaliers.
2. La définition des termes «surface utilisable», qui figurent au paragraphe 1, point h), peut, en ce qui concerne les surfaces non recouvertes de litière, être complétée conformément à la procédure visée à l’article 11 en fonction des résultats d’un avis scientifique de l’Autorité européenne de sécurité des aliments concernant l’incidence de surfaces non recouvertes de litière sur le bien-être des poulets.
Article 3
Exigences applicables à l’élevage des poulets
1. Les États membres veillent à ce que:
a)
tous les poulaillers respectent les exigences énoncées à l’annexe I;
b)
l’autorité compétente ou le vétérinaire officiel mette en œuvre les mesures d’inspection, de contrôle et de suivi exigées, y compris celles prévues à l’annexe III.
2. Les États membres veillent à ce que la densité d’élevage maximale dans une exploitation ou dans un poulailler d’une exploitation ne dépasse à aucun moment 33 kg/m2.
3. Par dérogation au paragraphe 2, les États membres peuvent prévoir, pour les poulets, une densité d’élevage plus élevée, à condition que, outre les exigences définies à l’annexe I, le propriétaire ou l’éleveur respecte les exigences énoncées à l’annexe II.
4. Les États membres veillent à ce que, lorsqu’une dérogation est accordée au titre du paragraphe 3, la densité d’élevage maximale dans une exploitation ou dans un poulailler d’une exploitation ne dépasse à aucun moment 39 kg/m2.
5. Lorsque les critères fixés à l’annexe V sont remplis, les États membres peuvent autoriser que la densité d’élevage maximale visée au paragraphe 4, soit augmentée de 3 kg/m2 au maximum.
Article 4
Formation et conseils destinés aux personnes s’occupant des poulets
1. Les États membres veillent à ce que les éleveurs qui sont des personnes physiques reçoivent une formation suffisante pour leur permettre d’accomplir leurs tâches et à ce que des cours de formation adéquats soient proposés.
2. Les cours de formation visés au paragraphe 1 portent essentiellement sur les questions liées au bien-être et traitent en particulier des points énumérés à l’annexe IV.
3. Les États membres veillent à ce qu’un système de contrôle et d’agrément des cours de formation soit mis en place. L’éleveur des poulets est titulaire d’un certificat reconnu par l’autorité compétente de l’État membre concerné et attestant qu’il a suivi les cours de formation jusqu’à leur terme ou qu’il a acquis une expérience équivalente à cette formation.
4. Les États membres peuvent reconnaître l’expérience acquise avant le 30 juin 2010 comme étant équivalente à une participation aux cours de formation et délivrent des certificats attestant cette équivalence.
5. Les États membres peuvent prévoir que les exigences énoncées aux paragraphes 1 à 4 s’appliquent également aux propriétaires.
6. Les propriétaires ou les éleveurs donnent des instructions et des conseils quant aux exigences pertinentes en matière de bien-être des animaux, y compris en ce qui concerne les méthodes de mise à mort pratiquées dans les exploitations, aux personnes employées ou engagées par eux pour s’occuper des poulets ou pour les capturer et assurer leur chargement.
Article 5
Étiquetage de la viande de volaille
Au plus tard le 31 décembre 2009, la Commission présente au Parlement européen et au Conseil un rapport sur la mise en place éventuelle d’un système d’étiquetage obligatoire harmonisé conçu pour la viande de poulet et les produits et préparations à base de viande de poulet et fondé sur le respect des normes en matière de bien-être animal.
Ce rapport envisage les conséquences socio-économiques éventuelles ainsi que les répercussions sur les partenaires économiques de la Communauté et évalue la conformité de ce système d’étiquetage avec les règles de l’Organisation mondiale du commerce.
Le rapport est accompagné de propositions législatives appropriées, qui tiennent compte de ces considérations et des résultats obtenus par les États membres dans le cadre de la mise en œuvre des systèmes d’étiquetage facultatif.
Article 6
Rapport ultérieur de la Commission au Parlement européen et au Conseil
1. Sur la base d’un avis scientifique de l’Autorité européenne de sécurité des aliments, la Commission soumet au Parlement européen et au Conseil, au plus tard le 31 décembre 2010, un rapport concernant l’influence des paramètres génétiques sur les irrégularités constatées, lesquelles nuisent au bien-être des poulets. Ce rapport peut être assorti, le cas échéant, de propositions législatives appropriées.
2. Les États membres présentent à la Commission les résultats de la collecte de données obtenues à partir du contrôle d’un échantillon représentatif des troupeaux abattus pendant une période d’au moins un an. Pour permettre une analyse pertinente, l’échantillonnage et les exigences concernant les données visées à l’annexe III devraient reposer sur des bases scientifiques, être objectifs et comparables et être établis conformément à la procédure visée à l’article 11.
Les États membres peuvent avoir besoin d’une contribution financière communautaire pour collecter les données aux fins de la présente directive.
3. Sur la base des données disponibles et à la lumière des nouvelles données scientifiques, la Commission présente au Parlement européen et au Conseil, au plus tard le 30 juin 2012, un rapport sur l’application de la présente directive et son influence sur le bien-être des poulets, ainsi que sur l’élaboration d’indicateurs de bien-être. Le rapport tient compte des différentes conditions et méthodes de production. Il prend également en compte les incidences socio-économiques et administratives de la présente directive, y compris les aspects régionaux.
Article 7
Inspections
1. L’autorité compétente procède à des inspections non discriminatoires afin de vérifier le respect des exigences de la présente directive.
Ces inspections sont réalisées sur une proportion appropriée des animaux élevés à l’intérieur de chaque État membre, conformément aux dispositions applicables du règlement (CE) no 882/2004, et peuvent être effectuées en même temps que des contrôles destinés à d’autres fins.
Les États membres mettent en place les procédures appropriées pour déterminer les densités d’élevage.
2. Les États membres adressent à la Commission, au plus tard le 30 juin de chaque année, un rapport annuel relatif aux inspections prévues au paragraphe 1 qui ont été réalisées l’année précédente. Le rapport est assorti d’une liste des mesures les plus importantes qui ont été prises par l’autorité compétente pour remédier aux principaux problèmes de bien-être constatés.
Article 8
Guides de bonnes pratiques
Les États membres encouragent l’élaboration de guides de bonnes pratiques comprenant des conseils relatifs au respect des dispositions de la présente directive. La diffusion et l’utilisation de ces guides sont encouragées.
Article 9
Sanctions
Les États membres déterminent le régime des sanctions applicables en cas de violation des dispositions nationales adoptées en application de la présente directive et prennent toute mesure nécessaire pour assurer la mise en œuvre de celles-ci. Les sanctions ainsi prévues sont effectives, proportionnées et dissuasives. Les États membres notifient ces dispositions à la Commission, au plus tard le 30 juin 2010, et communiquent immédiatement toute modification ultérieure les concernant.
Article 10
Compétences d’exécution
Les mesures nécessaires pour la mise en œuvre uniforme de la présente directive peuvent être arrêtées en conformité avec la procédure visée à l’article 11.
Article 11
Procédure de comité
1. La Commission est assistée par le comité permanent de la chaîne alimentaire et de la santé animale institué par le règlement (CE) no 178/2002 du Parlement européen et du Conseil du 28 janvier 2002 établissant les principes généraux et les prescriptions générales de la législation alimentaire, instituant l’Autorité européenne de sécurité des aliments et fixant des procédures relatives à la sécurité des denrées alimentaires (12) (ci-après dénommé «comité»).
2. Dans le cas où il est fait référence au présent paragraphe, les articles 5 et 7 de la décision 1999/468/CE s’appliquent.
La période prévue à l’article 5, paragraphe 6, de la décision 1999/468/CE est fixée à trois mois.
Article 12
Transposition
Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive, au plus tard le 30 juin 2010.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d’une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
Article 13
Entrée en vigueur
La présente directive entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Article 14
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Luxembourg, le 28 juin 2007.