SmĚrnice Evropského parlamentu a Rady 98/78/ES
ze dne 27. října 1998
o doplňkovém dozoru nad pojišťovnami v pojišťovací skupině
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 189b Smlouvy [3],
(1) vzhledem k tomu, že první směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [4] a první směrnice Rady 79/267/EHS ze dne 5. března 1979 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém životním pojištění a jejího výkonu [5] vyžadují, aby pojišťovny měly míru solventnosti;
(2) vzhledem k tomu, že podle směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS [6] a směrnice Rady 92/96/EHS ze dne 10. listopadu 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého životního pojištění a o změně směrnic 79/267/EHS a 90/619/EHS [7] je možno získat přístup k činnosti v oboru pojištění a následně ji vykonávat na základě vydání jednoho úředního povolení, které vydávají orgány členského státu, ve kterém má pojišťovna své sídlo (domovský členský stát); že toto povolení umožňuje pojišťovně vykonávat svou činnost po celém Společenství jak v rámci práva usazování, tak v rámci volného pohybu služeb; že příslušné orgány domovského členského státu mají vykonávat sledování finančního zdraví pojišťoven, a zejména míry jejich solventnosti;
(3) vzhledem k tomu, že opatření týkající se doplňkového dozoru nad pojišťovnami v pojišťovací skupině by měla umožnit orgánům vykonávajícím dozor nad pojišťovnami vytvořit si podloženější úsudek o jejich finanční situaci; že takový doplňkový dozor by měl brát v úvahu určité podniky, které v současnosti nepodléhají dozoru podle směrnic Společenství; že tato směrnice v žádném případě nestanoví, že by členské státy musely vykonávat dozor nad těmito podniky jednotlivě;
(4) vzhledem k tomu, že pojišťovny spolu na společném pojistném trhu vstupují do přímé soutěže, a proto musí být pravidla týkající se kapitálových požadavků rovnocenná; že za tímto účelem nesmějí být kritéria použitá ke stanovení doplňkového dozoru ponechána výlučně na uvážení členských států; že přijetí společných základních pravidel bude v nejlepším zájmu Společenství v tom smyslu, že bude bránit narušování hospodářské soutěže; že je nutné odstranit určité rozdíly mezi právními předpisy členských států, pokud se týče obezřetnostního dozoru nad pojišťovnami, jež jsou součástí pojišťovací skupiny;
(5) vzhledem k tomu, že přijatý přístup spočívá v zavedení harmonizace, která je podstatná, nutná a dostatečná k dosažení vzájemného uznání systémů obezřetnostního dozoru v této oblasti; že cílem této směrnice je především ochrana zájmů pojištěných osob;
(6) vzhledem k tomu, že v určitých ustanoveních této směrnice jsou vymezeny minimální standardy; že domovský členský stát může stanovit přísnější pravidla pro pojišťovny, kterým vydaly povolení jejich příslušné orgány;
(7) vzhledem k tomu, že tato směrnice stanoví doplňkový dozor nad jakoukoli pojišťovnou, která je podnikem držícím účast v nejméně jedné pojišťovně, zajišťovně nebo pojišťovně ze třetí země, a dále doplňkový dozor podle odlišných pravidel nad jakoukoli pojišťovnou, jejímž mateřským podnikem je holdingová pojišťovna, zajišťovna, pojišťovna ze třetí země nebo holdingová pojišťovna se smíšenou činností; že dozor nad jednotlivými pojišťovnami, který provádějí příslušné orgány, zůstává hlavní zásadou pojišťovacího dozoru;
(8) vzhledem k tomu, že je nezbytné vypočítat upravenou solventnost u pojišťoven, které tvoří součást pojišťovací skupiny; že příslušné orgány ve Společenství používají různé metody, které zohledňují položky, které ovlivňují finanční situaci pojišťovny a které souvisejí se skutečností, že pojišťovna náleží do pojišťovací skupiny; že tato směrnice stanoví tři metody provedení výše uvedeného výpočtu; že byla přijata zásada, že tyto metody jsou z hlediska zásad obezřetnosti rovnocenné;
(9) vzhledem k tomu, že solventnost dceřiné pojišťovny holdingové pojišťovny, zajišťovny nebo pojišťovny ze třetí země může být ovlivněna finančními zdroji skupiny, jejíž je součástí, a rozdělením finančních zdrojů uvnitř této skupiny; že by příslušným orgánům mělo být umožněno provádění doplňkového dozoru a přijímání odpovídajících opatření na úrovni pojišťovny, pokud její solventnost je nebo může být ohrožena;
(10) vzhledem k tomu, že příslušné orgány by měly mít přístup ke všem informacím užitečným pro výkon doplňkového dozoru; že by měla být založena spolupráce mezi orgány dozoru nad pojišťovnami a také mezi těmito orgány a orgány příslušnými pro dozor nad jinými finančními odvětvími;
(11) vzhledem k tomu, že transakce uvnitř skupiny mohou ovlivnit finanční situaci pojišťovny; že příslušné orgány by měly mít možnost provádět obecný dozor nad určitými druhy těchto transakcí uvnitř skupiny a přijímat odpovídající opatření na úrovni pojišťovny, pokud její solventnost je nebo může být ohrožena,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "pojišťovnou" podnik, kterému bylo vydáno úřední povolení v souladu s článkem 6 směrnice 73/239/EHS nebo článkem 6 směrnice 79/267/EHS;
b) "pojišťovnou ze třetí země" podnik, který by musel mít povolení v souladu s článkem 6 směrnice 73/239/EHS nebo článkem 6 směrnice 79/267/EHS, pokud by měl sídlo ve Společenství;
c) "zajišťovnou" podnik jiný než pojišťovna nebo pojišťovna ze třetí země, jehož hlavní činnost spočívá v přijímání rizik postoupených pojišťovnou, pojišťovnou ze třetí země nebo jinou zajišťovnou;
d) "mateřským podnikem" mateřský podnik ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS [8] a jakýkoli podnik, který podle názoru příslušných orgánů skutečně uplatňuje dominantní vliv nad jiným podnikem;
e) "dceřiným podnikem" dceřiný podnik ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS a jakýkoli podnik, nad nímž podle názoru příslušných orgánů skutečně uplatňuje dominantní vliv mateřský podnik. Všechny dceřiné podniky dceřiných podniků jsou rovněž považovány za dceřiné podniky mateřského podniku, který je v čele těchto podniků;
f) "účastí" účast ve smyslu článku 17 první věty směrnice 78/660/EHS [9] nebo přímé nebo nepřímé držení alespoň 20 % hlasovacích práv nebo kapitálu určitého podniku;
g) "podnikem držícím účast" podnik, který je buď mateřským podnikem, nebo jiným podnikem, který drží účast;
h) "přidruženým podnikem" buď dceřiný podnik, nebo jiný podnik, ve kterém je držena účast;
i) "holdingovou pojišťovnou" mateřský podnik, jehož hlavní činností je získávat a držet účasti v dceřiných podnicích, přičemž těmito dceřinými podniky jsou výlučně nebo především pojišťovny, zajišťovny nebo pojišťovny ze třetích zemí, a alespoň jeden z těchto dceřiných podniků je pojišťovnou;
j) "holdingovou pojišťovnou se smíšenou činností" mateřský podnik jiný než pojišťovna, pojišťovna ze třetí země, zajišťovna nebo holdingová pojišťovna, jehož alespoň jeden dceřiný podnik je pojišťovnou;
k) "příslušnými orgány" vnitrostátní orgány, které jsou dozorem nad pojišťovnami poveřeny právním předpisem.
Článek 2
Použitelnost doplňkového dozoru nad pojišťovnami
1. Kromě ustanovení směrnic 73/239/EHS a 79/267/EHS, která stanoví pravidla pro dozor nad pojišťovnami, vykonávají členské státy na každou pojišťovnou, která drží účast v alespoň jedné pojišťovně, zajišťovně nebo pojišťovně ze třetí země, doplňkový dozor způsobem stanoveným v článcích 5, 6, 8 a 9.
2. Každá pojišťovna, jejímž mateřským podnikem je holdingová pojišťovna, zajišťovna nebo pojišťovna ze třetí země, podléhá doplňkovému dozoru vykonávanému způsobem stanoveným v čl. 5 odst. 2 a v článcích 6, 8 a 10.
3. Každá pojišťovna, jejímž mateřským podnikem je holdingová pojišťovna se smíšenou činností, podléhá doplňkovému dozoru vykonávanému způsobem stanoveným v čl. 5 odst. 2 a v článcích 6 a 8.
Článek 3
Oblast působnosti doplňkového dozoru
1. Výkon doplňkového dozoru v souladu s článkem 2 v žádném případě neznamená, že příslušné orgány jsou povinny jednotlivě dohlížet na pojišťovnu ze třetí země, holdingovou pojišťovnu se smíšenou činností nebo zajišťovnu.
2. Doplňkový dozor zohledňuje
- přidružené podniky pojišťovny,
- podniky držící účast v pojišťovně,
- přidružené podniky podniku držícího účast v pojišťovně,
jak je uvedeno v článcích 5, 6, 8, 9 a 10.
3. Členské státy se mohou rozhodnout nezohledňovat v doplňkovém dozoru podle článku 2 podniky se sídlem ve třetích zemích, v nichž jsou právní překážky k předávání nezbytných informací, aniž jsou dotčeny bod 2.5 přílohy I a bod 4 přílohy II.
Dále se orgány příslušné pro výkon doplňkového dozoru mohou v jednotlivých případech rozhodnout, že podnik nezohlední v rámci doplňkového dozoru uvedeného v článku 2,
- jestliže podnik, který má být pod dozor zahrnut, má s ohledem na cíle doplňkového dozoru nad pojišťovnami zanedbatelný význam nebo
- jestliže by zahrnutí finanční situace podniku bylo s ohledem na cíle doplňkového dozoru nad pojišťovnami nepatřičné nebo zavádějící.
Článek 4
Orgány příslušné k výkonu doplňkového dozoru
1. Doplňkový dozor vykonávají příslušné orgány členského státu, ve kterém bylo pojišťovně vydáno úřední povolení podle článku 6 směrnice 73/239/EHS nebo článku 6 směrnice 79/267/EHS.
2. Pokud pojišťovny, kterým bylo vydáno povolení k výkonu činnosti ve dvou či více členských státech, mají jako svůj mateřský podnik stejnou holdingovou pojišťovnu, pojišťovnu ze třetí země nebo holdingovou pojišťovnu se smíšenou činností, mohou příslušné orgány dotyčných členských států uzavřít dohodu o tom, který z nich bude vykonávat doplňkový dozor.
3. Má-li členský stát více než jeden příslušný orgán, který vykonává obezřetnostní dozor nad pojišťovnami a zajišťovnami, přijme dotyčný členský stát potřebná opatření za účelem koordinování činnosti mezi těmito orgány.
Článek 5
Dostupnost a kvalita informací
1. Členské státy stanoví, že příslušné orgány vyžadují od každé pojišťovny podléhající doplňkovému dozoru, aby měla vytvořeny přiměřené vnitřní kontrolní mechanismy pro předkládání údajů a informací odpovídajících účelům takového doplňkového dozoru.
2. Členské státy přijmou vhodná opatření, aby zajistily, že v rámci jejich působnosti nebudou existovat žádné právní překážky, které by bránily podnikům podléhajícím doplňkovému dozoru a jejich přidruženým podnikům a podnikům držícím účast v nich vyměňovat si mezi sebou informace užitečné pro účely doplňkového dozoru.
Článek 6
Přístup k informacím
1. Členské státy stanoví, že jejich orgány příslušné pro výkon doplňkového dozoru musí mít přístup ke všem informacím užitečným pro účely dozoru nad pojišťovnami podléhajícími takovému doplňkovému dozoru. Příslušné orgány se mohou obrátit přímo na dotyčné podniky uvedené v čl. 3 odst. 2, aby od nich získaly nezbytné informace, pouze pokud tyto informace byly žádány od pojišťovny a ta je nedodala.
2. Členské státy stanoví, že jejich příslušné orgány mohou samy nebo prostřednictvím osob, které k tomuto účelu jmenují, provádět na jejich území ověřování informací uvedených v odstavci 1 přímo na místě u
- pojišťoven podléhajících doplňkovému dozoru,
- dceřiných podniků této pojišťovny,
- mateřských podniků této pojišťovny,
- dceřiných podniků mateřského podniku této pojišťovny.
3. Pokud si při použití tohoto článku příslušné orgány jednoho členského státu přejí ve zvláštních případech ověřit důležitou informaci, jež se týká podniku se sídlem v jiném členském státě, který je přidruženým podnikem, dceřiným podnikem, mateřským podnikem nebo dceřiným podnikem mateřského podniku pojišťovny, která podléhá doplňkovému dozoru, musí požádat příslušné orgány výše uvedeného jiného členského státu, aby toto ověření provedly. Orgány, které obdrží takovou žádost, musí jednat v mezích své působnosti tak, že provedou ověření samy, umožní provést ověření orgánům, které o ověření žádají, nebo umožní, aby toto ověření provedl auditor nebo odborník.
Článek 7
Spolupráce mezi příslušnými orgány
1. Pokud jsou pojišťovny, které jsou usazeny v různých členských státech, přímo nebo nepřímo přidružené nebo mají společný podnik držící v nich účast, sdělí si příslušné orgány každého členského státu na požádání všechny užitečné informace, které mohou umožnit nebo usnadnit výkon dozoru podle této směrnice, a z vlastního podnětu si sdělí všechny informace, které se jim jeví jako zásadní pro druhé příslušné orgány.
2. Pokud jsou pojišťovna a buď úvěrová instituce, jak je vymezena ve směrnici 77/780/EHS [10], nebo investiční společnost, jak je vymezena ve směrnici 93/22/EHS [11], nebo obě přímo nebo nepřímo přidružené nebo mají společný podnik držící v nich účast, spolupracují úzce příslušné orgány a orgány, které nesou veřejnou odpovědnost za dozor nad těmito dalšími podniky. Aniž jsou dotčeny jejich příslušné pravomoci, poskytují si tyto orgány navzájem informace, které mohou zjednodušit plnění jejich úloh zejména v rámci této směrnice.
3. Informace obdržené v souladu s touto směrnicí a zejména jakákoli výměna informací mezi příslušnými orgány, jež je stanovena touto směrnicí, jsou předmětem profesního tajemství, vymezeného v článku 16 směrnice 92/49/EHS a článku 15 směrnice 92/96/EHS.
Článek 8
Transakce uvnitř skupiny
1. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány vykonávaly obecný dozor nad transakcemi mezi
a) pojišťovnou a
i) přidruženým podnikem pojišťovny,
ii) podnikem držícím účast v pojišťovně,
iii) přidruženým podnikem podniku držícího účast v pojišťovně;
b) pojišťovnou a fyzickou osobou, která drží účast v
i) pojišťovně nebo jakémkoli jejím přidruženém podniku,
ii) podniku držícímu účast v pojišťovně,
iii) přidruženém podniku podniku držícího účast v pojišťovně.
Tyto transakce se týkají zejména
- úvěrů,
- záruk a podrozvahových transakcí,
- položek, které přicházejí v úvahu pro míru solventnosti,
- investic,
- zajišťovacích operací,
- dohod o sdílení nákladů.
2. Za tímto účelem členské státy požadují, aby pojišťovny podávaly příslušným orgánům alespoň jednou ročně zprávy o významných transakcích stanovených v odstavci 1.
Jestliže se na základě této informace zjistí, že solventnost pojišťovny je nebo může být ohrožena, přijmou příslušné orgány vhodná opatření na úrovni pojišťovny.
Článek 9
Upravený požadavek na solventnost
1. V případě uvedeném v čl. 2 odst. 1 členské státy požadují, aby se provedl výpočet upravené solventnosti v souladu s přílohou I.
2. Do výpočtu uvedeného v odstavci 1 se zahrnují všechny přidružené podniky, podniky držící účast nebo přidružené podniky podniku držícího účast.
3. Jestliže výpočet uvedený v odstavci 1 ukáže, že upravená solventnost je záporná, přijmou příslušné orgány vhodná opatření na úrovni dané pojišťovny.
Článek 10
Zajišťovny, holdingové pojišťovny a pojišťovny ze třetích zemí
1. V případě uvedeném v čl. 2 odst. 2 členské státy požadují, aby se metoda doplňkového dozoru použila v souladu s přílohou II.
2. V případě uvedeném v čl. 2 odst. 2 výpočet zahrnuje všechny přidružené podniky holdingové pojišťovny, zajišťovny nebo pojišťovny ze třetí země způsobem uvedeným v příloze II.
3. Jestliže příslušné orgány dojdou na základě tohoto výpočtu k závěru, že solventnost dceřiné pojišťovny holdingové pojišťovny, zajišťovny nebo pojišťovny ze třetí země je nebo může být ohrožena, přijmou vhodná opatření na úrovni dané pojišťovny.
Článek 11
Provedení
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 5. června 2000. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby předpisy uvedené v odstavci 1 byly poprvé použity na dozor nad účetními závěrkami za účetní období začínající 1. ledna 2001 nebo v průběhu tohoto kalendářního roku.
3. Přijímají-li členské státy opatření uvedená v odstavci 1, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
4. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
5. Nejpozději 1. ledna 2006 předloží Komise Výboru pro pojišťovnictví zprávu o uplatňování této směrnice a v případě potřeby o nutnosti další harmonizace.
Článek 12
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 13
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 27. října 1998.
DIRECTIVE 98/78/CE DU PARLEMENT EUROPÉEN ET DU CONSEIL du 27 octobre 1998 sur la surveillance complémentaire des entreprises d'assurance faisant partie d'un groupe d'assurance
LE PARLEMENT EUROPÉEN ET LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 57, paragraphe 2,
vu la proposition de la Commission (1),
vu l'avis du Comité économique et social (2),
statuant conformément à la procédure visée à l'article 189 B du traité (3),
(1) considérant que la première directive 73/239/CEE du Conseil du 24 juillet 1973 portant coordination des dispositions législatives, réglementaires et administratives concernant l'accès à l'activité de l'assurance directe autre que l'assurance sur la vie, et son exercice (4), et la première directive 79/267/CEE du Conseil du 5 mars 1979 portant coordination des dispositions législatives, réglementaires et administratives concernant l'accès à l'activité de l'assurance directe sur la vie, et son exercice (5), imposent aux entreprises d'assurance de disposer d'une marge de solvabilité;
(2) considérant que, en vertu de la directive 92/49/CEE du Conseil du 18 juin 1992 portant coordination des dispositions législatives, réglementaires et administratives concernant l'assurance directe autre que l'assurance sur la vie et modifiant les directives 73/239/CEE et 88/357/CEE (troisième directive «assurance non vie») (6), et de la directive 92/96/CEE du Conseil du 10 novembre 1992 portant coordination des dispositions législatives, réglementaires et administratives concernant l'assurance directe sur la vie, et modifiant les directives 79/267/CEE et 90/619/CEE (troisième directive «assurance vie») (7), l'accès à l'activité d'assurance et l'exercice de cette activité sont subordonnés à l'octroi d'un agrément administratif unique, délivré par les autorités de l'État membre où l'entreprise a son siège statutaire (État membre d'origine); que cet agrément permet à l'entreprise de se livrer à des activités partout dans la Communauté, soit en régime d'établissement, soit en régime de libre prestation de services; que les autorités compétentes des États membres d'origine sont responsables de la surveillance de la solidité financière des entreprises d'assurance, et notamment de leur état de solvabilité;
(3) considérant que les mesures relatives à la surveillance complémentaire des entreprises d'assurance faisant partie d'un groupe d'assurance doivent permettre aux autorités chargées de la surveillance d'une entreprise d'assurance de porter un jugement plus fondé sur sa situation financière; que cette surveillance complémentaire doit prendre en compte certaines entreprises qui ne font actuellement pas l'objet d'une surveillance en vertu des directives communautaires; que la présente directive n'implique en aucune manière que les États membres soient tenus d'exercer une surveillance sur ces entreprises considérées individuellement;
(4) considérant que, sur un marché commun des assurances, les entreprises d'assurance sont en concurrence directe les unes avec les autres et que, par conséquent, les règles concernant les exigences de capital doivent être équivalentes; que, à cette fin, les critères appliqués pour la détermination de la surveillance complémentaire ne doivent pas être laissés uniquement à l'appréciation des États membres; que l'adoption de règles de base communes servira donc au mieux l'intérêt de la Communauté du fait qu'elle évitera des distorsions de la concurrence; qu'il importe d'éliminer certaines divergences existant entre les législations nationales en matière de contrôle prudentiel des entreprises d'assurance faisant partie d'un groupe d'assurance;
(5) considérant que la démarche retenue consiste à réaliser l'harmonisation essentielle, nécessaire et suffisante pour parvenir à une reconnaissance mutuelle des systèmes de contrôle prudentiel dans ce domaine; que la présente directive a pour objet, notamment, de protéger les intérêts des assurés;
(6) considérant que certaines dispositions de la présente directive définissent des normes minimales; que l'État membre d'origine peut édicter des règles plus strictes à l'égard des entreprises d'assurance agréées par ses propres autorités compétentes;
(7) considérant que la présente directive prévoit la surveillance complémentaire de toute entreprise d'assurance qui est une entreprise participante d'au moins une entreprise d'assurance, une entreprise de réassurance ou une entreprise d'assurance d'un pays tiers, ainsi que la surveillance complémentaire, selon des modalités différentes, de toute entreprise d'assurance dont l'entreprise mère est une société holding d'assurance, une entreprise de réassurance, une entreprise d'assurance d'un pays tiers ou une société holding mixte d'assurance; que la surveillance de l'entreprise d'assurance sur une base individuelle par les autorités compétentes demeure le principe essentiel de la surveillance des assurances;
(8) considérant qu'il est nécessaire de calculer une situation de solvabilité ajustée pour les entreprises d'assurance faisant partie d'un groupe d'assurance; que différentes méthodes sont appliquées par les autorités compétentes dans la Communauté pour tenir compte des effets, sur la situation financière d'une entreprise d'assurance, de son appartenance à un groupe d'assurance; que la présente directive établit trois méthodes aux fins de ce calcul; que le principe est accepté que ces méthodes sont prudentiellement équivalentes;
(9) considérant que la solvabilité d'une entreprise d'assurance filiale d'une société holding d'assurance, d'une entreprise de réassurance ou d'une entreprise d'assurance d'un pays tiers peut être affectée par les ressources financières du groupe dont cette entreprise d'assurance fait partie et par la répartition des ressources financières à l'intérieur du groupe; qu'il importe de donner aux autorités compétentes les moyens d'exercer une surveillance complémentaire et de prendre des mesures appropriées au niveau de l'entreprise d'assurance lorsque la solvabilité de celle-ci est compromise ou risque de l'être;
(10) considérant que les autorités compétentes devraient avoir accès à toutes les informations utiles à l'exercice de la surveillance complémentaire; qu'une coopération entre les autorités responsables de la surveillance des entreprises d'assurance ainsi que entre ces autorités et les autorités responsables de la surveillance des autres secteurs financiers devrait être instaurée;
(11) considérant que des opérations intragroupe peuvent affecter la situation financière d'une entreprise d'assurance; que les autorités compétentes devraient pouvoir exercer une surveillance générale sur certains types de ces opérations intragroupe et prendre des mesures appropriées au niveau de l'entreprise d'assurance quand la solvabilité de celle-ci est compromise ou risque de l'être,
ONT ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier Définitions
Aux fins de la présente directive, on entend par:
a) «entreprise d'assurance»: une entreprise ayant reçu l'agrément administratif conformément à l'article 6 de la directive 73/239/CEE ou à l'article 6 de la directive 79/267/CEE;
b) «entreprise d'assurance d'un pays tiers»: une entreprise qui, si elle avait son siège statutaire dans la Communauté, serait tenue d'être agréée conformément à l'article 6 de la directive 73/239/CEE ou à l'article 6 de la directive 79/267/CEE;
c) «entreprise de réassurance»: une entreprise autre qu'une entreprise d'assurance ou une entreprise d'assurance d'un pays tiers, dont l'activité principale consiste à accepter des risques cédés par une entreprise d'assurance, une entreprise d'assurance d'un pays tiers ou d'autres entreprises de réassurance;
d) «entreprise mère»: une entreprise mère au sens de l'article 1er de la directive 83/349/CEE (8), ainsi que toute entreprise exerçant effectivement, de l'avis des autorités compétentes, une influence dominante sur une autre entreprise;
e) «entreprise filiale»: une entreprise filiale au sens de l'article 1er de la directive 83/349/CEE, ainsi que toute entreprise sur laquelle une entreprise mère exerce effectivement, de l'avis des autorités compétentes, une influence dominante. Toute entreprise filiale d'une entreprise filiale est également considérée comme filiale de l'entreprise mère qui est à la tête de ces entreprises;
f) «participation»: une participation au sens de l'article 17, première phrase, de la directive 78/660/CEE (9) ou le fait de détenir, directement ou indirectement, 20 % ou plus des droits de vote ou du capital d'une entreprise;
g) «entreprise participante»: une entreprise qui est soit une entreprise mère, soit une autre entreprise qui détient une participation;
h) «entreprise liée»: une entreprise qui est soit une filiale, soit une autre entreprise dans laquelle une participation est détenue;
i) «société holding d'assurance»: une entreprise mère dont l'activité principale consiste à acquérir et à détenir des participations dans des entreprises filiales lorsque ces entreprises filiales sont exclusivement ou principalement des entreprises d'assurance, des entreprises de réassurance ou des entreprises d'assurance de pays tiers, l'une au moins de ces entreprises filiales étant une entreprise d'assurance;
j) «société holding mixte d'assurance»: une entreprise mère, autre qu'une entreprise d'assurance, qu'une entreprise d'assurance d'un pays tiers, qu'une entreprise de réassurance ou qu'une société holding d'assurance, qui compte parmi ses entreprises filiales au moins une entreprise d'assurance;
k) «autorités compétentes»: les autorités nationales habilitées, en vertu d'une loi ou d'une réglementation, à surveiller les entreprises d'assurance.
Article 2 Applicabilité de la surveillance complémentaire des entreprises d'assurance
1. En plus des dispositions de la directive 73/239/CEE et de la directive 79/267/CEE, qui définissent les règles de surveillance des entreprises d'assurance, les États membres prévoient une surveillance complémentaire de toute entreprise d'assurance qui est une entreprise participante d'au moins une entreprise d'assurance, une entreprise de réassurance, ou une entreprise d'assurance d'un pays tiers selon les modalités prévues aux articles 5, 6, 8 et 9.
2. Toute entreprise d'assurance dont l'entreprise mère est une société holding d'assurance, une entreprise de réassurance ou une entreprise d'assurance d'un pays tiers est soumise à une surveillance complémentaire selon les modalités prévues à l'article 5, paragraphe 2, ainsi qu'aux articles 6, 8 et 10.
3. Toute entreprise d'assurance dont l'entreprise mère est une société holding mixte d'assurance, est soumise à une surveillance complémentaire selon les modalités prévues à l'article 5, paragraphe 2, à l'article 6 et à l'article 8.
Article 3 Portée de la surveillance complémentaire
1. L'exercice de la surveillance complémentaire conformément à l'article 2 n'implique en aucune manière que les autorités compétentes soient tenues d'exercer une fonction de surveillance ni sur l'entreprise d'assurance d'un pays tiers ni sur la société holding d'assurance, ni sur la société holding mixte d'assurance, ni sur l'entreprise de réassurance prises individuellement.
2. La surveillance complémentaire tient compte:
- des entreprises liées de l'entreprise d'assurance,
- des entreprises participantes de l'entreprise d'assurance,
- des entreprises liées d'une entreprise participante de l'entreprise d'assurance visées aux articles 5, 6, 8, 9 et 10.
3. Les États membres peuvent décider de ne pas tenir compte, dans la surveillance complémentaire visée à l'article 2, d'entreprises ayant leur siège statutaire dans un pays tiers où il existe des obstacles juridiques au transfert de l'information nécessaire, sans préjudice des dispositions de l'annexe I, point 2.5 et de l'annexe II, point 4.
En outre, les autorités compétentes chargées d'exercer la surveillance complémentaire peuvent décider, cas par cas, de ne pas tenir compte d'une entreprise dans la surveillance complémentaire visée à l'article 2 dans les cas suivants:
- lorsque l'entreprise à inclure ne présente qu'un intérêt négligeable au regard des objectifs de la surveillance complémentaire des entreprises d'assurance,
- lorsque l'inclusion de la situation financière de l'entreprise serait inappropriée ou de nature à induire en erreur au regard des objectifs de la surveillance complémentaire des entreprises d'assurance.
Article 4 Autorités compétentes chargées d'exercer la surveillance complémentaire
1. La surveillance complémentaire est exercée par les autorités compétentes de l'État membre dans lequel l'entreprise d'assurance a obtenu l'agrément administratif conformément à l'article 6 de la directive 73/239/CEE ou à l'article 6 de la directive 79/267/CEE.
2. Lorsque des entreprises d'assurance agréées dans deux États membres ou plus ont pour entreprise mère la même société holding d'assurance, entreprise de réassurance, entreprise d'assurance d'un pays tiers ou société holding mixte d'assurance, les autorités compétentes des États membres concernés peuvent se mettre d'accord pour que soient désignées celles d'entre elles qui seront chargées d'exercer la surveillance complémentaire.
3. Lorsqu'un État membre a plus d'une autorité compétente pour le contrôle prudentiel des entreprises d'assurance et des entreprises de réassurance, cet État membre prend les mesures nécessaires à l'effet d'organiser la coordination entre ces autorités.
Article 5 Disponibilité et qualité des informations
1. Les États membres prescrivent que les autorités compétentes doivent exiger que toute entreprise d'assurance soumise à la surveillance complémentaire dispose de procédures de contrôle interne adéquates pour la production des données et informations utiles aux fins de l'exercice de la surveillance complémentaire.
2. Les États membres prennent les mesures appropriées pour qu'aucun obstacle de nature juridique dans leur ressort n'empêche les entreprises soumises à la surveillance complémentaire ou leurs entreprises liées ou participantes d'échanger entre elles les informations utiles aux fins de l'exercice de la surveillance complémentaire.
Article 6 Accès aux informations
1. Les États membres prévoient que leurs autorités compétentes chargées d'exercer la surveillance complémentaire ont accès à toute information utile aux fins de l'exercice de la surveillance d'une entreprise d'assurance soumise à la surveillance complémentaire. Les autorités compétentes ne peuvent s'adresser directement aux entreprises concernées visées à l'article 3, paragraphe 2, pour obtenir communication des informations nécessaires que si ces informations ont été demandées à l'entreprise d'assurance et que celle-ci ne les a pas fournies.
2. Les États membres prévoient que leurs autorités compétentes peuvent procéder sur leur territoire, elles-mêmes ou par l'intermédiaire de personnes qu'elles mandatent à cet effet, à la vérification sur place des informations visées au paragraphe 1 auprès:
- de l'entreprise d'assurance soumise à la surveillance complémentaire,
- des entreprises filiales de cette entreprise d'assurance,
- des entreprises mères de cette entreprise d'assurance,
- des entreprises filiales d'une entreprise mère de cette entreprise d'assurance.
3. Lorsque, dans le cadre de l'application du présent article, les autorités compétentes d'un État membre souhaitent, dans des cas déterminés, vérifier des informations importantes portant sur une entreprise située dans un autre État membre et qui est une entreprise d'assurance liée, une entreprise filiale, une entreprise mère ou une entreprise filiale d'une entreprise mère de l'entreprise d'assurance soumise à la surveillance complémentaire, elles doivent demander aux autorités compétentes de l'autre État membre qu'il soit procédé à cette vérification. Les autorités qui ont reçu la demande doivent, dans le cadre de leur compétence, y donner suite, soit en procédant elles-mêmes à cette vérification, soit en permettant aux autorités qui ont présenté la demande d'y procéder, soit en permettant qu'un réviseur ou un expert y procède.
Article 7 Coopération entre les autorités compétentes
1. Lorsque des entreprises d'assurance sont directement ou indirectement liées ou ont une entreprise participante commune et sont établies dans des États membres différents, les autorités compétentes de chaque État membre se communiquent, sur demande, toutes les informations utiles de nature à permettre ou à faciliter l'exercice de la surveillance dans le cadre de la présente directive, et communiquent de leur propre initiative toute information qui leur paraît être essentielle pour les autres autorités compétentes.
2. Lorsqu'une entreprise d'assurance et soit un établissement de crédit au sens de la directive 77/780/CEE (10) ou une entreprise d'investissement au sens de la directive 93/22/CEE (11), soit les deux sont directement ou indirectement liés ou ont une entreprise participante commune, les autorités compétentes et les autorités investies de la mission publique de surveillance de ces autres entreprises collaborent étroitement. Sans préjudice de leurs compétences respectives, ces autorités se communiquent toutes les informations susceptibles de faciliter l'accomplissement de leur mission, en particulier dans le cadre de la présente directive.
3. Les informations reçues en vertu des dispositions de la présente directive, et en particulier les échanges d'informations entre autorités compétentes prévus par la présente directive, relèvent du secret professionnel défini à l'article 16 de la directive 92/49/CEE et à l'article 15 de la directive 92/96/CEE.
Article 8 Opérations intragroupe
1. Les États membres prescrivent que les autorités compétentes exercent une surveillance générale sur les opérations entre:
a) une entreprise d'assurance et:
i) une entreprise liée de l'entreprise d'assurance;
ii) une entreprise participante de l'entreprise d'assurance;
iii) une entreprise liée d'une entreprise participante de l'entreprise d'assurance;
b) une entreprise d'assurance et une personne physique qui détient une participation dans:
i) l'entreprise d'assurance ou l'une de ses entreprises liées;
ii) une entreprise participante de l'entreprise d'assurance;
iii) une entreprise liée d'une entreprise participante de l'entreprise d'assurance.
Il s'agit d'opérations portant notamment sur:
- des prêts,
- des garanties et des opérations hors bilan,
- des éléments admissibles pour la marge de solvabilité,
- des investissements,
- des opérations de réassurance,
- des accords de répartition des coûts.
2. À cet effet, les États membres exigent que les entreprises d'assurance déclarent au moins une fois par an aux autorités compétentes les opérations importantes visées au paragraphe 1.
Si, sur la base de ces informations, il apparaît que la solvabilité de l'entreprise d'assurance est compromise ou risque de l'être, l'autorité compétente prend les mesures appropriées au niveau de l'entreprise d'assurance.
Article 9 Exigence de solvabilité ajustée
1. Dans le cas visé à l'article 2, paragraphe 1, les États membres exigent qu'un calcul de solvabilité ajustée soit effectué conformément à l'annexe I.
2. Les entreprises liées, entreprises participantes et entreprises liées d'une entreprise participante sont incluses dans le calcul visé au paragraphe 1.
3. Si le calcul visé au paragraphe 1 montre que la solvabilité ajustée est négative, les autorités compétentes prennent les mesures appropriées au niveau de l'entreprise d'assurance concernée.
Article 10 Entreprises de réassurance, sociétés holding d'assurance et entreprises d'assurance d'un pays tiers
1. Dans le cas visé à l'article 2, paragraphe 2, les États membres exigent l'application de la méthode de surveillance complémentaire conformément à l'annexe II.
2. Dans le cas visé à l'article 2, paragraphe 2, le calcul doit inclure toutes les entreprises liées de la société holding d'assurance, de l'entreprise de réassurance ou de l'entreprise d'assurance d'un pays tiers selon la méthode prévue à l'annexe II.
3. Si, sur la base dudit calcul, les autorités compétentes arrivent à la conclusion que la solvabilité d'une entreprise d'assurance filiale de la société holding d'assurance, de l'entreprise de réassurance ou de l'entreprise d'assurance d'un pays tiers est compromise ou risque de l'être, elles prennent les mesures appropriées au niveau de cette entreprise d'assurance.
Article 11 Mise en oeuvre
1. Les États membres adoptent au plus tard le 5 juin 2000 les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive. Ils en informent immédiatement la Commission.
2. Les États membres prévoient que les dispositions visées au paragraphe 1 s'appliquent pour la première fois à la surveillance des comptes de l'exercice commençant le 1er janvier 2001 ou au cours de cette année civile.
3. Lorsque les États membres adoptent les dispositions visées au paragraphe 1, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
4. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions essentielles de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
5. Au plus tard le 1er janvier 2006 la Commission soumet au comité des assurances un rapport sur l'application de la présente directive, et, le cas échéant, sur la nécessité d'une harmonisation ultérieure.
Article 12 Entrée en vigueur
La présente directive entre en vigueur le jour de sa publication au Journal officiel des Communautés européennes.
Article 13 Destinataires
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Luxembourg, le 27 octobre 1998.