Směrnice Rady 92/109/EHS
ze dne 14. prosince 1992
o výrobě určitých látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek a o jejich uvádění na trh
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že některé členské státy přijaly opatření ke sledování výroby a uvádění na trh určitých látek často používaných pro nedovolenou výrobu omamných a psychotropních látek; že ostatní členské státy hodlají přijmout podobná opatření; že je proto nezbytné stanovit společná pravidla na úrovni Společenství s ohledem na vytvoření vnitřního trhu, za účelem zamezení narušování soutěže v rámci zákonného obchodu a pro zajištění jednotného použití přijatých pravidel;
vzhledem k tomu, že dne 19. prosince 1988 byla ve Vídni přijata Úmluva proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami (dále jen "úmluva OSN"); že úmluva OSN je součástí celosvětového úsilí v boji s drogami; že se Společenství podílelo na jednání o této úmluvě, a tím ukázalo svou vůli jednat v rámci svých pravomocí;
vzhledem k tomu, že požadavky článku 12 úmluvy OSN na obchod s prekursory (tj. látkami často používanými k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek) se provádějí při obchodování mezi Společenstvím a třetími zeměmi na základě nařízení Rady (EHS) č. 3677/90 ze dne 13. prosince 1990 o opatřeních prováděných za účelem zamezení zneužívání některých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek [4];
vzhledem k tomu, že článek 12 úmluvy OSN předpokládá přijetí příslušných opatření pro sledování výroby a distribuce prekursorů; že rozhodnutí přijatá na 35. schůzi Komise OSN pro omamné a psychotropní látky zařadila do tabulek úmluvy další látky; že za účelem zjištění možných případů nedovoleného šíření omamných a psychotropních látek ve Společenství nebo k předcházení podvodným dovozům do Společenství a pro zabezpečení společných předpisů pro sledování trhu Společenství je nutné stanovit touto směrnicí odpovídající opatření;
vzhledem k tomu, že ustanovení článku 12 úmluvy OSN jsou založena na systému sledování obchodu s příslušnými látkami; že převážná část obchodu s těmito látkami je zcela zákonná; že dokumentace a označování zásilek těchto látek musí být dostatečně jasné; že je navíc důležité poskytnout příslušným orgánům nezbytná oprávnění a v souladu s povahou úmluvy OSN vytvořit mechanismy založené na úzké spolupráci s dotyčnými hospodářskými subjekty a na rozvoji systému shromažďování informací;
vzhledem k tomu, že protože se způsoby zneužívání neustále mění, zvažuje se na mezinárodní úrovni nutnost posílení postupů uvedených v článku 12 úmluvy OSN, aby se mohlo proti zneužívání příslušných látek účinněji bojovat;
vzhledem k tomu, že Komise a sedm členských států se podílelo na činnosti pracovní skupiny CATF (Chemical Action Task Force) vytvořené na hospodářské schůzce na nejvyšší úrovni v Houstonu (G-7) dne 10. června 1990 a zaměřené na účinné postupy pro zamezení zneužívání prekursorů a základních chemikálií pro nedovolenou výrobu omamných látek; že je při této práci nutné zajistit celkovou koordinaci v rámci Společenství a úzkou spolupráci se zástupci obchodu a průmyslu;
vzhledem k tomu, že na londýnské hospodářské schůzce na nejvyšší úrovni (G-7) 15. července 1991 byla schválena závěrečná zpráva CATF;
vzhledem k tomu, že tato závěrečná zpráva uznává úmluvu OSN za základní listinu mezinárodní spolupráce v oblasti problematiky zneužívání chemických látek a obsahuje řadu doporučení k posílení národních a mezinárodních opatření stanovených na základě této úmluvy;
vzhledem k tomu, že je třeba zajistit, aby výroba nebo používání látek zařazených do kategorie 1 přílohy I této směrnice byly podřízeny vydávání licencí/povolení; že dodávky těchto látek musí být navíc povoleny pouze osobám, jimž bylo vydáno zvláštní povolení, buď obecně, nebo jednotlivě, pro dodávání, držení nebo nakládání s těmito látkami;
vzhledem k tomu, že je nutno přijmout opatření pro vytvoření úzké spolupráce s příslušnými provozovateli, aby tito provozovatelé oznamovali příslušným orgánům podezřelé operace;
vzhledem k tomu, že je důležité vytvořit systém správní spolupráce; že je v této souvislosti žádoucí, aby příslušné orgány ve Společenství založily svou práci na nařízení Rady (EHS) č. 1468/81 ze dne 19. května 1981 o vzájemné pomoci správních orgánů členských států a spolupráci mezi nimi a Komisí pro zajištění řádného použití právních předpisů o clech nebo v oblasti zemědělství [5]; že zvláštní pozornost by měla být věnována důvěrnosti získaných nebo vyměněných informací;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly zavést dostatečně odrazující sankce, které by zabránily porušování ustanovení přijatých v rámci provádění této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
Obecně
Článek 1
1. Účelem této směrnice je zřídit uvnitř Společenství systém sledování určitých látek často používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek z hlediska zabránění šíření těchto látek.
2. Pro účely této směrnice:
a) "uvedenými látkami" se rozumějí látky uvedené v příloze I, včetně směsí, které tyto látky obsahují. Nevztahuje se na farmaceutické a jiné přípravky, ve kterých jsou uvedené látky obsaženy tak, že je nelze snadno použít nebo snadno dostupnými prostředky regenerovat;
b) "uvedením na trh" se rozumí dodání uvedených látek vyrobených ve Společenství, za úplatu nebo bezplatně, třetí straně nebo do volného oběhu ve Společenství;
c) "provozovatelem" se rozumí každá fyzická nebo právnická osoba, která se zabývá výrobou, zpracováním, obchodem nebo distribucí uvedených látek ve Společenství nebo se zabývá jinými souvisejícími činnostmi, jako je zprostředkování a skladování uvedených látek;
d) "Mezinárodním úřadem pro kontrolu omamných látek" se rozumí úřad zřízený Jednotnou úmluvou o omamných látkách z roku 1961 ve znění protokolu z roku 1972.
HLAVA II
SLEDOVÁNÍ UVÁDĚNÍ NA TRH
Článek 2
Dokumentace a označování
Každý členský stát podnikne veškerá nezbytná opatření, aby zajistil, že uvádění uvedených látek na trh bude podléhat těmto požadavkům:
1. všechny transakce, které vedou k uvedení uvedených látek kategorie 1 a 2 přílohy I na trh, se řádně zaznamenají;
a) zejména obchodní doklady, jako jsou faktura, nákladní listy, přepravní a jiné dodací doklady, obsahují dostatečné informace pro správné určení:
- název látky, jak je uveden v kategoriích 1 a 2 přílohy I,
- množství a hmotnost látky, a je-li tato látka ve směsi, množství a hmotnost směsi a množství a hmotnost nebo procentní obsah látky nebo látek zařazených do kategorie 1 a 2 přílohy I, které tato směs obsahuje,
- jméno a adresu dodavatele, distributora a konečného příjemce;
b) dokumentace musí dále obsahovat prohlášení zákazníka, ve kterém jsou uvedena specifická použití látek. Podrobná pravidla pro provedení tohoto ustanovení se stanoví podle postupu uvedeného v čl. 10 odst. 2. Při zkoumání těchto podrobných pravidel je třeba brát náležitý ohled na možnost, že by pravidelný zákazník, který odebírá od dodavatele látky specifikované v kategorii 2 přílohy I, mohl poskytovat pouze jediné prohlášení vztahující se na všechny transakce s těmito látkami po dobu jednoho roku;
2. závazky uvedené v odstavci 1 se však nevztahují na transakce látek kategorie 2 přílohy I, pokud dané množství nepřesahuje množství uvedené v příloze II;
3. provozovatelé zajistí, aby látky kategorie 1 a 2 přílohy I byly před uvedením na trh označeny. Na tomto označení musí být uveden název látky tak, jak je uveden v příloze I. Vedle toho mohou provozovatelé připojit obvyklé označení;
4. provozovatelé si vedou o své činnosti podrobné záznamy, jak je vyžadováno pro splnění jejich povinností v odstavci 1;
5. dokumentace a záznamy uvedené v odstavcích 1 a 4 se uchovávají nejméně po dobu tří let od konce kalendářního roku, v němž byla činnost uvedená v odstavci 1 provedena, a na požádání musí být snadno dostupné kontrole příslušných orgánů.
Článek 3
Každý členský stát jmenuje příslušný orgán nebo orgány odpovědné za používání této směrnice.
O takto jmenovaném příslušným orgánu nebo orgánech uvědomí Komisi.
Článek 4
Látky uvedené v kategorii 1 a 2 přílohy I
1. Členské státy podniknou veškerá příslušná opatření, aby zajistily, že výroba nebo uvádění látek kategorie 1 přílohy I na trh Společenství podléhá udělování povolení příslušných orgánů.
2. Při zvažování, zda povolení udělit, bere příslušný orgán v úvahu zejména kvalifikaci a bezúhonnost žadatele.
Příslušné orgány mohou povolení dočasně pozastavit nebo zrušit, pokud existuje dostatečný důvod k předpokladu, že držitel již není vhodnou a řádnou osobou pro držení povolení, nebo k předpokladu, že již nejsou splněny podmínky, na jejichž základě bylo povolení vydáno.
3. Členské státy podniknou příslušná opatření, aby zajistily, že každý provozovatel, který je držitelem povolení uvedeného v odstavci 1, bude dodávat látky specifikované v kategorii 1 přílohy I pouze osobám se zvláštním povolením, buď obecným, nebo individuálním, k dodávání, uchovávání nebo nakládání s těmito látkami.
4. Požaduje se, aby provozovatelé, kteří se zabývají výrobou nebo uváděním látek kategorie 2 přílohy I na trh, zaregistrovali u příslušných orgánů a hlásili změny adres provozoven, ve kterých tyto látky vyrábějí nebo s nimi obchodují.
Článek 5
Spolupráce
Členské státy podniknou nezbytná opatření kroky pro navázání úzké spolupráce mezi příslušnými orgány a provozovateli tak, aby provozovatelé:
- bezprostředně příslušným orgánům oznámili všechny okolnosti, jako jsou neobvyklé objednávky nebo transakce s uvedenými látkami, které naznačují, že takové látky, jež mají být uvedeny na trh nebo vyrobeny, mohou být zneužity pro nedovolenou výrobu omamných nebo psychotropních látek,
- poskytli příslušným orgánům souhrnné informace o svých transakcích s uvedenými látky, jaké může příslušný orgán požadovat.
HLAVA III
KONTROLNÍ OPATŘENÍ
Článek 6
Oprávnění příslušných orgánů
1. Za účelem zajištění správného používání článků 2,4,5 a 5a přijme každý členský stát v rámci svých vnitrostátních předpisů opatření nezbytná k tomu, aby příslušné orgány mohly:
a) získávat informace o objednávkách uvedených látek nebo o činnostech, které tyto látky zahrnují;
b) vstupovat do obchodních prostor provozovatelů za účelem získání důkazů o nezákonnosti.
HLAVA IV
SPRÁVNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 7
Pro účely používání této směrnice a aniž je dotčen článek 10 se ustanovení nařízení (EHS) č. 1468/81, zejména ustanovení týkající se důvěrnosti, použijí obdobně. Každý členský stát sdělí ostatním členským státům a Komisi názvy příslušných orgánů jmenovaných podle čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení za korespondenty.
HLAVA V
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 8
Každý členský stát stanoví sankce použitelné při porušení ustanovení této směrnice. Sankce dodržování těchto ustanovení dostatečně podporují.
Článek 9
1. Aby bylo možné v potřebné míře přizpůsobit programy sledování obchodu s uvedenými látkami, sdělí příslušné orgány každého členského státu každoročně Komisi veškeré potřebné informace o používání opatření ke sledování stanovených touto směrnicí, zejména opatření týkající se látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek a metody šíření a nedovolené výroby.
2. Na základě sdělení podle odstavce 1 sestaví Komise na základě čl. 12 odst. 12 úmluvy OSN a po konzultaci s členskými státy výroční zprávu, kterou předloží Mezinárodnímu úřadu pro kontrolu omamných látek.
Článek 10
1. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců Komise ustavený na základě článku 10 nařízení (EHS) č. 3677/90. Výbor přezkoumá všechny záležitosti týkající se používání této směrnice, které přednese jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, jež je třeba přijmout. Výbor dodá stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může určit předseda s ohledem na naléhavost záležitosti. Stanovisko se schvaluje většinou stanovenou v čl. 148 odst. 2 Smlouvy v případě rozhodnutí, které má Rada přijímat na návrh Komise. Hlasům členských států je přidělena váha způsobem uvedeným v tomto článku. Předseda nehlasuje.
Komise přijímá opatření která jsou okamžitě použitelná. Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V takovém případě může Komise odložit používání opatření, o nichž rozhodla, na dobu tří měsíců ode dne sdělení.
Rada může kvalifikovanou většinou přijmout jiné rozhodnutí ve lhůtě stanovené v předchozím odstavci.
3. Podle postupu uvedeného v odstavci 2 se postupuje zejména při:
a) případném stanovení podmínek dokumentace a označování směsí a přípravků z látek uvedených v kategorii 2 přílohy I, jak stanoví článek 2;
b) změnách přílohy této směrnice v případě změn příloh úmluvy OSN;
c) změn prahových hodnot specifikovaných v příloze II.
Článek 11
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 7 a 10 nejpozději do 1. ledna 1993. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 14. prosince 1992.
DIRECTIVE 92/109/CEE DU CONSEIL du 14 décembre 1992 relative à la fabrication et à la mise sur le marché de certaines substances utilisées pour la fabrication illicite de stupéfiants et de substances psychotropes
LE CONSEIL DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité institutant la Communauté économique européenne, et notamment son article 100 A,
vu la proposition de la Commission (1),
en coopération avec le Parlement européen (2),
vu l'avis du Comité économique et social (3),
considérant que certains États membres ont adopté des mesures visant à surveiller la fabrication et la mise sur le marché de certaines substances fréquemment utilisées pour la fabrication illicite de stupéfiants et de substances pyschotropes; que d'autres États membres sont sur le point d'adopter des mesures semblables; qu'il est, dès lors, nécessaire d'établir des règles communes au niveau communautaire, dans la perspective de l'achèvement du marché intérieur, afin d'éviter toute distorsion de la concurrence dans le commerce licite et d'assurer une application uniforme des règles arrêtées;
considérant que, le 19 décembre 1988, a été adoptée, à Vienne, la convention des Nations unies contre le trafic illicite des stupéfiants et des substances psychotropes, ci-après dénommée « convention des Nations unies »; qu'elle s'inscrit dans le cadre des efforts déployés au plan mondial pour lutter contre la drogue; que la Communauté a participé à la négociation de ladite convention, montrant sa volonté politique d'agir, dans les limites de ses compétences;
considérant que les exigences de l'article 12 de la convention des Nations unies, relatives au commerce des précurseurs, c'est-à-dire des substances fréquemment utilisées pour la fabrication illicite de stupéfiants et de substances psychotropes, sont satisfaites dans les échanges entre la Communauté et les pays tiers par suite de l'adoption du règlement (CEE) n° 3677/90 du Conseil, du 13 décembre 1990, relatif aux mesures à prendre afin d'empêcher le détournement de certaines substances pour la fabrication illicite de stupéfiants ou de substances psychotropes (4);
considérant que l'article 12 de la convention des Nations unies envisage l'adoption de mesures visant à surveiller la fabrication et la distribution des précurseurs; que, par les décisions adoptées, lors de sa 35e session, la commission des stupéfiants des Nations unies a complété la liste des substances prévue par les tableaux de l'annexe à cette convention; qu'il convient de prévoir des dispositions correspondantes dans la présente directive afin de détecter d'éventuels détournements illicites de drogues, de parer aux importations frauduleuses dans la Communauté et de garantir l'application de règles communes de surveillance sur le marché communautaire;
considérant que les dispositions de l'article 12 de la convention des Nations unies sont basées sur un système de surveillance du commerce des substances en cause; que la plus grande partie du commerce de ces substances est tout à fait licite; que la documentation et le marquage des envois de ces substances doivent être suffisamment explicites; qu'il importe, en outre, tout en dotant les autorités compétentes de moyens d'action nécessaires, de mettre au point dans l'esprit de la convention des Nations unies, des mécanismes basés sur une étroite coopération avec les opérateurs concernés et sur le développement de la collecte, de l'échange et de l'exploitation des renseignements;
considérant, par ailleurs, que les méthodes de détournement sont très évolutives et qu'il est considéré au niveau international que les procédures prévues à l'article 12 de la convention des Nations unies doivent être renforcées pour contrecarrer efficacement le détournement des produits en cause;
considérant que la Commission et sept États membres ont participé aux travaux du groupe d'action sur les produits chimiques institué par le sommet économique de Houston (G-7), le 10 juillet 1990, pour développer des procédures efficaces visant à empêcher le détournement des précurseurs et des produits chimiques essentiels pour la fabrication illicite de drogues; qu'une coordination communautaire a été pleinement assurée tout au long de ces travaux, ainsi qu'une consultation étroite avec les représentants de l'industrie et du commerce;
considérant que le rapport final du groupe d'action sur les produits chimiques a été approuvé par le sommet économique de Londres (G-7), le 15 juillet 1991;
considérant que ledit rapport final, tout en reconnaissant que la convention des Nations unies constitue l'instrument de base pour la coopération internationale en la matière, contient un certain nombre de recommandations afin de renforcer les mesures nationales et internationales sur la base de ladite convention;
considérant que, pour les substances classifiées de la catégorie 1 de l'annexe I de la présente directive, il convient de veiller à ce que leur fabrication ou leur utilisation soit subordonnée à la possession d'une autorisation; que la délivrance de ces substances doit, en outre, n'être autorisée que dans le cas où les personnes au profit desquelles la livraison doit être effectuée sont spécifiquement autorisées, à titre général ou à titre particulier, à recevoir, à détenir ou à manipuler ces substances;
considérant qu'il convient d'adopter des mesures visant à établir une étroite coopération avec les opérateurs concernés afin que ceux-ci notifient aux autorités compétentes les opérations suspectes;
considérant qu'il importe de prévoir des mécanismes de coopération administrative; qu'il convient à cet égard, pour les autorités compétentes de la Communauté, de s'inspirer du règlement (CEE) n° 1468/81 du Conseil, du 19 mai 1981, relatif à l'assistance mutuelle entre les autorités administratives des États membres et à la collaboration entre celles-ci et la Commission en vue d'assurer la bonne application des réglementations douanière ou agricole (5); qu'une attention particulière doit être portée à la confidentialité des informations reçues et échangées;
considérant qu'il convient que chaque État membre prévoie des sanctions suffisamment dissuasives pour prévenir des infractions aux dispositions adoptées en exécution de la présente directive,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
TITRE PREMIER
GÉNÉRALITÉS
Article premier
1. La présente directive vise à établir une surveillance intracommunautaire de certaines substances fréquemment utilisées pour la fabrication illicite de stupéfiants et de substances psychotropes, en vue d'éviter leur détournement.
2. Aux fins de la présente directive, on entend par:
a) « substance classifiée »: toute substance figurant à l'annexe I, y compris les mélanges contenant ces substances. Ceci exclut les médicaments ou autres préparations contenant des substances classifiées qui sont composées de manière telle que ces substances ne peuvent pas être facilement utilisées ni extraites par des moyens aisés à mettre en oeuvre;
b) « mise sur le marché »: toute mise à disposition de tiers, contre paiement ou à titre gratuit, de substances classifiées fabriquées ou mises en libre pratique dans la Communauté;
c) « opérateur »: toute personne physique ou morale concernée par la fabrication, la transformation, le commerce ou la distribution de substances classifiées dans la Communauté ou exerçant d'autres activités connexes, telles que le courtage et le stockage de substances classifiées;
d) « organe international de contrôle des stupéfiants »: l'organe créé par la convention unique sur les stupéfiants de 1961, telle que modifiée par le protocole de 1972.
TITRE II
SURVEILLANCE DE LA MISE SUR LE MARCHÉ
Article 2 Documentation et marquages
Chaque État membre prend toutes les mesures nécessaires pour garantir que la mise sur le marché des substances classifiées soit soumise au respect des obligations suivantes:
1) toute transaction menant à la mise sur le marché de substances classifiées des catégories 1 et 2 de l'annexe I doit faire l'objet d'une documentation appropriée:
a) en particulier, les documents commerciaux, tels que les factures, les manifestes, les pièces administratives, les documents de transport et autres documents d'expédition, doivent contenir les informations suffisantes pour identifier de manière certaine:
- la désignation de la substance classifiée des catégories 1 et 2 de l'annexe I,
- la quantité et le poids de la substance classifiée et, lorsque celle-ci consiste en un mélange, la quantité et le poids du mélange ainsi que la quantité et le poids ou le pourcentage de la ou des substances des catégories 1 et 2 de l'annexe I qui sont contenues dans le mélange,
- les nom et adresse du fournisseur, du distributeur et du destinataire;
b) la documentation doit en outre comprendre une déclaration du client spécifiant les usages des substances. Les modalités de cette disposition seront déterminées suivant la procédure prévue par l'article 10 paragraphe 2. Lors de l'examen de ces modalités, il sera dûment pris en compte la possibilité, pour un client régulier auprès d'un fournisseur d'une substance classifiée de la catégorie 2 de l'annexe I, de fournir une déclaration unique couvrant toutes les transactions de cette substance pour la période d'une année;
2) toutefois, les obligations visées au point 1 ne s'appliquent pas aux transactions concernant les substances classifiées de la catégorie 2 de l'annexe I lorsque les quantités en cause ne dépassent pas celles indiquées à l'annexe II;
3) les opérateurs s'assurent du marquage des subsances classifiées des catégories 1 et 2 de l'annexe I avant de les mettre sur le marché. Ce marquage doit mentionner le nom de ces substances tel qu'il figure à l'annexe I. Les opérateurs peuvent en outre appliquer leur étiquetage habituel;
4) les opérateurs doivent conserver la documentation nécessaire de leurs activités dans la mesure nécessaire au respect des obligations qui leur incombent au titre du point 1;
5) la documentation visée aux points 1 et 4 doit être conservée, pendant une période d'au moins trois ans à partir de la fin de l'année civile au cours de laquelle l'opération visées au point 1 a eu lieu, et être immédiatement disponible pour un contrôle éventuel à la demande des autorités compétentes.
Article 3
Chaque État membre désigne la ou les autorités compétentes afin d'assurer l'application de la présente directive.
Il communique à la Commission le nom de la ou des autorités compétentes ainsi désignées.
Article 4
Substances classifiées des catégories 1 et 2 de l'annexe I 1. Les États membres prennent toutes les mesures appropriées pour que la fabrication ou la mise sur le marché dans la Communauté des substances classifiées de la catégorie 1 de l'annexe I soient subordonnées à la possession d'un agrément octroyé par les autorités compétentes.
2. En examinant s'il y a lieu d'octroyer un agrément, les autorités compétentes prennent en considération notamment la compétence et l'intégrité du demandeur.
L'agrément peut être suspendu ou retiré par les autorités compétentes s'il existe des motifs raisonnables de croire que le titulaire n'est plus digne de détenir l'agrément ou que les conditions pour son octroi ne sont plus remplies.
3. Les États membres prennent toutes les mesures appropriées pour que tout opérateur possédant l'agrément visé au paragraphe 1 ne délivre les substances classifiées spécifiques de la catégorie 1 de l'annexe I qu'aux personnes spécifiquement autorisées, à titre général ou particulier, à recevoir, à détenir ou à manipuler ces substances.
4. Les opérateurs intervenant dans la fabrication ou la mise sur le marché des substances classifiées de la catégorie 2 de l'annexe I sont tenus de déclarer et d'actualiser auprès des autorités compétentes les adresses des locaux dans lesquels ils fabriquent ces substances ou à partir desquels ils en font commerce.
Article 5 Coopération
Les États membres prennent les mesures nécessaires pour qu'une étroite coopération soit mise en oeuvre entre les autorités compétentes et les opérateurs afin que ceux-ci:
- notifient immédiatement aux autorités compétentes tous les éléments, tels que des commandes ou des transactions inhabituelles portant sur des substances classifiées, qui donnent à penser que ces substances devant être mises sur le marché ou fabriquées, selon le cas, peuvent être détournées pour la fabrication illicite de stupéfiants ou de substances psychotropes,
- fournissent aux autorités compétentes les informations de caractère global que ces autorités peuvent leur demander au sujet de leurs transactions sur des substances classifiées.
TITRE III
MESURES DE CONTRÔLE
Article 6 Pouvoirs des autorités compétentes
En vue d'assurer l'application correcte des articles 2 et 4, chaque État membre adopte, dans le cadre de son droit interne, les mesures nécessaires pour permettre aux autorités compétentes:
a) de recueillir des informations sur toute commande de substances classifiées ou opération dans laquelle interviennent des substances classifiées;
b) d'avoir accès aux locaux professionnels des opérateurs en vue de recueillir la preuve d'irrégularités.
TITRE IV
COOPÉRATION ADMINISTRATIVE
Article 7
Aux fins de l'application de la présente directive et sans préjudice de l'article 10, les dispositions du règlement (CEE) n° 1468/81 et notamment celles relatives à la confidentialité des informations sont applicables mutatis mutandis. Chaque État membre communique aux autres États membres et à la Commission le nom des autorités compétentes désignées comme correspondants conformément à l'article 2 paragraphe 2 dudit règlement.
TITRE V
DISPOSITIONS FINALES
Article 8
Chaque État membre établit les sanctions à appliquer en cas d'infraction aux dispositions adoptées en exécution de la présente directive. Ces sanctions doivent être suffisantes pour inciter au respect de ces dispositions.
Article 9
1. Afin de permettre d'adapter, en tant que de besoin, le dispositif de surveillance des substances classifiées, les autorités compétentes de chaque État membre communiquent annuellement à la Commission toutes informations pertinentes sur l'application des mesures de surveillance prévues par la présente directive, notamment en ce qui concerne les substances utilisées pour la fabrication illicite de stupéfiants ou de substances psychotropes ainsi que les méthodes de détournement et de fabrication illicite.
2. Sur la base des communications effectuées au titre du paragraphe 1, la Commission établit, conformément à l'article 12 paragraphe 12 de la convention des Nations unies et en consultation avec les États membres, un rapport annuel qui est soumis à l'organe international de contrôle des stupéfiants.
Article 10
1. La Commission est assistée par le comité institué à l'article 10 du règlement (CEE) n° 3677/90. Le comité examine toute question relative à l'application de la présent directive que son président peut soulever, soit de sa propre initiative, soit à la demande du représentant d'un État membre.
2. Le représentant de la Commission soumet au comité un projet des mesures à prendre. Le comité émet un avis sur ce projet dans un délai que le président peut fixer en fonction de l'urgence de la question en cause. L'avis est émis à la majorité prévue à l'article 148 pragraphe 2 du traité pour l'adoption des décisions que le Conseil est appelé à prendre sur proposition de la Commission. Lors des votes au sein du comité les voix des représentants des États membres sont affectées de la pondération définie à l'article précité. Le président ne prend pas part au vote.
La Commission arrête des mesures qui sont immédiatement applicables. Toutefois, si elles ne sont pas conformes à l'avis émis par le comité, ces mesures sont aussitôt communiquées par la Commission au Conseil. Dans ce cas, la Commission diffère l'application des mesures proposées par elle d'un délai de trois mois à compter de la date de la communication.
Le Conseil statuant à la majorité qualifiée, peut prendre une décision différente dans le délai prévu à l'alinéa précédent.
3. La procédure définie au paragraphe 2 s'applique notamment pour:
a) la détermination, en cas de besoin, des conditions relatives à la documentation et à l'étiquetage de mélanges et préparations de substances de la catégorie 2 de l'annexe I, telle qu'elle est prévue à l'article 2;
b) la modification des annexes de la présente directive dans les cas où les tableaux de l'annexe de la convention des Nations unies se trouvent eux-mêmes modifiés;
c) la modification des seuils tels que prévus à l'annexe II.
Article 11
1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer aux articles 7 et 10 avant le 1er janvier 1993 et aux autres articles avant le 1er juillet 1993. Ils en informent immédiatement la Commission.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
2. Les États membres communiquent à la Commission les dispositions essentielles de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive. La Commission en informe les autres États membres.
Article 12
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Bruxelles, le 14 décembre 1992.