Nařízení Rady (EHS) č. 4058/86
ze dne 22. prosince 1986
o koordinovaném postupu k zajištění volného přístupu k nákladu v zaoceánské dopravě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že vzrůstající počet států, které se buď jednostranně prostřednictvím právních nebo správních předpisů, nebo dvoustrannými dohodami s ostatními zeměmi rozhodly chránit svá obchodní loďstva;
vzhledem k tomu, že některé země porušily přijetím určitých opatření nebo uložením určitých postupů uplatňování zásady korektní a volné hospodářské soutěže v námořní dopravě s jedním nebo více členskými státy Společenství;
vzhledem k tomu, že v liniové dopravě poskytuje Úmluva OSN o Kodexu jednání liniových konferencí, která vstoupila v platnost dnem 6. října 1983, určitá práva společnostem liniové dopravy, které jsou členy konference provozující pool;
vzhledem k tomu, že třetí země, které jsou smluvními stranami nebo signatáři této úmluvy, v rostoucí míře vykládají její ustanovení tak, aby v praxi rozšířily práva poskytovaná na základě úmluvy vlastním společnostem jak v liniové, tak v trampové dopravě, v neprospěch společností Společenství nebo společností jiných zemí OECD, bez ohledu na to, zda jsou členy konferencí;
vzhledem k tomu, že v přepravě volně loženého nákladu existují vzrůstající tendence ze strany třetích států omezit přístup k nákladu volně loženého zboží, což představuje vážnou hrozbu volné hospodářské soutěži, která v přepravě volně loženého nákladu široce převažuje; že členské státy potvrzují svůj závazek ve prospěch volné hospodářské soutěže, která je základním rysem obchodu s pevným a tekutým volně loženým nákladem, a jsou přesvědčeny, že zavedení sdílení nákladu v tomto obchodu vážně ovlivní podstatným nárůstem nákladů na přepravu obchodní zájmy všech zemí;
vzhledem k tomu, že omezení přístupu k volně loženému nákladu, jakož i podstatný nárůst nákladů na přepravu, by mělo nepříznivý vliv na obchodní loďstva členských států a tím vážně ovlivnilo obchodní zájmy Společenství;
vzhledem k tomu, že Společenství by mělo mít možnost koordinovat postup členských států, pokud postavení obchodních loďstev členských států v hospodářské soutěži nebo obchodní zájmy členských států jsou nepříznivě ovlivněny vyhrazením nákladu lodním společnostem třetích zemí nebo pokud to vyžaduje mezinárodní dohoda;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 77/587/EHS [3] předpokládá mimo jiné konzultace o různých aspektech rozvoje ve vztazích mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti námořní dopravy;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 83/573/EHS [4] předpokládá mimo jiné dohodu členských států o všech protiopatřeních, která mohou přijmout ve vztahu ke třetím zemím, a možnost rozhodnutí o společném uplatnění vhodných protiopatření členskými státy, která jsou součástí jejich právních předpisů;
vzhledem k tomu, že na žádost členských států nebo na základě mezinárodní dohody je nutné vypracovat a zdokonalit mechanismus stanovený v uvedených rozhodnutích s ohledem na koordinovaný postup členských států,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Postup podle tohoto nařízení se použije, pokud opatření třetí země nebo jejích zástupců omezí nebo hrozí omezit volný přístup společností liniové dopravy členských států nebo plavidel registrovaných ve členském státě v souladu s jeho právními předpisy k přepravě
- liniových nákladů v obchodu podle kodexu, kromě případů, kdy je takový postup v souladu s Úmluvou OSN o Kodexu jednání liniových konferencí,
- liniových nákladů v obchodu mimo kodex,
- volně loženého nákladu a ostatních nákladů v trampové dopravě,
- cestujících,
- osob nebo zboží na nebo z mořských zařízení.
Tento postup se použije, aniž jsou dotčeny závazky Společenství a jeho členských států podle mezinárodního práva.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
- "domovskou společností liniové dopravy (home-trader)" společnost liniové dopravy třetí země provozující dopravu mezi vlastní zemí a jedním nebo více členskými státy,
- "zprostředkující společností liniové dopravy (cross-trader)" společnost liniové dopravy třetí země provozující dopravu mezi jinou třetí zemí a jedním nebo více členskými státy.
Článek 3
Koordinovaný postup může být proveden na žádost členského státu.
Žádost se podává Komisi; Komise do čtyř týdnů předloží Radě vhodná doporučení nebo návrhy.
Rada postupem hlasování podle čl. 84 odst. 2 Smlouvy rozhodne o koordinovaném postupu podle článku 4.
Při rozhodování o koordinovaném postupu vezme Rada v úvahu též hlediska politiky zahraničního obchodu a zájmy přístavů a hlediska politiky liniové dopravy zúčastněných členských států.
Článek 4
1. Koordinovaný postup může spočívat
a) v diplomatických krocích vůči dotčeným třetím zemím, zejména pokud jejich postup ohrožuje přístup k nákladu;
b) v protiopatřeních vůči společnosti nebo společnostem liniové dopravy daných třetích zemí nebo vůči společnosti nebo společnostem liniové dopravy jiných zemí, které těží z postupu daných zemí, ať se jedná o domovskou nebo zprostředkující společnost liniové dopravy.
Protiopatření mohou spočívat samostatně nebo ve vzájemné kombinaci
i) v uložení povinnosti získat povolení nakládat, přepravovat nebo odesílat zboží; povolení může být vázáno na podmínky nebo povinnosti;
ii) v uložení kvóty;
iii) v uložení daní nebo dávek.
2. Přijetí protiopatření předcházejí diplomatické kroky.
Tato protiopatření se nedotýkají závazků Evropského společenství a jeho členských států podle mezinárodního práva, berou v úvahu všechny příslušné zájmy a nevedou přímo ani nepřímo k odklonu obchodu ve Společenství.
Článek 5
1. Při rozhodování o jednom nebo více protiopatřeních podle čl. 4 odst. 1 písm. b) Rada podle potřeby upřesní
a) vývoj, který vedl k přijetí protiopatření;
b) obchody nebo přístavy, na něž se protiopatření vztahuje;
c) vlajku nebo společnost liniové dopravy třetí země, jejíž opatření k vyhrazení nákladů omezují volný přístup k nákladu v dané spádové oblasti;
d) maximální objem (procenta, hmotnost v tunách, kontejnery) nebo hodnota nákladu, který může být naložen nebo vyložen v přístavech členských států;
e) maximální počet odjezdů a příjezdů v přístavech členských států;
f) objem nebo procentní podíl a základ uložených daní a poplatků a způsob jejich výběru;
g) doba trvání protiopatření.
2. Pokud protiopatření podle odstavce 1 neupravují vnitrostátní právní předpisy členského státu, mohou být na základě tohoto nařízení přijata daným členským státem v souladu s rozhodnutím Rady podle čl. 3 odst. 3.
Článek 6
1. Pokud Rada nepřijme návrh koordinovaného postupu ve lhůtě dvou měsíců, mohou členské státy uplatnit vnitrostátní opatření jednostranně nebo ve skupině, pokud to situace vyžaduje.
2. Členské státy však mohou v naléhavých případech jednostranně nebo ve skupině přijmout nezbytná vnitrostátní dočasná opatření i během dvouměsíční lhůty podle odstavce 1.
3. Vnitrostátní opatření přijatá na základě tohoto článku jsou bezprostředně oznámena Komisi a ostatním členským státům.
Článek 7
Během doby působnosti protiopatření se členské státy a Komise vzájemně konzultují v souladu s konzultačním postupem stanoveným v rozhodnutí 77/587/EHS každé tři měsíce nebo v případě potřeby dříve za účelem jednání o dopadu platných protiopatření.
Článek 8
Postup podle tohoto nařízení lze použít, pokud postup členského státu nebo jeho agentů omezuje nebo hrozí omezit přístup společností liniové dopravy jiné země OECD, pokud bylo na základě zásady vzájemnosti mezi touto zemí a Společenstvím dohodnuto uchýlit se ke koordinovanému odporu v případě omezení přístupu k nákladu.
Tato země může požádat o koordinovaný postup a připojit se k němu v souladu s tímto nařízením.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1987.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 22. prosince 1986.
RÈGLEMENT (CEE) NO 4058/86 DU CONSEIL
du 22 décembre 1986
concernant une action coordonnée en vue de sauvegarder le libre accès au trafic transocéanique
LE CONSEIL DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté économique européenne, et notamment son article 84 paragraphe 2,
vu le projet de règlement soumis par la Commission,
vu l'avis de l'Assemblée (1),
vu l'avis du Comité économique et social (2),
considérant qu'un nombre accru de pays recourent à une législation ou à des mesures administratives unilatérales ou encore à des accords bilatéraux avec d'autres pays pour protéger leur flotte marchande;
considérant que certains pays, par suite de mesures qu'ils ont prises ou de pratiques qu'ils ont imposées, ont faussé l'application du principe de concurrence loyale et libre dans leurs échanges maritimes avec un ou plusieurs États membres de la Communauté;
considérant que, pour le trafic de ligne, la convention des Nations unies relative à un code de conduite des conférences maritimes, qui est entrée en vigueur le 6 octobre 1983, confère certains droits aux compagnies maritimes qui font partie d'une conférence exploitant un pool;
considérant que, de plus en plus, des pays tiers, parties contractantes ou signataires de la convention interprètent ses dispositions de telle sorte qu'ils outrepassent dans les faits les droits conférés par la convention à leurs compagnies, aussi bien pour les trafics de ligne que pour les trafics de tramp, au détriment des compagnies de la Communauté ou de compagnies d'autres pays de l'Organisation de coopération et de développement économiques (OCDE), membres ou non d'une conférence;
considérant que, dans le trafic du vrac, les pays tiers ont de plus en plus tendance à limiter l'accès aux vracs, ce qui menace sérieusement les conditions de libre concurrence prévalant dans ces types de trafic; que les États membres affirment leur attachement à une situation de libre concurrence qui constitue l'une des caractéristiques essentielles des trafics en vrac sec et liquide et sont convaincus que l'institution du partage des cargaisons dans ces trafics affectera gravement les intérêts commerciaux de tous les pays en majorant considérablement les coûts de transport;
considérant qu'une restriction de l'accès au transport de vrac aurait une incidence négative sur les flottes marchandes des États membres et augmenterait sensiblement les coûts de transport du vrac, ce qui affecterait sérieusement les intérêts commerciaux de la Communauté;
considérant que la Communauté devrait pouvoir assurer une action coordonnée des États membres lorsque la réservation de parts de cargaison aux compagnies maritimes de pays tiers affaiblit la position concurrentielle des flottes marchandes des États membres ou leurs intérêts commerciaux ou encore lorsqu'un accord international l'exige;
considérant que la décision 77/587/CEE du Conseil (3) prévoit, entre autres, une consultation sur les différents aspects des développements intervenus dans les relations entre États membres et pays tiers en matière de transports maritimes;
considérant que la décision 83/573/CEE du Conseil (4) prévoit, entre autres, une concertation entre États membres sur toute contre-mesure qu'ils pourraient prendre à l'égard des pays tiers ainsi que la possibilité d'une décision sur l'application conjointe par les États membres de contre-mesures adéquates faisant partie de leur législation nationale;
considérant qu'il est nécessaire de développer et de perfectionner les mécanismes prévus dans ces décisions en vue d'assurer l'action coordonnée à entreprendre par les États membres dans certaines circonstances à la demande d'un ou de plusieurs d'entre eux ou sur la base d'un accord international,
A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
Article premier
La procédure prévue par le présent règlement s'applique lorsqu'une mesure prise par un pays tiers ou par ses agents limite ou risque de limiter le libre accès des compagnies maritimes des États membres ou de navires immatriculés dans un État membre conformément à sa législation, au transport:
-
de ligne sur des trafics codistes, sauf lorsque la mesure est prise conformément à la convention des Nations unies relative à un code de conduite des conférences maritimes,
-
de ligne sur des trafics non codistes,
-
de vrac et de toutes autres cargaisons par des services de tramp,
-
de passagers,
-
de personnes ou de marchandises vers ou entre des installations off shore.
Cette procédure ne porte pas préjudice aux obligations de la Communauté et de ses États membres en droit international.
Article 2
Aux fins du présent règlement on entend par:
-
«compagnie maritime nationale»: une compagnie maritime d'un pays tiers qui assure un service entre son propre pays et un ou plusieurs États membres,
-
«compagnie maritime tierce»: une compagnie maritime d'un pays tiers qui assure un service entre un autre pays tiers et un ou plusieurs États membres.
Article 3
Une action coordonnée peut intervenir à la demande d'un État membre.
La demande est à transmettre à la Commission; cette dernière présente, dans les quatre semaines qui suivent, les recommandations ou propositions appropriées au Conseil.
Le Conseil, statuant selon les modalités de vote prévues à l'article 84 paragraphe 2 du traité, peut décider d'une action coordonnée telle que prévue à l'article 4.
En statuant sur une action coordonnée, le Conseil tient aussi dûment compte des considérations de politique du commerce extérieur ainsi que des intérêts portuaires et des considérations en matière de politique maritime des États membres concernés.
Article 4
1. L'action coordonnée peut prendre la forme de:
a)
représentations diplomatiques à l'adresse des pays tiers concernés, notamment lorsque les mesures prises par ces derniers risquent de restreindre l'accès au trafic;
b)
contre-mesures envers la ou les compagnies maritimes des pays tiers concernés ou la ou les compagnies maritimes d'autres pays bénéficiant des mesures prises par les pays concernés, agissant en qualité de compagnie maritime nationale ou de compagnie maritime tierce dans le trafic communautaire.
Ces contre-mesures peuvent consister isolément ou conjointement dans:
i)
l'imposition d'une obligation d'obtenir une permission de chargement, de transport ou de déchargement de la cargaison; cette permission peut être subordonnée à des conditions ou obligations;
ii)
l'application d'un contingentement;
iii)
l'imposition de taxes ou de droits.
2. Les représentations diplomatiques précéderont les contre-mesures.
Ces contre-mesures ne porteront pas préjudice aux obligations de la Communauté européenne et de ses États membres en droit international, tiendront compte de tous les intérêts concernés et n'auront pas pour effet direct ou indirect de susciter des détournements de trafic à l'intérieur de la Communauté.
Article 5
1. En décidant de prendre une ou plusieurs contre-mesures visées à l'article 4 paragraphe 1 point b), le Conseil fournit, le cas échéant, des indications concernant:
a)
les circonstances ayant motivé la prise de contre-mesures;
b)
le trafic ou l'éventail des ports auquel s'appliquent les contre-mesures;
c)
le pavillon ou la compagnie maritime du pays tiers dont les mesures de réservation de parts de cargaisons limitent le libre accès au trafic dans la zone d'exploitation concernée;
d)
le volume maximum (pourcentage, poids en tonnes, conteneurs) ou la valeur des cargaisons qui peuvent être chargées ou déchargées dans les ports des États membres;
e)
le nombre maximal de dessertes en provenance et à destination des ports des États membres;
f)
le montant ou le pourcentage et la base d'imposition des taxes et droits à prélever et leur mode de perception;
g)
la période de validité de la contre-mesure.
2. Si les contre-mesures envisagées au paragraphe 1 ne sont pas prévues par la législation nationale d'un État membre, elles peuvent être prises conformément à la décision du Conseil visée à l'article 3 troisième alinéa par l'État concerné sur la base du présent règlement.
Article 6
1. Si le Conseil n'a pas adopté la proposition d'action coordonnée dans un délai de deux mois, les États membres peuvent, unilatéralement ou en groupe, appliquer des mesures nationales, si la situation l'exige.
2. En cas d'urgence, les États membres peuvent néanmoins prendre, unilatéralement ou en groupe, les mesures nationales qui s'imposent à titre provisoire même durant la période de deux mois visée au paragraphe 1.
3. Les mesures nationales prises conformément au présent article sont immédiatement notifiées à la Commission et aux autres États membres.
Article 7
Durant la période d'application de la contre-mesure, les États membres et la Commission se consultent, conformément à la procédure de consultation instituée par la décision 77/587/CEE, tous les trois mois ou plus tôt si nécessaire, afin de discuter des effets de la contre-mesure en vigueur.
Article 8
La procédure prévue par le présent règlement peut être appliquée lorsqu'une mesure prise par un pays tiers ou par un de ses agents limite ou risque de limiter l'accès des compagnies maritimes d'un autre pays de l'OCDE, si, sur une base de réciprocité, ce pays et la Communauté sont convenus d'opposer une résistance coordonnée en cas de restrictions de l'accès aux cargaisons.
Ce pays peut faire une demande d'action coordonnée et s'associer à une action de ce type conformément au présent règlement.
Article 9
Le présent règlement entre en vigueur le 1er juillet 1987.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 22 décembre 1986.