NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 1580/2007
ze dne 21. prosince 2007,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, (ES) č. 2201/96 a (ES) č. 1182/2007 v odvětví ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou (1), a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2201/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny (2), a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1182/2007 ze dne 26. září 2007, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro odvětví ovoce a zeleniny a kterým se mění směrnice 2001/112/ES a 2001/113/ES a nařízení (EHS) č. 827/68, (ES) č. 2200/96, (ES) č. 2201/96, (ES) č. 2826/2000, (ES) č. 1782/2003 a (ES) č. 318/2006 a zrušuje nařízení (ES) č. 2202/96 (3), a zejména na článek 42 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Rady (ES) č. 1182/2007 změnilo předchozí režim pro odvětví ovoce a zeleniny stanovený nařízením (ES) č. 2200/96, nařízením (ES) 2201/96 a nařízením Rady (ES) č. 2202/96 ze dne 28. října 1996, kterým se stanoví režim podpor Společenství pro producenty některých citrusových plodů (4).
(2)
Stávající prováděcí pravidla týkající se odvětví ovoce a zeleniny jsou obsažena ve velkém počtu nařízení, z nichž mnohá byla často pozměňována. Tato prováděcí pravidla je zapotřebí upravit v důsledku změn provedených v režimu pro ovoce a zeleninu nařízením (ES) č. 1182/2007, jakož i s přihlédnutím k získaným zkušenostem. Vzhledem k rozsahu změn je v zájmu srozumitelnosti nezbytné začlenit všechna prováděcí pravidla do nového samostatného nařízení.
(3)
Proto by měla být zrušena tato nařízení Komise:
-
Nařízení (ES) č. 3223/94 ze dne 21. prosince 1994 o prováděcích pravidlech k dovoznímu režimu pro ovoce a zeleninu (5),
-
Nařízení (ES) č. 1555/96 ze dne 30. července 1996 o prováděcích pravidlech k dodatečným dovozním clům na ovoce a zeleninu (6),
-
Nařízení (ES) č. 961/1999 ze dne 6. května 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se rozšíření pravidel vydaných organizacemi producentů v odvětví ovoce a zeleniny (7),
-
Nařízení (ES) č. 544/2001 ze dne 20. března 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96 týkajícímu se dodatečného finančního příspěvku na provozní prostředky (8),
-
Nařízení (ES) č. 1148/2001 ze dne 12. června 2001 o kontrolách dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu (9),
-
Nařízení (ES) č. 2590/2001 ze dne 21. prosince 2001, kterým se schvalují kontroly dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu, prováděné ve Švýcarsku před vývozem do Evropského společenství (10),
-
Nařízení (ES) č. 1791/2002 ze dne 9. října 2002, kterým se schvalují kontroly dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu prováděné v Maroku před dovozem do Evropského společenství (11),
-
Nařízení (ES) č. 2103/2002 ze dne 28. listopadu 2002, kterým se schvalují kontroly dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu prováděné v Jihoafrické republice před dovozem do Evropského společenství (12),
-
Nařízení (ES) č. 48/2003 ze dne 10. ledna 2003, kterým se stanoví pravidla použitelná na směsi různých druhů čerstvého ovoce a zeleniny v jednom maloobchodním balení (13),
-
Nařízení (ES) č. 606/2003 ze dne 2. dubna 2003, kterým se schvalují kontroly dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu prováděné v Izraeli před dovozem do Společenství (14),
-
Nařízení (ES) č. 761/2003 ze dne 30. dubna 2003, kterým se schvalují kontroly dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu prováděné v Indii před dovozem do Společenství (15),
-
Nařízení (ES) č. 1432/2003 ze dne 11. srpna 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, pokud jde o podmínky uznání organizací producentů a předběžného uznání seskupení producentů (16),
-
Nařízení (ES) č. 1433/2003 ze dne 11. srpna 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, pokud jde o provozní fondy, operační programy a finanční podporu (17),
-
Nařízení (ES) č. 1943/2001 ze dne 3. listopadu 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, pokud jde o podporu předběžně uznaným seskupením producentů (18),
-
Nařízení (ES) č. 103/2004 ze dne 21. ledna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, pokud jde o intervenční režim a stažení z trhu v odvětví ovoce a zeleniny (19),
-
Nařízení (ES) č. 1557/2004 ze dne 1. září 2004, schvalující postupy kontroly shody obchodních norem platných pro určité čerstvé ovoce, které se provádějí na Novém Zélandu před dovozem do Společenství (20),
-
Nařízení (ES) č. 179/2006 ze dne 1. února 2006 o zavedení režimu dovozních licencí pro jablka dovážená ze třetích zemí (21),
-
Nařízení (ES) č. 430/2006 ze dne 15. března 2006, kterým se schvalují kontroly dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu prováděné v Senegalu před dovozem do Společenství (22),
-
Nařízení (ES) č. 431/2006 ze dne 15. března 2006, kterým se schvalují kontroly dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu prováděné v Keni před dovozem do Společenství (23),
-
Nařízení (ES) č. 1790/2006 ze dne 5. prosince 2006, kterým se schvalují kontroly dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu prováděné v Turecku před dovozem do Společenství (24),
(4)
Měla by být přijata prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1182/2007.
(5)
Pro produkty z ovoce a zeleniny je třeba stanovit hospodářské roky. Vzhledem k tomu, že v odvětví již neexistují režimy podpory, které se řídí cyklem sklízení dotčených produktů, lze všechny hospodářské roky přizpůsobit podle kalendářního roku.
(6)
Nařízení (ES) č. 1182/2007 opravňuje Komisi ke stanovení obchodních norem pro produkty z ovoce a zeleniny a čl. 2 odst. 7 uvedeného nařízení stanoví, že stávající jednotlivá nařízení stanovící tyto normy by se měla nadále používat, dokud nebudou přijaty nové normy.
(7)
V případě některých činností, které jsou velmi okrajové a/nebo velmi specifické, nacházejí se na začátku distribučního řetězce nebo se provádějí u produktů určených ke zpracování, je třeba stanovit výjimky a osvobození z použití obchodních norem.
(8)
Údaje vyžadované obchodními normami by měly být zřetelně uvedeny na obalu nebo na štítku.
(9)
V důsledku poptávky některých spotřebitelů se balení obsahující různé druhy čerstvého ovoce a zeleniny stávají na trhu stále běžnějšími. Poctivé obchodování vyžaduje, aby čerstvé ovoce a zelenina prodávané v jednom balení byly vyrovnané jakosti. U produktů, pro něž nebyly přijaty normy Společenství, to lze zajistit uplatňováním všeobecných ustanovení. Je třeba stanovit požadavky na označování směsí různých druhů ovoce a zeleniny v jednom balení. Tyto požadavky by však měly být méně přísné než požadavky stanovené obchodními normami, aby se zejména zohlednil prostor, který je k dispozici na štítcích.
(10)
Každý členský stát by měl určit kontrolní subjekty odpovědné za provádění kontrol shody ve všech stadiích uvádění na trh. Jeden z těchto subjektů by měl být odpovědný za kontakty a koordinaci mezi všemi ostatními určenými subjekty.
(11)
Vzhledem k tomu, že údaje o obchodnících a jejich hlavní charakteristiky jsou nepostradatelným nástrojem analýzy prováděné členskými státy, je nezbytné v každém členském státě zřídit databáze obchodníků v odvětví čerstvého ovoce a zeleniny.
(12)
Kontroly shody by se měly provádět odebíráním vzorků a měly by se zaměřit na obchodníky, u kterých je největší pravděpodobnost, že jejich zboží není v souladu s normami. S ohledem na podmínky svých vnitrostátních trhů by členské státy měly stanovit pravidla, podle kterých se kontroly zaměří na určité kategorie obchodníků. K zajištění transparentnosti by tato pravidla měla být oznámena Komisi.
(13)
Členské státy by měly zajistit, aby vývoz čerstvého ovoce a zeleniny do třetích zemí odpovídal obchodním normám, a měly by potvrzovat dodržování norem v souladu se Ženevským protokolem o normalizaci čerstvého ovoce a zeleniny a suchého a sušeného ovoce uzavřeným v rámci Evropské hospodářské komise OSN a se systémem OECD pro používání mezinárodních norem pro ovoce a zeleninu.
(14)
Dovoz čerstvého ovoce a zeleniny ze třetích zemí by měl odpovídat obchodním normám nebo normám jim rovnocenným. Kontroly shody tedy musí být prováděny před vstupem tohoto zboží na celní území Společenství, kromě malých množství, u nichž je podle názoru kontrolního orgánu/subjektu malé riziko, že by nebyly ve shodě. V některých třetích zemích, které poskytují dostatečné záruky dodržování norem, mohou kontroly před vývozem provádět kontrolní útvary těchto třetích zemí. V tomto případě by členské státy měly pravidelně ověřovat účinnost/kvalitu kontrol před vývozem prováděných kontrolními útvary třetích zemí a měly by informovat Komisi o výsledcích těchto ověřování.
(15)
Produkty určené ke zpracování nemusí odpovídat obchodním normám, proto by mělo být zaručeno, aby se neprodávaly na trhu s čerstvými produkty. Tyto produkty by měly být vhodně označeny a v určitých případech pokud možno provázeny osvědčením o průmyslovém užití, které uvádí konečné využití produktu, na jehož základě je možné provedení kontroly.
(16)
Ovoce a zelenina, u kterých se kontroluje shoda s obchodními normami, by měly být ve všech stadiích uvádění na trh podrobeny stejnému typu kontrol. K tomuto účelu by měly být použity směrnice pro kontrolu doporučené Evropskou hospodářskou komisí OSN, které jsou v souladu s příslušnými doporučeními OECD. Pro kontroly na úrovni maloobchodního prodeje by však měla být stanovena zvláštní opatření.
(17)
Mělo by se přijmout ustanovení, aby organizace producentů mohly být uznány pro produkty, které požadují. Pokud se uznání vyžaduje pouze pro produkty určené ke zpracování, je třeba zajistit, aby dané produkty byly skutečně dodávány ke zpracování.
(18)
S cílem napomoci dosažení cílů režimu ovoce a zeleniny a zajistit, aby organizace producentů mohly provádět své činnosti trvale udržitelným a účinným způsobem, je třeba, aby organizace producentů byly co nejstabilnější. Členství producenta v organizaci producentů by proto mělo trvat po určité minimální období. Členské státy by měly mít možnost stanovit lhůty pro vystoupení z organizace a data, k nimž vystoupení nabývá účinku.
(19)
Hlavní a základní činnosti organizace producentů by se měly týkat koncentrace nabídky a uvádění produktů na trh. Organizacím producentů by však mělo být dovoleno zapojit se i do jiných činností, ať už obchodní nebo neobchodní povahy. Spolupráce mezi organizacemi producentů by měla být podporována tím, že bude povoleno, aby ovoce a zelenina nakoupené výhradně od jiné uznané organizace producentů nebyly při uvádění na trh započítávány do kalkulací pro účely hlavní činnosti, ani činností ostatních. Pokud jde o poskytování technických prostředků, je vhodné rozšířit jeho rozsah tak, aby bylo zahrnuto také jejich poskytování členy některé organizace producentů.
(20)
Organizace producentů mohou mít podíl v dceřiných podnicích, které pomáhají zvyšovat přidanou hodnotu produkce jejich členů. Měla by být stanovena pravidla pro výpočet hodnoty takové tržní produkce. Hlavní činnosti takových dceřiných podniků by měly být po uplynutí přechodného období určeného pro přizpůsobení shodné s činnostmi dané organizace producentů.
(21)
Je třeba stanovit prováděcí pravidla pro uznávání a fungování sdružení organizací producentů, nadnárodních organizací producentů a nadnárodních sdružení organizací producentů podle nařízení (ES) č. 1182/2007. V zájmu soudržnosti by tato pravidla měla v maximální možné míře odrážet pravidla stanovená pro organizace producentů.
(22)
K usnadnění koncentrace nabídky je třeba podporovat spojení stávajících organizací producentů za účelem vzniku nových organizací stanovením pravidel pro spojení operačních programů sloučených organizací.
(23)
Při dodržování zásad, podle kterých musí být organizace producentů založena z vlastní iniciativy producentů a kontrolována producenty, je třeba ponechat na členských státech, aby stanovily podmínky pro přijímání dalších fyzických nebo právnických osob za členy organizace producentů anebo sdružení organizací producentů.
(24)
S cílem zajistit, aby organizace producentů skutečně reprezentovaly minimální počet producentů, by členské státy měly přijmout opatření zajišťující, aby menšina členů, na které může připadat převážný objem produkce dané organizace producentů, neoprávněně neovládala její řízení a činnost.
(25)
V zájmu zohlednění odlišných okolností produkce a uvádění na trh ve Společenství by členské státy měly stanovit určité podmínky pro udělení předběžného uznání seskupením producentů, která předloží plán uznání.
(26)
Ve snaze podpořit zakládání stabilních organizací producentů schopných trvale přispívat k dosažení cílů režimu ovoce a zeleniny by se mělo předběžné uznání udělovat jen těm organizacím producentů, které jsou prokazatelně schopné ve stanovené lhůtě splnit všechny podmínky uznání.
(27)
Měly by být stanoveny informace, které by měla seskupení producentů uvést v plánu uznání. Aby seskupení producentů mohla lépe splnit podmínky uznání, je třeba povolit změny plánů uznání. Za tímto účelem je třeba umožnit členským státům, aby mohly požádat organizaci producentů o přijetí opravných opatření s cílem zajistit provádění svého plánu.
(28)
Seskupení producentů může podmínky uznání splnit ještě před dokončením plánu uznání. Mělo by být přijato ustanovení umožňující těmto seskupením předkládat žádosti o uznání zároveň s návrhy operačních programů. Udělení tohoto uznání seskupení producentů musí v zájmu důslednosti znamenat ukončení jeho plánu uznání, a rovněž je třeba zastavit poskytování podpory. Pro zohlednění víceletého financování investic by však ty investice, které splnily předpoklady pro podporu na investice, měly být schopny převedení na operační programy.
(29)
K usnadnění řádného uplatňování režimu podpor na pokrytí nákladů na vytvoření organizací a na jejich administrativní činnost by tato podpora měla být poskytována v paušální výši. Pro tuto paušální podporu je třeba stanovit strop, aby byla dodržena rozpočtová omezení. Kromě toho by tato podpora měla být přizpůsobena hodnotě produkce seskupení producentů uváděné na trh s cílem zohlednit odlišné finanční potřeby různě velkých seskupení producentů.
(30)
V zájmu důslednosti a bezproblémového přechodu na status uznaného seskupení producentů je třeba, aby se na seskupení producentů vztahovala stejná pravidla pro hlavní činnosti organizací producentů a pro hodnotu produkce jimi uváděné na trh.
(31)
V případě fúzí by mělo být umožněno poskytnutí podpory seskupením producentů vzniklých fúzí, aby byly vzaty v úvahu finanční potřeby nových seskupení producentů a zajistilo se řádné uplatňování režimu podpor.
(32)
Pro usnadnění využívání režimu podpor operačních programů by měla být jasně definována produkce organizací producentů uváděná na trh, včetně specifikace toho, jaké produkty mohou být zohledněny, a stadia uvádění na trh, v nichž se má vypočítávat hodnota produkce. V případě ročních výkyvů nebo nedostatečných údajů by rovněž měly být umožněny doplňkové způsoby výpočtu produkce uváděné na trh. Aby nedocházelo ke zneužívání režimu, nemělo by organizacím producentů být obecně povoleno měnit referenční období během trvání programu.
(33)
K zajištění správného využívání podpor je třeba stanovit pravidla pro řízení provozních fondů a finančních příspěvků členů, přičemž je třeba umožnit co největší míru pružnosti za podmínky, že všichni producenti mohou využívat výhod provozního fondu a mohou se demokraticky podílet na rozhodování o jeho čerpání.
(34)
Je třeba stanovit předpisy stanovující rozsah a strukturu vnitrostátní strategie pro udržitelné operační programy a vnitrostátní rámec pro opatření v oblasti životního prostředí. Jejím cílem je optimalizovat přidělování finančních zdrojů a zlepšovat kvalitu strategie.
(35)
V zájmu řádného řízení by měly být stanoveny postupy pro předkládání a schvalování operačních programů, včetně lhůt, aby příslušné orgány mohly přiměřeně vyhodnotit informace, a dále opatření a činnosti, které by se měly zahrnout do programů, nebo by se z nich měly vyloučit. Vzhledem k tomu, že jsou programy řízeny na ročním základě, mělo by být stanoveno, aby programy, které nejsou schváleny do určitého data, byly o jeden rok odloženy.
(36)
Měl by existovat postup pro každoroční změny operačních programů na následující rok, aby mohly být upraveny s ohledem na jakékoli nové podmínky, které nebylo možné předvídat, když byly programy předkládány. Kromě toho by mělo být možné měnit opatření a částky provozních fondů během každého roku, v němž se program provádí. Všechny tyto změny by měly podléhat určitým omezením a podmínkám, které určí členské státy a které budou zahrnovat povinné oznamování změn příslušným orgánům v zájmu zachování všeobecných cílů schválených programů.
(37)
Z důvodů finančního zabezpečení a právní jistoty by měly být vypracovány seznamy operací a výdajů, které případně nespadají pod operační programy.
(38)
Aby se zabránilo neoprávněnému obohacení soukromého subjektu, který během doby čerpání investice přerušil své svazky s organizací, měla by být pro případy investic do jednotlivých podniků stanovena opatření, která organizaci umožní získat zpět zbytkovou hodnotu investice, bez ohledu na to, zda takovou investici vlastní člen nebo organizace.
(39)
Pro zajištění správného uplatňování režimu je třeba stanovit informace, které mají být zahrnuty do žádostí o podporu, jakož i postupy pro vyplácení podpor. Aby se zamezilo obtížím v peněžním toku, měly by organizace producentů mít k dispozici systém záloh na platby provázený příslušným zajištěním. Z podobných důvodů by měl být k dispozici alternativní systém pro náhradu již vynaložených výdajů.
(40)
Je třeba stanovit prováděcí předpisy pro rozsah a uplatňování opatření pro předcházení krizím a jejich řešení. Tato pravidla by měla v maximální možné míře umožňovat pružnost a rychlé používání v případě krizí, a proto by měla umožňovat přijímání rozhodnutí ze strany samotných členských států a organizací producentů. Tato pravidla by však měla rovněž zabránit zneužívání a měla by stanovit limity pro používání určitých opatření, a to i ve finanční rovině. Měla by také zajišťovat řádné dodržování rostlinolékařských a environmentálních požadavků.
(41)
Pokud jde o stahování produktů z trhu, je třeba přijmout prováděcí pravidla, která zohlední případnou důležitost uvedeného opatření. Zejména je třeba vymezit pravidla týkající se režimu zvýšené podpory u ovoce a zeleniny stahovaných z trhu, jež jsou bezplatně rozdělovány jako humanitární pomoc dobročinnými organizacemi a některými dalšími zařízeními a institucemi. Kromě toho by měla být stanovena maximální míra podpory na stažení z trhu s cílem zajistit, aby se tento postup neujal jako stálá alternativa pro odbyt produktů ve srovnání s jejich uváděním na trh. V této souvislosti je v případě produktů, pro něž byla stanovena maximální míra pro vyrovnávací platby Společenství za stažení v příloze V nařízení (ES) č. 2200/96, vhodné pokračovat v uplatňování této míry, která bude do určité míry zvyšována s ohledem na to, že tato stažení jsou nyní spolufinancována. V případě ostatních produktů, u nichž se doposud neprojevilo riziko nadměrného stahování z trhu, je vhodné umožnit členským státům, aby stanovily maximální míru podpory. Ve všech případech je však z podobných důvodů vhodné stanovit kvantitativní limit pro stahování z trhu na produkt a organizaci producentů.
(42)
Je třeba přijmout prováděcí pravidla týkající se vnitrostátní finanční pomoci, kterou mohou členské státy přiznat v regionech Společenství, kde je stupeň organizovanosti producentů obzvláště nízký, a zároveň takový nízký stupeň organizovanosti organizací definovat. Je třeba upravit postupy schvalování takové vnitrostátní pomoci, jakož i postupy pro schvalování a výši náhrady této pomoci Společenstvím, stejně jako pro část náhrady, která by měla vycházet z existujících úrovní náhrad.
(43)
Je třeba přijmout prováděcí pravidla, a to zejména procesní ustanovení upravující podmínky, za kterých mohou být rozšířena pravidla vydaná organizacemi producentů nebo sdruženími těchto organizací v odvětví ovoce a zeleniny na všechny producenty usazené v určité hospodářské oblasti. Pokud je ovoce prodáváno na stromě, mělo by též být vyjasněno, která pravidla se mají rozšířit na producenty a která na odběratele.
(44)
Producenti jablek ve Společenství se v poslední době ocitli v obtížné situaci způsobené mimo jiné značným zvýšením dovozů jablek z určitých třetích zemí jižní polokoule. Proto by se měl zlepšit dohled nad dovozem jablek. Vhodný nástroj pro dosažení tohoto cíle představuje mechanismus založený na vydávání dovozních licencí, jejichž součástí je složení jistoty zajišťující, že dovozy, pro něž byly tyto dovozní licence vyžádány, se opravdu uskuteční. Mělo by se použít nařízení Komise (ES) č. 1291/2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty (25), a nařízení (EHS) č. 2220/85, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty (26).
(45)
Je třeba přijmout prováděcí pravidla týkající se režimu vstupní ceny pro ovoce a zeleninu. Skutečnost, že se většina dotčeného ovoce a zeleniny podléhajícího zkáze dodává formou komisního prodeje, působí zvláštní potíže při stanovení hodnoty těchto produktů. Je třeba stanovit možné metody výpočtu vstupní ceny, na jejímž základě jsou dovážené produkty zařazeny do společného celního sazebníku. Zejména je třeba zavést standardní dovozní hodnoty na základě váženého průměru průměrných cen za produkty a je také třeba přijmout zvláštní ustanovení pro případy, kdy nejsou pro produkty určitého původu k dispozici žádné ceny. Je třeba, aby existovalo ustanovení upravující složení jistoty za jistých okolností, aby bylo zajištěno, že je tento systém uplatňován správně.
(46)
Je třeba přijmout prováděcí pravidla týkající se dovozního cla, které lze ukládat na určité produkty vedle cla stanoveného ve společném celním sazebníku. Toto dodatečné clo lze ukládat tehdy, jestliže dovážené objemy dotyčných produktů převyšují spouštěcí úroveň určenou pro jednotlivý produkt a období uplatnění. Zboží přepravované do Společenství je osvobozeno od dodatečného cla, a proto je pro toto zboží třeba přijmout zvláštní ustanovení.
(47)
Je třeba přijmout ustanovení o přiměřeném monitorování a hodnocení průběžných programů a režimů pro účely posuzování jejich účelnosti a účinnosti ze strany organizací producentů i členských států.
(48)
Je třeba zavést opatření/ustanovení týkající se druhu, formátu a způsobu sdělení, které jsou nezbytné k provedení tohoto nařízení. Tato opatření by měla zahrnovat jak sdělení, která předkládají producenti a organizace producentů členským státům, tak sdělení, která předkládají členské státy Komisi, jakož i důsledky plynoucí z opožděných nebo nesprávných sdělení.
(49)
Je třeba zavést opatření ke kontrolám nezbytným pro zajištění řádného uplatňování tohoto nařízení a nařízení (ES) č. 1182/2007, jakož i příslušné sankce platné v případě zjištěných nesrovnalostí. Uvedená opatření by měla zahrnovat jak konkrétní kontroly a sankce stanovené na úrovni Společenství, tak i dodatečné vnitrostátní kontroly a sankce. Tyto kontroly a sankce by měly být odrazující, účinné a přiměřené. Je třeba vydat pravidla pro řešení případů zjevných chyb a případů vyšší moci, jakož i o dalších výjimečných okolnostech, aby se zajistilo spravedlivé zacházení s producenty. Měla by být vydána pravidla pro řešení uměle vytvořených situací, aby se vyloučila možnost těžit z nich jakékoli výhody.
(50)
Je třeba přijmout ustanovení k zajištění bezproblémového přechodu z předchozího režimu na nový režim stanovený tímto nařízením a k provedení přechodných ustanovení podle článku 55 nařízení (ES) č. 1182/2007.
(51)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
ÚVODNÍ USTANOVENÍ
Článek 1
Oblast působnosti a používání pojmů
1. Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 2200/96, nařízení (ES) č. 2201/96, a nařízení (ES) č. 1182/2007.
2. Pojmy používané v nařízeních uvedených v odstavci 1 mají shodný význam, jsou-li použity v tomto nařízení, nestanoví-li toto nařízení jinak.
Článek 2
Hospodářské roky
Hospodářské roky pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 a v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2201/96 trvají po období od 1. ledna do 31. prosince.
HLAVA II
TŘÍDĚNÍ PRODUKTŮ
KAPITOLA I
Obecná pravidla
Článek 3
Výjimky a osvobození z použití obchodních norem
1. Odchylně od čl. 2 odst. 5 nařízení (ES) č. 1182/2007 se dodržení obchodních norem nevyžaduje u:
a)
produktů zasílaných do zpracovatelských podniků, pokud pro ně nejsou v tomto nařízení konkrétně stanovena minimální kritéria jakosti pro produkty určené k průmyslovému zpracování;
b)
produktů přenechaných producentem v místě jeho podniku spotřebiteli pro jeho osobní spotřebu; a
c)
produktů z určité oblasti, které se prodávají v maloobchodním prodeji v této oblasti k uspokojení zavedené tradiční místní spotřeby na základě rozhodnutí Komise přijatého na žádost členského státu postupem podle článku 46 nařízení (ES) č. 2200/96.
2. Odchylně od čl. 2 odst. 5 nařízení (ES) č. 1182/2007 se dodržení obchodních norem v rámci dané produkční oblasti nevztahuje na:
a)
produkty prodávané nebo dodávané pěstitelem do obalových úpraven a balíren nebo do skladovacích zařízení nebo zasílané do těchto zařízení z podniku producenta; a
b)
produkty zasílané ze skladovacích zařízení do obalových úpraven a balíren.
3. Odchylně od čl. 2 odst. 5 nařízení (ES) č. 1182/2007 smějí členské státy od požadavků na dodržení obchodních norem nebo některých jejich ustanovení osvobodit:
a)
produkty vystavené za účelem prodeje, nabízené k prodeji, prodávané, dodávané nebo jakýmkoli jiným způsobem uváděné pěstitelem na velkoobchodní trhy, a zejména na trhy producentů přímo v pěstitelské oblasti; a
b)
produkty zasílané z těchto velkoobchodních trhů do obalových úpraven a balíren nebo skladovacích zařízení v téže pěstitelské oblasti.
V případě použití prvního pododstavce o tom dotčený členský stát uvědomí Komisi a oznámí jí opatření, která k tomu účelu přijal.
4. U produktů uvedených v odst. 1 písm. a) a odst. 2 je nutno příslušnému orgánu členského státu prokázat, že dané produkty splňují stanovené podmínky, zejména pokud jde o jejich zamýšlené použití.
Článek 4
Údaje pro označování
1. Údaje pro označování vyžadované obchodními normami stanovenými v souladu s článkem 2 nařízení (ES) č. 1182/2007 musí být uvedeny čitelně a viditelně na jedné straně obalu, a to buď tak, že jsou nesmazatelně vytištěny přímo na obalu nebo na štítku, který tvoří nedílnou součást obalu nebo je k obalu připevněn.
2. U přepravovaného volně loženého zboží nakládaného přímo na dopravní prostředek se údaje stanovené v odstavci 1 uvádí v průvodním dokladu ke zboží nebo na vývěsce viditelně umístěné uvnitř dopravního prostředku.
Článek 5
Údaje pro označování ve fázi maloobchodního prodeje
Pokud jsou produkty ve fázi maloobchodního prodeje nabízeny balené, musí být údaje pro označování vyžadované obchodními normami stanovenými podle článku 2 nařízení (ES) č. 1182/2007 čitelné a viditelné.
U produktů nabízených jako hotově balené zboží podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES (27) musí být kromě údajů stanovených obchodními normami vyznačena i čistá hmotnost. V případě produktů běžně prodávaných na kusy se však uvedení čisté hmotnosti nevyžaduje, pokud je počet kusů jasně viditelný a lehce spočitatelný zvenčí, nebo pokud je tento počet uveden na štítku.
Produkty smějí být nabízeny nebalené, pokud maloobchodní prodejce zboží nabízené k prodeji vystaví se štítkem uvádějícím zřetelně a čitelně údaje, jež jsou stanoveny obchodními normami a v čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1182/2007 a označují odrůdu, zemi původu produktu a třídu jakosti.
Článek 6
Maloobchodní balení
1. Maloobchodní balení čerstvého ovoce a zeleniny o čisté hmotnosti nepřesahující tři kilogramy mohou obsahovat směsi různých druhů čerstvého ovoce a zeleniny za předpokladu, že:
a)
produkty jsou vyrovnané jakosti a že každý dotyčný druh vyhovuje normám v souladu s odstavcem 2;
b)
balení je náležitě označeno v souladu s odstavcem 3 a
c)
směs není takové povahy, aby uvedla spotřebitele v omyl.
2. Produkty obsažené v baleních uvedených v odstavci 1 jsou stejné třídy jakosti, jak je uvedeno v příloze I.
Pokud směs obsahuje ovoce a zeleninu, na které se nevztahují obchodní normy Společenství, musí být tyto produkty zařazeny do stejné třídy jakosti v souladu s přílohou I.
3. Označení maloobchodních balení podle odstavce 1 a/nebo každého balení, které je obsahuje, zahrnuje alespoň tyto údaje:
a)
Jméno a adresu balírny a/nebo odesílatele. Toto označení lze nahradit takto:
i)
u všech balení, s výjimkou hotového baleného zboží, oficiálně vystaveným a uznaným kódovým označením, které představuje balírnu anebo odesilatele, umístěným v těsné návaznosti na vyznačený odkaz „Balírna a/nebo odesilatel“ (nebo odpovídající zkratky);
ii)
výhradně v případě hotového baleného zboží jménem a adresou prodejce usazeného ve Společenství, umístěnými v těsné návaznosti na označení „Baleno pro:“ nebo ekvivalentním označením. V takovém případě musí značení zahrnovat také kód reprezentující balírnu a/nebo odesilatele. Prodávající je povinen uvést všechny informace, které kontrolní subjekt pokládá za nezbytné, pokud jde o význam tohoto kódu;
b)
název každého produktu/druhu obsaženého v balení;
c)
název odrůdy nebo tržního druhu každého produktu obsaženého ve směsi, pro který to obchodní norma Společenství vyžaduje u produktů neobsažených ve směsi;
d)
zemi původu každého dotyčného produktu vedle názvu dotyčného produktu; a
e)
třídu jakosti.
U ovoce a zeleniny, na které se vztahují obchodní normy Společenství, se tyto údaje nahradí údaji stanovenými těmito normami.
KAPITOLA II
Kontroly dodržování obchodních norem
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 7
Oblast působnosti
Tato kapitola stanoví pravidla pro členské státy týkající se provádění kontrol shody produktů s obchodními normami ve všech stadiích uvádění na trh podle článku 2 nařízení (ES) č. 1182/2007.
Článek 8
Příslušné subjekty
1. Každý členský stát určí:
a)
jeden příslušný orgán odpovědný za koordinaci a kontakty v oblastech, na které se vztahuje tato kapitola (dále jen „koordinační orgán“);
b)
kontrolní subjekt nebo subjekty odpovědné za uplatňování čl. 2 odst. 6 nařízení (ES) č. 1182/2007 (dále jen „kontrolní subjekty“).
2. Členské státy sdělí Komisi:
a)
název a poštovní a elektronickou adresu koordinačního orgánu, který určily podle odstavce 1,
b)
název a poštovní a elektronickou adresu kontrolních subjektů, které určily podle odstavce 1,
c)
přesný popis svěřených oblastí činnosti jimi jmenovaných kontrolních subjektů.
3. Koordinačním orgánem může být kontrolní subjekt nebo jeden z kontrolních subjektů nebo jakýkoli jiný subjekt určený podle odstavce 1.
4. Komise způsobem, který uzná za vhodný, zpřístupní veřejnosti seznam koordinačních orgánů určených členskými státy.
Článek 9
Databáze obchodníků
1. Členské státy zřídí databázi obchodníků v odvětví ovoce a zeleniny, v níž jsou za podmínek stanovených v tomto článku uvedeni obchodníci, kteří uvádějí na trh čerstvé ovoce a zeleninu, pro něž byly stanoveny normy podle článku 2 nařízení (ES) č. 1182/2007.
Pro účely této kapitoly se „obchodníkem“ rozumí fyzická nebo právnická osoba, která drží čerstvé ovoce a zeleninu, na něž se vztahují obchodní normy, pro jejich vystavení nebo nabízení k prodeji, prodej, nebo pro jakékoli jejich jiné uvedení na trh svým jménem nebo v zastoupení třetí strany na území Společenství a/nebo pro jejich vývoz do třetích zemí.
2. Členské státy stanoví podmínky, za nichž jsou následující obchodníci zařazeni či nezařazeni do databáze:
a)
obchodníci, jejichž činnosti jsou vyňaty z povinnosti dodržovat obchodní normy podle článku 3 a
b)
fyzické nebo právnické osoby, jejichž činnosti v odvětví ovoce a zeleniny jsou omezeny buď na přepravu zboží, nebo na prodej malých množství na maloobchodní úrovni.
3. Je-li databáze složena z několika různých částí, koordinační orgán zajistí, aby databáze, její části a jejich aktualizace byly jednotné. Aktualizaci provádějí zejména kontrolní subjekty na základě údajů získaných při kontrolách prováděných ve všech stadiích uvádění na trh.
4. Tato databáze u každého obchodníka uvede registrační číslo, název, adresu, údaje potřebné pro zařazení do jedné z kategorií uvedených v článku 10, zejména pozici v tržním řetězci, údaje o významu obchodníka, o zjištěních při předchozích kontrolách provedených u tohoto obchodníka a veškeré další údaje, které jsou považovány za nezbytné pro účely kontroly.
5. Obchodníci musí poskytovat údaje, které členské státy považují za nezbytné pro zřízení a aktualizaci databáze. Členské státy stanoví podmínky, podle nichž se v databázi uvádějí obchodníci, kteří nejsou usazeni na jejich území, ale provádějí na něm obchodní činnost.
Oddíl 2
Kontroly prováděné na vnitřním trhu
Článek 10
Kontroly shody na vnitřním trhu
1. Členské státy zavedou systém kontrol na základě vzorků pro soulad produktů, které drží obchodníci ve všech stadiích uvádění na trh, s obchodními normami.
V tomto systému členské státy na základě analýzy rizika, že by obchodník uváděl na trh produkty, jež nejsou v souladu s obchodními normami, stanoví četnost kontrol prováděných kontrolními subjekty. Četnost kontrol musí dostatečným způsobem zajistit dodržování předpisů Společenství ve všech jimi předem vymezených kategoriích obchodníků.
Tato analýza rizik se především týká velikosti podniku obchodníků, jejich pozice v tržním řetězci, zjištění při předchozích kontrolách a dalších případných parametrů, jež budou vymezeny členskými státy.
Kontroly se ve větší míře vztahují na obchodníky, kteří se zabývají obalovou úpravou a balením ovoce a zeleniny zejména v produkčním regionu, nežli na ostatní kategorie obchodníků. Kontroly se rovněž mohou provádět při přepravě.
Zjistí-li kontroly závažné nesrovnalosti, kontrolní subjekty zvýší četnost kontrol dotyčných obchodníků.
2. Obchodníci musí kontrolním subjektům poskytnout všechny údaje, které tyto subjekty považují za nezbytné pro organizaci a provedení kontrol.
3. Členské státy mohou oprávnit obchodníky, kteří zaručují trvalý a vysoký stupeň shody odesílaného ovoce a zeleniny, na něž se vztahují obchodní normy, ve fázi odesílání k tomu, aby na každý odeslaný balík umístili štítek, jehož vzor je uveden v příloze II. Schválení se uděluje na dobu tří let a je obnovitelné.
Aby mohli používat vzor, musí obchodníci kromě toho:
a)
zaměstnávat pracovníky kontroly, kteří prošli školením schváleným členským státem,
b)
mít vhodné zařízení pro přípravu a obalovou úpravu produktů,
c)
zavázat se k provádění kontroly shody odesílaného zboží a vést rejstřík záznamů o všech provedených kontrolách.
Nedokáží-li již obchodníci nadále zaručovat vysoký a trvalý stupeň shody nebo nesplňují-li již některou z podmínek uvedených v druhém pododstavci, odejme jim členský stát oprávnění umisťovat na každý odeslaný balík štítek, jehož vzor je uveden v příloze II.
4. Koordinační orgán sdělí Komisi ustanovení platná pro systém kontrol podle odstavce 1. Toto sdělení obsahuje různé zjištěné kategorie obchodníků a četnost kontrol stanovených pro jednotlivé kategorie a případně podrobné podmínky pro provádění odstavce 3 a podrobné podmínky pro provádění čl. 11 odst. 1, včetně minimálního rozsahu kontrol různých dotčených obchodníků. Koordinační orgán neprodleně sdělí Komisi veškeré následné změny tohoto systému.
5. Kontrolní subjekty každého členského státu, na jehož území se zjistí, že šarže zboží z jiného členského státu není v souladu s normami z důvodu závad nebo zhoršení jakosti, které mohlo být zjištěno již v okamžiku balení, informují ihned o těchto případech nesouladu s normami, zjištěných až na úrovni velkoobchodního prodeje včetně distribučních center, orgány dalších členských států, kterých by se zjištění mohla týkat.
Článek 11
Kontroly shody při vývozu
1. Příslušný kontrolní subjekt se při vývozu kontrolou shody ujistí o tom, že produkty určené k vývozu do třetích zemí opustí celní území Společenství pouze za předpokladu, že jsou v souladu s obchodními normami.
Vývozci kontrolním subjektům poskytnou všechny údaje, které tyto subjekty považují za nezbytné pro organizaci a provedení kontrol.
2. Členské státy mohou u každé kategorie těchto obchodníků a na základě analýzy rizika stanovit minimální podíl dodávek a množství, které při vývozu podléhají kontrolám shody prováděným kontrolním subjektem. Tento podíl musí být dostatečný na to, aby bylo zaručeno dodržování pravidel Společenství. Jestliže kontroly odhalí závažné nesrovnalosti, zvýší kontrolní subjekty podíl dodávek, které se u dotčených obchodníků kontrolují.
Členské státy mohou použít ustanovení uvedená v prvním pododstavci na obchodníky, kteří splňují tyto podmínky:
a)
poskytují dostatečné záruky jednotné a vysoké míry shody u ovoce a zeleniny, které uvádějí na trh;
b)
zaměstnávají pracovníky kontroly, kteří prošli školením schváleným členským státem;
c)
zaváží se provádět kontrolu shody u zboží, které uvádějí na trh; a
d)
zaváží se vést rejstřík záznamů všech kontrol, které provedli.
3. Po provedení kontrol podle odstavce 1 vystaví kontrolní subjekt pro každou šarži určenou na vývoz, která je podle jeho názoru v souladu s obchodními normami, osvědčení o shodě podle přílohy III. Je-li vyvezená dodávka složena z několika šarží, může se shoda u těchto šarží potvrdit jedním osvědčením, které zřetelně uvádí jednotlivé šarže této dodávky.
Jestliže šarže, na které se vztahuje osvědčení o shodě, nebyly zkontrolovány příslušným kontrolním subjektem při vývozu podle odstavce 2, uvede se v kolonce 13 (Poznámky) osvědčení zápis „vlastní kontrola (čl. 11 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 0000/2007)“.
4. Příslušný celní orgán přijme vývozní celní prohlášení pouze v případě, že:
a)
ke zboží je přiloženo buď osvědčení podle odstavce 3, nebo osvědčení podle čl. 19 odst. 2, nebo
b)
příslušný kontrolní subjekt vhodným způsobem uvědomil celní orgán, že pro dotyčné šarže bylo vydáno jedno z těchto dvou osvědčení.
Článek 12
Kontroly shody při dovozu
1. Před propuštěním produktů ze třetích zemí do volného oběhu se u nich provádějí kontroly souladu s obchodními normami.
Dovozci kontrolním subjektům poskytnou všechny údaje, které tyto subjekty považují za nezbytné pro organizaci a provedení kontrol podle odstavce 2 a čl. 16 odst. 1.
2. Aniž je dotčen oddíl 3, provádí oficiální kontrolní subjekt při dovozu kontrolu shody u všech dovážených šarží a vydává osvědčení o shodě podle přílohy III, pokud tyto produkty jsou v souladu s požadovanými normami. Je-li dovezená zásilka složena z několika šarží, lze shodu u těchto šarží potvrdit jedním osvědčením, které zřetelně uvádí jednotlivé šarže této zásilky.
3. Celní orgány schválí propuštění do volného oběhu pouze v případě, že:
a)
ke zboží je přiloženo osvědčení podle odstavce 2, osvědčení podle čl. 14 odst. 1 nebo osvědčení podle čl. 19 odst. 2, nebo jestliže
b)
příslušný kontrolní subjekt vhodným způsobem uvědomil celní orgán, že pro dotyčné šarže bylo vydáno jedno z těchto osvědčení.
4. Odchylně od odstavců 1, 2 a 3 může kontrolní subjekt příslušný pro dovoz rozhodnout, že nebude kontrolovat takové šarže, u kterých je podle jeho názoru malé riziko, že by nebyly ve shodě s obchodními normami. Za tímto účelem zašle celnímu orgánu orazítkované prohlášení nebo tento orgán jiným způsobem informuje o tom, že může provést celní odbavení.
Pro účely uplatnění prvního pododstavce může kontrolní subjekt stanovit předem kritéria pro vyhodnocení rizika neshody šarží a na základě analýzy rizika stanovit u každé kategorie dovozu, kterou předtím definoval, minimální podíl dodávek a množství, u nichž kontrolní subjekt příslušný pro dovoz provádí kontroly shody. Každý z podílů určených podle tohoto odstavce musí být vždy podstatně vyšší než ty, které se používají podle čl. 16 odst. 1.
5. Pro účely zlepšení jednotného uplatňování odstavce 4 v členských státech přijme Komise jednotné pokyny pro jeho používání. Koordinační orgán bezodkladně informuje Komisi o pravidlech používání odstavce 4, včetně kritérií a minimálních podílů podle odst. 4 druhého pododstavce a o veškerých následných změnách těchto pravidel.
6. Zjistí-li se při dovozu ze třetí země, že šarže zboží není v souladu s normami, koordinační orgán příslušného členského státu informuje ihned Komisi a koordinační orgány ostatních členských států, jež mohou být dotčeny, které poté na svém území zajistí potřebné rozšíření této informace. Oznámení Komisi se zasílá prostřednictvím elektronického systému určeného Komisí.
Oddíl 3
Kontroly prováděné třetími zeměmi
Článek 13
Schválení kontrol prováděných třetími zeměmi před dovozem do Společenství
1. Na žádost třetí země může Komise postupem podle článku 46 nařízení (ES) č. 2200/96 schválit kontroly shody prováděné touto třetí zemí před dovozem do Společenství.
2. Schválení podle odstavce 1 mohou získat třetí země, které o ně požádají a na jejichž území jsou pro produkty vyvážené do Společenství dodržovány obchodní normy Společenství, nebo alespoň rovnocenné normy.
V rámci schválení se stanoví úřední zpravodaj třetí země, který je odpovědný za kontrolní činnosti podle odstavce 1. Tento zpravodaj je odpovědný za udržování kontaktů se Společenstvím. V rámci tohoto schválení se rovněž stanoví kontrolní útvary odpovědné za náležité provádění kontrol (dále jen „kontrolní útvary třetí země“).
Schválení může platit pouze pro produkty pocházející z dotyčné třetí země a může být omezeno na některé produkty.
3. Kontrolní útvary třetí země jsou úředními subjekty nebo subjekty úředně uznanými úředním zpravodajem uvedeným v odstavci 2, které skýtají dostatečné záruky a mají k dispozici potřebné zaměstnance, vybavení a zařízení pro provádění kontrol podle metod uvedených v čl. 20 odst. 1 nebo podle rovnocenných metod.
4. Seznam zemí, jejichž kontroly shody jsou schváleny podle tohoto článku, a dotčených produktů je uveden v příloze IV části A. Údaje o úředních zpravodajích a kontrolních útvarech těchto zemí jsou uvedeny v části B uvedené přílohy a vzory osvědčení podle článku 14 jsou uvedeny v části C uvedené přílohy.
Článek 14
Osvědčení
1. Kontrolní útvary třetí země vystaví pro každou šarži kontrolovanou před uvedením na celní území Společenství buď osvědčení o shodě podle přílohy III, nebo jiný doklad, na němž se Komise dohodla s dotyčnou třetí zemí. Je-li dovezená zásilka složena z několika šarží, lze shodu u těchto šarží potvrdit jedním osvědčením, které zřetelně uvádí jednotlivé šarže této zásilky.
V rámci schválení podle čl. 13 odst. 1 se stanoví vzory formulářů určené k vyhotovení osvědčení uvedených v prvním pododstavci.
2. Osvědčení musí být označeno slovem „originál“. Pokud jsou vyžadovány další kopie, musí být označeny razítkem se slovem „kopie“. Příslušné orgány Společenství uznají za platný pouze originál osvědčení.
Rozměr formuláře je 210 × 297 mm; rozměr formuláře smí být na délku nejvýše o 8 mm větší nebo nejvýše o 5 mm menší. Použije se bílý bezdřevý klížený psací papír o hmotnosti nejméně 40 g/m2.
Formuláře se vytisknou a vyplní v jednom z úředních jazyků Společenství.
Formuláře musí být vyplněny s použitím mechanografického nebo podobného postupu.
Zápisy nesmějí být vymazávány ani přepisovány. Jakékoli změny se provedou škrtnutím nesprávných údajů a podle potřeby doplněním požadovaných údajů. Takovéto změny musí být parafovány osobou, která je provedla, a stvrzeny vydávajícími orgány.
Každé osvědčení je opatřeno pořadovým číslem, na jehož základě je možná jeho identifikace, a je opatřeno razítkem vydávajícího orgánu a podpisem osoby nebo osob k tomu zmocněných.
Vydávající orgán si ponechá kopii každého osvědčení, které vydá.
Článek 15
Pozastavení schválení
Komise může schválení pozastavit, zjistí-li, že zboží významné části šarží a/nebo množství neodpovídá údajům zapsaným v osvědčeních o shodě vydávaných kontrolními útvary třetí země, nebo v případě neuspokojivé odezvy na požadavky provedení následné kontroly podle čl. 16 odst. 2.
Článek 16
Doplňkové kontroly prováděné členskými státy
1. Členské státy při dovozu provádějí fyzické kontroly dodržování norem u produktů, které se dovážejí za podmínek vymezených v tomto oddílu, a to formou kontrol shody pro všechny dotčené třetí země u významného podílu dodávek a množství dováženého za těchto podmínek. Tento podíl musí být dostatečný k tomu, aby zaručil dodržování pravidel Společenství kontrolními útvary třetí země. Členské státy zaručí, aby se na kontrolované šarže, které nejsou v souladu s obchodními normami, uplatňovala opatření podle čl. 20 odst. 3.
Jestliže kontroly odhalí závažné nesrovnalosti, informují členské státy ihned Komisi a kontrolní subjekty zvýší rozsah dodávek a množství, které se kontrolují v souladu s ustanoveními tohoto článku.
Pokud některý členský stát vybírá poplatek na úhradu nákladů na kontroly podle tohoto odstavce, odpovídá výše takového poplatku nižšímu podílu dodávek a množství zkontrolovaných těmito kontrolami než kontrolami uvedenými v článku 12.
2. Vzniknou-li jakékoli pochybnosti o pravosti osvědčení podle čl. 14 odst. 1 prvního pododstavce nebo o správnosti údajů v osvědčení uváděných, provede se následná kontrola.
Příslušný orgán Společenství vrátí osvědčení nebo jeho kopii úřednímu zpravodaji třetí země podle čl. 13 odst. 2 druhého pododstavce a podle okolností uvede důvody vyšetřování a veškeré získané informace, ze kterých plyne, že osvědčení není pravé nebo že v něm obsažené údaje nejsou správné. Žádosti o následné kontroly se předkládají na vědomí Komisi v co nejkratší době a připojí se k nim výsledky každé takové žádosti.
Je-li podána žádost o následnou kontrolu, může dovozce dotyčných produktů požádat příslušné kontrolní subjekty o provedení kontroly shody podle článku 12.
Článek 17
Povinnost sdělování
1. Koordinační orgán sdělí Komisi za každé čtvrtletí nejpozději na konci čtvrtletí následujícího po příslušném čtvrtletí za všechny třetí země a dotyčné produkty počet šarží a celková množství dovezená v souladu s článkem 13, počet šarží a množství, které byly podrobeny kontrole shody podle čl. 16 odst. 1, a takové šarže, které podle kontrolních subjektů neodpovídají údajům v osvědčeních o shodě vydaných kontrolním útvarem třetí země, přičemž uvede množství v každé z těchto šarží a druh zjištěných nedostatků.
2. Celní orgány úzce spolupracují s koordinačním orgánem a/nebo kontrolními subjekty, zejména pokud jde o uplatňování čl. 16 odst. 1 a 2, a poskytnou jim všechny nezbytné údaje.
Článek 18
Správní spolupráce
1. Uplatnění tohoto oddílu podléhá stanovení postupu pro správní spolupráci mezi Společenstvím a každou dotčenou třetí zemí.
Aby byly způsobilé pro tento postup, zašlou dotčené třetí země Komisi veškeré příslušné údaje o kontrolních činnostech, zejména vzory otisků razítek používaných kontrolními útvary třetí země, a podle potřeby a bez prodlení veškeré změny v takovýchto údajích. Komise tyto údaje a všechny následné změny oznámí koordinačním orgánům v členských státech, které o nich uvědomí celní orgány a ostatní příslušné orgány.
Po stanovení správní spolupráce a poté, co dotyčná třetí země sdělí všechny podstatné změny údajů jak v rámci této správní spolupráce, tak i pokud jde o jména a adresy úředního zpravodaje a kontrolních útvarů, vydá Komise za tímto účelem veřejně dostupné oznámení, a to způsobem, jenž uzná za vhodný.
2. Schválení třetích zemí podle čl. 13 odst. 4 se použije ode dne, kdy Komise veřejně zpřístupní oznámení podle odstavce 1 tohoto článku o stanovení správní spolupráce mezi Společenstvím a danou třetí zemí.
Oddíl 4
Produkty určené k průmyslovému zpracování
Článek 19
Produkty určené k průmyslovému zpracování
1. Pro účely tohoto nařízení znamenají produkty určené k průmyslovému zpracování čerstvé ovoce a zeleninu, na něž se vztahují obchodní normy a které se dopravují do zpracovatelských podniků, kde se zpracovávají na produkty zařazené do jiné položky kombinované nomenklatury než původní čerstvý produkt.
2. Příslušné kontrolní subjekty vydávají osvědčení o průmyslovém určení podle přílohy V pro produkty určené na vývoz do třetích zemí a produkty dovážené do Společenství, jsou-li tyto produkty určeny k průmyslovému zpracování a nemusí-li tedy v souladu s čl. 3 odst. 1 písm. a) odpovídat obchodním normám. Kontrolní subjekty zajistí, aby byla dodržena zvláštní ustanovení o označování štítkem podle odstavce 4 tohoto článku.
3. Příslušný kontrolní subjekt zašle v případě dovozu po vydání všech osvědčení podle odstavce 2 koordinačnímu orgánu zpracovávajícího členského státu neprodleně kopii osvědčení a všechny další údaje potřebné pro případné provádění kontrol při zpracování. Po zpracování vrátí zpracovatelský podnik osvědčení příslušnému kontrolnímu subjektu, který ověří, zda byly produkty skutečně zpracovány.
4. Balení produktů určených k průmyslovému zpracování musí být zřetelně označeno na balíku nápisem „určeno k průmyslovému zpracování“ nebo jiným rovnocenným nápisem. U přepravovaného volně loženého zboží přímo nakládaného na dopravní prostředek se toto označení uvádí v průvodním dokladu ke zboží nebo na viditelném místě uvnitř dopravního prostředku.
5. Členské státy přijmou všechna náležitá opatření, zejména s ohledem na spolupráci s ostatními dotčenými členskými státy, aby zabránily tomu, že by se zboží určené na trh s čerstvým ovocem a zeleninou dopravovalo z produkčního regionu jako zboží určené k průmyslovému zpracování.
Oddíl 5
Kontrolní metody
Článek 20
Kontrolní metody
1. Kontroly shody podle této kapitoly se s výjimkou kontrol při maloobchodním prodeji konečnému spotřebiteli provádějí v souladu s metodami stanovenými v příloze VI, pokud není v tomto nařízení stanoveno jinak.
Členské státy stanoví zvláštní opatření pro kontrolu shody v místě maloobchodního prodeje konečnému spotřebiteli.
2. Zjistí-li se při kontrole, že zboží je v souladu s obchodními normami, může kontrolní subjekt vydat osvědčení o shodě podle přílohy III. Toto osvědčení se v každém případě vydává při dovozu nebo vývozu.
3. Není-li zboží v souladu s normami, vydá kontrolní subjekt protokol o nedodržení norem, určený obchodníkovi nebo jeho zástupci. Zboží, pro které byl vydán protokol o nedodržení norem, se nemůže převážet bez schválení kontrolního subjektu, který tento protokol vydal. Toto schválení může být podmíněno dodržením podmínek stanovených kontrolním subjektem.
Obchodníci se mohou rozhodnout, že uvedou veškeré zboží nebo jeho část do souladu s normami. Zboží uvedené do souladu s normami se nemůže prodávat dříve, než se příslušný kontrolní subjekt vhodným způsobem nepřesvědčí o tom, že zboží bylo skutečně do souladu s normami uvedeno. Pouze bylo-li zboží uvedeno do souladu s normami, může případně kontrolní subjekt pro příslušnou šarži nebo její část vydat osvědčení o shodě podle přílohy III.
Jestliže kontrolní subjekt vyhoví přání obchodníka uvést zboží do shody v jiném členském státě než ve státě, v němž byla provedena kontrola a zjištěna nedodržení, členské státy učiní všechna nezbytná opatření, která považují za vhodná, zejména s ohledem na vzájemnou spolupráci, aby zkontrolovaly, zda bylo u zboží dosaženo shody.
Pokud u zboží nelze dosáhnout shody, ani je nelze předat k použití jako krmivo či k průmyslovému zpracování, ani k jinému nepotravinářskému využití, může kontrolní subjekt v případě potřeby požádat obchodníky, aby přijali odpovídající opatření a zajistili, aby dotčené produkty nebyly uvedeny na trh.
Obchodníci poskytnou veškeré informace, jež členské státy pokládají za nezbytné pro účely použití tohoto odstavce.
4. Pro účely uplatňování této kapitoly uvádějí faktury a průvodní doklady třídu jakosti, zemi původu produktů a případně skutečnost, že jsou určeny k průmyslovému zpracování. Tento požadavek se nevztahuje na maloobchodní prodej konečnému spotřebiteli.
HLAVA III
ORGANIZACE PRODUCENTŮ
KAPITOLA I
Požadavky a uznávání
Oddíl 1
Definice
Článek 21
Definice
1. Pro účely této hlavy:
a)
„producentem“ se rozumí zemědělec podle čl. 3 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1182/2007;
b)
„dceřiným podnikem“ se rozumí podnik, v němž má účast jedna nebo více organizací producentů nebo jejich sdružení a který přispívá k dosažení cílů organizace producentů nebo jejich sdružení;
c)
„nadnárodní organizací producentů“ se rozumí každá organizace, v níž se alespoň jeden z podniků producentů nachází v jiném členském státě než v tom, v němž má daná organizace své sídlo;
d)
„nadnárodním sdružením organizací producentů“ se rozumí každé sdružení organizací producentů, v němž alespoň jedna ze sdružených organizací se nachází v jiném členském státě než v tom, v němž má daná organizace své sídlo;
e)
„cílem konvergence“ se rozumí cíl akce nejméně rozvinutých členských států a regionů v souladu s právními předpisy Společenství, jimiž se řídí Evropský fond pro regionální rozvoj, Evropský sociální fond a Fond soudržnosti v období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013;
f)
„opatřením“ se rozumí:
i)
opatření zaměřená na plánování produkce, včetně pořízení stálých aktiv,
ii)
opatření zaměřená na zlepšení nebo udržení jakosti produktu, včetně pořízení stálých aktiv,
iii)
opatření zaměřená na zlepšení uvádění na trh, včetně pořízení stálých aktiv, a dále propagační a komunikační činnosti mimo ty propagační a komunikační činnosti, jež spadají pod bod vi),
iv)
výzkum a experimentální produkce, včetně pořízení stálých aktiv,
v)
vzdělávací akce mimo ty, které spadají pod bod vi), a opatření zaměřená na propagaci přístupu k poradenským službám,
vi)
kterýkoli z šesti nástrojů prevence a řízení vyjmenovaných v čl. 9 odst. 2 písm. a) až f) prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1182/2007,
vii)
environmentální opatření uvedená v čl. 9 odst. 3 nařízení (ES) č. 1182/2007, včetně pořízení stálých aktiv,
viii)
další opatření, včetně pořízení stálých aktiv mimo ta, která jsou uvedena v bodech i), ii), iii), iv) a vii) a jež plní jeden nebo více cílů podle čl. 9 odst. 1 nařízení (ES) č. 1182/2007;
g)
„akcí“ se rozumí konkrétní činnost nebo nástroj zaměřené na dosažení určitého operativního cíle přispívajícího k jednomu nebo více cílům uvedeným v čl. 9 odst. 1 nařízení (ES) č. 1182/2007;
h)
„vedlejším produktem“ se rozumí produkt, který je výsledkem přípravy a/nebo zpracování produktu z ovoce a zeleniny, který má pozitivní hospodářskou hodnotu, avšak není hlavním zamýšleným výsledkem;
i)
„prvotním zpracováním“ se rozumí zpracování produktu z ovoce nebo zeleniny na jiný produkt uvedený v příloze I Smlouvy o ES. Čištění, řezání, odkrajování, sušení a balení čerstvých produktů za účelem jejich uvedení na trh se nepovažují za prvotní zpracování;
j)
„meziodvětvovým základem“ podle čl. 10 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1182/2007 se rozumí jedna či více činností uvedených v čl. 20 písm. c) nařízení (ES) č. 1182/2007, schválených členským státem a řízených společně s organizací producentů nebo sdružením organizací producentů a nejméně jedním subjektem působícím ve zpracování potravin anebo distribučním řetězci;
k)
„ukazatelem výchozího stavu“ se rozumí libovolný ukazatel vykazující stav nebo trend existující na začátku programovacího období, který může poskytnout tyto užitečné informace:
i)
při analýze výchozí situace pro účely stanovení vnitrostátní strategie pro udržitelné operační programy nebo operační program,
ii)
jako referenční údaj, na jehož základě se poměřují výsledky a dopad vnitrostátní strategie nebo operačního programu, a
iii)
při interpretaci výsledků a dopadu vnitrostátní strategie nebo operačního programu.
2. Členské státy definují právnické osoby dotčené na jejich území pro účely čl. 3 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 1182/2007 s ohledem na své vnitrostátní právní a správní struktury. Členské státy také podle potřeby pro účely používání uvedených článků přijmou ustanovení o jednoznačné definici částí právnických osob.
Oddíl 2
Požadavky vztahující se na organizace producentů
Článek 22
Rozsah produktů
1. Členské státy uznají organizace producentů podle článku 4 nařízení (ES) č. 1182/2007 pro produkt nebo skupinu produktů uvedené v žádosti o uznání, s výhradou všech rozhodnutí přijatých v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení.
2. Členské státy uznají organizace producentů pro produkty určené výhradně pro průmyslové zpracování pouze tehdy, jsou-li schopny zajistit, že tyto produkty jsou dodávány pro zpracování, a to buď prostřednictvím systému dodavatelských smluv, či jinak.
Článek 23
Minimální počet členů
Při stanovení minimálního počtu členů organizace producentů podle čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1182/2007 mohou členské státy stanovit, že pokud se organizace žádající o uznání skládá zcela či zčásti z členů, kteří jsou sami právnické osoby či jednoznačně definované části právnických osob složených z producentů, lze minimální počet členů vypočítat na základě počtu producentů sdružených v takových právnických osobách nebo jednoznačně definovaných částech právnických osob.
Článek 24
Minimální doba členství
1. Minimální doba členství producenta není kratší než jeden rok.
2. Vystoupení člena z organizace se oznámí organizaci písemně. Členské státy stanoví lhůty pro vystoupení, které nesmějí být delší než šest měsíců, a data, ke kterým vystoupení nabývá účinku.
Článek 25
Struktury a činnosti organizací producentů
Členské státy zajistí, že organizace producentů mají k dispozici zaměstnance, infrastrukturu a vybavení nutné ke splnění požadavků uvedených v čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 1182/2007 a k zajištění jejich nezbytného fungování, zejména pokud jde o:
a)
znalost produkce jejich členů,
b)
příjem, třídění, skladování a balení produkce jejich členů,
c)
obchodní a rozpočtové řízení a
d)
centralizované účetnictví a fakturační systém.
Článek 26
Hodnota nebo objem tržní produkce
Pro účely čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1182/2007 se hodnota nebo objem tržní produkce vypočte na stejném základě jako hodnota produkce uváděné na trh podle článků 52 a 53 tohoto nařízení.
Článek 27
Poskytnutí technických prostředků
Pro účely čl. 4 odst. 1 písm. e) nařízení (ES) č. 1182/2007 se v případě organizace producentů, která je uznána pro produkt, u kterého je nezbytné poskytnutí technických prostředků, má za to, že organizace producentů splnila svou povinnost, poskytne-li odpovídající úroveň technických prostředků sama, prostřednictvím svých členů, prostřednictvím dceřiného podniku či formou svěření činností vnějším subjektům.
Článek 28
Hlavní činnosti organizací producentů
1. Hlavní činnost organizace producentů se týká koncentrace nabídky a uvádění produktů jejích členů, pro které je uznána, na trh.
2. Hodnota na trh uváděné produkce vlastních členů organizace producentů nebo členů jiných organizací producentů, kterou organizace prodává, musí být vyšší než hodnota veškeré ostatní produkce uváděné na trh, kterou prodává.
Výpočet vychází pouze z produktů, pro které je organizace producentů uznána.
3. V případě uplatnění čl. 52 odst. 7 platí odstavec 2 tohoto článku od 1. ledna 2012 s přiměřenými úpravami pro dotčené dceřiné podniky.
Článek 29
Svěření činností vnějším subjektům
Svěření některé z činností organizace producentů vnějším subjektům (outsourcing) znamená, že organizace producentů uzavře obchodní dohodu s jiným subjektem, včetně některého ze svých členů nebo dceřiných podniků, o zajišťování dotčené činnosti. Organizace producentů však zůstává nadále odpovědná za zajištění provádění takové činnosti i za celkovou řídící kontrolu a dozor nad obchodním ujednáním o zajišťování uvedené činnosti.
Ustanovení prvního odstavce platí s přiměřenými úpravami i tehdy, jestliže činnost prostřednictvím svěření činností vnějším subjektům sjednává sdružení organizací producentů.
Článek 30
Nadnárodní organizace producentů
1. Sídlo nadnárodní organizace producentů je zřízeno v členském státě, v němž má daná organizace producentů významné podniky nebo významný počet členů a/nebo v němž dosahuje významné úrovně tržní produkce.
2. Členský stát, v němž se nachází sídlo nadnárodní organizace producentů, odpovídá za:
a)
uznání nadnárodní organizace producentů;
b)
schválení operačního programu nadnárodní organizace producentů;
c)
navázání nezbytné správní spolupráce s ostatními členskými státy, v nichž se nacházejí členové, pokud jde o dodržování podmínek uznání a systém kontrol a sankcí. Tyto ostatní členské státy jsou povinny poskytnout veškerou nezbytnou pomoc členskému státu, ve kterém je umístěno sídlo; a
d)
poskytnutí veškeré příslušné dokumentace na vyžádání jiných členských států, a to včetně všech platných právních předpisů, existujících v ostatních členských státech, kde jsou umístění členové, v překladu do úředního jazyka žádajících členských států.
Článek 31
Spojení organizací producentů
1. Pokud se organizace producentů s dříve odlišnými operačními programy spojily, mohou pokračovat v provádění těchto operačních programů souběžně a odděleně až do 1. ledna roku následujícího po spojení. V takových případech musí dotčené organizace producentů požádat o sloučení operačních programů jejich pozměněním v souladu s ustanoveními článku 66. V opačném případě musí dotčené organizace producentů okamžitě požádat o sloučení operačních programů jejich pozměněním v souladu s ustanoveními článku 67.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy povolit organizacím producentů, které o to požádají na základě řádně opodstatněných důvodů, aby prováděly oddělené operační programy souběžně až do jejich přirozeného ukončení.
Článek 32
Členové, kteří nejsou producenty
1. Členské státy mohou stanovit, zda a za jakých podmínek může být přijata jako člen organizace producentů kterákoli fyzická osoba nebo právnická osoba, která není producentem.
2. Při stanovení podmínek uvedených v odstavci 1 členské státy zajistí především soulad s čl. 3 odst. 1 písm. a) a odst. 4 písm. c) nařízení (ES) č. 1182/2007.
3. Fyzické nebo právnické osoby uvedené v odstavci 1:
a)
nejsou brány v úvahu pro účely kritérií pro uznání;
b)
nemají přímý prospěch z opatření financovaných Společenstvím.
Členské státy mohou omezit nebo zrušit právo těchto subjektů k hlasování o rozhodnutích týkajících se provozních fondů, a to v souladu s podmínkami uvedenými v odstavci 2.
Článek 33
Demokratická kontrola organizací producentů
Členské státy přijmou všechna opatření, která považují za nezbytná k tomu, aby se předešlo jakémukoliv zneužití pravomoci nebo vlivu jedním nebo více členy při řízení a fungování organizace producentů, včetně hlasovacích práv.
Oddíl 3
Sdružení organizací producentů
Článek 34
Uznání sdružení organizací producentů
1. Členské státy mohou uznat pouze sdružení organizací producentů podle článku 5 nařízení (ES) č. 1182/2007 pro činnosti týkající se produktu nebo produktů uvedených v žádosti o uznání.
2. Sdružení organizací producentů může být uznáno podle článku 5 nařízení (ES) č. 1182/2007 a může provozovat libovolné činnosti organizace producentů i tehdy, jestliže v uvádění produktů na trh pokračují jeho členové.
Článek 35
Hlavní činnosti sdružení organizací producentů
Ustanovení čl. 28 odst. 2 a 3 se použijí s přiměřenými úpravami na sdružení organizací producentů.
Článek 36
Členové sdružení organizací producentů, kteří nejsou organizacemi producentů
1. Členské státy mohou stanovit, zda a za jakých podmínek může být přijata jako člen sdružení organizací producentů fyzická nebo právnická osoba, která není uznanou organizací producentů.
2. Členové uznaného sdružení organizací producentů, kteří nejsou uznanými organizacemi producentů:
a)
nejsou bráni v úvahu pro účely kritérií pro uznání,
b)
nehlasují o rozhodnutích týkajících se provozních fondů,
c)
nemají přímý prospěch z opatření financovaných Společenstvím.
Článek 37
Nadnárodní sdružení organizací producentů
1. Sídlo nadnárodního sdružení organizací producentů se zřizuje v členském státě, v němž má dotyčné sdružení významný počet členských organizací a/nebo v němž členské organizace dosahují významné úrovně tržní produkce.
2. Členský stát, v němž se nachází sídlo nadnárodního sdružení organizací producentů, zodpovídá za:
a)
uznání sdružení;
b)
případné schválení operačního programu nadnárodního sdružení;
c)
navázání nezbytné správní spolupráce s ostatními členskými státy, v nichž se nacházejí sdružené organizace, pokud jde o dodržování podmínek uznání a systém kontrol a sankcí. Tyto ostatní členské státy jsou povinny poskytnout veškerou nezbytnou pomoc členskému státu, ve kterém je umístěno sídlo; a
d)
poskytnutí veškeré příslušné dokumentace na vyžádání jiných členských států, a to včetně všech platných právních předpisů, existujících v ostatních členských státech, kde jsou umístění členové, v překladu do úředního jazyka žádajících členských států.
Oddíl 4
Seskupení producentů
Článek 38
Předkládání plánů uznání
1. Právnická osoba nebo jednoznačně definovaná část právnické osoby předloží plán uznání uvedený v čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 1182/2007 příslušnému orgánu členského státu, ve kterém má právnická osoba své sídlo.
2. Členské státy stanoví:
a)
minimální kritéria, která musí právnická osoba či jednoznačně definovaná část právnické osoby splnit, aby mohly předložit plán uznání;
b)
pravidla pro vypracování, obsah a provádění plánů uznání;
c)
období, v němž má dřívější člen organizace producentů zakázáno vstoupit do seskupení producentů poté, co opustil tuto organizaci producentů, v souvislosti s produkty, pro něž byla organizace producentů uznána; a
d)
správní postupy schvalování, monitorování a plnění plánů uznání.
Článek 39
Obsah plánů uznání
Návrh plánu uznání obsahuje alespoň:
a)
popis počáteční situace, zejména pokud jde o počet členů producentů, s uvedením všech podrobných údajů o členech, produkci, včetně hodnoty produkce uváděné na trh, uvádění na trh a infrastruktuře, včetně infrastruktury ve vlastnictví jednotlivých členů seskupení producentů, má-li být používána přímo tímto seskupením producentů;
b)
návrh data zahájení provádění plánu a jeho trvání, které nesmí přesáhnout pět let; a
c)
činnosti, které je třeba provést v zájmu dosažení uznání.
Článek 40
Schvalování plánů uznání
1. Příslušný vnitrostátní orgán rozhodne o návrhu plánu uznání do tří měsíců od obdržení návrhu plánu společně s veškerou podpůrnou dokumentací.
2. Na základě kontrol uvedených v článku 113 příslušný vnitrostátní orgán v případě potřeby:
a)
přijme předložený plán a udělí předběžné uznání;
b)
vyžádá si změny plánu;
c)
zamítne plán.
Plán může být v případě nutnosti přijat jen tehdy, pokud jsou do něj zapracovány změny požadované podle písmena b).
Vnitrostátní orgán o svém rozhodnutí vyrozumí právnickou osobu nebo jednoznačně definovanou část právnické osoby.
Článek 41
Provádění plánů uznání
1. Plán uznání se provádí v ročních obdobích počínajících 1. lednem. Členské státy mohou seskupením producentů povolit, aby tato roční období rozčlenila do pololetních období.
Plán uznání začne v souladu s navrhovaným datem podle čl. 39 písm. b):
a)
dnem 1. ledna následujícím po datu schválení plánu příslušným vnitrostátním orgánem, nebo
b)
okamžitě po datu jeho schválení.
2. Členské státy stanoví podmínky, za nichž mohou seskupení producentů požádat o změny plánů během jejich provádění. K těmto žádostem musí být přiloženy všechny nezbytné podpůrné doklady.
3. Příslušný vnitrostátní orgán rozhodne o změnách plánů do tří měsíců od obdržení žádosti o změny, po zvážení předložených důvodů. Pokud rozhodnutí o žádosti o změny nebylo přijato v uvedené lhůtě, považuje se dotyčná žádost za zamítnutou.
Článek 42
Žádosti o uznání organizace producentů
Seskupení producentů provádějící plán uznání může kdykoli předložit žádost o uznání podle článku 4 nařízení (ES) č. 1182/2007. Tyto žádosti se v každém případě předkládají před koncem přechodného období podle článku 7 nařízení (ES) č. 1182/2007.
Ode dne podání uvedené žádosti může dotyčné seskupení předložit návrh operačního programu podle článku 64.
Článek 43
Hlavní činnosti seskupení producentů
Článek 28 platí s přiměřenými úpravami pro seskupení producentů.
Článek 44
Hodnota produkce uváděné na trh
1. Článek 52 platí s přiměřenými úpravami pro seskupení producentů.
2. Pokud dojde ke snížení hodnoty produkce uváděné na trh z důvodů, které jsou členskému státu náležitě zdůvodněné, za něž seskupení producentů nenese odpovědnost a jimž nemohlo zabránit, nesmí být hodnota produkce uváděné na trh menší než 65 % hodnoty ověřené členským státem a deklarované v předchozí žádosti nebo žádostech o podporu s platností pro poslední předchozí roční období, a pokud neexistuje, pak hodnoty deklarované prvotně ve schváleném plánu uznání.
Článek 45
Financování plánů uznání
1. Výše podpory podle čl. 7 odst. 5 nařízení (ES) č. 1182/2007 se sníží o polovinu, pokud jde o produkci uváděnou na trh, jež převyšuje hodnotu 1 000 000 EUR.
2. Podpora podle čl. 7 odst. 3 písm. a) nařízení (ES) č. 1182/2007 nesmí u žádného seskupení producentů překročit strop ve výši 100 000 EUR na jedno roční období.
3. Jestliže prováděcí období netrvá celý kalendářní rok, strop uvedený v odstavci 2 se úměrně sníží.
4. Podpora uvedená v čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 1182/2007 se vyplácí:
a)
v ročních nebo půlročních splátkách koncem každého ročního nebo půlročního období provádění plánu uznání, nebo
b)
ve splátkách pokrývajících část ročního období, jestliže dojde k zahájení plánu během ročního období nebo jestliže podle článku 4 nařízení (ES) č. 1182/2007 dojde k uznání před koncem ročního období.
Pokud to vyžadují kontroly, členské státy mohou k výpočtu splátek použít jako základ produkci uváděnou na trh odpovídající jinému období nežli období, za něž je splátka vyplácena. Rozdíl mezi obdobími je kratší než délka skutečného daného období.
5. Směnným kurzem platným pro částky uvedené v odstavcích 1 a 2 je směnný kurz naposledy zveřejněný Evropskou centrální bankou před prvním dnem období, za něž se předmětná podpora poskytuje.
Článek 46
Podpora na investice vyžadované pro uznání
Pokud jde o investice související s prováděním plánů uznání podle čl. 39 písm. c) tohoto nařízení, na něž se poskytuje podpora podle čl. 7 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1182/2007:
a)
vyloučeny jsou investice, které mohou narušit hospodářskou soutěž v jiných hospodářských činnostech organizace;
b)
investice, přímo nebo nepřímo určené na podporu takových opatření, se financují poměrným dílem odpovídajícím jejich použití předběžně uznanými sektory nebo produkty.
Článek 47
Žádost o podporu
1. Podle čl. 45 odst. 4 tohoto nařízení podává seskupení producentů během tří měsíců od konce každého ročního nebo půlročního období jednu žádost o podporu uvedenou v čl. 7 odst. 3 písm. a) a b) nařízení (ES) č. 1182/2007. Žádost obsahuje prohlášení o hodnotě produkce uvedené na trh pro období, na něž se o podporu žádá.
2. Žádosti o podpory na pololetní období mohou být předkládány pouze tehdy, je-li plán uznání členěn do pololetních období podle čl. 41 odst. 1. Všechny žádosti o podporu musí být provázeny písemným prohlášením seskupení producentů, že seskupení producentů:
a)
dodržuje a bude dodržovat nařízení (ES) č. 1182/2007, jakož i toto nařízení; a
b)
přímo ani nepřímo nevyužívalo, nevyužívá a nebude využívat dvojího financování ze strany Společenství a na vnitrostátní úrovni pro akce prováděné podle tohoto plánu uznání, na které se podle tohoto nařízení poskytuje financování ze zdrojů Společenství.
3. Členské státy stanoví lhůtu pro vyplacení podpory, která v žádném případě nesmí přesahovat období šesti měsíců od přijetí žádosti.
Článek 48
Způsobilost
Členské státy vyhodnocují způsobilost seskupení producentů pro podporu podle tohoto nařízení, aby zjistily, zda je poskytnutí podpory náležitě odůvodněné, s přihlédnutím k podmínkám a datu všech dřívějších podpor z veřejných prostředků poskytnutých organizacím nebo seskupením producentů, z nichž členové dotyčného seskupení producentů pocházejí, jakož i ke všem pohybům členů mezi organizacemi producentů a seskupeními producentů.
Článek 49
Účast Společenství
1. Účast Společenství na financování podpory podle čl. 7 odst. 3 písm. a) nařízení (ES) č. 1182/2007 činí:
a)
75 % způsobilých veřejných výdajů v oblastech způsobilých v souladu s cílem konvergence a
b)
50 % způsobilých veřejných výdajů v ostatních oblastech.
2. Účast Společenství na financování podpory podle čl. 7 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1182/2007, vyjádřená jako kapitálový příspěvek nebo ekvivalent kapitálového příspěvku, činí nejvýše tento procentní podíl způsobilých nákladů na investice:
a)
50 % v oblastech způsobilých v souladu s cílem konvergence a
b)
30 % v ostatních oblastech.
Dotčené členské státy se zavážou, že se budou podílet nejméně pěti procenty na způsobilých investičních nákladech.
Finanční účast příjemců podpory na způsobilých investičních nákladech činí alespoň:
a)
25 % v oblastech způsobilých v souladu s cílem konvergence a
b)
45 % v ostatních oblastech.
Článek 50
Spojování
1. Podpora stanovená v čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 1182/2007 může být poskytnuta nebo nadále poskytována seskupením producentů, kterým bylo uděleno předběžné uznání a která vznikla spojením seskupení dvou nebo více seskupení producentů, jimž bylo uděleno předběžné uznání.
2. Pro výpočet výše podpory splatné podle odstavce 1 se organizace, které se spojují, nahrazují seskupením producentů tímto spojením vzniklým.
3. Jestliže se spojí dvě a více seskupení producentů, převezme nový subjekt práva a povinnosti toho seskupení producentů, kterému byl jako prvnímu přiznán status předběžného uznání.
4. Jestliže se seskupení producentů, jemuž bylo uděleno předběžné uznání, spojí s uznanou organizací producentů, není výsledný subjekt nadále způsobilý ani pro předběžné uznání jako seskupení producentů, ani pro podporu podle čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 1182/2007. Výsledný subjekt je nadále posuzován jako uznaná organizace producentů, pokud splňuje platné požadavky. V nezbytných případech požádá organizace producentů o změnu svého operačního programu a k tomuto účelu se s přiměřenými úpravami použije článek 31.
Akce provedené seskupeními producentů před takovýmto spojením však zůstávají způsobilé podle podmínek uvedených v plánu uznání.
Článek 51
Důsledky uznání
1. Poskytování podpory stanovené v čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 1182/2007 je ukončeno, jakmile je uděleno uznání.
2. Při předkládání operačního programu podle tohoto nařízení zajistí dotčený členský stát vyloučení dvojího financování opatření stanovených v plánu uznání.
3. Investice, na které je poskytována podpora na náklady podle čl. 7 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1182/2007, mohou být přeneseny do operačních programů, pokud jsou v souladu s požadavky tohoto nařízení.
4. Členské státy stanoví období počínající po provedení plánu uznání, během něhož musí seskupení producentů dosáhnout uznání jakožto organizace producentů. Toto období nepřesáhne čtyři měsíce.
KAPITOLA II
Provozní fondy a operační programy
Oddíl 1
Hodnota produkce uváděné na trh
Článek 52
Základ výpočtu
1. Pro účely této kapitoly se hodnota produkce uváděné na trh pro organizaci producentů vypočte na základě produkce členů organizací producentů, pro které je organizace producentů uznaná.
2. Hodnota na trh uváděné produkce zahrnuje produkci členů, kteří z organizace producentů vystupují nebo do ní vstupují. Členské státy stanoví podmínky k zamezení dvojího výpočtu.
3. Členské státy mohou organizacím producentů povolit, aby do hodnoty produkce uvedené na trh zahrnuly hodnotu vedlejších produktů.
4. Hodnota produkce uvedené na trh zahrnuje hodnotu produktů stažených z trhu, s nimž se naloží v souladu s ustanoveními čl. 10 odst. 4 písm. a) a b) nařízení (ES) č. 1182/2007, odhadem stanovenou ve výši průměrné ceny těchto produktů uvedených v předchozím roce na trh organizací producentů.
5. Do hodnoty produkce uvedené na trh se započte pouze produkce členů organizace producentů uvedené na trh organizací producentů samou nebo v souladu s čl. 3 odst. 3 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 1182/2007.
6. Produkce uvedená na trh se fakturuje ve fázi „z organizace producentů“:
a)
podle potřeby jako produkt balený, obalově upravený nebo takový, který prošel zpracováním prvního stupně;
b)
bez DPH; a
c)
bez nákladů na vnitřní dopravu, pokud je vzdálenost mezi místem sběrny a balírny organizace producentů a distribučním místem organizace producentů značná. Členské státy stanoví snížení, která se použijí na fakturovanou hodnotu za produkty fakturované v různých fázích zpracování, dodání nebo přepravy.
7. Hodnotu produkce uvedené na trh je také možno vypočítat ve fázi po opuštění dceřiného podniku na témže základě jako v odstavci 6, pokud alespoň 90 % kapitálu dceřiného podniku vlastní:
a)
organizace producentů nebo sdružení organizací producentů, nebo
b)
s výhradou schválení ze strany členského státu, členové, kteří jsou družstvy, organizací producentů nebo sdružení organizací producentů, přispívá-li tato skutečnost k dosažení cílů uvedených v čl. 3 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 1182/2007.
8. Jestliže dojde ke snížení produkce v důsledku klimatického jevu, chorob rostlin nebo zvířat nebo napadení škůdci, veškerá pojistná plnění obdržená z těchto důvodů v rámci opatření pro pojištění úrody podle kapitoly III oddílu 6 nebo rovnocenných opatření řízených organizací producentů mohou být zahrnuta do hodnoty produkce uvedené na trh.
Článek 53
Referenční období
1. Roční strop podpory uvedený v čl. 10 odst. 2 nařízení (ES) č. 1182/2007 se vypočítává každý rok na základě hodnoty produkce uvedené na trh během referenčního období dvanácti měsíců, které stanoví členské státy.
2. Rererenční období stanoví členské státy pro každou organizaci producentů jako:
a)
období 12 měsíců, začínající nejdříve 1. ledna tři roky před rokem, v němž se provádí operační program, a končící nejpozději 1. srpna téhož roku, nebo
b)
průměrná hodnota ze tří po sobě následujících období 12 měsíců začínajících nejdříve 1. ledna pět let před rokem, v němž se provádí operační program, a končících nejpozději 1. srpna téhož roku.
3. Toto dvanáctiměsíční období je účetním obdobím dotyčné organizace producentů.
Referenční období se během operačního programu nemění, vyjma řádně odůvodněných situací.
4. Pokud dojde ke snížení hodnoty produktu z důvodů, které jsou ke spokojenosti členského státu řádně odůvodněné, za něž organizace producentů nenese odpovědnost a jimž nemohla zabránit, nesmí být hodnota produkce uváděné na trh stanovená v odstavci 1 nižší než 65 % hodnoty dotyčného produktu v předchozím referenčním období.
Důvody uvedené v prvním pododstavci jsou řádně odůvodněné.
5. Pokud nedávno uznané organizace producentů nemají dostatečné historické údaje o produkci uvedené na trh pro účely odstavce 2, za hodnotu produkce uvedené na trh se může považovat hodnota produkce uvedené na trh poskytnutá organizací producentů za účelem uznání. Výpočet se provede jako průměrná hodnota produkce uvedené na trh za tři předchozí roky, a to za všechny producenty, kteří jsou členy organizace producentů v okamžiku předložení žádosti o uznání.
6. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro shromáždění informací o hodnotě produkce uváděné na trh organizacemi producentů, které operační programy nepředložily.
7. Odchylně od odstavce 1 a 6 se hodnota produkce uvedené na trh za referenční období vypočte v souladu s právními předpisy platnými pro dané referenční období.
Oddíl 2
Provozní fondy
Článek 54
Řízení
Členské státy zajistí, aby provozní fondy byly řízeny takovým způsobem, aby externí auditoři mohli každoročně zjistit a kontrolovat jejich výdaje a příjmy a udělovat osvědčení o výdajích a příjmech.
Článek 55
Financování provozních fondů
Finanční příspěvky do provozního fondu podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1182/2007 určuje organizace producentů.
Všichni producenti mají možnost využívat provozní fond a všichni producenti mají možnost podílet se demokraticky na rozhodnutích o využívání finančních prostředků organizace producentů a o finančních příspěvcích do provozních fondů.
Článek 56
Sdělování odhadované výše příspěvku
Organizace producentů sdělí členským státům nejpozději do 15. září odhadované výše příspěvku Společenství, příspěvku svých členů a samotné organizace producentů do provozních fondů na následující rok spolu s operačními programy nebo žádostmi o schválení jejich změn.
Členské státy mohou stanovit pozdější datum než 15. září.
Výpočet odhadované výše provozního fondu se zakládá na operačních programech a hodnotě produkce uváděné na trh. Výpočet se rozdělí na výdaje na opatření na předcházení krizím a jejich řízení a na ostatní opatření.
Oddíl 3
Operační programy
Článek 57
Vnitrostátní strategie
1. Celková struktura a obsah vnitrostátní strategie podle čl. 12 odst. 2 nařízení (ES) č. 1182/2007 se ode dne 1. ledna 2009 stanoví v souladu s pokyny podle přílohy VII. Členské státy před tímto datem stanoví její celkovou strukturu a obsah. Může se skládat z regionálních složek.
Vnitrostátní strategie zahrnuje všechna rozhodnutí přijatá a ustanovení schválená členskými státy podle hlavy III nařízení (ES) č. 1182/2007 a této hlavy.
2. Vnitrostátní strategie, včetně začlenění vnitrostátního rámce podle čl. 12 odst. 1 nařízení (ES) č. 1182/2007, se stanoví předtím, než se na každý daný rok předloží návrhy operačních programů. Vnitrostátní rámec se začlení po jeho předložení Komisi a po jeho případné změně v souladu s čl. 12 odst.1 druhým pododstavcem nařízení (ES) č. 1182/2007.
3. Součástí postupu vypracování vnitrostátní strategie je analýza výchozí situace, za jejíž provedení odpovídá členský stát. Zjišťuje a vyhodnocuje potřeby, jež je nutno splnit, třídí potřeby na stupnici priorit, určuje cíle stanovené operačními programy ke splnění takových prioritních potřeb, očekávané výsledky a kvantifikované cíle, jichž je třeba dosáhnout ve vztahu k výchozí situaci, a stanovuje nejvhodnější opatření pro dosahování těchto cílů.
4. Členské státy rovněž zajistí sledování a hodnocení vnitrostátní strategie a její provádění prostřednictvím operačních programů.
Vnitrostátní strategii lze pozměňovat, a to zejména s ohledem na sledování a hodnocení. Tyto změny se provádějí před předložením návrhu operačních programů na každý daný rok.
5. Členské státy ve vnitrostátní strategii stanoví maximální procentní podíly z fondu, které lze vynaložit na jednotlivá opatření a/nebo druh činnosti a/nebo výdaj, aby tak byla zajištěna přiměřená rovnováha mezi různými opatřeními.
Článek 58
Vnitrostátní rámec pro environmentální opatření
1. Kromě oznámení podle čl. 12 odst. 1 nařízení (ES) č. 1182/2007 oznámí členské státy Komisi rovněž všechny změny vnitrostátního rámce, provedené postupem podle čl. 12 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1182/2007. Komise zpřístupní rámec ostatním členským státům způsobem, jenž uzná za vhodný.
2. Rámec stanoví neúplný seznam environmentálních opatření a souvisejících podmínek použitelných v daném členském státě pro účely čl. 9 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1182/2007 a pro každé vybrané environmentální opatření uvede:
a)
konkrétní závazek nebo závazky z opatření plynoucí a
b)
odůvodnění opatření na základě jeho očekávaného environmentálního dopadu ve vztahu k environmentálním potřebám a prioritám.
Článek 59
Doplňková pravidla členských států
Členské státy mohou přijmout pravidla doplňující nařízení (ES) č. 1182/2007 a toto nařízení týkající se způsobilosti opatření, akcí nebo výdajů v rámci operačních programů.
Článek 60
Vztah k programům rozvoje venkova
1. Akcím, na které se vztahují opatření stanovená tímto nařízením, nelze s výhradou odstavce 2 udělit podporu v rámci programu nebo programů rozvoje venkova členských států schválených podle nařízení (ES) č. 1698/2005.
2. Pokud je opatřením potenciálně způsobilým podle tohoto nařízení výjimečně udělena podpora v souladu s čl. 5 odst. 6 nařízení (ES) č. 1698/2005, členské státy zajistí, aby příjemce mohl podporu na danou akci obdržet pouze v rámci jednoho režimu.
K tomuto účelu členské státy při začlenění opatření obsahujících takové výjimky do svých programů rozvoje venkova zajistí, aby vnitrostátní strategie podle článku 57 tohoto nařízení stanovila kritéria a správní ustanovení, která budou uplatňovat v programech rozvoje venkova.
Úroveň podpory pro opatření podle tohoto nařízení v případě potřeby a aniž jsou dotčena ustanovení čl. 10 odst. 1 a 3 a článku 11 nařízení (ES) č. 1182/2007 nepřekročí výši použitelnou pro opatření v rámci programu rozvoje venkova.
Podpora pro environmentální opatření, vyjma pořízení stálých aktiv, je omezena na maximální částky stanovené v příloze nařízení (ES) č. 1698/2005 pro agroenvironmentální platby. Tyto částky mohou být ve výjimečných případech zvýšeny, přičemž se zohlední zvláštní okolnosti, které je třeba zdůvodnit v rámci vnitrostátní strategie podle článku 57 tohoto nařízení.
Článek 61
Obsah operačních programů a způsobilé výdaje
1. Operační programy zahrnují:
a)
popis výchozí situace, založený podle potřeby na ukazatelích výchozího stavu uvedených v příloze XIV;
b)
cíle programu se zřetelem na prognózy produkce a odbytu, a dále objasnění, jak program přispívá k vnitrostátní strategii a potvrzení, že je v souladu s vnitrostátní strategií, včetně jeho vyváženosti z hlediska činností. Charakteristika cílů odkazuje na cíle definované ve vnitrostátní strategii a vyznačuje měřitelné cíle, aby se usnadnilo sledování postupně dosahovaného pokroku při provádění programu;
c)
podrobný popis opatření, včetně opatření pro předcházení krizím a jejich řešení, který obsahuje jednotlivé akce a prostředky k dosažení těchto cílů v každém roce provádění programu. Popis musí vyznačit rozsah, v němž jsou různá opatření navrhována:
i)
doplňkově a v souladu s ostatními opatřeními, včetně opatření financovaných nebo způsobilých pro podporu z jiných prostředků Evropského společenství, zvláště pro podporu rozvoje venkova. V tomto ohledu se podle potřeby rovněž uvede konkrétní odkaz na opatření prováděná v rámci předchozích operačních programů;
ii)
neplyne z nich žádné riziko dvojího financování z prostředků Evropského společenství;
d)
dobu trvání programu; a
e)
finanční hlediska, zejména:
i)
metodu výpočtu a výši finančních příspěvků;
ii)
postup pro financování provozního fondu;
iii)
údaje nezbytné pro odůvodnění různých výší příspěvků a
iv)
rozpočet a časový rozvrh pro provádění činností pro každý rok provádění programu.
2. Různé environmentální akce lze kombinovat za předpokladu, že se navzájem doplňují a jsou navzájem slučitelné.
V případě této kombinace je při stanovení výše podpory zohledněn konkrétní ušlý příjem a dodatečné náklady vzniklé v důsledku této kombinace.
3. Investice, včetně investic podle leasingových smluv, jejichž doba splácení překročí délku operačního programu, mohou být v řádně hospodářsky odůvodněných případech převedeny do následného operačního programu, a to zejména v případech, kdy je doba fiskální amortizace delší než pět let.
V případě náhrad za investice je zbytková hodnota nahrazovaných investic:
a)
přičtena k provoznímu fondu organizace producentů nebo
b)
odečtena od nákladů na náhradu.
Investice nebo činnosti mohou být prováděny v jednotlivých zemědělských podnicích členů organizace producentů za podmínky, že přispívají ke splnění cílů operačního programu. Opustí-li člen organizaci producentů, členské státy zajistí, aby byla investice nebo její zbytková hodnota navrácena, pokud členský stát nestanoví jinak.
4 Operační programy nezahrnují akce ani výdaje uvedené na seznamu v příloze VIII.
5. Výdaje v rámci operačního programu způsobilé pro podporu jsou omezeny výší skutečně vzniklých nákladů. Členské státy však mohou namísto toho předem a řádně odůvodněným způsobem stanovit standardní paušální sazby v těchto případech:
a)
standardní paušální sazby jsou uvedeny v příloze VIII,
b)
dodatečné vnější dopravní náklady na kilometr, srovnané s náklady na kamionovou dopravu, vzniklé při použití železniční a/nebo lodní dopravy jako součást opatření ochrany životního prostředí, a
c)
dodatečných nákladů a ušlého příjmu v důsledku environmentálních akcí, vypočtených v souladu s čl. 53 odst. 2 nařízení (ES) č. 1974/2006.
Členské státy přezkoumají tyto sazby nejméně jednou za pět let.
6. Aby akce mohla být způsobilá, musí se u více než 50 % dotčených produktů (podle hodnoty), které pod ní spadají, jednat o produkty, pro něž je organizace producentů uznána. Aby mohly být do těchto 50 % započítány, musí tyto produkty pocházet od členů organizace producentů nebo od členů jiné organizace producentů. Na výpočet hodnoty se použijí příslušná pravidla v článku 52.
Článek 62
Doklady, které je třeba předložit
K operačním programům se přikládá zejména:
a)
doklad o zřízení provozního fondu;
b)
písemný závazek organizace producentů, že bude dodržovat nařízení (ES) č. 1182/2007 a toto nařízení; a
c)
písemný závazek organizace producentů, že nepřijala a nepřijme přímo ani nepřímo financování Společenství nebo vnitrostátní financování s ohledem na akce, z nichž vyplývá nárok na podporu podle tohoto nařízení.
Článek 63
Částečné operační programy
1. Podle článku 5 nařízení (ES) č. 1182/2007 mohou členské státy oprávnit sdružení organizací producentů, aby předložilo svůj vlastní částečný operační program, který se skládá z akcí, které dvě nebo více členských organizací producentů vymezily, avšak v rámci svých operačních programů neprovedly.
2. Na částečné operační programy se použijí stejná pravidla jako na ostatní operační programy a posuzují se společně s operačními programy členských organizací producentů.
3. Členské státy zajistí, aby:
a)
tyto činnosti byly plně financovány z příspěvků členských organizací producentů, vyplácených z provozních fondů těchto organizací;
b)
tyto činnosti a odpovídající finanční účast byly uvedeny v operačních programech všech zúčastněných organizací producentů; a
c)
neexistovalo riziko dvojí podpory a aby byl přiměřeně použit článek 60.
Článek 64
Lhůta pro podání
Organizace producentů předkládají operační programy ke schválení příslušnému orgánu v členském státě, v němž má organizace producentů své sídlo, nejpozději do 15. září roku, který předchází roku, v němž se mají operační programy provádět. Členské státy však mohou toto datum posunout.
Jestliže právnická osoba nebo jednoznačně definovaná část právnické osoby, včetně seskupení producentů, předloží žádost o uznání jako organizace producentů, může zároveň předložit ke schválení operační program uvedený v prvním odstavci. Schválení programu je podmíněno získáním uznání nejpozději do data stanoveného v čl. 65 odst. 2.
Článek 65
Rozhodnutí
1. Příslušný vnitrostátní orgán podle potřeby:
a)
schvaluje výši fondů a programy, které splňují požadavky nařízení (ES) č. 1182/2007 a požadavky této kapitoly;
b)
schvaluje programy, pokud organizace producentů souhlasí s určitými změnami; nebo
c)
zamítá programy nebo části programů.
2. Příslušný vnitrostátní orgán přijme rozhodnutí o programech a fondech nejpozději do 15. prosince roku, v němž byly podány.
Členské státy oznámí tato rozhodnutí organizacím producentů nejpozději do 15. prosince.
V řádně zdůvodněných případech však může příslušný vnitrostátní orgán rozhodnout o operačních programech a fondech nejpozději do 20. ledna následujícího po datu žádosti. Rozhodnutí o schválení může stanovit, že výdaje jsou způsobilé od 1. ledna roku následujícího po žádosti.
Článek 66
Změny operačních programů pro následující roky
1. Organizace producentů mohou nejpozději do 15. září žádat o změny operačních programů, včetně případného prodloužení jejich trvání na celkovou dobu trvání pěti let, které se použijí od 1. ledna následujícího roku.
Členské státy však mohou datum pro předkládání žádostí posunout.
2. K žádostem o změny se přikládají podpůrné doklady, v nichž se uvádí důvod, povaha a důsledky navrhovaných změn.
3. Příslušný orgán přijme rozhodnutí o změnách operačních programů nejpozději do 15. prosince.
V řádně zdůvodněných případech však mohou členské státy rozhodnout o změnách operačních programů nejpozději do 20. ledna následujícího po datu žádosti. Rozhodnutí o schválení může stanovit, že výdaje jsou způsobilé od 1. ledna roku následujícího po žádosti.
Článek 67
Změny operačních programů během roku
1. Členské státy mohou povolit změny operačních programů během roku za podmínek, které samy určí.
2. Příslušný vnitrostátní orgán může organizacím producentů povolit, aby během roku:
a)
provedly své operační programy pouze zčásti;
b)
změnily obsah operačního programu, v případě potřeby včetně prodloužení jeho trvání až do celkové doby trvání pěti let;
c)
zvýšily výši provozního fondu maximálně o 25 % původně schválené částky a tuto výši snížily o procentní podíl, jenž určí členské státy, pokud zůstanou zachovány všeobecné cíle operačního programu. Členské státy mohou tento procentní podíl zvýšit v případě spojení organizací producentů podle čl. 31 odst. 1.
3. Členské státy určí podmínky, za nichž mohou být operační programy během roku změněny bez předchozího schválení příslušným vnitrostátním orgánem. Tyto změny jsou způsobilé pro podporu pouze v případě, že jsou organizací producentů bezodkladně sděleny příslušnému orgánu.
Článek 68
Časový plán operačních programů
1. Operační programy se provádějí v ročních obdobích od 1. ledna do 31. prosince.
2. Operační programy schválené nejpozději 15. prosince se provádějí od 1. ledna následujícího roku.
Provádění programů schválených po 15. prosinci se posouvá o jeden rok.
Odchylně od prvního a druhého pododstavce tohoto odstavce je v případě použití čl. 65 odst. 2 třetího pododstavce nebo čl. 66 odst. 3 druhého pododstavce provádění operačních programů schválených podle uvedených ustanovení zahájeno nejpozději 31. ledna následujícího po jejich schválení.
Oddíl 4
Podpora
Článek 69
Schválená výše podpory
Členské státy oznámí organizacím producentů a sdružením organizací producentů schválenou výši podpory podle čl. 13 odst. 3 nařízení (ES) č. 1182/2007 nejpozději do 15. prosince.
V případě použití čl. 65 odst. 2 třetího pododstavce nebo čl. 66 odst. 3 druhého pododstavce tohoto nařízení oznámí členské státy schválenou výši podpory nejpozději do 20. ledna.
Článek 70
Žádosti
1. Organizace producentů podávají příslušnému orgánu žádost o podporu nebo o zbývající částku podpory na každý operační program, na který je podpora žádána, nejpozději do 15. února roku následujícího po roce, na který je podpora žádána.
2. K žádostem se přikládají podpůrné dokumenty uvádějící:
a)
požadovanou podporu;
b)
hodnotu produkce uváděné na trh;
c)
finanční příspěvky vybrané od členů organizace producentů a příspěvky samé organizace producentů;
d)
výdaje vynaložené v rámci operačního programu;
e)
výdaje týkající se předcházení krizím a jejich řešení rozdělené podle jednotlivých akcí;
f)
podíl provozního fondu vydaný na opatření pro předcházení krizím a jejich řešení rozdělený podle jednotlivých akcí;
g)
soulad s čl. 9 odst. 2 a čl. 9 odst. 3 písm. a) nebo b) a článkem 10 nařízení (ES) č. 1182/2007;
h)
písemný závazek, že organizace producentů nepřijala žádné dvojí financování Společenstvím nebo vnitrostátní financování s ohledem na opatření a/nebo akce, z nichž vyplývá nárok na podporu podle tohoto nařízení; a
i)
důkaz o provedení dotyčné akce v případě žádosti o platbu standardní paušální sazby podle čl. 61 odst. 4.
3. Žádosti se mohou vztahovat na plánované, avšak neuskutečněné výdaje, pokud se prokáže, že:
a)
dotyčné činnosti nemohly být provedeny nejpozději do 31. prosince roku provádění operačního programu z důvodů, které dotyčná organizace producentů nemohla ovlivnit;
b)
tyto činnosti mohou být provedeny nejpozději do 30. dubna následujícího roku; a
c)
ekvivalentní příspěvek organizace producentů zůstává v provozním fondu.
Podpora se vyplatí a jistota složená podle čl. 72 odst. 3 se uvolní pouze pod podmínkou, že se nejpozději do 30. dubna roku následujícího po roce, pro který bylo dotyčné vydání plánováno, prokáže provedení plánovaného vydání uvedeného v prvním pododstavci písm. b), a na základě skutečně vzniklého nároku na podporu.
4. Pokud jsou žádosti podány po datu stanoveném v odstavci 1, podpora se sníží o 1 % za každý den prodlení.
Ve výjimečných a náležitě odůvodněných případech může příslušný orgán přijmout žádosti po datu stanoveném v odstavci 1, pokud byly provedeny nezbytné kontroly a je dodržena lhůta pro výplatu stanovená v článku 71.
Článek 71
Vyplácení podpory
Členské státy vyplácejí podporu nejpozději do 15. října roku následujícího po roce provádění programu.
Článek 72
Zálohy
1. Členské státy mohou organizacím producentů povolit, aby zažádaly o to, aby jim byla jako záloha vyplacena část podpory odpovídající předvídatelným výdajům vznikajícím v rámci operačního programu během tří až čtyřměsíčního období začínajícího v měsíci, v němž byla žádost podána.
2. Žádosti o vyplacení záloh se podávají podle rozhodnutí členských států buď v režimu tří měsíců v lednu, dubnu, červenci a říjnu, nebo v režimu čtyř měsíců v lednu, květnu a září.
Celková částka záloh vyplacených na daný rok nesmí přesáhnout 80 % výše podpory původně schválené pro daný operační program.
3. Podle nařízení (EHS) č. 2220/85 se zálohy vyplácejí až po složení jistoty rovnající se 110 % zálohy.
Členské státy stanoví podmínky, které zajistí, že jsou finanční příspěvky do provozního fondu vybírány v souladu s článkem 54 a článkem 55 tohoto nařízení a že jsou dříve vyplacené zálohy skutečně vynaloženy.
4. Žádosti o uvolnění jistot mohou být předkládány během běžného roku programu a jsou provázeny příslušnými podpůrnými dokumenty.
Jistoty se uvolňují až do 80 % vyplacených záloh.
5. Hlavním požadavkem ve smyslu článku 20 nařízení (EHS) č. 2220/85 je provedení operací stanovených v operačních programech při dodržení závazků stanovených v čl. 62 písm. b) a c) tohoto nařízení.
Při nedodržení hlavního požadavku nebo závažném porušení závazků stanovených v čl. 62 písm. b) a c) jistota propadne, aniž jsou dotčeny jiné sankce, které je možné použít podle kapitoly V oddílu 3.
V případě nesplnění ostatních požadavků jistota propadá v poměru k závažnosti vzniklého protiprávního jednání.
6. Členské státy mohou pro zálohy na platby stanovit minimální částku a lhůty.
Článek 73
Částečné platby
Členské státy mohou organizacím producentů povolit, aby žádaly o proplacení části podpory odpovídající výdajům vyplývajícím z operačního programu.
Žádosti lze podávat kdykoli, avšak maximálně třikrát během jednotlivého roku. Musí být provázeny příslušnými podpůrnými dokumenty.
Celková výše plateb na základě žádostí o části podpory nesmí přesáhnout 80 % původně schválené výše podpory na operační program nebo výše skutečných výdajů, podle toho, která částka je menší.
Členské státy mohou pro částečné platby stanovit minimální částku a lhůty.
KAPITOLA III
Opatření pro předcházení krizím a jejich řízení
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 74
Volba opatření pro předcházení krizím a jejich řešení
Členské státy mohou stanovit, že se na jejich území nepoužije jedno nebo více opatření uvedených v čl. 9 odst. 2 nařízení (ES) č. 1182/2007.
Článek 75
Úvěry na financování opatření pro předcházení krizím a jejich řešení
Úvěry čerpané na financování opatření pro předcházení krizím a jejich řešení podle čl. 9 odst. 2 třetího pododstavce nařízení (ES) č. 1182/2007, jejichž lhůta splácení přesahuje dobu trvání operačního programu, mohou být z oprávněných hospodářských důvodů převedeny do následujícího operačního programu.
Oddíl 2
Stahování z trhu
Článek 76
Definice
Tento oddíl stanoví pravidla pro stahování z trhu podle čl. 9 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1182/2007. Pro účely této kapitoly se spojeními „produkty stažené z trhu“, „stažené produkty“ a „produkty nenabízené k prodeji“ rozumějí produkty, které jsou takto staženy z trhu.
Článek 77
Obchodní normy
1. Jestliže pro daný produkt existuje obchodní norma podle čl. 2 odst. 2 a 7 nařízení (ES) č. 1182/2007, musí produkty stažené z trhu těmto normám odpovídat, s výjimkou ustanovení o obchodní úpravě a označení produktů. Produkty mohou být staženy hromadně bez ohledu na jejich velikost, jsou-li splněny minimální požadavky pro třídu II, zejména pokud jde o jakost a velikost.
Malé produkty popsané v příslušných normách však musí splňovat příslušné obchodní normy, včetně předpisů o obchodní úpravě a označení produktů.
2. Jestliže pro daný produkt žádné takové obchodní normy neexistují, musí produkty stažené z trhu splňovat minimální požadavky stanovené v příloze IX. Členské státy mohou stanovit dodatečná pravidla doplňující uvedené minimální požadavky.
Článek 78
Tříletý průměr pro stažení z trhu k bezplatnému rozdělení
Limit 5 % z objemu produkce uvedené na trh podle čl. 10 odst. 4 nařízení (ES) č. 1182/2007 se vypočte na základě aritmetického průměru celkových objemů produktů, pro něž je uznána organizace producentů a které byly prostřednictvím organizace producentů uvedeny na trh během tří předešlých roků.
U nedávno uznaných organizací producentů se použijí tyto údaje pro hospodářské roky před uznáním:
a)
jestliže organizace byla seskupením producentů, pak v příslušných případech ekvivalentní údaje za takové seskupení producentů, nebo
b)
objem platný pro žádost o uznání.
Článek 79
Předběžné oznámení stažení z trhu
1. Organizace producentů a sdružení organizací producentů oznamují příslušným národním orgánům předem v písemné formě telekomunikačními prostředky nebo elektronickou cestou všechna plánovaná stažení z trhu. V tomto oznámení je zejména uveden seznam produktů, na které se intervence vztahuje, a jejich hlavní vlastnosti s ohledem na příslušné obchodní normy, odhadované množství každého příslušného produktu, jejich předpokládané určení a místo, na kterém mohou být stažené produkty kontrolovány podle článku 110. Oznámení obsahují potvrzení, že stažené produkty splňují platné obchodní normy nebo minimální požadavky uvedené v článku 77.
2. Členské státy stanoví podrobná pravidla pro organizace producentů s ohledem na oznámení podle odstavce 1, zejména pokud jde o lhůty.
3. Ve lhůtách podle odstavce 2 členské státy:
a)
buď provádějí kontrolu podle čl. 110 odst. 1, a pokud nejsou zjištěny žádné nesrovnalosti, schválí stažení, jak bylo stanoveno při kontrole; nebo
b)
v případech podle čl. 110 odst. 3 neprovádějí kontrolu podle čl. 110 odst. 1 a v tom případě o tom informují organizace producentů v písemné formě telekomunikačními prostředky nebo elektronickou cestou a schválí stažení, jak bylo oznámeno.
Článek 80
Podpora
1. Podpora na stažení z trhu, složená z příspěvku Společenství a příspěvku organizace producentů, nesmí činit více než částky stanovené v příloze X pro produkty uvedené v dané příloze. U ostatních produktů členské státy stanoví maximální výši podpory.
2. Stažení z trhu nesmí překročit 5 % objemu produkce určitého produktu uváděné na trh danou organizací producentů.
Objem produkce uváděné na trh se vypočte jako průměr objemu produkce uváděné na trh v předchozích třech letech. Pokud tento údaj není k dispozici, použije se objem produkce uváděné na trh, za kterou byla organizace producentů uznána.
Procentní podíly uvedené v prvním pododstavci jsou roční průměry za období posledních tří let s ročním intervalem spolehlivosti ve výši 3 %.
Článek 81
Určení stažených produktů
1. Členské státy stanoví přípustná určení pro produkty, které jsou předmětem stažení z trhu. Přijmou předpisy zajišťující, aby ze stažení produktu z trhu nebo jeho určení nevyplynul nepříznivý dopad na životní prostředí ani žádné nepříznivé rostlinolékařské důsledky. Náklady vzniklé organizacím producentů v důsledku dosažení souladu s těmito ustanoveními jsou způsobilé jako součást podpory na stažení z trhu v rámci operačního programu.
2. Určení uvedená v odstavci 1 tohoto článku zahrnují bezplatné rozdělení, což znamenají ta určení, na něž se odkazuje v čl. 10 odst. 4 písm. a) a b) nařízení (ES) č. 1182/2007 a jakákoliv další ekvivalentní určení schválená členskými státy.
Členské státy provedou všechna potřebná opatření pro usnadnění kontaktů a spolupráce mezi organizacemi producentů a příjemci, které na základě žádosti schválily jako adresáty bezplatného rozdělení.
3. Postoupení produktů zpracovatelskému průmyslu je možné pouze za předpokladu, že tím nedojde k narušení hospodářské soutěže v rámci dotyčných průmyslových odvětví uvnitř Společenství, nebo pokud jde o dovážené produkty.
Článek 82
Přepravní náklady
1. Náklady na přepravu pro bezplatné rozdělení všech produktů stažených z trhu jsou způsobilé v rámci operačních programů na základě paušálních částek stanovených v závislosti na vzdálenosti mezi místem stažení a místem dodávky podle přílohy XI.
V případě námořní přepravy Komise stanoví náklady na přepravu, které mohou být hrazeny na základě skutečných nákladů na přepravu a vzdálenosti. Takto stanovená náhrada nesmí přesahovat náklady na pozemní přepravu po nejkratší trase mezi místem nakládky a teoretickým místem výstupu. Pro částky stanovené v příloze XI se používá opravný koeficient 0,6.
2. Náklady na přepravu jsou hrazeny straně, která skutečně nese finanční náklady na příslušnou přepravní operaci.
Tuto platbu je možné provést pouze po předložení podpůrných dokladů, které obsahují zejména tyto údaje:
a)
jména přijímajících organizací;
b)
množství dotčených produktů;
c)
převzetí přijímajícími organizacemi a použité dopravní prostředky; a
d)
skutečně vzniklé náklady na přepravu.
Článek 83
Náklady na třídění a balení
1. Náklady na třídění a balení čerstvého ovoce a zeleniny stažených z trhu pro bezplatné rozdělení jsou způsobilé v rámci operačního programu ve výši paušální částky 132 EUR na tunu čisté hmotnosti v případě produktů v baleních o čisté hmotnosti menší než 25 kilogramů.
2. Balení produktů pro bezplatné rozdělování jsou opatřena evropským znakem a jedním nebo více z nápisů uvedených v příloze XII.
3. Náklady na třídění a balení jsou hrazeny organizaci producentů, která prováděla tyto operace.
Tuto platbu je možné provést pouze po předložení podpůrných dokladů, které obsahují zejména tyto údaje:
a)
jména přijímajících organizací;
b)
množství dotčených produktů; a
c)
převzetí přijímajícími organizacemi, s uvedením druhu obchodní úpravy.
Článek 84
Podmínky pro příjemce stažených produktů
1. Příjemci stažených produktů podle čl. 10 odst. 4 písm. a) a b) nařízení (ES) č. 1182/2007 se zavazují:
a)
dodržovat ustanovení tohoto nařízení;
b)
vést samostatné skladové a finanční výkazy pro příslušná opatření;
c)
podrobit se kontrolám podle předpisů Společenství; a
d)
předložit podkladovou dokumentaci o konečném určení každého příslušného produktu ve formě přejímacího listu (nebo rovnocenného dokladu), který potvrzuje, že stažené produkty byly převzaty třetí stranou pro jejich bezplatné rozdělování.
Členské státy však mohou rozhodnout, že příjemci nemusí vést tyto výkazy ani účetnictví podle písm. b) prvního pododstavce, pokud dostávají pouze malá množství a pokud státy posoudí riziko jako nízké. O tomto rozhodnutí a jeho odůvodnění se provede záznam;
2. Příjemci stažených produktů pro jiná určení se zavazují:
a)
dodržovat ustanovení tohoto nařízení;
b)
vést samostatné skladové a finanční výkazy pro příslušná opatření, pokud to členské státy posoudí jako vhodné i přes skutečnost, že produkt byl před dodáním denaturován;
c)
podrobit se kontrolám podle předpisů Společenství; a
d)
v případě stažených produktů určených pro destilaci se rovněž zavazují, že nezažádají o dodatečnou podporu pro alkohol vyrobený z příslušných produktů.
Oddíl 3
Sklízení nezralého ovoce a zeleniny a jejich nesklízení
Článek 85
Definice sklízení nezralého ovoce a zeleniny a jejich nesklízení
1. Sklízení nezralého ovoce a zeleniny znamená úplné sklizení produktů neuváděných na trh v určité oblasti, které se provádí před počátkem obvyklé sklizně. Dotčené produkty nesmějí být poškozeny ještě před sklizní nezralého ovoce a zeleniny, a to ani klimatickými podmínkami, chorobou, ani jiným způsobem.
2. Nesklízení nastává tam, kde se z dotyčné oblasti nesklidí během normálního produkčního cyklu žádná produkce k obchodním účelům. Zničení produktů v důsledku klimatického jevu nebo napadení chorobou se nepokládá za nesklízení.
3. Sklízení nezralého ovoce a zeleniny a nesklízení doplňuje běžné pěstitelské postupy a liší se od nich.
Článek 86
Podmínky sklízení nezralého ovoce a zeleniny a jejich nesklízení
1. Pokud jde o opatření pro sklízení nezralého ovoce a zeleniny a jejich nesklízení, členské státy:
a)
přijmou prováděcí předpisy k provádění opatření, včetně předběžného oznámení o nesklízení nebo sklízení nezralého ovoce a zeleniny, o jejich obsahu a lhůtách a o výši náhrad k výplatě a o používání opatření, a dále stanoví podrobný seznam produktů způsobilých v rámci opatření;
b)
přijmou předpisy zajišťující, aby jejich použití nemělo nepříznivý dopad na životní prostředí ani žádný nepříznivý rostlinolékařský důsledek;
c)
zajistí, aby bylo možné kontrolovat, zda jsou všechna opatření správně prováděna, a nevydají souhlas k použití opatření, kde tomu tak není.
d)
použijí takové kontroly, aby zajistily, že opatření jsou prováděna správně, a to i s ohledem na ustanovení uvedená v písmenech a) a b).
2. Organizace producentů a sdružení organizací producentů oznamují příslušným vnitrostátním orgánům předem v písemné formě telekomunikačními prostředky nebo elektronickou cestou všechna plánovaná sklízení nezralého ovoce a zeleniny či jejich nesklízení.
Do prvního oznámení v každém roce za daný produkt zahrnou analýzu založenou na očekávané tržní situaci, která odůvodňuje sklízení nezralého ovoce a zeleniny jako opatření na předcházení krizím.
3. Sklízení nezralého ovoce a zeleniny a jejich nesklízení nesmí být zároveň uplatněno na stejný produkt a stejnou oblast během jednoho daného roku, ani během dvou po sobě následujících let.
4. Vyrovnávací platby, které zahrnují jak příspěvek Společenství, tak i příspěvek organizace producentů na sklízení nezralého ovoce a zeleniny a jejich nesklízení, jsou členskými státy stanoveny podle odst. 1 písm. a) jako platby na hektar:
a)
na úrovni, která pokrývá pouze dodatečné náklady vzniklé použitím opatření, s ohledem na environmentální a rostlinolékařské řízení nezbytné pro dodržení ustanovení přijatých v souladu s odst. 1 písm. b), nebo
b)
na úrovni, která pokrývá nejvýše 90 % maximální míry podpory na stažení z trhu podle článku 80.
Oddíl 4
Propagace a komunikace
Článek 87
Provádění propagačních a komunikačních opatření
1. Členské státy přijmou podrobná ustanovení k provádění propagačních a komunikačních opatření. Tato ustanovení musí v případě potřeby umožnit rychlé použití opatření.
2. Akce v rámci propagačních a komunikačních opatření doplňují veškeré probíhající propagační a komunikační akce dotčené organizace producentů.
Oddíl 5
Vzdělávání
Článek 88
Provádění vzdělávacích opatření
Členské státy přijmou podrobná ustanovení k provádění vzdělávacích opatření.
Oddíl 6
Pojištění úrody
Článek 89
Cíl opatření k pojištění úrody
Opatření k pojištění úrody řídí organizace producentů, která přispívá k ochraně příjmů producentů a k pokrytí tržních ztrát vzniklých organizaci producentů a/nebo jejím členům v případech, kdy dojde k jejich poškození v důsledku přírodních katastrof, klimatických jevů a případně chorob nebo zamoření škůdci.
Článek 90
Provádění opatření k pojištění úrody
1. Pokud jde o opatření k pojištění úrody, členské státy přijmou podrobná ustanovení k provádění uvedených opatření, mezi nimi opatření nezbytná k zajištění toho, aby opatření k pojištění úrody nenarušila hospodářskou soutěž na pojistném trhu.
2. Členské státy mohou dodatečným vnitrostátním financováním přispívat k podpoře opatření k pojištění úrody, která využívají prostředky provozního fondu. Celková veřejná podpora na pojištění úrody však nesmí převýšit:
a)
80 % nákladů na pojistné zaplacené producenty za pojištění ztrát v důsledku nepříznivých klimatických jevů, které lze přirovnat k přírodním katastrofám;
b)
50 % nákladů na pojistné zaplacené producenty za pojištění:
i)
ztrát uvedených v písmenu a) a dalších ztrát způsobených nepříznivými klimatickými jevy; a
ii)
ztrát způsobených chorobami zvířat a rostlin nebo zamořením škůdci.
Limit stanovený v prvním pododstavci písm. b) platí i v těch případech, kdy je jinak provozní fond způsobilý krýt 60 % finanční podpory Společenství podle čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 1182/2007.
3. Pojištění úrody nekryje platby pojistného, které nahrazují producentům více než 100 % utrpěné ztráty příjmů, s přihlédnutím k veškerým náhradám obdrženým producenty z jiných režimů podpory souvisejících s pojištěným rizikem.
4. Pro účely tohoto článku má spojení „nepříznivý klimatický jev, který může být přirovnán k přírodní katastrofě“ stejný význam jako v čl. 2 odst. 8 nařízení Komise (ES) č. 1857/2006 (28).
Oddíl 7
Podpora na správní náklady zřizování vzájemných fondů
Článek 91
Podmínky podpory na správní náklady na zřizování vzájemných fondů
1. Pokud jde o podporu na správní náklady na zřizování vzájemných fondů, přijmou členské státy podrobná ustanovení k provádění uvedeného opatření.
2. Podpora na správní náklady na zřizování vzájemných fondů činí v prvním, druhém a třetím roce provozu vzájemného fondu tento podíl z příspěvku organizace producentů do vzájemného fondu za první, druhý a třetí rok jeho provozu:
a)
10 %, 8 % a 4 % v členských státech, které přistoupily k Evropské unii dne 1. května 2004 nebo později,
b)
5 %, 4 % a 2 % v ostatních členských státech.
3. Členské státy mohou stanovit stropy pro částky, které může organizace producentů obdržet jako podporu na správní náklady zřizování vzájemných fondů.
Oddíl 8
Státní podpora na předcházení krizím a jejich řešení
Článek 92
Prováděcí předpisy ve vnitrostátních strategiích
Členské státy, které vyplácejí státní podporu v souladu s čl. 43 písm. c) druhým pododstavcem nařízení (ES) č. 1182/2007, stanoví podrobné předpisy pro provádění uvedeného ustanovení ve svých vnitrostátních strategiích.
KAPITOLA IV
Vnitrostátní finanční podpora
Článek 93
Stupeň organizovanosti producentů
Pro účely čl. 11 odst. 1 nařízení (ES) č. 1182/2007 se pokládá stupeň organizovanosti producentů v regionu členského státu za obzvlášť nízký, pokud organizace producentů, sdružení organizací producentů a seskupení producentů v každém ze tří posledních let, za něž jsou k dispozici údaje, uvedly na trh méně než 20 % průměrné hodnoty produkce ovoce a zeleniny.
Článek 94
Schvalování výplaty vnitrostátní finanční podpory
1. Členské státy předkládají Komisi žádost o schválení výplaty vnitrostátní finanční podpory podle čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 1182/2007 ve kterémkoli příslušném kalendářním roce do 15. ledna daného roku.
Žádost je doprovázena dokladem prokazujícím, že stupeň organizovanosti producentů v regionu je obzvláště nízký podle definice v článku 93 tohoto nařízení, a dále údaje o dotčených organizacích producentů, výši příslušné podpory a podílu finančních příspěvků poskytovaných v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1182/2007.
2. Komise schválí nebo zamítne žádost do tří měsíců od jejího předložení. Neodpoví-li Komise v této lhůtě, považuje se žádost za schválenou.
Článek 95
Žádost o platbu a platba vnitrostátní finanční podpory
Organizace producentů žádají o vnitrostátní finanční podporu a členské státy tuto podporu vyplácejí podle článků 70 až 73.
Článek 96
Maximální podíl uhrazení vnitrostátní finanční podpory Společenstvím
Podíl uhrazení vnitrostátní finanční podpory Společenstvím činí 60 % vnitrostátní finanční podpory poskytnuté organizaci producentů.
Článek 97
Uhrazení vnitrostátní finanční podpory Společenstvím
1. Členské státy žádají Společenství o uhrazení schválené vnitrostátní finanční podpory skutečně vyplacené organizacím producentů nejpozději do 1. března roku následujícího po roce provádění operačních programů.
Žádost je doprovázena dokladem prokazujícím, že v předchozích třech letech byly splněny podmínky uvedené v čl. 11 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (ES) č. 1182/2007, a dále údaje o dotčených organizacích producentů, výši skutečně vyplacené podpory a podílu finančních příspěvků skutečně poskytnutých v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1182/2007.
2. Komise přijme rozhodnutí o schválení nebo zamítnutí této žádosti.
3. Jestliže bylo uhrazení podpory Společenstvím schváleno, ohlásí se způsobilé výdaje Komisi postupem stanoveným v článku 5 nařízení Komise (ES) č. 883/2006 (29).
KAPITOLA V
Obecná ustanovení
Oddíl 1
Sdělování
Článek 98
Zprávy organizací producentů
1. Organizace producentů podávají spolu s žádostmi o podporu výroční zprávy o provádění operačních programů.
Tyto zprávy se týkají:
a)
operačních programů prováděných během předchozího roku,
b)
hlavních změn operačních programů a
c)
rozdílů mezi odhadovanou podporou a požadovanou podporou.
2. Pro každý prováděný operační program výroční zpráva uvede:
a)
dosažené úspěchy a výsledky plnění operačního programu, založené podle potřeby na společných ukazatelích výstupů a výsledků uvedených v příloze XIV a popřípadě na dodatečných ukazatelích výstupů a výsledků uvedených ve vnitrostátní strategii; a
b)
shrnutí významných problémů, které bylo třeba řešit při řízení programu, a veškerá opatření přijatá pro zajištění kvality a účinnosti provádění programu.
Ve výročních zprávách se případně uvádí, které účinné záruky byly zavedeny v souladu s vnitrostátní strategií a s čl. 9 odst. 5 nařízení (ES) č. 1182/2007 s cílem chránit životní prostředí před možnými zvýšenými tlaky v důsledku investic podporovaných v rámci operačního programu.
3. Za poslední rok provádění operačního programu nahrazuje výroční zprávu podle odstavce 1 zpráva závěrečná.
Závěrečné zprávy uvedou, do jaké míry bylo dosaženo sledovaných cílů v programech. Vysvětlí změny akcí a/nebo metod a určí faktory, které přispěly k úspěchu nebo nezdaru provádění programu a o nichž se uvažuje nebo bude uvažovat při vypracování následných operačních programů nebo při změně stávajících operačních programů.
4. Jestliže organizace producentů nepředloží členském státu sdělení v souladu s požadavky tohoto nařízení nebo nařízení (ES) č. 1182/2007 nebo pokud se sdělení jeví nesprávným s ohledem na objektivní skutečnosti známé členském státu, pozastaví členský stát, aniž jsou tím dotčena zvláštní ustanovení tohoto nařízení, schválení příslušného operačního programu na následující rok až do okamžiku, kdy je sdělení provedeno správně.
Členský stát zahrne do své výroční zprávy uvedené v čl. 99 odst. 3 tohoto nařízení údaje o těchto případech.
Článek 99
Sdělení vyžadovaná od členských států
1. Členské státy určí jeden příslušný orgán odpovědný za sdělování mezi Komisí a členským státem, která se týkají organizací producentů, seskupení producentů a sdružení organizací producentů. Toto jmenování oznámí Komisi a uvedou kontaktní údaje daného orgánu.
2. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 31. ledna celkovou částku provozního fondu schválenou na daný rok pro všechny operační programy. Toto sdělení jednoznačně uvede celkovou částku provozního fondu i celkovou částku financování provozního fondu Společenstvím. Tyto údaje je nutno dále rozdělit na částky pro opatření pro přecházení krizím a jejich řešení a na ostatní opatření.
3. Členské státy podají Komisi nejpozději do 15. listopadu každého příslušného roku výroční zprávu o organizacích producentů, seskupeních producentů a o provozních fondech, operačních programech a plánech uznání funkčních v předchozím roce. Tato výroční zpráva musí obsahovat zejména údaje uvedené v příloze XIII.
Oddíl 2
Kontroly
Článek 100
Systém jednoznačné identifikace
Členské státy zajistí používání systému jednoznačné identifikace pro veškeré žádosti o podporu, předkládané stejnou organizací producentů nebo seskupením producentů. Tato identifikace musí být slučitelná se systémem evidence totožnosti uvedeným v čl. 18 odst. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 (30).
Článek 101
Žádosti o podporu
Aniž jsou dotčena konkrétní ustanovení tohoto nařízení, členské státy stanoví vhodné postupy pro podávání žádostí o podpory, pro žádosti o uznání nebo o schválení operačního programu i o požadované platby.
Článek 102
Odběr vzorků
Tam, kde je vhodné provádět kontroly na základě odebraných vzorků, zajistí členské státy povahou a četností těchto kontrol a na základě analýzy rizika, aby kontroly byly přiměřené dotyčnému opatření.
Článek 103
Správní kontroly
Správní kontroly se provádějí u všech žádostí o podporu nebo o požadované platby a týkají se všech prvků, které je možné a vhodné kontrolovat správními prostředky. Tyto postupy požadují evidenci provedených operací, výsledků ověřování a opatření přijatých ke zjištěným nesrovnalostem.
Článek 104
Kontroly na místě
1. O každé kontrole na místě se vypracuje kontrolní zpráva, aby bylo možné ověřovat údaje o provedených kontrolách. Tato zpráva uvádí zejména:
a)
režim podpor a kontrolovanou žádost;
b)
přítomné osoby;
c)
kontrolované akce, opatření a dokumenty; a
d)
výsledky kontroly.
2. Příjemci může být poskytnuta příležitost zprávu podepsat za účelem potvrzení své přítomnosti při kontrole a připojení poznámek. V případě zjištění nesrovnalostí může příjemce obdržet kopii kontrolní zprávy.
3. Kontroly na místě lze oznámit předem za podmínky, že tím není ohrožen účel kontroly. Takové předběžné oznámení by mělo být omezeno na nezbytnou minimální lhůtu.
4. Tam, kde je to možné, provádějí se souběžně kontroly na místě podle tohoto nařízení i ostatní kontroly podle pravidel Společenství, které se týkají zemědělských subvencí. V roce 2008 však mohou být kontroly na místě v případě potřeby prováděny různými subjekty v různou dobu.
Článek 105
Schvalování žádostí u uznání a schvalování operačních programů
1. Členské státy předtím, než uznají organizaci producentů podle čl. 4 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1182/2007, provádějí před udělením uznání návštěvy na místě u organizace producentů, aby ověřily splnění podmínek pro uznání.
2. Před schválením operačního programu podle článku 65 příslušné vnitrostátní orgány ověří všemi vhodnými prostředky, včetně kontrol na místě, operační programy předložené ke schválení a podle okolností také žádosti o úpravy. Tyto kontroly se týkají zejména:
a)
správnosti údajů poskytnutých podle čl. 61 odst. 1 písm. a), b) a e);
b)
souladu programů s článkem 9 nařízení (ES) č. 1182/2007, jakož i s vnitrostátním rámcem a vnitrostátní strategií;
c)
způsobilosti akcí a způsobilosti navrhovaných výdajů;
d)
soudržnosti a technické kvality programů, přiměřenosti odhadů a plánu podpor, jakož i plánování jejich provedení. Na základě kontrol se ověřuje, zda byly stanoveny měřitelné cíle, aby tak bylo možné monitorovat jejich dosahování, a to, zda stanovené cíle jsou dosažitelné provedením navrhovaných akcí; a
e)
soulad operací, na které se žádá o podporu, s platnými vnitrostátními pravidly a s pravidly Společenství zejména případně o veřejných zakázkách, státní podpoře a dalších příslušných závazných normách stanovených vnitrostátními právními předpisy, ve vnitrostátním rámci nebo vnitrostátní strategii.
Článek 106
Kontroly žádostí o podporu na operační programy
Před poskytnutím platby provádějí členské státy správní kontroly všech žádostí o podporu a na základě vzorků také kontroly na místě.
Článek 107
Správní kontroly žádostí o podporu na operační programy
1. Správní kontroly žádostí o podporu musí zejména, a pokud je to vhodné pro získání požadované odpovědi, zahrnovat ověření:
a)
výroční a popřípadě také závěrečné zprávy, předané společně s žádostí o provedení operačního programu;
b)
hodnoty produkce uvedené na trh, příspěvků do provozního fondu a vynaložených výdajů;
c)
dodávky produktů a služeb a pravosti uplatňovaných výdajů;
d)
souladu provedených akcí s akcemi zařazenými do schváleného operačního programu; a
e)
dodržování nařízených finančních a dalších limitů a stropů.
2. Platby financované v rámci operačního programu musí být doloženy fakturami a doklady o provedení platby. Pokud to není možné, musí být platby doloženy dokumenty stejné průkazní hodnoty. Použité faktury musí být vyhotoveny jménem organizace producentů, sdružení organizací producentů, seskupení producentů nebo dceřiné společnosti podle čl. 52 odst. 7 nebo, s výhradou souhlasu členského státu, jménem jednoho nebo více jejích členů.
Článek 108
Kontroly na místě u žádostí o podporu na operační programy
1. V souvislosti s ověřováním žádosti o podporu uvedeném v čl. 70 odst. 1 provádějí členské státy kontroly na místě u organizací producentů, aby zajistily soulad s podmínkami pro poskytnutí podpory nebo zbývající částky podpory pro daný rok.
Tyto kontroly se týkají zejména:
a)
souladu s kritérii uznání pro daný rok;
b)
čerpání provozního fondu v daném roce, včetně výdajů uváděných v požadavcích na zálohy nebo částečné platby; a
c)
kontrol druhého stupně u výdajů na stažení z trhu a sklízení nezralého ovoce a zeleniny a jejich nesklízení.
2. Kontroly uvedené v odstavci 1 se musí každý rok vztahovat k podstatnému vzorku žádostí. Vzorek v členských státech, které mají více než 10 uznaných organizací producentů, musí představovat nejméně 30 % celkové podpory. V ostatních případech musí být každá organizace producentů navštívena nejméně jednou za tři roky.
Před výplatou podpory nebo zbývající částky podpory, která se vztahuje k poslednímu roku operačního programu organizace producentů, musí být u každé organizace provedena alespoň jedna kontrola.
3. Výsledky kontrol na místě se vyhodnocují, aby bylo možné stanovit, zda některé ze zjištěných problémů jsou systémového charakteru a zda z nich plyne riziko pro další podobné akce, příjemce nebo subjekty. Toto hodnocení také musí odhalit příčiny takových situací a zjistit, zda je nutný nějaký další přezkum nebo zda jsou nutné nějaké nápravné či preventivní akce.
Pokud kontroly odhalí vážné nesrovnalosti v regionu nebo v části regionu nebo u konkrétní organizace producentů, provede členský stát během dotyčného roku doplňkové kontroly a zvýší procento odpovídajících žádostí, které mají být zkontrolovány v následujícím roce.
4. Členské státy na základě analýzy rizika určí, které organizace producentů je třeba kontrolovat.
Při analýze rizika je třeba zejména přihlédnout k:
a)
výši podpory,
b)
zjištěním kontrol v předchozích letech;
c)
prvku nahodilosti a
d)
ostatním parametrům, které určí členské státy, zejména zda jsou organizace zapojené do programu zajištění kvality uznaného oficiálně členskými státy nebo nezávislými certifikačními orgány.
Článek 109
Kontroly na místě k opatřením operačních programů
1. Členské státy prostřednictvím kontrol na místě k opatřením operačních programů ověřují zejména:
a)
provádění akcí zařazených do operačního programu;
b)
zda je provádění nebo zamýšlené provádění akce v souladu s použitím popsaným ve schváleném operačním programu;
c)
u dostatečného počtu výdajových položek, zda jsou povaha a časové zařazení příslušného výdaje v souladu s předpisy Společenství a odpovídají schváleným specifikacím;
d)
zda lze vzniklé výdaje doložit účetními nebo jinými doklady; a
e)
hodnotu produkce uvedené na trh.
2. Hodnota produkce uvedené na trh se ověřuje na základě údajů z účetního systému požadovaných vnitrostátními předpisy.
Za tímto účelem se členské státy mohou rozhodnout, že prohlášení o hodnotě produkce uvedené na trh je ověřeno stejným způsobem jako účetní údaje požadované vnitrostátními předpisy.
Kontrola prohlášení o hodnotě produkce uvedené na trh může být provedena předtím, než je předána příslušná žádost o podporu.
3. Až na výjimečné okolnosti zahrnuje kontrola na místě návštěvu akce, nebo jde-li o akci nehmotnou, návštěvu jejího navrhovatele. Zejména akce v jednotlivých podnicích pokryté vzorkem podle čl. 108 odst. 2 musí být podrobeny nejméně jedné návštěvě, aby se ověřilo jejich provádění.
Členské státy se však mohou rozhodnout, že neprovedou tyto návštěvy u malých operací nebo v případech, kdy posoudí riziko, že nejsou splněny podmínky pro obdržení podpory nebo že nebylo dodrženo provedení operace, jako nízké. O tomto rozhodnutí a jeho odůvodnění se provede záznam.
4. Kontrola na místě zahrnuje všechny závazky a povinnosti organizace producentů nebo jejích členů, které lze v době návštěvy zkontrolovat.
5. Do plnění četnosti kontrol podle čl. 108 odst. 2 lze započítat pouze kontroly vyhovující všem požadavkům tohoto článku.
Článek 110
Kontroly prvního stupně při stažení z trhu
1. Členské státy provádějí ve všech organizacích producentů kontroly prvního stupně při stažení z trhu, které zahrnují kontrolu dokladů a totožnosti a rovněž fyzickou kontrolu, případně odběr vzorků, kontrolu hmotnosti produktů stažených z trhu a kontrolu dodržování podmínek podle článku 77 v souladu s postupy stanovenými v hlavě II kapitole II. Kontrola se provádí po přijetí oznámení podle čl. 79 odst. 1 ve lhůtách podle čl. 79 odst. 2.
2. Kontroly prvního stupně podle odstavce 1 se vztahují na 100 % množství produktů stažených z trhu. Po skončení této kontroly jsou stažené produkty kromě produktů určených k bezplatnému rozdělení denaturovány nebo vyřazovány pro zpracovatelský průmysl pod dohledem příslušných orgánů za podmínek stanovených členským státem podle článku 81.
Jsou-li však produkty určeny k bezplatnému rozdělení, mohou členské státy kontrolovat menší podíl než je stanoveno v odstavci 2, který však není menší než 10 % příslušných množství během hospodářského roku. Kontrola může proběhnout u organizace producentů a/nebo v místě příjemců produktů. V případě, že kontroly odhalí závažné nesrovnalosti, provádějí příslušné orgány dodatečné kontroly.
Článek 111
Kontroly druhého stupně při stažení z trhu
1. V rámci kontrol uvedených v článku 108 provádějí členské státy kontroly druhého stupně.
Členské státy stanoví kritéria analýzy a posouzení rizika nedodržení předpisů některými organizacemi producentů při stažení z trhu. Tato kritéria mimo jiné berou v úvahu závěry předchozích kontrol prvního a druhého stupně a skutečnost, zda organizace producentů dodržuje určitý postup pro zajištění jakosti. Tato kritéria se používají pro stanovení minimální četnosti kontrol druhého stupně pro každou organizaci producentů.
2. Kontroly podle odstavce 1 zahrnují kontroly na místě u organizací producentů a u příjemců stažených produktů, aby bylo zaručeno, že byly dodrženy potřebné podmínky pro vyplacení podpory Společenství. Tyto kontroly zahrnují zejména:
a)
ověření skladových a účetních výkazů vedených všemi organizacemi producentů, které provádějí během příslušného hospodářského roku jedno nebo více stažení z trhu;
b)
ověření množství uvedených na trh podle údajů v žádostech o podporu, a zejména skladových a účetních výkazů, faktur a případně jejich věrohodnosti a rovněž shody údajů v prohlášeních s účetními a/nebo daňovými údaji příslušných organizací producentů;
c)
kontrolu správnosti účetnictví, zejména věrohodnosti čistých příjmů organizace producentů podle údajů v jejich žádostech o platbu, úměrnosti všech nákladů na stažení, účetních záznamů organizace producentů o příjmu podpory Společenství a všech jejích částkách dále vyplacených členům a shody těchto záznamů; a
d)
kontrolu určení stažených produktů podle údajů v žádostech o platbu a kontrolu řádné denaturace, která zajišťuje, že organizace producentů a příjemci dodržovali ustanovení tohoto nařízení.
3. Kontroly uvedené v odstavci 2 se provádějí u dotčené organizace producentů a příjemců s touto organizací spojených. Každá kontrola zahrnuje odběr vzorků, který se týká nejméně 5 % množství stažených během hospodářského roku organizacemi producentů.
4. Skladové a účetní výkazy podle odst. 2 písm. a) zaznamenávají pro každý stažený produkt tyto operace (vyjádřené v množstvích):
a)
produkci dodanou členy organizace producentů a členy jiných organizací producentů v souladu s čl. 3 odst. 3 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 1182/2007;
b)
prodej organizace producentů rozdělený na produkty určené pro trh s čerstvými produkty a na ostatní druhy produktů (včetně surovin pro zpracování); a
c)
produkty stažené z trhu.
5. Kontroly určení produktů podle odst. 4 písm. c) zahrnují zejména:
a)
namátkovou kontrolu samostatného účetnictví příjemců a případně ověření shody těchto údajů s účetnictvím požadovaným vnitrostátními předpisy; a
b)
kontrolu dodržování příslušných environmentálních předpisů.
6. V případě, že kontroly druhého stupně odhalí závažné nesrovnalosti, příslušné orgány provádějí podrobnější kontroly druhého stupně pro příslušný hospodářský rok a zvýší četnost kontrol druhého stupně u dotyčných organizací producentů nebo jejich sdružení během následujícího hospodářského roku.
Článek 112
Sklízení nezralého ovoce a zeleniny a jejich nesklízení
1. Předtím než proběhne sklízení nezralého ovoce a zeleniny, ověří členské státy formou kontroly na místě, že dotčené produkty nejsou poškozené a že pozemek je dobře obhospodařován. Po sklizení nezralého ovoce a zeleniny ověří členské státy, že dotčená plocha byla zcela sklizena a že sklizený produkt byl denaturován.
Po skončení období sklizně ověří členské státy spolehlivost analýzy založené na očekávané situaci na trhu podle čl. 86 odst. 2. Provedou rovněž analýzu všech rozdílů mezi očekávanou a skutečnou situací na trhu.
2. Dříve než proběhne nesklízení ovoce a zeleniny, ověří členské státy formou kontroly na místě, že daná plocha byla dobře obhospodařována, že nedošlo k žádné částečné sklizni a že produkt je řádně vyvinut a zda je celkově zdravý, přiměřený a splňuje požadavky na prodejní jakost.
Členské státy zajistí, aby produkce byla denaturována. Pokud to není možné, zajistí formou návštěvy nebo návštěv na místě během období sklizně, aby neproběhlo žádné sklízení.
3. Ustanovení čl. 111 odst. 1, 2, 3 a 6 se použijí v přiměřené úpravě.
Článek 113
Kontroly před schválením plánů uznání seskupení producentů
1. Členské státy předtím, než schválí plán uznání seskupení producentů podle čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 1182/2007, provádějí kontroly na místě u právnické osoby nebo jednoznačně definované součásti právnické osoby.
2. Členské státy ověří všemi vhodnými prostředky, včetně kontrol na místě:
a)
přesnost údajů uvedených v plánu uznání;
b)
hospodářskou soudržnost a technickou kvalitu plánu, přiměřenost odhadů i plánování jeho provedení;
c)
způsobilost akcí a způsobilost a opodstatněnost navrhovaných výdajů; a
d)
soulad operací, na které se žádá o podporu, s platnými vnitrostátními pravidly a pravidly Společenství, a zejména o veřejných zakázkách, státní podpoře a dalších příslušných závazných normách stanovených vnitrostátními právními předpisy, ve vnitrostátním rámci nebo vnitrostátní strategii.
Článek 114
Kontroly žádostí o podporu seskupení producentů
1. Před poskytnutím platby provádějí členské státy správní kontroly všech žádostí o podporu předložených seskupeními producentů, a na základě vzorků také kontroly na místě.
2. Po předložení žádosti o podporu uvedeném v článku 47 provádějí členské státy kontroly na místě u seskupení producentů, aby zajistily soulad s podmínkami pro poskytnutí podpory pro daný rok.
Tyto kontroly se týkají zejména:
a)
souladu s kritérii uznání pro daný rok; a
b)
hodnoty produkce uvedené na trh, jakož i provádění opatření obsažených v plánu uznání a vzniklých nákladů.
3. Kontroly uvedené v odstavci 2 se každý rok vztahují k podstatnému vzorku žádostí. Vzorek představuje nejméně 30 % celkové částky podpory.
Všechna seskupení producentů se kontrolují alespoň jednou za každých pět let.
4. Články 107 a 109 se použijí s přiměřenými úpravami.
Článek 115
Nadnárodní organizace producentů a nadnárodní sdružení organizací producentů
1. Členský stát, v němž má sídlo nadnárodní organizace producentů nebo nadnárodní sdružení seskupení producentů, má celkovou odpovědnost za organizování kontrol takové organizace nebo sdružení a podle potřeby uplatňuje sankce.
2. Ostatní členské státy, od nichž se vyžaduje správní spolupráce podle čl. 30 odst. 2 písm. c) a čl. 37 odst. 2 písm. c) provádějí takové správní kontroly a kontroly na místě, které vyžaduje členský stát uvedený v odstavci 1 tohoto článku, a podávají mu zprávy o jejich výsledcích. Dodržují všechny termíny stanovené členským státem podle odstavce 1.
3. Pravidla platná v členském státě podle odstavce 1 se použijí pro organizaci producentů, operační program i provozní fond. Pokud však jde o environmentální a rostlinolékařské otázky a dále o vyřazování produktů stažených z trhu, použijí se pravidla členského státu, kde se uskutečňuje produkce.
Oddíl 3
Sankce
Článek 116
Nedodržení kritérií uznání
1. Členské státy odejmou uznání organizaci producentů, pokud dojde k podstatnému nedodržení kritérií uznání, které je výsledkem úmyslného jednání nebo hrubé nedbalosti organizace producentů.
Členské státy zejména odejmou uznání organizaci producentů tehdy, jestliže se nedodržení kritérií uznání týká:
a)
porušení požadavků článků 23, 25, čl. 28 odst. 1 a 2 nebo článku 33, nebo
b)
situace, kdy hodnota produkce uvedené na trh dva po sobě následující roky klesne pod limit stanovený členským státem podle čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1182/2007.
Odnětí uznání podle tohoto odstavce nabývá účinnosti dnem, od něhož nebyly plněny podmínky uznání, s výhradou jakýchkoli použitelných horizontálních právních předpisů na vnitrostátní úrovni týkajících se časových hůt.
2. Jestliže se nepoužije odstavec 1, členské státy pozastaví uznání organizace producentů v případě, kdy je nedodržení kritérií uznání podstatné, avšak pouze dočasné.
Během doby pozastavení se nevyplácí žádná podpora. Uvedené pozastavení nabývá účinnosti dnem, kdy proběhla kontrola a končí dnem kontroly, která prokáže, že dotyčná kritéria jsou splněna.
Toto období pozastavení nepřesáhne 12 měsíců. Pokud dotyčná kritéria nejsou následně splněna po 12 měsících, je uznání odňato.
Členské státy mohou provádět platby po uplynutí lhůty stanovené v článku 71, je-li toho zapotřebí k použití tohoto odstavce.
3. V jiných případech nedodržení kritérií uznání, v nichž neplatí odstavec 1 a 2, zašlou členské státy výstražný dopis, v němž se uvedou nápravná opatření, jež je třeba přijmout. Členské státy mohou odložit platby podpory do doby přijetí těchto nápravných opatření.
Nejsou-li nápravná opatření přijata během lhůty 12 měsíců, pokládá se to za podstatné nedodržení kritérií a následně se použije odstavec 2.
Článek 117
Podvodné jednání
1. Aniž jsou dotčeny veškeré další sankce použitelné podle právních předpisů Společenství a vnitrostátních předpisů, odejmou členské státy uznání organizaci producentů, sdružení organizací producentů nebo seskupení producentů, pokud se zjistí, že se tento subjekt dopustil podvodného jednání ve vztahu k podpoře v působnosti nařízení (ES) č. 1182/2007.
2. Členské státy mohou pozastavit uznání organizace producentů, sdružení organizací producentů nebo seskupení producentů nebo pozastavit platby tomuto subjektu, pokud existuje podezření, že se tento subjekt dopustil podvodného jednání, pokud jde o podporu v působnosti nařízení (ES) č. 1182/2007.
Článek 118
Seskupení producentů
1. Členské státy uplatní s ohledem na plány uznání v přiměřené úpravě sankce stanovené v článku 116 a/nebo 119.
2. Pokud po uplynutí období stanoveného členským státem podle čl. 51 odst. 4 seskupení producentů není uznáno za organizaci producentů, členské státy kromě opatření podle odstavce 1 vyberou nazpět:
a)
100 % podpory vyplacené seskupení producentů, pokud uznání nebylo možné získat v důsledku úmyslného jednání nebo hrubé nedbalosti seskupení producentů; nebo
b)
50 % podpory vyplacené seskupení producentů ve všech ostatních případech.
Článek 119
Operační program
1. Platby se vypočtou na základě toho, co je shledáno způsobilým.
2. Členské státy prozkoumají žádost o podporu zaslanou příjemcem a stanoví částky, které jsou pro podporu způsobilé. Členský stát stanoví:
a)
částku, jež by se vyplácela příjemci jen na základě jeho žádosti;
b)
částku, jež je splatná příjemci po prozkoumání způsobilosti žádosti.
3. Pokud částka stanovená podle odst. 2 písm. a) převyšuje částku zjištěnou podle odst. 2 písm. b) o více než 3 %, provede se snížení částky skutečně splatné příjemci. Částka snížení se stanoví jako rozdíl mezi částkami vypočtenými v odst. 2 písm. a) a b).
Žádné snížení se však nepoužije tehdy, pokud organizace producentů nebo seskupení producentů mohou doložit, že nenesou odpovědnost za zahrnutí nezpůsobilé částky.
4. Odstavce 2 a 3 se přiměřeně použijí na nezpůsobilé výdaje zjištěné během kontrol na místě.
5. Pokud je hodnota produkce uváděné na trh uvedena a zkontrolována před žádostí o podporu, použije se při výpočtu částek snížení hodnoty produkce uváděné na trh v souladu s odstavcem 2 a 3.
6. Zjistí-li se, že příjemce úmyslně uvedl nepravdivé údaje, vyloučí se dotyčná operace z podpory v rámci operačního plánu nebo plánu uznání a všechny částky doposud vyplacené na tuto operaci se vyberou nazpět. Kromě toho je příjemce v souvislosti s dotyčnou operací vyloučen z příjmu podpory v rámci daného operačního programu na následující rok.
Článek 120
Sankce po kontrolách prvního stupně při stažení z trhu
Jestliže jsou po kontrole uvedené v článku 110 zjištěny nesrovnalosti týkající se obchodních norem nebo minimálních požadavků podle článku 77, je příjemce povinen:
a)
zaplatit penále ve výši vyrovnávací platby, vypočtené na základě množství stažených produktů, které neodpovídají obchodním normám nebo minimálním požadavkům, jsou-li tato množství pro dané stažení menší než 10 % množství oznámených podle článku 79 tohoto nařízení;
b)
zaplatit penále ve výši dvojnásobku vyrovnávací platby, jsou-li tato množství v rozmezí od 10 % do 25 % oznámených množství. nebo
c)
zaplatit penále ve výši vyrovnávací platby za celé oznámené množství podle článku 79, pokud tato množství převyšují 25 % oznámeného množství.
Článek 121
Ostatní sankce použitelné vůči organizacím producentů při stažení z trhu
1. Sankce uvedené v článku 119 se vztahují na podporu, o niž se žádá v případech stažení z trhu, které jsou začleněny do výdajů operačních programů.
2. Výdaje na stažení z trhu se pokládají za nezpůsobilé tehdy, pokud produkty nenabídnuté na prodej nebyly vyřazeny způsobem stanoveným členským státem podle čl. 81 odst. 1), nebo má-li stažení z trhu nebo jeho určení nepříznivý dopad na životní prostředí nebo jakékoli nepříznivé rostlinolékařské důsledky v rozporu s ustanoveními přijatými podle čl. 81 odst. 1).
Článek 122
Sankce použitelné vůči příjemcům stažených produktů
Jsou-li při kontrolách prováděných v souladu s články 110 a 111 zjištěny nesrovnalosti způsobené příjemci stažených produktů, použijí se tyto sankce:
a)
příjemci přestanou být způsobilými pro získání stažených produktů a
b)
příjemci produktů stažených z trhu jsou povinni nahradit hodnotu přijatých produktů a související částky přijaté na krytí nákladů na třídění, balení a přepravu v souladu s pravidly stanovenými členskými státy. V tomto případě organizace producentů nahradí příspěvek Společenství.
Sankce stanovená v písm a) je okamžitě účinná, trvá nejméně pro jeden hospodářský rok a může být prodloužena podle závažnosti zjištěné nesrovnalosti.
Článek 123
Sklízení nezralého ovoce a zeleniny a jejich nesklízení
1. Jestliže je v případě sklízení nezralého ovoce a zeleniny zjištěno, že organizace producentů nesplnila své povinnosti, je tato organizace producentů povinna zaplatit formou penále částku vyrovnávací platby související s plochami, u nichž nebyla dodržena povinnost. Nesplnění povinností znamená případy, kdy:
a)
členský stát během ověřování podle čl. 112 odst. 1 druhého pododstavce zjistí, že dané opatření sklízení nezralého ovoce a zeleniny nebylo odůvodněno na základě analýzy očekávané situace na trhu v dané době,
b)
oblast oznámená jako místo sklízení nezralého ovoce a zeleniny není způsobilá pro sklízení nezralého ovoce a zeleniny nebo
c)
oblast není plně sklizena nebo produkce nebyla denaturována.
2. Jestliže je v případě nesklízení zjištěno, že organizace producentů nesplnila své povinnosti, je tato organizace producentů povinna zaplatit formou penále částku vyrovnávací platby související s plochami, u nichž nebyla dodržena povinnost. Nesplnění povinností znamená případy, kdy:
a)
oblast oznámená jako místo nesklízení není způsobilá pro nesklízení nebo
b)
již došlo ke sklizni nebo částečné sklizni nebo
c)
došlo k nepříznivému dopadu na životní prostředí nebo k jakýmkoli nepříznivým rostlinolékařským důsledkům, za něž je odpovědná organizace producentů.
3. Penále uvedené v odstavcích 1 a 2 se použijí dodatečně k veškerým snížením plateb podle článku 119.
Článek 124
Bránění kontrole na místě
Žádost o podporu je zamítnuta pro dotčenou část příslušných výdajů, pokud organizace producentů, její člen nebo příslušný zástupce zabrání provedení kontroly na místě.
Článek 125
Vymáhání podpory
Neoprávněně vyplacená podpora se od organizací producentů, sdružení organizací producentů, seskupení producentů nebo jiných dotčených subjektů vymáhá i s úrokem. V přiměřené úpravě se použijí pravidla stanovená v článku 73 nařízení (ES) č. 796/2004 (31).
Prováděním správních sankcí a vymáháním neoprávněně vyplacených částek podle tohoto oddílu není dotčeno sdělování nesrovnalostí Komisi podle nařízení Komise č. 1848/2006 (32).
Oddíl 4
Monitorování a hodnocení operačních programů a vnitrostátních strategií
Článek 126
Společný soubor ukazatelů plnění
1. Vnitrostátní strategie a operační programy podléhají monitorování a hodnocení za účelem vyhodnocení pokroku dosaženého v plnění cílů stanovených pro operační programy a jejich účelnosti a účinnosti s ohledem na tyto cíle.
2. Pokrok, účelnost a účinnost se posuzují prostřednictvím společného souboru ukazatelů plnění vztahujících se k výchozí situaci a finančnímu plnění, výstupům, výsledkům a dopadům prováděného operačního programu.
3. Tento společný soubor ukazatelů plnění je uveden v příloze XIV tohoto nařízení.
4. Jestliže členský stát uzná za vhodné, vnitrostátní strategie stanoví omezený soubor doplňujících ukazatelů konkrétně pro danou strategii, které odrážejí vnitrostátní a/nebo regionální potřeby, podmínky a cíle specifické pro operační programy prováděné organizacemi producentů. Jsou-li k dispozici, jsou zohledněny rovněž doplňkové ukazatele týkající se environmentálních cílů, které nespadají pod společné ukazatele plnění.
Článek 127
Postupy monitorování a hodnocení pro operační programy
1. Organizace producentů zajistí monitorování a hodnocení svých operačních programů prostřednictvím příslušných ukazatelů ze společného souboru ukazatelů plnění podle článku 126 a případně doplňujících ukazatelů stanovených ve vnitrostátní strategii.
Za tímto účelem zavedou systém sběru, evidence a uchovávání údajů sloužících k sestavování uvedených ukazatelů.
2. Cílem monitorování je posouzení pokroku dosaženého při plnění specifických cílů stanovených pro daný operační program. Provádí se prostřednictvím finančních ukazatelů a ukazatelů výstupů a výsledků. Výsledky této činnosti slouží:
a)
k ověřování kvality provádění programu;
b)
k určení všech potřeb úprav nebo přezkumu operačního programu za účelem dosažení cílů stanovených pro tento program a zlepšení řízení programu, včetně jeho finančního řízení;
c)
jako příspěvek k plnění požadavků na předkládání zpráv, které se týkají provádění operačního programu.
Údaje o výsledcích monitorovacích činností se zahrnou do každé výroční zprávy podle čl. 98 odst. 1, kterou je organizace producentů povinna předložit vnitrostátnímu orgánu pověřenému řízením vnitrostátní strategie.
3. Hodnocení má formu samostatné zprávy o hodnocení v polovině období.
Cílem hodnocení v polovině období, které lze provést s pomocí specializované konzultantské firmy, je prozkoumání stupně využití finančních prostředků, účinnosti a účelnosti operačního programu a posouzení pokroku dosaženého při plnění celkových cílů programu. K tomuto účelu se použijí společné ukazatele týkající se výchozí situace, výsledků a případně dopadů.
Hodnocení v polovině období případně zahrnuje kvalitativní vyhodnocení výsledků a dopadu environmentálních akcí zaměřených na:
a)
zamezení eroze půdy;
b)
omezení používání a/nebo lepší hospodaření s produkty na ochranu rostlin;
c)
ochrana přirozeného prostředí a biodiverzity; nebo
d)
ochrana krajiny.
Výsledky tohoto úkolu se použijí:
a)
ke zlepšení kvality operačních programů řízených organizací producentů;
b)
k určení všech potřeb věcných změn v operačním programu;
c)
jako příspěvek k plnění požadavků na předkládání zpráv, které se týkají provádění operačních programů; a
d)
k poučení sloužícímu ke zlepšení kvality, účinnosti a účelnosti budoucích operačních programů řízených organizací producentů.
Hodnocení v polovině období se vykonává během provádění operačního programu, a to dostatečně včas, aby bylo možné posoudit výsledky hodnocení pro potřeby přípravy následujícího operačního programu.
Zpráva o hodnocení v polovině období se připojí jako příloha k příslušné výroční zprávě uvedené v čl. 98 odst. 1.
Článek 128
Postupy monitorování a hodnocení pro vnitrostátní strategii
1. Monitorování a hodnocení vnitrostátní strategie se provádí prostřednictvím příslušných ukazatelů ze společného souboru ukazatelů plnění podle článku 126 a případně doplňujících ukazatelů stanovených ve vnitrostátní strategii.
2. Členské státy stanoví systém sběru, evidence a elektronickou formu uchovávání údajů sloužících k sestavování ukazatelů uvedených v článku 126. Za tímto účelem vycházejí z údajů předaných organizacemi producentů při monitorování a hodnocení jejich operačních programů.
3. Monitorování je průběžné a jeho cílem je posouzení pokroku dosaženého při plnění cílů stanovených pro dané operační programy. Provádí se prostřednictvím finančních ukazatelů a ukazatelů výstupů a výsledků. K tomuto účelu se použijí údaje předložené organizacemi producentů v rámci výročních zpráv o pokroku v souvislosti s monitorováním a hodnocením jejich operačních programů. Výsledky monitorování se použijí:
a)
k ověřování kvality provádění operačních programů;
b)
k určení všech potřeb úprav nebo přezkumu vnitrostátní strategie za účelem dosažení cílů stanovených pro tuto strategii a zlepšení řízení provádění strategie, včetně finančního řízení operačních programů; a
c)
jako příspěvek k plnění požadavků na podávání zpráv, které se týkají provádění vnitrostátní strategie.
4. Cílem hodnocení je posouzení pokroku dosaženého při plnění cílů stanovených pro vnitrostátní strategii. Provádí se prostřednictvím ukazatelů týkajících se výchozí situace, výsledků a případně dopadů. K tomuto účelu se použijí výsledky monitorování operačních programů a jejich hodnocení v polovině období uvedené ve výročních zprávách o pokroku a závěrečných zprávách předaných organizacemi producentů. Výsledky hodnocení se použijí:
a)
ke zlepšení kvality strategie;
b)
k určení všech potřeb věcných změn ve vnitrostátní strategii; a
c)
jako příspěvek k plnění požadavků na podávání zpráv, které se týkají provádění vnitrostátní strategie.
Hodnocení zahrnuje hodnocení, jež má být provedeno v roce 2012, ale musí být provedeno včas, aby bylo možné jeho výsledky zahrnout do samostatné hodnotící zprávy, která bude v tomtéž roce připojena k výroční vnitrostátní zprávě uvedené v čl. 99 odst. 3. Zpráva prozkoumá využití finančních zdrojů, účinnost a účelnost prováděných operačních programů a posoudí účinky a dopad těchto programů ve vztahu k cílům stanoveným strategií, a případně také k dalším cílům stanoveným v čl. 9 odst. 1 nařízení (ES) č. 1182/2007. Zaměří se na vyvození poučení užitečných pro zlepšení kvality budoucích vnitrostátních strategií, a zejména na odhalování možných nedostatků v definování cílů nebo opatření způsobilých pro podporu nebo na potřeb definování nových nástrojů.
KAPITOLA VI
Rozšíření působnosti pravidel na producenty hospodářského obvodu
Článek 129
Oznámení seznamu hospodářských obvodů
Oznámení seznamu hospodářských obvodů podle čl. 14 odst. 2 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1182/2007 zahrnuje veškeré informace potřebné k posouzení toho, zda byly splněny podmínky stanovené v čl. 14 odst. 2 prvním pododstavci uvedeného nařízení.
Článek 130
Oznámení závazných pravidel; reprezentativnost
1. Pokud členský stát oznámí pravidla, která stanovil jako závazná pro daný produkt a hospodářský obvod podle článku 15 nařízení (ES) č. 1182/2007, současně uvědomí Komisi o:
a)
organizaci producentů nebo sdružení organizací, které požadovaly rozšíření pravidel;
b)
počtu producentů, kteří patří k této organizaci nebo sdružení, a celkovém počtu producentů v dotyčném hospodářském obvodu; tyto údaje jsou poskytovány s ohledem na situaci v době podání žádosti o rozšíření;
c)
celkové produkci hospodářském obvodu a produkci uváděné na trh organizací producentů nebo sdružením v posledním hospodářském roce, pro který jsou k dispozici údaje;
d)
datu, od kterého se pravidla, která mají být rozšířena, použijí pro dotyčnou organizaci producentů nebo sdružení; a
e)
datu, od kterého rozšíření nabývá účinku, a době trvání jeho použití.
2. Členské státy určí pro účely stanovení reprezentativnosti ve smyslu čl. 14 odst. 3 nařízení (ES) č. 1182/2007 pravidla, kterými vylučují:
a)
producenty, jejichž produkce je určena zásadně pro přímý prodej spotřebitelům v hospodářství nebo v hospodářské oblasti;
b)
přímé prodeje podle písmene a);
c)
produkty dodané ke zpracování podle čl. 14 odst. 4 písm. b) nařízení (ES) č. 1182/2007, kromě případů, kdy příslušná pravidla platí pro tyto produkty zcela nebo částečně.
Článek 131
Finanční příspěvky
Pokud členský stát rozhodne podle článku 17 nařízení (ES) č. 1182/2007, že producenti, kteří nepatří do organizací producentů, podléhají platbě finančního příspěvku, zašle Komisi informace potřebné k posouzení souladu s podmínkami stanovenými v uvedeném článku. Tyto informace obsahují zejména základ, ze kterého se vypočítá příspěvek, a jednotkovou výši tohoto základu, jednoho nebo více příjemců a povahu různých nákladů uvedených v písmenech a) a b) čl. 21.
Článek 132
Rozšíření nad rámec jednoho hospodářského roku
V případě rozhodnutí použít rozšíření na období delší než jeden hospodářský rok členské státy ověří s ohledem na každý hospodářský rok, že podmínky týkající se reprezentativnosti stanovené v čl. 14 odst. 3 nařízení (ES) č. 1182/2007 vyhovují po celé období, na které je použito rozšíření. Pokud zjistí, že podmínky již nevyhovují, neprodleně zruší rozšíření s účinností od začátku následujícího hospodářského roku. Neprodleně o každém zrušení uvědomí Komisi, která tyto informace zveřejní prostředky, jež uzná za vhodné.
Článek 133
Ovoce prodané na stromě; odběratelé
1. V případech, kdy producenti, kteří nejsou členy organizace producentů, prodají ovoce na stromě, je odběratel za účelem dosažení souladu s předpisy uvedenými v bodě 1 písm. e), bodě 1 písm. f) a v bodě 3 přílohy I nařízení (ES) č. 1182/2007 považován za producenta tohoto ovoce.
2. Příslušné členské státy mohou rozhodnout, že pravidla uvedená v příloze I nařízení (ES) č. 1182/2007 s výjimkou těch, která jsou uvedena v odstavci 1, mohou být závazná pro odběratele, pokud odpovídají za správu dotyčné produkce.
HLAVA IV
OBCHOD S TŘETÍMI ZEMĚMI
KAPITOLA I
Dovozní licence
Článek 134
Dovozní licence pro jablka
1. Propuštění jablek kódu KN 0808 10 80 do volného oběhu podléhá předložení dovozní licence.
2. Pro dovozní licence vydané podle tohoto článku se použije nařízení (ES) č. 1291/2000.
3. Dovozci mohou předložit žádosti o dovozní licence příslušným orgánům kteréhokoli členského státu.
Do kolonky 8 žádostí o licence doplní zemi původu a křížkem zaškrtnou slovo „ano“.
4. Při předložení své žádosti složí dovozci jistotu v souladu s hlavou III nařízení (EHS) č. 2220/85, která zaručí dodržení závazku uskutečnit dovoz během doby platnosti dovozní licence. Jistota činí 15 EUR na tunu.
S výjimkou případů vyšší moci propadne jistota zcela nebo zčásti, jestliže se v době platnosti dovozní licence dovoz neuskuteční nebo jestliže se uskuteční pouze částečně.
5. Licence se vydávají neprodleně všem žadatelům, bez ohledu na místo jejich usazení ve Společenství.
Do kolonky 8 dovozní licence se doplní země původu a křížkem se zaškrtne slovo „ano“.
6. Doba platnosti dovozní licence je tři měsíce.
Dovozní licence platí pouze pro dovozy pocházející z uvedené země.
7. Členské státy předloží Komisi každý týden ve středu - nejpozději do 12.00 hodin (bruselského času) - zprávu o množstvích jablek, pro něž byly během předchozího týdne vydány dovozní licence, rozdělených podle třetí země původu.
Tato množství se sdělují prostřednictvím elektronického systému stanoveného Komisí.
KAPITOLA II
Dovozní cla a režim vstupní ceny
Oddíl 1
Režim vstupní ceny
Článek 135
Oblast působnosti a definice
1. Tento oddíl stanoví pravidla pro použití článku 34 nařízení (ES) č. 1182/2007.
2. Pro účely tohoto oddílu:
a)
„šarží“ se rozumí zboží předložené v rámci prohlášení o propuštění do volného oběhu, které má platnost pouze pro zboží téhož původu jednoho kódu kombinované nomenklatury; a
b)
„dovozcem“ se rozumí deklarant ve smyslu čl. 4 odst. 18 nařízení (EHS) č. 2913/92 (33).
Článek 136
Sdělování cen
1. U každého produktu a období uvedených v příloze XV části A, pro každý tržní den a každý původ členské státy sdělí Komisi nejpozději do 12.00 hod (bruselského času) následujícího pracovního dne:
a)
průměrné reprezentativní ceny produktů dovezených ze třetích zemí, které se prodávají na reprezentativních dovozních trzích uvedených v čl. 137 odst. 1, a významné ceny zjištěné na jiných trzích u velkých množství dovezených produktů, nebo nejsou-li k dispozici žádné ceny na reprezentativních trzích, významné ceny dovezených produktů zjištěné na jiných trzích; a
b)
celková množství, která se vztahují k cenám uvedeným v písmenu a).
Jestliže jsou celková množství uvedená v písmenu b) nižší než jedna tuna, příslušné ceny se Komisi nesdělují.
2. Ceny uvedené v odst. 1 písm. a) se zaznamenávají:
a)
pro každý z produktů uvedených v příloze XV části A,
b)
pro každou z dostupných odrůd a velikostí, a
c)
ve stadiu dovozce/velkoobchodník nebo velkoobchodník/maloobchodník, nejsou-li k dispozici ceny ve stadiu dovozce/velkoobchodník.
Z těchto cen se odečtou tyto částky:
a)
prodejní zisk 15 % pro obchodní střediska v Londýně, Milánu a Rungis a ve výši 8 % pro ostatní obchodní střediska,
b)
náklady na dopravu a pojištění uvnitř celního území Společenství.
Pro náklady na dopravu a pojištění, které je nutno odečíst podle druhého pododstavce, mohou členské státy stanovit standardní částky odpočtu. Tyto standardní částky a metody jejich výpočtu se neprodleně oznámí Komisi.
3. Pokud jsou ceny zaznamenané v souladu s odstavcem 2 zjištěny ve stadiu velkoobchodník/maloobchodník, nejprve se sníží o 9 % s ohledem na obchodní marži velkoobchodníka, a poté o částku 0,7245 EUR na 100 kg s ohledem na náklady na manipulaci a daně a poplatky na trhu.
4. Za reprezentativní se považují:
a)
ceny produktů I. třídy jakosti za předpokladu, že množství v této třídě představují alespoň 50 % z celkových množství na trhu;
b)
ceny produktů I. třídy jakosti doplněné, pokud produkty této třídy představují méně než 50 % z celkových množství, o ceny stanovené pro produkty II. třídy jakosti u množství, které umožňuje zahrnout 50 % z celkových množství na trhu;
c)
ceny stanovené pro produkty II. třídy jakosti, nejsou-li produkty I. třídy jakosti k dispozici, pokud není rozhodnuto, že se na ně použije vyrovnávací koeficient, jestliže tyto produkty nejsou v důsledku produkčních podmínek u produktů dotyčného původu obvykle a tradičně uváděny na trh v I. třídě jakosti v důsledku jejich jakostních znaků.
Vyrovnávací koeficient uvedený v písm. c) prvního pododstavce se použije na ceny, z nichž byly odečteny částky uvedené v odstavci 2.
Článek 137
Reprezentativní trhy
Členské státy uvědomí Komisi o obvyklých tržních dnech na trzích uvedených v příloze XVI, které se považují za reprezentativní trhy.
Článek 138
Paušální dovozní hodnoty
1. U každého produktu a období uvedených v příloze XV části A, pro každý pracovní den a každý původ Komise stanoví paušální dovozní hodnotu, která se rovná váženému průměru reprezentativních cen uvedených v článku 136, od nichž je odečtena částka 5 EUR na 100 kg a valorická cla.
2. Pokud je pro produkty a období použití uvedené v příloze XV části A stanovena paušální dovozní hodnota v souladu s tímto oddílem, nepoužije se jednotková cena podle čl. 152 odst. 1 písm. a) nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 (34). Nahradí se paušální dovozní hodnotou podle odstavce 1.
3. Pokud pro produkt určitého původu není v platnosti žádná paušální dovozní hodnota, použije se průměr paušálních dovozních hodnot, který je platný pro daný produkt.
4. Během období použití stanovených v příloze XV část A jsou paušální dovozní hodnoty použitelné, dokud nejsou změněny. Přestávají však platit, pokud není Komisi po sedm po sobě následujících tržních dnů sdělena žádná průměrná reprezentativní cena.
Jestliže podle prvního pododstavce není pro daný produkt použitelná žádná paušální dovozní hodnota, rovná se paušální dovozní hodnota použitelná pro uvedený produkt jeho poslední průměrné paušální dovozní hodnotě.
5. Odchylně od odstavce 1 není s účinností od prvního dne období použití uvedených v příloze XV části A použitelná žádná paušální dovozní hodnota, pokud ji není možné vypočítat.
6. Reprezentativní ceny v eurech se převádějí s pomocí reprezentativního tržního kurzu vypočítaného pro daný den.
7. Paušální dovozní hodnoty vyjádřené v eurech zveřejní Komise způsobem, jaký uzná za vhodný.
Článek 139
Základ vstupní ceny
1. Vstupní cena, na jejímž základě jsou produkty uvedené v příloze XV části A zařazeny do celního sazebníku Evropských společenství, je podle volby dovozce rovna:
a)
ceně FOB produktů v jejich zemi původu, k níž se přičtou náklady na pojištění a dopravu na hranice celního území Společenství, pokud jsou tato cena i tyto náklady známy v době prohlášení o propuštění produktů do volného oběhu. Pokud výše uvedené ceny převyšují o více než 8 % paušální dovozní hodnotu použitelnou pro dotčený produkt uvedenou v době prohlášení o propuštění do volného oběhu, dovozce musí složit jistotu podle čl. 248 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2454/93. Pro tento účel se částka dovozního cla, které mohou nakonec produkty podléhat, rovná částce cla, kterou by dovozce zaplatil, kdyby byl dotčený produkt zařazen na základě dotyčné paušální dovozní hodnoty; nebo
b)
celní hodnotě vypočítané podle čl. 30 odst. 2 písm. c) nařízení (EHS) č. 2913/92 použité pouze na dotyčné dovezené produkty. V takovém případě se clo odečte podle ustanovení čl. 138 odst. 1. V tom případě složí dovozce jistotu uvedenou v čl. 248 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2454/93, která se rovná výši cla, které by zaplatil, kdyby byly produkty zařazeny na základě paušální dovozní hodnoty použitelné na dotyčnou šarži; nebo
c)
paušální dovozní hodnotě vypočítané v souladu s článkem 138 tohoto nařízení.
2. Vstupní cena, na jejímž základě jsou produkty uvedené v příloze XV části B zařazeny do celního sazebníku Evropských společenství, musí být podle volby dovozce rovna:
a)
ceně FOB produktů v jejich zemi původu, k níž se přičtou náklady na pojištění a dopravu na hranice celního území Společenství, pokud jsou tato cena i tyto náklady známy v době podání celního prohlášení. Mají-li celní orgány za to, že musí být vyžadována jistota podle článku 248 nařízení (EHS) č. 2454/93, musí dovozce složit jistotu, která se rovná maximální výši cla použitelné pro dotyčný produkt; nebo
b)
celní hodnotě vypočítané podle čl. 30 odst. 2 písm. c) nařízení (EHS) č. 2913/92 použité pouze na dotyčné dovezené produkty. V takovém případě se clo odečte podle ustanovení čl. 138 odst. 1. V tom případě musí dovozce složit jistotu uvedenou v článku 248 nařízení (EHS) č. 2454/93, která se rovná maximální výši cla použitelné pro dotyčný produkt.
3. Jestliže je vstupní cena vypočtena na základě ceny FOB produktů v zemi původu, vypočte se celní hodnota na základě příslušného prodeje v této ceně.
Jestliže je vstupní cena vypočtena v souladu s některým z postupů stanovených v odst. 1 písm. b) nebo c) nebo odst. 2 písm. b), vypočte se celní hodnota na stejném základě jako vstupní cena.
4. Dovozce má jeden měsíc od data prodeje dotyčných produktů, s výhradou maximální lhůty čtyř měsíců ode dne přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu, na to, aby dokázal, že šarže byla prodána za podmínek potvrzujících správnost cen uvedených v odst. 1 písm. a) nebo odst. 2 písm. a), nebo aby určil celní hodnotu uvedenou v odst. 1 písm. b) a odst. 2 písm. a). Nedodržení jednoho z těchto konečných termínů má za následek propadnutí jistoty, aniž je dotčeno použití odstavce 5.
Složená jistota se uvolní v tom rozsahu, ve kterém je celním orgánům poskytnut uspokojivý důkaz o podmínkách odbytu.
V opačném případě jistota propadá na zaplacení dovozních cel.
5. Lhůta čtyř měsíců uvedená v odstavci 4 může být na základě řádně zdůvodněné žádosti dovozce prodloužena příslušnými orgány maximálně o tři měsíce.
6. Pokud příslušné orgány při ověřování zjistí, že nebyly splněny požadavky tohoto článku, přistoupí k vybrání dlužného cla podle článku 220 nařízení (EHS) č. 2913/92. Do částky cla, které se vybere nebo které zbývá vybrat, se započítává úrok ode dne, kdy bylo zboží propuštěno do volného oběhu až do dne vybrání cla. Použitou úrokovou sazbou je sazba, která je podle vnitrostátního práva platná pro operace vybírání cel.
Oddíl 2
Dodatečná dovozní cla
Článek 140
Oblast působnosti a definice
1. Dodatečné dovozní clo podle čl. 35 odst. 1 nařízení (ES) č. 1182/2007 (dále jen „dodatečné clo“) může být použito na produkty a období uvedené v příloze XVII za podmínek stanovených v tomto oddílu.
2. Spouštěcí hodnoty pro dodatečná cla jsou uvedeny v seznamu v příloze XVII.
Článek 141
Zaznamenávání objemů
1. U každého produktu uvedeného v příloze XVII a během vyznačených období oznámí členské státy Komisi údaje týkající se objemů propuštěných do volného oběhu, přičemž použijí metodu pro dohled nad preferenčními dovozy uvedenou v článku 308d nařízení (EHS) č. 2454/93.
Toto oznámení o množstvích propuštěných do volného oběhu během předchozího týdne musí být učiněno každý týden ve středu nejpozději do 12.00 hodin (bruselského času).
2. Prohlášení za účelem propuštění do volného oběhu v případě produktů v působnosti tohoto oddílu, která celní orgány mohou přijmout na žádost deklaranta a která neobsahují některé údaje uvedené v příloze 37 nařízení (EHS) č. 2454/93, musí kromě údajů uvedených v článku 254 uvedeného nařízení obsahovat údaje o čisté hmotnosti (v kg) dotyčných produktů.
Jestliže se pro účely propuštění produktů v působnosti tohoto oddílu do volného oběhu použije zjednodušené celní prohlášení podle článku 260 nařízení (EHS) č. 2454/93, musí zjednodušená celní prohlášení obsahovat kromě ostatních požadavků údaje o čisté hmotnosti (v kg) dotyčných produktů.
Jestliže se pro účely propuštění produktů v působnosti tohoto oddílu do volného oběhu použije místní celní řízení podle článku 263 nařízení (EHS) č. 2454/93, musí oznámení celním orgánům uvedené v čl. 266 odst. 1 uvedeného nařízení obsahovat veškeré nezbytné údaje pro identifikaci zboží a také vyznačení čisté hmotnosti (v kg) dotyčných produktů.
Ustanovení čl. 266 odst. 2 písm. b) se nepoužije pro dovozy produktů v působnosti tohoto oddílu.
Článek 142
Vybírání dodatečného cla
1. Pokud se zjistí, že u jednoho z produktů v jednom z období uvedených v příloze XVII překračuje množství uvedené do volného oběhu odpovídající spouštěcí objem, uloží Komise dodatečné clo kromě případů, kdy je nepravděpodobné, že by dovozy narušily trh Společenství nebo kdyby účinky byly s ohledem na zamýšlený cíl nepřiměřené.
2. Dodatečné clo se vybírá z množství uvedených do volného oběhu po datu uložení uvedeného cla za předpokladu, že:
a)
z jejich sazebního zařazení určeného v souladu s článkem 139 vyplývá uložení nejvyšších specifických cel, která se vztahují na dovážené produkty daného původu
b)
produkty jsou dovezeny v době uložení dodatečného cla.
Článek 143
Výše dodatečného cla
Dodatečné clo uložené podle článku 142 se rovná jedné třetině cla, které je pro daný produkt stanoveno v souladu se společným celním sazebníkem.
U dovážených produktů, na něž se vztahují celní preference spojené s valorickým clem, se dodatečné clo rovná jedné třetině specifického cla pro dané produkty, pokud se použije čl. 142 odst. 2.
Článek 144
Výjimky z dodatečného cla
1. Dodatečné clo se neuloží na:
a)
zboží dovezené v rámci celních kvót uvedených v příloze VII kombinované nomenklatury;
b)
zboží dopravované do Společenství podle odstavce 2.
2. Za zboží dopravované do Společenství se považuje zboží, které:
a)
opustilo zemi původu před rozhodnutím o uložení dodatečného cla a
b)
převáží se s přepravním dokladem platným pro přepravu z místa nakládky v zemi původu do místa vykládky ve Společenství, který byl vystaven ještě před uložením uvedeného dodatečného cla.
3. Zúčastněné osoby uspokojivě prokážou celním orgánům, že podmínky uvedené v odstavci 2 byly splněny.
Celní orgány však mohou mít za to, že vyvážené produkty opustily zemi původu přede dnem uložení dodatečného cla, pokud je předložen některý z těchto dokladů:
a)
u lodní přepravy lodní náložný list, z něhož vyplývá, že nakládka byla provedena před tímto dnem,
b)
u železniční přepravy náložný list, který byl orgánem železnice země původu přijat před tímto dnem,
c)
u silniční přepravy přepravní smlouva (CMR) nebo jiný tranzitní dokument vystavený v zemi původu před tímto dnem, pokud jsou dodrženy podmínky stanovené dvoustrannými nebo mnohostrannými dohodami o tranzitu Společenství nebo o společném tranzitu,
d)
u letecké přepravy letecký náložný list, z něhož vyplývá, že letecká společnost přijala produkty před tímto dnem.
HLAVA V
OBECNÁ, ZRUŠOVACÍ, PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 145
Kontroly
Aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení tohoto nařízení nebo jiné právní předpisy Společenství, zavedou členské státy kontroly a opatření v míře nezbytné pro zajištění řádného používání nařízení (ES) č. 1182/2007 a tohoto nařízení. Kontroly a opatření musí být účinné, přiměřené a odrazující, aby poskytovaly odpovídající ochranu finančních zájmů Společenství.
Zajistí zejména, aby:
a)
bylo možno kontrolovat veškerá kritéria způsobilosti stanovená právními předpisy Společenství nebo vnitrostátními právními předpisy, vnitrostátním rámcem nebo vnitrostátní strategií;
b)
příslušné orgány odpovědné za provádění kontrol měly k dispozici dostatečný počet pracovníků s odpovídající kvalifikací a zkušenostmi pro účinné provádění kontrol; a
c)
byly stanoveny kontroly k zamezení neoprávněného dvojího financování opatření podle tohoto nařízení a z jiných režimů Společenství nebo vnitrostátních režimů.
Článek 146
Vnitrostátní sankce
Aniž jsou dotčeny sankce uvedené v tomto nařízení nebo nařízení (ES) č. 1182/2007, zajistí členské státy, pokud jde o nesrovnalosti způsobené ve vztahu k požadavkům uvedeným v tomto nařízení nebo nařízení (ES) č. 1182/2007, používání sankcí na vnitrostátní úrovni, které musí být účinné, přiměřené a odrazující, aby poskytovaly odpovídající ochranu finančních zájmů Společenství.
Článek 147
Uměle vytvořené situace
Aniž jsou dotčena jakákoli zvláštní opatření stanovená v tomto nařízení nebo nařízení (ES) č. 1182/2007, neprovádí se žádná platba ve prospěch osob, u nichž je zjištěno, že uměle vytvořily podmínky požadované pro poskytnutí takových plateb a získaly tak výhodu, která je v rozporu s cíli dotyčného režimu podpor.
Článek 148
Sdělování
1. Aniž jsou dotčena jakákoli zvláštní ustanovení tohoto nařízení, provádějí se veškerá sdělení mezi členskými státy a Komisí v rámci tohoto nařízení prostředky a formou, jež stanoví Komise.
Sdělení, které nebyla učiněna stanovenými prostředky a ve stanovené formě, mohou být pokládána za zcela neučiněná, aniž je dotčen odstavec 3.
2. Aniž jsou dotčena jakákoli zvláštní ustanovení tohoto nařízení, přijmou členské státy veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby byly schopny dodržet lhůty pro sdělování stanovené v tomto nařízení.
3. Jestliže členský stát nepředloží sdělení v souladu s požadavky tohoto nařízení nebo nařízení (ES) č. 1182/2007 nebo pokud se sdělení zdá být nesprávné s ohledem na objektivní skutečnosti známé Komisi, může Komise částečně nebo zcela pozastavit měsíční platby uvedené v článku 14 nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 (35), pokud jde o odvětví ovoce a zeleniny, a to do až doby, kdy je sdělení učiněno správně.
Článek 149
Zjevné chyby
Veškerá sdělení, žádosti a požadavky předložené členskému státu podle tohoto nařízení nebo nařízení (ES) č. 1182/2007, včetně žádostí o podpory, mohou být po svém podání kdykoli upraveny v případě, že v nich příslušný orgán zjistí zjevné chyby.
Článek 150
Vyšší moc a mimořádné okolnosti
Jestliže má být v souladu s tímto nařízením nebo nařízením (ES) č. 1182/2007 uložena sankce nebo odňata výhoda nebo uznání, není taková sankce uložena nebo odnětí provedeno v případech vyšší moci nebo mimořádných okolností ve smyslu čl. 40 odst. 4 nařízení (ES) č. 1782/2003.
Případ vyšší moci však musí být včetně příslušných důkazů, uspokojivě doložených příslušnému orgánu, oznámen orgánu do deseti pracovních dnů ode dne, kdy je dotčená osoba schopna tak učinit.
Článek 151
Zrušení
Nařízení (ES) č. 3223/94, (ES) č. 1555/96, (ES) č. 961/1999, (ES) č. 544/2001, (ES) č. 1148/2001, (ES) č. 2590/2001, (ES) č. 1791/2002, (ES) č. 2103/2002, (ES) č. 48/2003, (ES) č. 606/2003, (ES) č. 761/2003, (ES) č. 1432/2003, (ES) č. 1433/2003, (ES) č. 1943/2003, (ES) č. 103/2004, (ES) č. 1557/2004, (ES) č. 179/2006, (ES) č. 430/2006, (ES) č. 431/2006 a (ES) č. 1790/2006 se zrušují.
Zrušená nařízení však případně zůstanou v platnosti pro účely čl. 55 odst. 1 nařízení (ES) č. 1182/2007.
Článek 152
Přechodná ustanovení
1. Aniž je dotčen článek 2 tohoto nařízení, platí výhradně pro účely použití čl. 55 odst. 1 nařízení (ES) č. 1182/2007 definice hospodářských roků pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2201/96, platné před okamžikem vstupu tohoto nařízení v platnost.
2. Pravidla pro schvalování všech operačních programů předložených v roce 2007 jsou pravidla platná bezprostředně před datem použití tohoto nařízení.
Operační programy, na které se vztahují výhody podle čl. 55 odst. 3 písm. a) nařízení (ES) č. 1182/2007, mohou pokračovat až do konce za předpokladu, že jsou v souladu s pravidly platnými bezprostředně před datem použití tohoto nařízení.
Odchylně od článků 66 a 67 tohoto nařízení mohou členské státy přijmout veškeré nezbytné předpisy umožňující organizacím producentů změnit jejich operační programy co nejdříve po vstupu tohoto nařízení v platnost za účelem použití čl. 55 odst. 3 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 1182/2007.
3. Pravidla týkající se minimálních znaků přírodních surovin dodaných ke zpracování a minimálních požadavků na jakost hotových produktů, která zůstávají v platnosti pro suroviny sklízené na území členských států, jež využívají přechodného opatření podle článku 68b nebo článku 143bc nařízení (ES) č. 1782/2003, jsou pro účely čl. 55 odst. 6 nařízení (ES) č. 1182/2007, kromě příslušných obchodních norem uvedených v článku 2 nařízení (ES) č. 1182/2007, pravidla obsažená v nařízeních Komise uvedených v příloze XVIII.
Článek 153
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2008.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 21. prosince 2007.
RÈGLEMENT (CE) N o 1580/2007 DE LA COMMISSION
du 21 décembre 2007
portant modalités d'application des règlements (CE) no 2200/96, (CE) no 2201/96 et (CE) no 1182/2007 du Conseil dans le secteur des fruits et légumes
LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté européenne,
vu le règlement (CE) no 2200/96 du Conseil du 28 octobre 1996 portant organisation commune des marchés dans le secteur des fruits et légumes (1), et notamment son article 1er, paragraphe 3,
vu le règlement (CE) no 2201/96 du Conseil du 28 octobre 1996 portant organisation commune des marchés dans le secteur des produits transformés à base de fruits et légumes (2), et notamment son article 1er, paragraphe 3,
vu le règlement (CE) no 1182/2007 du Conseil du 26 septembre 2007 établissant des règles spécifiques pour le secteur des fruits et légumes, modifiant les directives 2001/112/CE et 2001/113/CE ainsi que les règlements (CEE) no 827/68, (CE) no 2200/96, (CE) no 2201/96, (CE) no 2826/2000, (CE) no 1782/2003 et (CE) no 318/2006, et abrogeant le règlement (CE) no 2202/1996 (3), et notamment son article 42,
considérant ce qui suit:
(1)
Le règlement (CE) no 1182/2007 a modifié le régime applicable au secteur des fruits et légumes établi par les règlements (CE) no 2200/96 et (CE) no 2201/96, et par le règlement (CE) no 2202/96 du Conseil du 28 octobre 1996 instituant un régime d'aide aux producteurs de certains agrumes (4).
(2)
Les modalités d'application actuelles des règles régissant le secteur des fruits et légumes figurent une multitude de règlements, dont un grand nombre ont été modifiés à plusieurs reprises. Il convient de modifier ces modalités d’application à la suite des modifications apportées au régime applicable aux fruits et légumes par le règlement (CE) no 1182/2007, et compte tenu de l’expérience acquise. Étant donné l’ampleur des modifications, il est nécessaire, par souci de clarté, d’intégrer toutes les modalités d’application dans un nouveau règlement distinct.
(3)
Il convient dès lors d’abroger les règlements suivants de la Commission:
-
règlement (CE) no 3223/94 du 21 décembre 1994 portant modalités d’application du régime à l’importation des fruits et légumes (5),
-
règlement (CE) no 1555/96 de la Commission du 30 juillet 1996 portant modalités d’application du régime relatif à l’application des droits additionnels à l’importation dans le secteur des fruits et légumes (6),
-
règlement (CE) no 961/1999 de la Commission du 6 mai 1999 arrêtant les modalités d’application relatives à l’extension des règles édictées par les organisations de producteurs de fruits et légumes (7),
-
règlement (CE) no 544/2001 de la Commission du 20 mars 2001 établissant les modalités d’application du règlement (CE) no 2200/96 du Conseil en ce qui concerne l’aide financière s’ajoutant aux fonds opérationnels (8),
-
règlement (CE) no 1148/2001 de la Commission du 12 juin 2001 concernant les contrôles de conformité avec les normes de commercialisation applicables dans le secteur des fruits et légumes frais (9),
-
Règlement (CE) no 2590/2001 de la Commission du 21 décembre 2001 portant agrément des opérations de contrôles de conformité aux normes de commercialisation applicables aux fruits et légumes frais effectuées en Suisse avant l’importation dans la Communauté européenne (10),
-
règlement (CE) no 1791/2002 de la Commission du 9 octobre 2002 portant agrément des opérations de contrôle de conformité avec les normes de commercialisation applicables aux fruits et légumes frais effectuées au Maroc avant l’importation dans la Communauté européenne (11),
-
règlement CE) no 2103/2002 de la Commission du 28 novembre 2002 portant agrément des opérations de contrôle de conformité avec les normes de commercialisation applicables aux fruits et légumes frais effectuées en Afrique du Sud avant l’importation dans la Communauté (12),
-
règlement (CE) no 48/2003 de la Commission du 10 janvier 2003 fixant les règles applicables aux mélanges de fruits et légumes frais de différentes espèces dans un même emballage de vente (13),
-
règlement (CE) no 606/2003 de la Commission du 2 avril 2003 portant agrément des opérations de contrôle de conformité avec les normes de commercialisation applicables aux fruits et légumes frais effectuées en Israël avant l’importation dans la Communauté (14),
-
règlement (CE) no 761/2003 de la Commission du 30 avril 2003 portant agrément des opérations de contrôle de conformité avec les normes de commercialisation applicables aux fruits et légumes frais effectuées en Inde avant l’importation dans la Communauté (15),
-
règlement (CE) no 1432/2003 de la Commission du 11 août 2003 portant modalités d’application du règlement (CE) no 2200/96 du Conseil en ce qui concerne la reconnaissance des organisations de producteurs et la préreconnaissance des groupements de producteurs (16),
-
règlement (CE) no 1433/2003 de la Commission du 11 août 2003 portant modalités d’application du règlement (CE) no 2200/96 du Conseil en ce qui concerne les fonds opérationnels, les programmes opérationnels et l’aide financière (17),
-
règlement (CE) no 1943/2003 de la Commission du 3 novembre 2003 portant modalités d’application du règlement (CE) no 2200/96 du Conseil en ce qui concerne les aides aux groupements de producteurs préreconnus (18),
-
règlement (CE) no 103/2004 de la Commission du 21 janvier 2004 portant modalités d’application du règlement (CE) no 2200/96 du Conseil en ce qui concerne le régime des interventions et des retraits du marché dans le secteur des fruits et légumes (19),
-
règlement (CE) no 1557/2004 de la Commission du 1er septembre 2004 portant agrément des opérations de contrôle de conformité avec les normes de commercialisation applicables à certains fruits frais effectuées en Nouvelle-Zélande avant l’importation dans la Communauté (20),
-
règlement (CE) no 179/2006 de la Commission du 1er février 2006 instaurant un régime de certificats d’importation pour les pommes originaires de pays tiers (21),
-
règlement (CE) no 430/2006 de la Commission du 15 mars 2006 portant agrément des opérations de contrôle de conformité avec les normes de commercialisation applicables aux fruits et légumes frais effectuées au Sénégal avant l’importation dans la Communauté (22),
-
règlement (CE) no 431/2006 de la Commission du 15 mars 2006 portant agrément des opérations de contrôle de conformité avec les normes de commercialisation applicables aux fruits et légumes frais effectuées au Kenya avant l’importation dans la Communauté (23),
-
règlement (CE) no 1790/2006 de la Commission du 5 décembre 2006 portant agrément des opérations de contrôle de conformité avec les normes de commercialisation applicables aux fruits et légumes frais effectuées en Turquie avant l’importation dans la Communauté (24),
(4)
Il convient d’adopter les modalités d’application du règlement (CE) no 1182/2007.
(5)
Il y a lieu de fixer des campagnes de commercialisation pour les produits à base de fruits et légumes. Étant donné qu'il n'y a plus dans le secteur de régimes d’aide qui suivent le cycle des récoltes des produits concernés, il est possible d’harmoniser toutes les campagnes de commercialisation pour qu'elles correspondent à l’année civile.
(6)
Le règlement (CE) no 1182/2007 autorise la Commission à fixer des normes de commercialisation pour les produits à base de fruits et légumes et dispose en son article 2, paragraphe 7, que les règlements existants qui prévoient ce type de normes restent applicables jusqu'à l’adoption de nouvelles normes.
(7)
Il convient toutefois de prévoir des dérogations à l’application des normes de commercialisation pour certaines opérations qui sont soit très marginales et/ou spécifiques ou qui ont lieu au début de la chaîne de distribution, ou pour des produits destinés à la transformation.
(8)
Il importe que les mentions qui doivent figurer sur l’étiquette pour assurer la conformité avec les normes de commercialisation soient bien visibles.
(9)
Les emballages contenant différentes espèces de fruits et légumes frais sont de plus en plus courants sur le marché et permettent de répondre à la demande de certains consommateurs. La loyauté des transactions commerciales implique que les fruits et légumes frais vendus dans un même emballage soient homogènes en ce qui concerne la qualité. Pour les produits qui ne sont pas normalisés au niveau communautaire, il est possible de s’assurer de cette homogénéité par le recours à des dispositions génériques. Il convient de prévoir des dispositions d’étiquetage pour les mélanges de différentes espèces de fruits et légumes contenus dans un même emballage. Il importe que ces dispositions soient moins rigoureuses que celles fixées par les normes de commercialisation, notamment pour tenir compte de l’espace disponible sur l’étiquette.
(10)
Il convient que chaque État membre désigne les organismes de contrôle responsables de l’exécution des contrôles de conformité à chaque stade de la commercialisation. Il est souhaitable qu'un de ces organismes soit chargé des contacts et de la coordination entre tous les autres organismes désignés.
(11)
La connaissance des opérateurs et de leurs principales caractéristiques étant un outil indispensable pour l’analyse à effectuer par les États Membres, il est nécessaire de créer dans chaque État Membre un registre des opérateurs du secteur des fruits et légumes frais.
(12)
Il convient que les contrôles de conformité soient effectués par sondage et se concentrent sur les opérateurs pour lesquels les risques de trouver des marchandises non conformes sont les plus importants. En fonction des caractéristiques de leur marché national, il convient que les États membres établissent les règles selon lesquelles ils orientent en priorité les contrôles vers telle ou telle catégorie d’opérateur. Par souci de transparence, il y a lieu de communiquer ces règles à la Commission.
(13)
Il convient que les États membres s’assurent que les exportations de fruits et légumes frais vers les pays tiers soient conformes aux normes de commercialisation et certifient leur conformité, conformément aux dispositions du protocole de Genève sur la normalisation des fruits et légumes frais et des produits secs et séchés, conclu dans le cadre de la Commission économique pour l’Europe des Nations unies ainsi que le régime de l’Organisation de coopération et de développement économiques (OCDE) pour l’application de normes internationales aux fruits et légumes.
(14)
Il convient également que les importations de fruits et légumes frais en provenance de pays tiers soient conformes aux normes de commercialisation ou à des normes équivalentes à celles-ci. Un contrôle de conformité sera donc effectué avant l’introduction de ces marchandises sur le territoire douanier de la Communauté, sauf pour les lots de petite taille pour lesquels les autorités/organismes de contrôle estiment qu’il y a peu de risques de non-conformité. Dans les pays tiers qui offrent des garanties satisfaisantes de la conformité avec les normes, les contrôles avant exportation peuvent être exécutés par les organismes de contrôle desdits pays tiers. Lorsque cette possibilité est mise en œuvre, il convient que les États membres vérifient régulièrement la qualité/l’efficacité des contrôles avant exportation effectués par les organismes de contrôle des pays tiers et informent la Commission des résultats de ces vérifications.
(15)
Il y a lieu de s’assurer que les produits destinés à la transformation industrielle, qui ne sont pas soumis à l’obligation de conformité avec les normes de commercialisation, ne sont pas écoulés sur le marché des produits destinés à être consommés à l’état frais. Il convient que ces produits soient convenablement étiquetés et, dans certains cas/si possible, accompagnés d’un certificat de destination industrielle attestant une utilisation finale du produit et permettant de procéder à un contrôle.
(16)
Il importe que les fruits et légumes dont la conformité avec les normes de commercialisation est contrôlée soient soumis au même type de contrôle, quel que soit leur stade de commercialisation. Il convient à cet effet d’appliquer les modalités de contrôle recommandées par la Commission économique pour l’Europe des Nations unies, elles-mêmes conformes aux recommandations de l’OCDE en la matière. Il est cependant nécessaire de prévoir des modalités spécifiques concernant les contrôles au stade de la vente au détail.
(17)
Il y a lieu de prendre des dispositions relatives à la reconnaissance des organisations de producteurs en ce qui concerne les produits pour lesquels elles en font la demande. Lorsque la demande de reconnaissance est introduite uniquement pour des produits destinés à la transformation, il convient de s’assurer que les produits sont effectivement livrés à la transformation.
(18)
Pour contribuer à atteindre les objectifs du régime applicable au secteur des fruits et légumes et pour garantir que les organisations de producteurs effectuent leur travail d’une manière durable et efficace, il est nécessaire d’avoir une stabilité optimale au sein des organisations de producteurs. Il convient donc de prévoir une période minimale d’adhésion du producteur à l’organisation de producteurs. Il y a lieu de laisser aux États membres la faculté de fixer les délais de préavis et les dates de prise d’effet de la renonciation à la qualité de membre.
(19)
Il importe que les activités principales et essentielles d’une organisation de producteurs concernent la concentration de l’offre et la commercialisation. Toutefois, il convient d’autoriser d’autres activités de l’organisation de producteurs, qu’elles soient ou non commerciales. Il y a lieu notamment de favoriser la coopération entre organisations de producteurs, en permettant que la commercialisation de fruits et légumes achetés exclusivement à une autre organisation de producteurs reconnue ne soit pas prise en compte ni dans le calcul de l’activité principale ni dans les autres activités. En ce qui concerne la fourniture des moyens techniques, il est approprié d’élargir les possibilités afin d’inclure la fourniture par les membres d’une organisation de producteurs.
(20)
Les organisations de producteurs peuvent détenir des participations dans des filiales qui contribuent à augmenter la valeur ajoutée de la production de leurs membres. Il y a lieu de fixer des règles relatives au calcul de la valeur de cette production commercialisée. Après une période de transition pour permettre leur adaptation, il importe que les activités principales de ces filiales soient identiques à celles de l’organisation de producteurs.
(21)
Il y a lieu d’établir des règles détaillées concernant la reconnaissance et le fonctionnement des associations d’organisations de producteurs, des organisations transnationales de producteurs et des associations transnationales d’organisations de producteurs prévus par le règlement (CE) no 1182/2007. Par souci de cohérence, il convient que ces règles reflètent autant que possible les règles équivalentes adoptées pour les organisations de producteurs.
(22)
Afin de faciliter la concentration de l’offre, il convient d’encourager la fusion des organisations de producteurs existantes pour en créer de nouvelles, en fixant des règles relatives à la fusion des programmes opérationnels des organisations qui ont fusionné.
(23)
Tout en respectant le principe selon lequel une organisation de producteurs est constituée à leur initiative et est contrôlée par eux, il convient de laisser aux États membres la faculté d’établir les conditions auxquelles d’autres personnes physiques ou morales sont acceptées comme membres d’une organisation de producteurs et/ou d’une association d’organisations de producteurs.
(24)
Afin de garantir que les organisations de producteurs représentent réellement un nombre minimal de producteurs, il importe que les États membres prennent des mesures pour éviter qu’une minorité de membres qui détiennent éventuellement la plus grande part du volume de production de l’organisation de producteurs en cause dominent abusivement la gestion et le fonctionnement de l’organisation.
(25)
Afin de tenir compte des situations différentes de production et de commercialisation dans la Communauté, il convient que les États membres établissent les conditions relatives à la préreconnaissance des groupements de producteurs qui présentent un plan de reconnaissance.
(26)
Pour favoriser la création d’organisations de producteurs stables et en mesure de contribuer à la réalisation des objectifs du secteur des fruits et légumes d’une façon durable, il convient qu’une préreconnaissance ne soit accordée qu’aux groupements de producteurs qui puissent démontrer leur capacité à se conformer à toutes les exigences relatives à la reconnaissance dans un laps de temps déterminé.
(27)
Il convient de déterminer les informations que les groupements de producteurs doivent indiquer dans le plan de reconnaissance. Pour leur permettre de mieux remplir les conditions de reconnaissance, il est nécessaire d’autoriser des modifications dudit plan. Dans ce but, il convient de prévoir que l’État membre puisse demander à l’organisation de producteurs de prendre des mesures correctives en vue d’assurer la réalisation du plan.
(28)
Le groupement de producteurs peut satisfaire aux conditions de reconnaissance avant le terme du plan de reconnaissance. Il convient de prévoir des dispositions pour permettre audit groupement d’introduire une demande de reconnaissance accompagnée d’un projet de programme opérationnel. Par souci de cohérence, il convient que l’octroi d’une telle reconnaissance à un groupement de producteurs marque le terme de son plan de reconnaissance et l’interruption de l’aide prévue pour ce plan. Toutefois, pour tenir compte du financement pluriannuel des investissements, il importe que les investissements qui peuvent bénéficier d’une aide puissent être transférés dans les programmes opérationnels.
(29)
Pour faciliter la bonne application du régime d’aide destiné à couvrir les frais de constitution et de fonctionnement administratif des groupements de producteurs, il convient d’octroyer cette aide sous la forme d’une aide forfaitaire. Pour respecter les contraintes budgétaires, il convient d’imposer un plafond à cette aide forfaitaire. De plus, compte tenu des besoins financiers différents de groupements de producteurs de tailles différentes, il convient d’adapter ce plafond en fonction de la valeur de la production commercialisable des groupements de producteurs.
(30)
Par souci de cohérence et en vue de faciliter le passage au statut de groupement de producteurs reconnu, il convient d’appliquer aux groupements de producteurs des règles identiques à celles applicables aux organisations de producteurs en ce qui concerne leurs activités principales et la valeur de la production commercialisée.
(31)
En cas de fusion, il convient de prévoir la possibilité d’octroyer les aides aux groupements de producteurs résultant de la fusion, afin de tenir compte des besoins financiers des nouveaux groupements de producteurs et de garantir la bonne application du régime d’aide.
(32)
Pour faciliter l’application du régime de soutien aux programmes opérationnels, il importe que la production commercialisée des organisations de producteurs soit clairement définie, et notamment que soient mentionnés les produits qui entrent en ligne de compte ainsi que le stade de la commercialisation auquel il y a lieu de calculer la valeur de la production. Il importe que d’autres méthodes de calcul de la production commercialisable puissent également être appliquées en cas de fluctuations annuelles ou de données insuffisantes. Afin d’éviter les abus dans l’application du régime, il convient, d’une manière générale, de ne pas autoriser les organisations de producteurs à modifier les périodes de référence en cours de programme.
(33)
Pour assurer une bonne utilisation de l’aide, il faut établir des règles relatives à la gestion des fonds opérationnels et les contributions financières des associés à ces fonds en prévoyant autant de flexibilité que possible à condition que tous les producteurs puissent bénéficier du fonds opérationnel et participer de manière démocratique aux décisions relatives à son utilisation.
(34)
Il importe de prévoir des dispositions relatives au champ d’application et à la structure de la stratégie nationale en matière de programmes opérationnels à caractère durable et du cadre national pour les actions en faveur de l’environnement. Il s’agit d’optimiser l’allocation des ressources budgétaires et d’améliorer la qualité de la stratégie.
(35)
Dans l’intérêt d’une saine gestion, il importe de définir les procédures de présentation et d’approbation des programmes opérationnels, y compris les échéances à respecter, de telle sorte que les autorités compétentes puissent évaluer correctement les informations et que les mesures et les activités puissent être incluses dans les programmes ou en être exclues. Les programmes étant gérés sur une base annuelle, il convient de préciser que les programmes non approuvés avant une date donnée seront reportés d’un an.
(36)
Il y a lieu de prévoir une procédure permettant de modifier annuellement les programmes opérationnels pour l’année suivante, de manière à pouvoir les adapter afin de tenir compte de nouvelles conditions qui étaient imprévisibles au moment de la présentation initiale des programmes. En outre, il convient de prévoir la possibilité de remanier les mesures et les montants du fonds opérationnel au cours de chaque année d’exécution d’un programme. Il importe que tous ces changements respectent certaines limites et conditions, à définir par les États membres, notamment leur notification obligatoire aux autorités compétentes, afin de garantir le maintien des objectifs généraux des programmes approuvés.
(37)
Pour des raisons de sécurité financière et juridique, il y a lieu de dresser la liste des actions et des dépenses qui ne peuvent pas être couvertes par des programmes opérationnels.
(38)
En cas d’investissements concernant des exploitations, afin d’éviter tout enrichissement non justifié d’un particulier ayant rompu ses liens avec l’organisation au cours de la durée de vie utile de l’investissement, il y a lieu de prévoir des dispositions autorisant l’organisation à récupérer la valeur résiduelle de celui-ci, que cet investissement appartienne à un membre ou à l’organisation.
(39)
Afin d’assurer la bonne application du régime, il convient de préciser les informations qui doivent figurer dans les demandes d’aides, ainsi que les procédures relatives au paiement de l’aide. Pour éviter les difficultés de trésorerie, il importe de mettre à la disposition des organisations de producteurs un système de paiement d’avances assorties des garanties appropriées. Pour des raisons similaires, il convient qu’un autre système permette le remboursement des dépenses déjà supportées.
(40)
Il convient d’établir les dispositions détaillées concernant le champ d’application et la mise en œuvre des mesures de gestion et de prévention des crises. Dans la mesure du possible, il convient que ces dispositions soient souples et rapidement applicables en cas de crise, de manière à ce que les États membres et les organisations de producteurs puissent eux-mêmes prendre des décisions. Toutefois, il importe de prévenir les abus et de fixer des limites en ce qui concerne l’utilisation de certaines mesures, y compris sur le plan financier. Il importe également de garantir le respect des exigences phytosanitaires et environnementales.
(41)
En ce qui concerne les retraits du marché, il y a lieu d’adopter des règles détaillées tenant compte de l’importance potentielle de la mesure. En particulier, il convient d’établir des règles concernant le système de soutien accru accordé aux fruits et légumes retirés du marché qui sont distribués gratuitement, à titre d’aide humanitaire par des organisations caritatives et par certains autres établissements et institutions. De plus, il convient de fixer des plafonds pour les aides au retrait du marché pour s’assurer qu’elles ne deviennent pas pour les produits un débouché de substitution permanent à la mise sur le marché. Dans ce contexte, pour les produits pour lesquels un niveau maximal d’indemnité communautaire de retrait a été fixé à l’annexe V du règlement (CE) no 2200/96, il convient de continuer à utiliser ce niveau, moyennant une certaine augmentation, pour indiquer que ces retraits font actuellement l’objet d’un cofinancement. Pour d’autres produits, pour lesquels l’expérience n’a pas encore montré de risque de retraits massifs, il y a lieu d’autoriser les États membres à fixer des niveaux maximaux de soutien. Toutefois, pour des raisons similaires, il convient, dans tous les cas, de fixer pour les retraits une limite quantitative par produit et par organisation de producteurs.
(42)
Il convient d’adopter des règles détaillées relatives à l’aide financière nationale que les États membres peuvent octroyer dans les régions de la Communauté où le degré d’organisation des producteurs est particulièrement faible, y compris une définition de ce qu’on entend par un niveau d’organisation particulièrement faible. Il convient de prévoir également des procédures concernant l’approbation de cette aide nationale, l’approbation du remboursement de l’aide par la Communauté et le montant de ce remboursement, ainsi que le niveau de remboursement, procédures dont il serait souhaitable qu’elles reflètent celles qui sont actuellement applicables.
(43)
Il y a également lieu d’adopter des règles détaillées concernant les conditions dans lesquelles les règles établies par les organisations de producteurs ou par les associations de ces organisations dans le secteur des fruits et légumes peuvent être élargies à l’ensemble des producteurs établis dans une zone économique déterminée. Lorsque les produits sont vendus sur l’arbre, il convient de préciser quelles sont les règles susceptibles d’être étendues au producteur ou à l’acheteur.
(44)
Les producteurs de pommes de la Communauté ont récemment dû faire face à une situation difficile, imputable notamment à une augmentation notable des importations de pommes en provenance de certains pays tiers de l’hémisphère sud. C’est la raison pour laquelle il convient d’améliorer le contrôle des importations de pommes. Un mécanisme fondé sur la délivrance de certificats d’importation comportant la constitution d’une garantie assurant la réalisation des opérations en vue desquelles ces certificats ont été demandés constitue l’instrument adapté pour atteindre cet objectif. Il y a lieu d’appliquer les dispositions du règlement (CE) no 1291/2000 de la Commission du 9 juin 2000 portant modalités communes d’application du régime de certificats d’importation, d’exportation et de préfixation pour les produits agricoles (25), ainsi que celles du règlement (CEE) no 2220/85 de la Commission du 22 juillet 1985 établissant les modalités communes d’application des prélèvements et des taxes à l’exportation pour les produits agricoles (26).
(45)
Il convient d’adopter des règles détaillées relatives au système des prix d’entrée des fruits et légumes. La plupart des fruits et légumes périssables concernés étant fournis sous le régime de la vente en consignation, il est particulièrement difficile de déterminer leur valeur. Il y a lieu de définir les méthodes envisageables pour calculer le prix d’entrée sur la base duquel il faut classer les produits importés dans le tarif douanier commun. En particulier, il convient d’établir les valeurs forfaitaires à l’importation sur la base de la moyenne pondérée des prix moyens des produits et il importe d’adopter une disposition particulière pour les cas dans lesquels aucun cours n’est disponible pour un produit d’une origine déterminée. Dans certaines circonstances, il y a lieu de prévoir une disposition relative à la constitution d’une garantie afin de s’assurer de la bonne application du système.
(46)
Il convient d’adopter des règles détaillées relatives au droit à l’importation qui peut être imposé sur certains produits en plus de celui prévu par le tarif douanier commun. Le droit additionnel peut être imposé si le volume des importations du produit concerné est supérieur au seuil de déclenchement fixé pour le produit et pour la période concernée. Les marchandises en voie d’acheminement vers la Communauté ne sont pas soumises au droit additionnel et partant il y a lieu d’arrêter des dispositions particulières pour ces marchandises.
(47)
Il convient de prévoir un suivi et une évaluation appropriés des programmes et régimes en cours en vue d’apprécier l’efficacité de leur mise en œuvre par les organisations de producteurs et par les États membres.
(48)
Il convient d’établir des mesures ou des dispositions relatives au type, au format et aux moyens de communication nécessaires à la mise en œuvre du présent règlement. Il importe que ces mesures ou dispositions couvrent les communications des producteurs et des organisations de producteurs aux États membres et celles des États membres à la Commission, ainsi que les suites à donner aux communications tardives ou inexactes.
(49)
Il y a lieu d’arrêter des mesures relatives aux contrôles nécessaires afin de garantir une application correcte du présent règlement et du règlement (CE) no 1182/2007, ainsi que les sanctions applicables dans les cas où des irrégularités sont décelées. Il convient que ces mesures couvrent à la fois les contrôles et sanctions spécifiques établis au niveau communautaire et les contrôles et sanctions supplémentaires prévus à l’échelle nationale. Il importe que ces mesures soient dissuasives, efficaces et proportionnées. Il convient de prévoir des dispositions pour les cas d’erreur manifeste, de force majeure et autres circonstances exceptionnelles, afin de garantir un traitement équitable des producteurs. Il y a lieu d’établir des règles concernant les situations créées artificiellement, afin d’éviter que des avantages puissent en être tirés.
(50)
Il convient de prendre des dispositions afin de faciliter le passage du système précédent au nouveau système prévu par le présent règlement, ainsi que la mise en œuvre des dispositions transitoires énoncées à l’article 55 du règlement (CE) no 1182/2007.
(51)
Les mesures prévues au présent règlement sont conformes à l’avis du comité de gestion des fruits et légumes,
A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
TITRE I
DISPOSITIONS INTRODUCTIVES
Article premier
Champ d’application et emploi des termes
1. Le présent règlement porte modalités d’application des règlements (CE) no 2200/96, (CE) no 2201/96 et (CE) no 1182/2007.
2. Sauf dispositions contraires du présent règlement, les termes utilisés dans les règlements visés au paragraphe 1 ont le même sens lorsqu’ils sont utilisés dans le présent règlement.
Article 2
Campagnes de commercialisation
Les campagnes de commercialisation des produits visés à l’article 1er, paragraphe 2, du règlement (CE) no 2200/96 et à l’article 1er, paragraphe 2, du règlement (CE) no 2201/96 s’étendent du 1er janvier au 31 décembre.
TITRE II
CLASSEMENT DES PRODUITS
CHAPITRE I
Règles générales
Article 3
Exceptions et dérogations à l’application des normes de commercialisation
1. Par dérogation à l’article 2, paragraphe 5, du règlement (CE) no 1182/2007, ne sont pas soumis à l’obligation de conformité avec les normes de commercialisation:
a)
les produits acheminés vers les usines de transformation, sauf dans les cas où des critères minimaux de qualité sont spécifiquement établis dans le présent règlement pour les produits destinés à la transformation industrielle;
b)
les produits cédés au consommateur pour ses besoins personnels par le producteur sur le lieu de son exploitation, et
c)
sur décision de la Commission prise à la demande d’un État membre selon la procédure visée à l’article 46 du règlement (CE) no 2200/96, les produits d’une région donnée vendus par le commerce de détail de cette région pour répondre à une consommation locale traditionnelle notoirement connue.
2. Par dérogation à l’article 2, paragraphe 5, du règlement (CE) no 1182/2007, ne sont pas soumis à l’obligation de conformité avec les normes de commercialisation à l’intérieur de la région de production:
a)
les produits vendus ou livrés par le producteur à des stations de conditionnement et d’emballage ou à des stations d’entreposage ou acheminés de l’exploitation du producteur vers ces stations, et
b)
les produits acheminés des stations d’entreposage vers les stations de conditionnement et d’emballage.
3. Par dérogation aux dispositions de l’article 2, paragraphe 5, du règlement (CE) no 1182/2007, les États membres peuvent ne pas soumettre les produits suivants à l’obligation de conformité avec les normes de commercialisation ou avec certaines dispositions des normes de commercialisation:
a)
les produits exposés en vue de la vente, mis en vente, vendus, livrés ou commercialisés de toute autre manière par le producteur sur les lieux de vente en gros, et notamment sur les marchés à la production, situés dans la région de production, et
b)
les produits acheminés de ces lieux de vente en gros vers des stations de conditionnement et d’emballage ou des stations d’entreposage situées dans la même région de production.
En cas d’application du premier alinéa, l’État membre concerné notifie à la Commission les mesures qu’il a prises.
4. La preuve doit être fournie à l’autorité compétente de l’État membre que les produits visés au paragraphe 1, point a), et au paragraphe 2 répondent aux conditions prévues, notamment en ce qui concerne leur destination.
Article 4
Mentions prévues en matière de marquage
1. Les mentions prévues en matière de marquage par les normes de commercialisation établies conformément à l’article 2 du règlement (CE) no 1182/2007 doivent être indiquées en caractères lisibles et visibles sur l’un des côtés de l’emballage, soit par impression directe indélébile, soit au moyen d’une étiquette intégrée ou fixée au colis.
2. Pour les marchandises expédiées en vrac, chargées directement sur un moyen de transport, les mentions visées au paragraphe 1 doivent figurer sur un document accompagnant la marchandise ou sur une fiche placée visiblement à l’intérieur du moyen de transport.
Article 5
Mentions prévues en matière de marquage au stade de la vente au détail
Au stade de la vente au détail, lorsque les produits sont offerts en emballage, les mentions prévues en matière de marquage par les normes de commercialisation établies conformément à l’article 2 du règlement (CE) no 1182/2007 doivent être présentées de façon lisible et apparente.
Pour les produits préemballés visés à la directive 2000/13/CE (27), le poids net est indiqué, en plus de toutes les mentions prévues dans les normes de commercialisation. Toutefois, pour les produits normalement vendus à la pièce, l’obligation d’indiquer le poids net ne s’applique pas si le nombre de pièces peut être clairement vu et facilement compté de l’extérieur ou si ce nombre est indiqué sur l’étiquetage.
Les produits peuvent ne pas être présentés en emballage à condition que le détaillant appose sur la marchandise mise en vente une pancarte portant en caractères très apparents et lisibles les indications prévues par les normes de commercialisation et par l’article 2, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1182/2007 et relatives à la variété, au pays d’origine du produit et à la catégorie.
Article 6
Emballages de vente
1. Les emballages de vente de fruits et légumes frais, d’un poids net inférieur ou égal à trois kilos, peuvent contenir des mélanges de fruits et légumes frais d’espèces différentes sous réserve des conditions suivantes:
a)
les produits sont homogènes quant à leur qualité et, pour chaque espèce concernée, répondent aux normes, conformément au paragraphe 2;
b)
un marquage approprié figure sur les emballages, conformément au paragraphe 3, et
c)
le mélange n’est pas de nature à induire l’acheteur en erreur.
2. Les produits contenus dans les emballages visés au paragraphe 1 doivent être classés dans la même catégorie de qualité commerciale, conformément à l’annexe I.
Dans le cas où les mélanges contiennent des fruits et légumes qui ne font pas l’objet de normes communautaires de commercialisation, ces derniers doivent être classés dans la même catégorie, conformément à l’annexe I.
3. Le marquage des emballages de vente visé au paragraphe 1 et/ou de chacun des colis les contenant comporte au moins les mentions suivantes:
a)
le nom et l’adresse de l’emballeur et/ou de l’expéditeur. Cette mention peut être remplacée:
i)
pour tous les emballages à l’exception des préemballages, par le code représentant l’emballeur et/ou l’expéditeur, délivré ou reconnu par un service officiel, précédé de la mention «emballeur et/ou expéditeur» (ou une abréviation équivalente);
ii)
pour les préemballages uniquement, par le nom et l’adresse du vendeur établi à l’intérieur de la Communauté, précédé de la mention «emballé pour» ou une mention équivalente. Dans ce cas, l’étiquetage doit également comprendre un code correspondant à l’emballeur et/ou à l’expéditeur. Le vendeur fournit toute information jugée nécessaire par les organismes de contrôle sur la signification de ce code;
b)
le nom de chacun des produits ou espèces présents dans l’emballage;
c)
le nom de la variété ou du type commercial pour chacun des produits contenus dans le mélange pour lesquels la norme communautaire de commercialisation l’exige pour les produits non mélangés;
d)
le pays d’origine de chacun des produits concernés, à proximité immédiate du nom des produits correspondants, et
e)
la catégorie.
Pour les fruits et légumes couverts par des normes communautaires de commercialisation, ces mentions viennent en remplacement des mentions prévues par lesdites normes.
CHAPITRE II
Contrôles de la conformité avec les normes de commercialisation
Section 1
Dispositions générales
Article 7
Champ d’application
Le présent chapitre définit les règles à appliquer par les États membres lorsqu’ils effectuent, à tous les stades de la commercialisation, les contrôles de conformité avec les normes de commercialisation établies conformément à l’article 2 du règlement (CE) no 1182/2007.
Article 8
Organismes compétents
1. Chaque État membre désigne:
a)
une autorité unique responsable de la coordination et des contacts en ce qui concerne les questions relevant du présent chapitre, ci-après dénommée «l’autorité de coordination», et
b)
un ou plusieurs organismes de contrôle chargés de l’application de l’article 2, paragraphe 6, du règlement (CE) no 1182/2007, ci-après dénommés «les organismes de contrôle».
2. Les États membres communiquent à la Commission:
a)
le nom et les adresses postale et électronique de l’autorité de coordination qu’ils ont désignée en application du paragraphe 1,
b)
le nom et les adresses postale et électronique des organismes de contrôle qu’ils ont désignés en application du paragraphe 1, et
c)
la définition précise du champ de compétence des organismes de contrôle désignés.
3. L’autorité de coordination peut être l’organisme de contrôle ou l’un des organismes de contrôle ou tout autre organisme désigné conformément au paragraphe 1.
4. La Commission publie la liste des autorités de coordination désignées par les États membres de la manière qu’elle juge appropriée.
Article 9
Base de données des opérateurs
1. Les États membres établissent une base de données des opérateurs dans le secteur des fruits et légumes, qui regroupe, dans les conditions fixées au présent article, les opérateurs participant à la commercialisation des fruits et légumes frais pour lesquels des normes ont été établies en application de l’article 2 du règlement (CE) no 1182/2007.
Aux fins du présent chapitre, par «opérateur», on entend toute personne physique ou morale qui détient des fruits et légumes frais faisant l’objet de normes de commercialisation aux fins de leur exposition en vue de la vente, de leur mise en vente, de leur vente ou de leur commercialisation de toute autre manière, pour son compte ou pour le compte d’une tierce personne, sur le territoire communautaire, et/ou de leur exportation vers les pays tiers.
2. Les États membres déterminent les conditions dans lesquelles les opérateurs suivants sont ou ne sont pas repris dans la base de données:
a)
les opérateurs dont l’activité est telle qu’elle les dispense, en application de l’article 3, de respecter l’obligation de conformité avec les normes de commercialisation, et
b)
les personnes physiques ou morales dont l’activité dans le secteur des fruits et légumes est limitée soit au transport des marchandises, soit à la vente au détail de quantités modestes de fruits et légumes.
3. Lorsque la base de données est composée de plusieurs éléments distincts, l’autorité de coordination s’assure de l’homogénéité de la base et de ses différents éléments ainsi que de leurs mises à jour. Ces mises à jour sont notamment effectuées par les organismes de contrôle sur la base des informations qu’ils collectent lors des contrôles réalisés à tous les stades de la commercialisation.
4. Cette base de données contient, pour chaque opérateur, le numéro d’enregistrement, le nom, l’adresse, les informations nécessaires à son classement dans l’une des catégories mentionnées à l’article 10, notamment sa position dans la chaîne de commercialisation, une indication relative à l’importance de l’opérateur et des informations relatives aux constatations faites lors des contrôles précédents réalisés auprès de cet opérateur, ainsi que toute autre information jugée nécessaire pour le contrôle.
5. Les opérateurs fournissent les informations que les États membres jugent nécessaires à la constitution et à la mise à jour de la base de données. Les États membres déterminent les conditions dans lesquelles les opérateurs non établis sur leur territoire mais opérant sur celui-ci doivent figurer dans leur base de données.
Section 2
Contrôles effectués sur le marché intérieur
Article 10
Contrôles de conformité sur le marché intérieur
1. Les États membres mettent en place un régime de contrôles par sondage de la conformité avec les normes de commercialisation des produits détenus par les opérateurs à tous les stades de la commercialisation.
Dans le cadre de ce régime, les États membres fixent, en fonction d’une analyse des risques qu’un opérateur commercialise des produits non conformes aux normes de commercialisation, la fréquence des contrôles devant être réalisés par les organismes de contrôle. Cette fréquence des contrôles doit être suffisante pour garantir le respect de la réglementation communautaire, pour chacune des différentes catégories d’opérateurs qu’ils auront préalablement définies.
L’analyse de risques en question est fondée sur la taille des opérateurs, leur position dans la chaîne de commercialisation, les constatations faites lors des contrôles précédents ainsi que d’autres paramètres éventuels à définir par les États membres.
Dans ce cadre, les opérateurs qui procèdent au conditionnement et à l’emballage des fruits et légumes, en particulier dans la région de production, feront l’objet d’une fréquence de contrôle plus élevée que les autres catégories d’opérateurs. Les contrôles peuvent également être effectués au cours du transport.
Au cas où les contrôles font apparaître des irrégularités significatives, les organismes de contrôle augmentent la fréquence de contrôle auprès des opérateurs concernés.
2. Les opérateurs communiquent aux organismes de contrôle les informations que ces derniers jugent nécessaires à l’organisation et à l’exécution des contrôles.
3. Les États membres peuvent autoriser les opérateurs du stade de l’expédition offrant des garanties suffisantes d’un taux de conformité constant et élevé des fruits et légumes faisant l’objet de normes de commercialisation à apposer, sur chaque colis expédié, l’étiquette dont le modèle figure à l’annexe II. L’autorisation est accordée pour une durée de trois ans renouvelable.
En outre, afin de pouvoir utiliser le modèle, les opérateurs:
a)
disposent de préposés au contrôle qui ont reçu une formation agréée par l’État membre;
b)
possèdent des équipements adéquats à la préparation et au conditionnement des produits;
c)
s’engagent à procéder à un contrôle de conformité des marchandises qu’ils expédient et possèdent un registre contenant un relevé de toutes les opérations de contrôle qu’ils ont effectuées.
Lorsque l’opérateur n’offre plus de garanties suffisantes d’un taux de conformité constant et élevé ou lorsqu’une des conditions prévues au deuxième alinéa n’est plus remplie, l’État membre retire l’autorisation pour l’opérateur d’apposer, sur chaque colis expédié, l’étiquette dont le modèle figure à l’annexe II.
4. L’autorité de coordination communique à la Commission les dispositions du régime de contrôles mentionné au paragraphe 1. Cette communication précise en particulier les différentes catégories d’opérateurs qui ont été identifiées et les fréquences de contrôle qui ont été fixées pour chacune d’entre elles, ainsi que, le cas échéant, les conditions détaillées d’application du paragraphe 3, les conditions détaillées d’application de l’article 11, paragraphe 1, et les proportions minimales de contrôle associées aux différents opérateurs concernés. Toute modification ultérieure du régime de contrôle est communiquée à la Commission sans délai.
5. Les organismes de contrôle de chaque État membre sur le territoire duquel un lot de marchandises en provenance d’un autre État membre est jugé non conforme parce qu’il présente des défauts ou des altérations qui auraient déjà pu être constatés lors du conditionnement veillent à ce que le cas de non-conformité constaté jusqu’au stade du marché de gros, y compris les centrales de distribution, soit communiqué sans délai aux autorités des autres États membres susceptibles d’être concernés.
Article 11
Contrôle de conformité au stade de l’exportation
1. Avant que les produits destinés à l’exportation vers les pays tiers ne quittent le territoire douanier de la Communauté, l’organisme de contrôle compétent s’assure, au stade de l’exportation, par un contrôle de conformité, que ces produits sont conformes aux normes de commercialisation.
Les exportateurs communiquent aux organismes de contrôle les informations que ces derniers jugent nécessaires à l’organisation et à l’exécution des contrôles.
2. Les États membres peuvent fixer, pour chaque catégorie d’opérateur concernée et selon une analyse de risques, une proportion minimale d’expéditions et de quantités qui feront l’objet d’un contrôle de conformité par l’organisme de contrôle compétent au stade de l’exportation. Cette proportion est suffisante pour assurer le respect de la réglementation communautaire. Au cas où ces contrôles font apparaître des irrégularités significatives, les organismes de contrôle augmentent la proportion d’expéditions et de quantités contrôlées auprès des opérateurs concernés.
Les États membres peuvent appliquer le régime prévu au deuxième alinéa aux opérateurs qui remplissent les conditions suivantes:
a)
ils offrent des garanties suffisantes d’un taux de conformité constant et élevé des fruits et légumes qu’ils commercialisent;
b)
ils disposent de préposés au contrôle qui ont reçu une formation agréée par l’État membre;
c)
ils s’engagent à procéder à un contrôle de conformité des marchandises qu’ils commercialisent, et
d)
ils s’engagent à tenir un registre contenant un relevé de toutes les opérations de contrôle qu’ils ont effectuées.
3. À l’issue des opérations de contrôle mentionnées au paragraphe 1, l’organisme de contrôle délivre le certificat de conformité prévu à l’annexe III pour chaque lot destiné à être exporté qu’il juge conforme aux normes. Lorsqu’une exportation se compose de plusieurs lots, la conformité de ces lots peut être certifiée globalement sur un certificat unique, en énumérant distinctement les différents lots composant l’exportation.
Dans le cas où, conformément au paragraphe 2, les lots concernés par le certificat de conformité n’ont pas été contrôlés par l’organisme de contrôle compétent au stade de l’exportation, la mention «autocontrôlé» [article 11, paragraphe 2, du règlement (CE) no 0000/2007] doit figurer dans la case 13 (Observations) du certificat.
4. La déclaration douanière d’exportation ne peut être acceptée par l’autorité douanière compétente que si:
a)
les marchandises sont accompagnées du certificat mentionné au paragraphe 3 ou de celui mentionné à l’article 19, paragraphe 2, ou si
b)
l’organisme de contrôle compétent a informé l’autorité douanière, par tout moyen approprié, que les lots concernés ont fait l’objet de la délivrance de l’un de ces deux certificats.
Article 12
Contrôles de conformité au stade de l’importation
1. Avant leur mise en libre pratique, les produits en provenance des pays tiers sont soumis à un contrôle de conformité avec les normes de commercialisation.
Les importateurs communiquent aux organismes de contrôle les informations que ces derniers jugent nécessaires à l’organisation et à l’exécution des contrôles mentionnés au paragraphe 2 et à l’article 16, paragraphe 1.
2. Sans préjudice de la section 3, l’organisme de contrôle officiel procède, pour chaque lot importé, à un contrôle de conformité au stade de l’importation et émet, en cas de conformité des produits, le certificat de conformité prévu à l’annexe III. Lorsqu’une importation se compose de plusieurs lots, la conformité de ces lots peut être certifiée globalement sur un certificat unique, en énumérant distinctement les différents lots composant l’importation.
3. Les autorités douanières n’autorisent la mise en libre pratique que si:
a)
les marchandises sont accompagnées du certificat mentionné au paragraphe 2, de celui mentionné à l’article 14, paragraphe 1, ou de celui mentionné à l’article 19, paragraphe 2, ou si
b)
l’organisme de contrôle compétent a informé l’autorité douanière, par tout moyen approprié, que les lots concernés ont fait l’objet de la délivrance de l’un de ces certificats.
4. Par dérogation aux paragraphes 1, 2 et 3, dans le cas où l’organisme de contrôle compétent au stade de l’importation estime que les risques de non-conformité pour certains lots sont faibles, il peut ne pas effectuer le contrôle de conformité de ces lots. Il communique à l’autorité douanière une déclaration à cet effet pourvue du cachet de l’organisme ou informe de toute autre manière cette dernière, qui peut alors procéder au dédouanement.
En vue de l’application du premier alinéa, l’organisme de contrôle fixe au préalable les critères d’évaluation des risques de non-conformité ainsi que, selon une analyse de risques, pour chaque type d’importation qu’il aura défini, des proportions minimales d’expéditions et de quantités qui feront l’objet d’un contrôle de conformité par l’organisme de contrôle compétent au stade de l’importation. En tout état de cause, toute proportion fixée au titre du présent paragraphe doit être substantiellement plus élevée que celles appliquées au titre de l’article 16, paragraphe 1.
5. Aux fins d’améliorer l’uniformité d’application du paragraphe 4 dans les États membres, la Commission adopte des lignes directrices communes pour son application. L’autorité de coordination communique sans délai à la Commission les conditions d’application du paragraphe 4, y compris les critères et les proportions minimales mentionnées au paragraphe 4, deuxième alinéa, ainsi que toute modification ultérieure de ces conditions.
6. Si, lors de l’importation en provenance d’un pays tiers, un lot de marchandises est jugé non conforme, l’autorité de coordination de l’État membre concerné en avertit, sans délai, la Commission et les autorités de coordination des autres États membres susceptibles d’être concernés, qui en assurent la diffusion nécessaire sur leur territoire. La notification à la Commission se fait par le système électronique indiqué par la Commission.
Section 3
Contrôles réalisés par les pays tiers
Article 13
Agrément des contrôles réalisés par les pays tiers avant l’importation dans la Communauté
1. À la demande d’un pays tiers, la Commission peut agréer, selon la procédure prévue à l’article 46 du règlement (CE) no 2200/96, les opérations de contrôle de conformité effectuées par ce pays tiers avant l’importation dans la Communauté.
2. L’agrément mentionné au paragraphe 1 peut être octroyé pour les pays tiers qui en font la demande et sur le territoire desquels les normes communautaires de commercialisation, ou des normes au moins équivalentes, sont respectées pour les produits exportés vers la Communauté.
L’agrément indique le correspondant officiel dans le pays tiers sous la responsabilité duquel les opérations de contrôle visées au paragraphe 1 sont réalisées. Ce correspondant est responsable des contacts avec la Communauté. L’agrément indique également les organismes de contrôle chargés de la réalisation des contrôles appropriés, ci-après dénommés «les organismes de contrôle des pays tiers».
L’agrément ne peut porter que sur les produits originaires du pays tiers concerné et peut être limité à certains produits.
3. Les organismes de contrôle sont officiels ou officiellement reconnus par le correspondant visé au paragraphe 2, présentent des garanties suffisantes et disposent du personnel, du matériel et des installations nécessaires à la réalisation de ces contrôles, selon les méthodes visées à l’article 20, paragraphe 1, ou selon des méthodes équivalentes.
4. La liste des pays dont les contrôles de conformité ont été agréés conformément au présent article et les produits concernés sont indiqués dans la partie A de l’annexe IV. Les données relatives à leurs autorités officielles et à leurs organismes de contrôle figurent dans la partie B de cette annexe et les modèles de certificats visés à l’article 14, dans la partie C de cette même annexe.
Article 14
Certificats
1. Les organismes de contrôle établissent, pour chaque lot contrôlé avant l’introduction sur le territoire douanier de la Communauté, soit le certificat de conformité prévu à l’annexe III, soit tout autre formulaire convenu entre la Commission et le pays tiers concerné. Lorsqu’une importation se compose de plusieurs lots, la conformité de ces lots peut être certifiée globalement sur un certificat unique, en énumérant distinctement les différents lots composant l’importation.
Les modèles de formulaires sur lesquels sont établis les certificats prévus au premier alinéa sont définis dans le cadre de l’agrément visé à l’article 13, paragraphe 1.
2. Les certificats ne peuvent comporter qu’un seul exemplaire identifié par la mention «original». Si des exemplaires supplémentaires sont nécessaires, ils doivent être revêtus de la mention «copie». Les autorités compétentes dans la Communauté n’acceptent comme valable que l’original du certificat.
Le format du formulaire est de 210 × 297 millimètres, une tolérance maximale de 5 millimètres en moins à 8 millimètres en plus étant admise en ce qui concerne la longueur. Le papier à utiliser doit être du papier de couleur blanche, sans pâtes mécaniques, collé pour écritures et pesant au minimum 40 grammes par mètre carré.
Les formulaires sont imprimés et remplis dans une des langues officielles de la Communauté.
Les formulaires doivent être remplis par un procédé mécanographique ou similaire.
Le certificat ne peut comporter ni grattages ni surcharges. Les modifications qui y sont apportées doivent être effectuées en biffant les indications erronées et en ajoutant, le cas échéant, les indications voulues. Toute modification ainsi opérée doit être approuvée par son auteur et visée par les autorités de délivrance.
Chaque certificat doit être revêtu d’un numéro de série, destiné à l’individualiser, et doit porter le cachet de l’autorité de délivrance ainsi que la signature de la personne ou des personnes habilitées à le signer.
L’autorité de délivrance conserve une copie de chaque certificat qu’elle délivre.
Article 15
Suspension de l’agrément
L’agrément peut être suspendu par la Commission s’il est constaté, sur un nombre significatif de lots et/ou de quantités, que les marchandises ne correspondent pas aux données inscrites sur les certificats émis par les organismes de contrôle des pays tiers, ou lorsqu’il n’est pas répondu de manière satisfaisante aux demandes de contrôles a posteriori visées à l’article 16, paragraphe 2.
Article 16
Contrôles supplémentaires par les États membres
1. Les États membres effectuent, au stade de l’importation, des contrôles physiques de la conformité avec les normes des produits importés dans les conditions mentionnées à la présente section, en procédant, pour chaque pays tiers concerné, à des contrôles de conformité sur une proportion significative des expéditions et des quantités importées dans ces conditions. Cette proportion est suffisante pour s’assurer du respect de la réglementation communautaire par les organismes de contrôle des pays tiers. Les États membres s’assurent que les mesures prévues à l’article 20, paragraphe 3, sont appliquées aux lots ainsi contrôlés, lorsque ces derniers ne sont pas conformes aux normes de commercialisation.
Si les contrôles font apparaître des irrégularités significatives, les États membres en informent sans délai la Commission et les organismes de contrôle augmentent la proportion des expéditions et des quantités contrôlées conformément aux dispositions du présent article.
Si l’État membre perçoit une redevance pour couvrir les frais occasionnés par les contrôles mentionnés au présent paragraphe, cette redevance doit être fixée à un niveau tel qu’il reflète la proportion d’expéditions et de quantités contrôlées moins élevée pour ces contrôles que pour ceux mentionnés à l’article 12.
2. Chaque fois qu’apparaissent des doutes en ce qui concerne l’authenticité d’un certificat visé à l’article 14, paragraphe 1, premier alinéa, ou l’exactitude des mentions qui y sont portées, un contrôle a posteriori est effectué.
L’autorité compétente dans la Communauté renvoie le certificat ou sa copie au correspondant officiel dans le pays tiers, visé à l’article 13, paragraphe 2, deuxième alinéa, en indiquant, le cas échéant, les motifs qui justifient une enquête et tous les renseignements obtenus qui laissent présumer que le certificat n’est pas authentique ou que les mentions qui y sont portées sont inexactes. Les demandes de contrôle a posteriori sont portées dans les meilleurs délais à la connaissance de la Commission, ainsi que le résultat de chacune d’entre elles.
Lorsqu’un contrôle a posteriori est demandé, l’importateur des produits concernés peut demander aux organismes de contrôle compétents de procéder au contrôle de conformité prévu à l’article 12.
Article 17
Obligations en matière de communication
1. L’autorité de coordination communique à la Commission pour chaque trimestre, au plus tard à la fin du trimestre qui suit le trimestre concerné, par pays tiers et par produit concerné, le nombre de lots et les quantités totales ayant été importés dans les conditions prévues à l’article 13, le nombre de lots et les quantités concernées ayant fait l’objet du contrôle de conformité mentionné à l’article 16, paragraphe 1, et, parmi ces lots, ceux pour lesquels les organismes de contrôle ont conclu que les marchandises n’étaient pas conformes aux données inscrites sur les certificats de conformité émis par l’organisme de contrôle du pays tiers, en précisant pour chacun de ces lots la quantité concernée ainsi que la nature des défauts constatés.
2. Les autorités douanières coopèrent étroitement avec l’autorité de coordination et/ou les organismes de contrôle, en particulier en ce qui concerne l’application de l’article 16, paragraphes 1 et 2, et leur transmettent toutes les informations nécessaires.
Article 18
Coopération administrative
1. L’application des dispositions de la présente section est subordonnée à la mise en place d’une procédure de coopération administrative entre la Communauté et chaque pays tiers concerné.
Pour pouvoir bénéficier de cette procédure, les pays tiers concernés communiquent à la Commission toute information utile relative aux opérations de contrôle, et notamment les spécimens des empreintes de cachets utilisés par les organismes de contrôle des pays tiers, ainsi que, le cas échéant et sans délai, toute modification de ces informations. Ces informations, ainsi que leurs modifications ultérieures, sont transmises par la Commission aux autorités de coordination des États membres, qui en informent les autorités douanières et les autres autorités compétentes.
Dès que la coopération administrative a été mise en place, ainsi qu’à l’issue de toute modification significative des informations communiquées par un pays tiers concerné tant dans le cadre de cette coopération administrative qu’en ce qui concerne les noms et adresses du correspondant officiel et des organismes de contrôle, la Commission publie un avis par les moyens qu’elle juge appropriés.
2. L’agrément des pays tiers visé à l’article 13, paragraphe 4, s’applique à compter de la date de la publication par la Commission de l’avis visé au paragraphe 1 du présent article concernant la mise en place de la coopération administrative entre la Communauté et le pays tiers.
Section 4
Produits destinés à la transformation industrielle
Article 19
Produits destinés à la transformation industrielle
1. Aux fins du présent règlement, les produits destinés à la transformation industrielle sont les fruits et légumes frais faisant l’objet de normes de commercialisation qui sont acheminés vers les usines de transformation pour y être transformés en produits dont la position dans la nomenclature combinée est différente de celle du produit frais initial.
2. Les organismes de contrôle compétents délivrent le certificat de destination industrielle, prévu à l’annexe V pour les produits destinés à l’exportation vers les pays tiers et pour les produits importés dans la Communauté, lorsque ces produits sont destinés à la transformation industrielle et ne sont donc pas soumis, conformément aux dispositions de l’article 3, paragraphe 1, point a), à l’obligation de conformité avec les normes de commercialisation. Ils s’assurent que les dispositions spécifiques d’étiquetage prévues au paragraphe 4 du présent article sont respectées.
3. Au stade de l’importation, après la délivrance du certificat visé au paragraphe 2, l’organisme de contrôle compétent transmet sans délai à l’autorité de coordination de l’État membre où la transformation industrielle sera réalisée une copie dudit certificat ainsi que toute information nécessaire à un éventuel contrôle des opérations de transformation. L’entreprise de transformation renvoie, après transformation, le certificat à l’organisme de contrôle compétent, qui s’assure que les produits ont effectivement fait l’objet d’une transformation industrielle.
4. Les emballages de produits destinés à la transformation industrielle doivent être visiblement étiquetés par l’emballeur avec la mention «destination industrielle» ou toute autre mention synonyme. Dans le cas de marchandises expédiées en vrac, chargées directement sur un moyen de transport, cette indication doit figurer sur une fiche accompagnant la marchandise ou sur une fiche placée visiblement à l’intérieur du moyen de transport.
5. Les États membres prennent toutes les mesures qui s’imposent, notamment en matière de collaboration avec les autres États membres concernés, afin d’éviter que des marchandises destinées au marché du frais soient expédiées hors de la région de production sous la forme de marchandises destinées à la transformation industrielle.
Section 5
Méthode de contrôle
Article 20
Méthode de contrôle
1. Les contrôles de conformité prévus au présent chapitre, à l’exception de ceux menés au stade de la vente au détail au consommateur final, s’effectuent selon les méthodes figurant en annexe VI, sauf dispositions contraires prévues par le présent règlement.
Les États membres établissent des modalités spécifiques de contrôle de la conformité au stade de la vente au détail au consommateur.
2. En cas de contrôle concluant à la conformité des marchandises avec les normes de commercialisation, l’organisme de contrôle compétent peut délivrer le certificat de conformité prévu à l’annexe III. Ce certificat est délivré en tout état de cause aux stades de l’importation et de l’exportation.
3. En cas de non-conformité, l’organisme de contrôle émet un constat de non-conformité à l’attention de l’opérateur ou de son représentant. Les marchandises ayant fait l’objet d’un constat de non-conformité ne peuvent pas être déplacées sans autorisation de l’organisme de contrôle qui a émis ce constat. Cette autorisation peut être subordonnée au respect des conditions fixées par l’organisme de contrôle.
Les opérateurs peuvent décider de mettre tout ou partie des marchandises en conformité. Les marchandises mises en conformité ne peuvent être commercialisées avant que l’organisme de contrôle compétent se soit assuré par des moyens appropriés que la mise en conformité a été effectuée. Il ne délivre, le cas échéant, le certificat de conformité prévu à l’annexe III, pour le lot ou une partie du lot, qu’une fois la remise en conformité effectuée.
Si un organisme de contrôle accède à la demande d’un opérateur relative à la mise en conformité des marchandises dans un autre État membre que celui où le contrôle concluant à leur non-conformité a été réalisé, les États membres concernés prennent toutes les mesures qu’ils jugent nécessaires, notamment en matière de coopération entre eux, afin de vérifier que la remise en conformité est effectuée.
Lorsque les marchandises ne peuvent ni être mises en conformité, ni être destinées à l’alimentation animale, à la transformation industrielle ou à toute autre utilisation non alimentaire, l’organisme de contrôle peut, si nécessaire, demander aux opérateurs de prendre les mesures adéquates afin de s’assurer que les produits en cause ne seront pas commercialisés.
Les opérateurs fournissent les informations jugées nécessaires par les États membres aux fins de l’application du présent paragraphe.
4. Pour l’application du présent chapitre, les factures et documents d’accompagnement indiquent la catégorie de qualité, le pays d’origine des produits et, le cas échéant, la destination industrielle du produit. Cette exigence ne s’impose pas au stade de la vente au détail au consommateur final.
TITRE III
ORGANISATIONS DE PRODUCTEURS
CHAPITRE I
Exigences et reconnaissance
Section 1
Définitions
Article 21
Définitions
1. Aux fins du présent titre, on entend par:
a)
«producteurs»: les agriculteurs visés à l’article 3, paragraphe 1, point a), du règlement (CE) no 1182/2007;
b)
«filiale»: entreprise dans laquelle une ou plusieurs organisations de producteurs ou leurs associations détiennent une participation et qui contribue aux objectifs de l’organisation de producteurs ou de l’association d’organisations de producteurs;
c)
«organisation de producteurs transnationale»: toute organisation dont au moins une exploitation de producteurs est située dans un État membre différent de celui dans lequel le siège social de l’organisation de producteurs est établi;
d)
«association transnationale d’organisations de producteurs»: toute association d’organisations de producteurs dont au moins une des organisations associées a son siège dans un État membre différent de celui dans lequel le siège social de l’association est établi;
e)
«objectif de convergence»: l’objectif de l’action pour les États membres et les régions les moins développés conformément à la législation communautaire régissant le Fonds européen de développement régional, le Fonds social européen et le Fonds de cohésion pour la période allant du 1er janvier 2007 au 31 décembre 2013;
f)
«mesure»:
i)
les actions visant à la planification de la production, y compris l’acquisition d’actifs immobilisés;
ii)
les actions visant à l’amélioration ou au maintien de la qualité des produits, y compris l’acquisition d’actifs immobilisés;
iii)
les actions visant à améliorer la commercialisation, y compris l’acquisition d’actifs immobilisés, ainsi que les actions de promotion et de communication autres que les actions de promotion et de communication qui relèvent du point vi);
iv)
la recherche et la production expérimentale, y compris l’acquisition d’actifs immobilisés;
v)
les actions de formation, autres que celles qui relèvent du point vi), et les actions visant à promouvoir l’accès aux services de conseil;
vi)
les six instruments de prévention et de gestion des crises énumérés à l’article 9, paragraphe 2, premier alinéa, points a) à f), du règlement (CE) no 1182/2007;
vii)
les actions en faveur de l’environnement visées à l’article 9, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1182/2007, y compris l’acquisition d’actifs immobilisés;
viii)
d’autres actions, y compris l’acquisition d’actifs immobilisés autres que ceux relevant des points i), ii), iii), iv) et vii) qui répondent à un ou plusieurs des objectifs visés à l’article 9, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1182/2007;
g)
«action»: une activité ou un instrument particuliers visant à atteindre un objectif opérationnel contribuant à un ou plusieurs des objectifs visés à l’article 9, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1182/2007;
h)
«sous-produit»: un produit résultant de la préparation et/ou transformation d’un produit à base de fruits et légumes qui a une valeur économique, mais qui n’est pas le principal résultat recherché;
i)
«première transformation»: la transformation d’un produit à base de fruits ou de légumes en un autre produit figurant à l’annexe I du traité CE; le nettoyage, la coupe, le parage, le séchage et le conditionnement des produits frais en vue de la commercialisation ne sont pas considérés comme une première transformation;
j)
«filière interprofessionnelle» visée à l’article 10, paragraphe 3, point b), du règlement (CE) no 1182/2007: une ou plusieurs des activités énumérées à l’article 20, point c), du règlement (CE) no 1182/2007, approuvée par l’État membre et gérée conjointement par une organisation de producteurs ou une association d’organisations de producteurs et au moins un autre acteur dans le circuit de transformation et/ou de commercialisation des produits alimentaires;
k)
«indicateur de référence»: tout indicateur reflétant une situation ou une tendance au début d’une période de programmation qui peut fournir des informations utiles:
i)
dans le cadre de l’analyse de la situation initiale, afin d’établir une stratégie nationale en matière de programmes opérationnels à caractère durable ou un programme opérationnel;
ii)
en servant de référence pour l’évaluation des résultats et de l’impact d’une stratégie nationale ou d’un programme opérationnel, et/ou
iii)
pour l’interprétation des résultats et de l’impact d’une stratégie nationale ou d’un programme opérationnel.
2. Les États membres définissent les entités juridiques concernées sur leur territoire aux fins de l’article 3, paragraphe 1, et de l’article 7, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1182/2007 à la lumière de leurs structures juridiques et administratives. Le cas échéant, ils établissent également des dispositions relatives à la définition claire des parties d’entités juridiques aux fins de l’application desdits articles.
Section 2
Exigences applicables aux organisations de producteurs
Article 22
Produits couverts
1. Les États membres reconnaissent les organisations de producteurs au titre de l’article 4 du règlement (CE) no 1182/2007 en ce qui concerne le produit ou le groupe de produits indiqués dans la demande de reconnaissance, sous réserve de toute décision prise en vertu de l’article 4, paragraphe 1, dudit règlement.
2. Les États membres ne reconnaissent les organisations de producteurs en ce qui concerne les produits exclusivement destinés à la transformation industrielle que s’ils sont en mesure de garantir, par un système de contrats de fourniture ou d’une autre manière, que ces produits sont livrés à la transformation.
Article 23
Nombre minimal de producteurs
En définissant le nombre minimal de membres d’une organisation de producteurs conformément à l’article 4, paragraphe 1, point b), du règlement (CE) no 1182/2007, les États membres peuvent prévoir que dans les cas où un demandeur qui sollicite la reconnaissance est constitué, en tout ou en partie, de membres qui sont eux mêmes des entités juridiques ou des parties clairement définies d’entités juridiques composées de producteurs, le nombre minimal de producteurs peut être calculé sur la base du nombre de producteurs associés avec chacune des entités juridiques ou parties clairement définies d’entités juridiques.
Article 24
Durée minimale d’adhésion
1. La durée minimale d’adhésion d’un producteur ne peut être inférieure à un an.
2. La renonciation à la qualité de membre est communiquée par écrit à l’organisation de producteurs. Les États membres fixent les délais de préavis, d’une durée maximale de six mois, et les dates auxquelles la renonciation prend effet.
Article 25
Structures et activités des organisations de producteurs
Les États membres veillent à ce que les organisations de producteurs disposent du personnel, de l’infrastructure et de l’équipement nécessaires pour répondre aux critères fixés à l’article 3, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1182/2007 et assurer leurs fonctions essentielles, notamment:
a)
la connaissance de la production de leurs membres;
b)
la collecte, le tri, le stockage et le conditionnement de la production de leurs membres;
c)
la gestion commerciale et budgétaire, et
d)
la comptabilité centralisée et un système de facturation.
Article 26
Valeur ou volume de la production commercialisable
Aux fins de l’article 4, paragraphe 1, point b), du règlement (CE) no 1182/2007, la valeur ou le volume de la production commercialisable sont calculés sur la même base que la valeur de la production commercialisée visée aux articles 52 et 53 du présent règlement.
Article 27
Fourniture des moyens techniques
Aux fins de l’article 4, paragraphe 1, point e), du règlement (CE) no 1182/2007, une organisation de producteurs qui est reconnue pour un produit requérant la fourniture de moyens techniques est considérée comme remplissant son obligation lorsqu’elle fournit, elle-même ou par le truchement de ses membres, par l’intermédiaire de filiales ou par la voie de l’externalisation, un niveau adéquat de moyens techniques.
Article 28
Activité principale des organisations de producteurs
1. L’activité principale d’une organisation de producteurs concerne la concentration de l’offre et la mise sur le marché des produits de ses membres pour lesquels elle est reconnue.
2. La valeur de la production commercialisée par les membres de l’organisation de producteurs et les membres d’autres organisations de producteurs dépasse la valeur du reste de la production commercialisée par ladite organisation.
Ce calcul se fonde uniquement sur les produits pour lesquels l’organisation de producteurs est reconnue.
3. En cas d’application de l’article 52, paragraphe 7, le paragraphe 2 s’applique mutatis mutandis à compter du 1er janvier 2012 aux filiales concernées.
Article 29
Externalisation
L’externalisation d’une activité d’une organisation de producteurs implique que l’organisation de producteurs conclut un accord commercial avec une autre entité, y compris un de ses membres ou une filiale, pour l’exercice de l’activité concernée. L’organisation de producteurs reste néanmoins responsable de l’exercice de cette activité ainsi que du contrôle de gestion global et de la surveillance générale de l’accord commercial qui y est lié.
Le premier alinéa s’applique mutatis mutandis lorsqu’une association d’organisations de producteurs externalise une activité.
Article 30
Organisation de producteurs transnationale
1. Le siège social de l’organisation de producteurs transnationale est établi dans l’État membre où cette organisation dispose d’installations d’exploitation significatives ou d’un nombre significatif de membres et/ou elle réalise une partie importante de sa valeur de la production commercialisée.
2. Il appartient à l’État membre dans lequel le siège social de l’organisation de producteurs transnationale est établi:
a)
de reconnaître l’organisation de producteurs transnationale;
b)
d’approuver le programme opérationnel de l’organisation de producteurs transnationale;
c)
d’établir la collaboration administrative nécessaire avec les autres États membres, dans lesquels les membres sont situés, en ce qui concerne le respect des conditions de reconnaissance ainsi que le régime des contrôles et sanctions; Ces autres États membres sont tenus de fournir toute l’assistance nécessaire à l’État membre dans lequel le siège social est établi;
d)
de fournir, à la demande des autres États membres, toute la documentation nécessaire, y compris la législation applicable disponible dans les autres États membres dans lesquels les membres sont situés, traduite dans une langue officielle des États membres qui présentent la demande.
Article 31
Fusions d’organisations de producteurs
1. Si les organisations de producteurs qui ont procédé à une fusion menaient auparavant des programmes opérationnels distincts, elles peuvent mener ces programmes parallèlement et d’une manière distincte jusqu’au 1er janvier de l’année suivant la fusion. Dans ces cas, les organisations demandent la fusion de ces programmes opérationnels par le biais d’une modification, conformément aux dispositions de l’article 66. Autrement, les organisations concernées demandent immédiatement la fusion de ces programmes opérationnels par le biais d’une modification, conformément aux dispositions de l’article 67.
2. Par dérogation au paragraphe 1, les États membres ont la faculté d’autoriser les organisations de producteurs qui le demandent, pour des raisons dûment justifiées, à mener en parallèle les programmes opérationnels distincts jusqu’à leur épuisement naturel.
Article 32
Membres non producteurs
1. Les États membres peuvent établir si et à quelles conditions une personne physique ou morale qui n’est pas producteur peut être acceptée comme membre d’une organisation de producteurs.
2. En fixant les conditions visées au paragraphe 1, les États membres assurent en particulier la conformité avec l’article 3, paragraphe 1, point a) et paragraphe 4, point c), du règlement (CE) no 1182/2007.
3. Les personnes physiques ou morales visées au paragraphe 1 ne peuvent pas:
a)
être prises en compte pour les critères de reconnaissance;
b)
bénéficier directement des dispositions financées par la Communauté.
Les États membres peuvent limiter ou interdire leur accès au vote pour les décisions ayant trait aux fonds opérationnels, dans le respect des conditions établies au paragraphe 2.
Article 33
Contrôle démocratique des organisations de producteurs
Les États membres prennent les mesures qu’ils jugent nécessaires afin d’éviter tout abus de pouvoir ou d’influence d’un ou de plusieurs producteurs concernant la gestion et le fonctionnement de l’organisation de producteurs, qui comprennent les droits de vote.
Section 3
Associations d’organisations de producteurs
Article 34
Reconnaissance des associations d’organisations de producteurs
1. Les États membres reconnaissent uniquement les associations d’organisations de producteurs au titre de l’article 5 du règlement (CE) no 1182/2007 en ce qui concerne les activités relatives au produit ou aux produits indiqués dans la demande de reconnaissance.
2. Une association d’organisations de producteurs peut être reconnue au titre de l’article 5 du règlement (CE) no 1182/2007 et exercer les activités d’une organisation de producteurs, même lorsque les produits concernés continuent à être commercialisés par ses membres.
Article 35
Activités principales des associations d’organisations de producteurs
L’article 28, paragraphes 2 et 3, s’applique mutatis mutandis aux associations d’organisations de producteurs.
Article 36
Membres des associations d’organisations de producteurs qui ne sont pas des organisations de producteurs
1. Les États membres peuvent établir si et à quelles conditions une personne physique ou morale qui n’est pas une organisation de producteurs reconnue peut être acceptée comme membre d’une association d’organisations de producteurs.
2. Les membres d’une association reconnue d’organisations de producteurs qui ne sont pas des organisations de producteurs reconnues ne peuvent pas:
a)
être pris en compte pour les critères de reconnaissance;
b)
voter pour des décisions ayant trait aux fonds opérationnel;
c)
bénéficier directement des dispositions financées par la Communauté.
Article 37
Association transnationale d’organisations de producteurs
1. Le siège social de l’association transnationale d’organisations de producteurs est établi dans un État membre où cette association dispose d’un nombre significatif d’organisations associées et/ou dans lequel les organisations associées réalisent une partie importante de la valeur de la production commercialisée.
2. Il appartient à l’État membre dans lequel le siège social de l’association transnationale d’organisations de producteurs est établi:
a)
de reconnaître l’association;
b)
d’approuver, le cas échéant, le programme opérationnel de l’association;
c)
d’établir la collaboration administrative nécessaire avec les autres États membres, dans lesquels les organisations associées sont situées, en ce qui concerne le respect des conditions de reconnaissance ainsi que le régime des contrôles et sanctions. Les autres États membres sont tenus de fournir toute l’assistance nécessaire à l’État membre dans lequel le siège social est établi, et
d)
de fournir, à la demande des autres États membres, toute la documentation nécessaire, y compris la législation applicable disponible dans les autres États membres dans lesquels les membres sont situés, traduite dans une langue officielle des États membres qui présentent la demande.
Section 4
Groupements de producteurs
Article 38
Présentation du plan de reconnaissance
1. Une entité juridique ou une partie clairement définie d’une entité juridique présente le plan de reconnaissance visé à l’article 7, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1182/2007 à l’autorité compétente de l’État membre dans lequel le siège social de l’entité est établi.
2. Les États membres arrêtent:
a)
les critères minimaux auxquels doivent répondre l’entité juridique ou la partie clairement définie de l’entité juridique pour pouvoir présenter un plan de reconnaissance;
b)
les règles pour l’élaboration, le contenu et la mise en œuvre des plans de reconnaissance;
c)
la période au cours de laquelle il est interdit à un ancien membre d’une organisation de producteurs d’adhérer à un groupement de producteurs après avoir quitté l’organisation de producteurs en ce qui concerne les produits pour lesquels l’organisation de producteurs a été reconnue, et
d)
les procédures administratives pour l’approbation, le contrôle et la réalisation des plans de reconnaissance.
Article 39
Contenu du plan de reconnaissance
Le projet de plan de reconnaissance comporte au moins les éléments suivants:
a)
une description de la situation de départ, en particulier en ce qui concerne le nombre de membres producteurs, qui donne toutes les précisions voulues sur les adhérents, la production, y compris la valeur de la production commercialisée, la commercialisation et l’infrastructure, y compris l’infrastructure détenue par les membres individuels du groupement de producteurs si elle est destinée à être utilisée par le groupement de producteurs lui-même;
b)
la date proposée pour commencer à mettre en œuvre le plan, conformément à l’article 37, paragraphe 1, et la durée du plan, qui ne doit pas dépasser cinq ans, et
c)
les activités à mettre en œuvre pour atteindre la reconnaissance.
Article 40
Approbation du plan de reconnaissance
1. L’autorité nationale compétente prend une décision sur le projet de plan de reconnaissance dans les trois mois qui suivent la réception du plan accompagné de toutes les pièces justificatives.
2. À la suite des contrôles visés à l’article 113, l’autorité nationale compétente, le cas échéant:
a)
accepte le plan et accorde la préreconnaissance;
b)
demande des modifications du plan;
c)
rejette le plan.
L’acceptation ne peut, le cas échéant, être donnée que sur un plan qui a incorporé les modifications demandées en vertu du point b).
Elle notifie sa décision à l’entité juridique ou à la partie clairement définie de l’entité juridique.
Article 41
Mise en œuvre du plan de reconnaissance
1. Le plan de reconnaissance est mis en œuvre par périodes annuelles à partir du 1er janvier. Les États membres peuvent autoriser les groupements de producteurs à fractionner ces périodes annuelles en périodes semestrielles.
Le plan de reconnaissance commence à être mis en œuvre, conformément à la date proposée en application de l’article 39, point b):
a)
le 1er janvier suivant la date de son acceptation par l’autorité nationale compétente, ou
b)
immédiatement après la date de son acceptation.
2. Les États membres déterminent les conditions dans lesquelles les groupements de producteurs peuvent demander que des changements soient apportés aux plans pendant leur mise en œuvre. Ces demandes seront accompagnées de toutes les pièces justificatives nécessaires.
3. Pour toute modification du plan, l’autorité nationale compétente prend une décision dans les trois mois suivant la réception de la demande de modification, après l’examen des justifications apportées. Toute demande de modification pour laquelle une décision n’est pas prise dans ledit délai est considérée comme rejetée.
Article 42
Demandes de reconnaissance en tant qu’organisation de producteurs
Un groupement de producteurs mettant en œuvre un plan de reconnaissance peut, à tout moment, présenter une demande de reconnaissance au titre de l’article 4 du règlement (CE) no 1182/2007. De telles demandes sont en tout état de cause soumises avant la fin de la période transitoire visée à l’article 7 du règlement (CE) no 1182/2007.
À compter de la date à laquelle une demande est introduite, le groupement concerné peut soumettre un projet de programme opérationnel au titre de l’article 64.
Article 43
Activités principales des groupements de producteurs
L’article 28 s’applique mutatis mutandis aux groupements de producteurs.
Article 44
Valeur de la production commercialisée
1. Les dispositions de l’article 52 s’appliquent mutatis mutandis aux groupements de producteurs.
2. En cas de diminution de la valeur de la production commercialisée pour des motifs dûment justifiés auprès de l’État membre et ne relevant pas de la responsabilité ni du contrôle du groupement de producteurs, la valeur de la production commercialisée doit être au moins égale à 65 % de la valeur déclarée dans la ou les demandes d’aide précédentes, vérifiées par l’État membre, pour la période annuelle la plus récente et, à défaut, de la valeur initialement déclarée dans le plan de reconnaissance approuvé.
Article 45
Financement des plans de reconnaissance
1. Les taux d’aide visés à l’article 7, paragraphe 5, du règlement (CE) no 1182/2007 sont réduits de moitié pour la partie de la production commercialisée qui dépasse 1 000 000 EUR.
2. L’aide visée à l’article 7, paragraphe 3, point a), du règlement (CE) no 1182/2007 est soumise, pour chaque groupement de producteurs, à un plafond de 100 000 EUR par période annuelle.
3. Lorsqu’une période d’exécution ne correspond pas à une année civile entière, les plafonds visés au paragraphe 2 sont réduits en proportion.
4. L’aide visée à l’article 7, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1182/2007 est versée
a)
en tranches annuelles ou semestrielles à la fin de chacune des périodes annuelles ou semestrielles d’exécution du plan de reconnaissance, ou
b)
en tranches couvrant une partie d’une période annuelle si le plan démarre au cours d’une période annuelle ou si la reconnaissance a été accordée au titre de l’article 4 du règlement (CE) 1182/2007 avant la fin d’une période annuelle.
Pour le calcul du montant des tranches, les États membres peuvent se fonder sur la production commercialisée correspondant à une période différente de la période au titre de laquelle la tranche est versée, si cela est justifié par des raisons de contrôle. La différence entre ces périodes est inférieure à la période au titre de laquelle la tranche est versée.
5. Le taux de change applicable aux montants visés aux paragraphes 1 et 2 est le dernier taux publié par la Banque centrale européenne avant le premier jour de la période au titre de laquelle les aides en cause sont octroyées.
Article 46
Aides aux investissements requises pour la reconnaissance
En ce qui concerne les investissements liés à la mise en œuvre des plans de reconnaissance visés à l’article 39, point c), du présent règlement, pour lesquels des aides sont prévues à l’article 7, paragraphe 3, point b), du règlement (CE) no 1182/2007:
a)
sont exclus les investissements pouvant créer des conditions de distorsion de concurrence dans les autres activités économiques de l’organisation concernée, et
b)
les investissements qui profitent directement ou indirectement aux autres mesures sont financés au prorata de leur utilisation par les secteurs ou produits sur lesquels porte la préreconnaissance.
Article 47
Demande d’aide
1. Les groupements de producteurs présentent chacun une seule demande pour les aides visées à l’article 7, paragraphe 3, points a) et b), du règlement (CE) no 1182/2007 dans les trois mois qui suivent la fin de chacune des périodes annuelles ou semestrielles visées à l’article 45, paragraphe 4, du présent règlement. La demande comprend une déclaration de la valeur de la production commercialisée pour la période pour laquelle l’aide est demandée.
2. Des demandes d’aide couvrant des périodes semestrielles ne peuvent être présentées que si le plan de reconnaissance est fractionné en périodes semestrielles, conformément à l’article 41, paragraphes 1 et 2. Toute demande d’aide est accompagnée de la déclaration écrite du groupement de producteurs indiquant:
a)
qu’il respecte et respectera les dispositions du règlement (CE) no 1182/2007 et du présent règlement, et
b)
qu’il n’a pas bénéficié, ne bénéficie pas et ne bénéficiera pas, directement ou indirectement, d’un double financement communautaire ou national pour les actions mises en œuvre dans le cadre de son plan de reconnaissance bénéficiant d’un financement communautaire au titre du présent règlement.
3. Les États membres fixent le délai pour le paiement de l’aide, qui en tout état de cause doit intervenir dans les six mois à compter de la réception de la demande.
Article 48
Admissibilité au bénéfice de l’aide
Les États membres évaluent l’admissibilité des groupements de producteurs au bénéfice de l’aide au titre du présent règlement dans le but d’établir que l’octroi d’une aide est dûment justifié, compte tenu des conditions et de la date d’un éventuel octroi antérieur d’une aide publique aux organisations ou groupements de producteurs dont sont issus les membres des groupements de producteurs en cause, ainsi que de mouvements éventuels de membres entre organisations de producteurs et groupements de producteurs.
Article 49
Participation financière de la Communauté
1. La participation communautaire au financement des aides visées à l’article 7, paragraphe 3, point a), du règlement (CE) no 1182/2007 est établie comme suit:
a)
75 % des dépenses publiques éligibles dans les régions pouvant bénéficier de l’objectif «convergence», et
b)
50 % des dépenses publiques éligibles dans les autres régions.
2. La participation communautaire au financement des aides visées à l’article 7, paragraphe 3, point b), du règlement (CE) no 1182/2007, exprimée en subvention en capital ou en équivalent-subvention en capital, ne dépasse pas, par rapport aux coûts éligibles des investissements:
a)
50 % dans les régions pouvant bénéficier de l’objectif «convergence», et
b)
30 % dans les autres régions.
Les États membres concernés s’engagent à participer au financement des frais d’investissements à concurrence d’au moins 5 % des coûts éligibles.
La participation des bénéficiaires de l’aide au financement des coûts éligibles des investissements est au moins de:
a)
25 % dans les régions pouvant bénéficier de l’objectif «convergence»;
b)
45 % dans les autres régions.
Article 50
Fusions
1. Les aides prévues à l’article 7, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1182/2007 peuvent être octroyées, ou peuvent continuer à être octroyées, aux groupements de producteurs auxquels a été accordée une préreconnaissance et qui résultent de la fusion de deux ou plusieurs groupements de producteurs préreconnus.
2. Pour le calcul du montant des aides visées au paragraphe 1, le groupement de producteurs résultant de la fusion se substitue aux groupements ayant fusionné.
3. Lorsque deux ou plusieurs groupements de producteurs fusionnent, la nouvelle entité assume les droits et obligations du groupement de producteurs qui a été préreconnu le premier.
4. Lorsqu’un groupement de producteurs préreconnu fusionne avec une organisation de producteurs reconnue, l’entité qui en résulte ne peut plus bénéficier ni d’une préreconnaissance en tant que groupement de producteurs, ni des aides visées à l’article 7, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1182/2007. L’entité née de la fusion continue à être traitée en tant qu’organisation de producteurs reconnue, pour autant qu’elle respecte les exigences applicables. Si nécessaire, l’organisation de producteurs demande que son programme opérationnel soit modifié et à cette fin, l’article 31 s’applique mutatis mutandis.
Toutefois, les actions menées par les groupements de producteurs avant la fusion continuent à pouvoir bénéficier des aides dans les conditions prévues dans le plan de reconnaissance.
Article 51
Conséquences de la reconnaissance
1. Les aides prévues à l’article 7, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1182/2007 cessent d’être octroyées une fois la reconnaissance accordée.
2. En cas de présentation d’un programme opérationnel conformément au présent règlement, l’État membre concerné s’assure qu’il n’y a pas de double financement des mesures décrites dans le plan de reconnaissance.
3. Les investissements bénéficiant de l’aide prévue pour les frais d’investissement visés à l’article 7, paragraphe 3, point b), du règlement (CE) no 1182/2007 pourront être repris dans les programmes opérationnels pour autant que leur nature soit conforme aux dispositions du présent règlement.
4. Les États membres fixent le délai, commençant à courir après la mise en œuvre du plan de reconnaissance, dans lequel le groupement de producteurs doit être reconnu en tant qu’organisation de producteurs. Ce délai ne peut excéder quatre mois.
CHAPITRE II
Fonds opérationnels et programmes opérationnels
Section 1
Valeur de la production commercialisée
Article 52
Base de calcul
1. Aux fins du présent chapitre, la valeur de la production commercialisée d’une organisation de producteurs est calculée sur la base de la production des membres des organisations de producteurs pour laquelle l’organisation de producteurs est reconnue.
2. La valeur de la production commercialisée inclut la production des membres rejoignant ou quittant l’organisation de producteurs. Les États membres déterminent les conditions requises pour éviter une double comptabilisation.
3. Les États membres peuvent autoriser les organisations de producteurs à inclure la valeur des sous-produits dans la valeur de la production commercialisée.
4. La valeur de la production commercialisée inclut la valeur des retraits du marché écoulés, conformément à l’article 10, paragraphe 4, points a) et b), du règlement (CE) no 1182/2007, évaluée au prix moyen des produits commercialisés par l’organisation de producteurs au cours de l’année précédente.
5. Seule la production des membres de l’organisation de producteurs commercialisée par l’organisation de producteurs elle-même ou dans les conditions prévues à l’article 3, paragraphe 3, points b) et c), du règlement (CE) no 1182/2007 est prise en compte dans la valeur de la production commercialisée.
6. La production commercialisée doit être facturée au stade «de sortie de l’organisation de producteurs»:
a)
le cas échéant, en tant que produit emballé, préparé ou ayant subi une première transformation;
b)
hors TVA, et
c)
hors coûts de transport interne en cas de distance importante entre les points centralisés de collecte ou de conditionnement et le point de distribution de l’organisation de producteurs. Les États membres fixent les réductions à appliquer à la valeur facturée des produits aux différents stades de transformation, de livraison et de transport.
7. La valeur de la production commercialisée peut également être calculée au stade de sortie de la filiale, sur la même base que celle prévue au paragraphe 6, à condition qu’au moins 90 % du capital de la filiale soient détenus:
a)
par l’organisation de producteurs ou l’association d’organisations de producteurs, ou
b)
sous réserve de l’approbation de l’État membre, par des coopératives membres des organisations de producteurs ou des associations d’organisations de producteurs, si cela contribue à la réalisation des objectifs énumérés à l’article 3, paragraphe 1, points b) et c), du règlement (CE) no 1182/2007.
8. Si la production subit une baisse du fait de phénomènes climatiques, de maladies animales ou végétales ou d’infestations parasitaires, toute indemnisation de l’assurance reçue pour ces raisons au titre des mesures d’assurance-récolte prévues au chapitre III, section 6, ou de mesures équivalentes gérées par l’organisation de producteurs, peut être incluse dans la valeur de la production commercialisée.
Article 53
Période de référence
1. Le plafond annuel de l’aide visée à l’article 10, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1182/2007 est calculé chaque année sur la base de la valeur de la production commercialisée au cours d’une période de référence de douze mois à établir par les États membres.
2. La période de référence est établie par les États membres pour chaque organisation de producteurs comme étant:
a)
une période de douze mois, commençant au plus tôt le 1er janvier de la troisième année précédant l’année de mise en œuvre du programme opérationnel et se terminant au plus tard le 1er août de la même année, ou
b)
la valeur moyenne de trois périodes consécutives de douze mois commençant au plus tôt le 1er janvier de la cinquième année précédant l’année de mise en œuvre du programme opérationnel et se terminant au plus tard le 1er août de la même année.
3. La période de douze mois est la période comptable de l’organisation de producteurs concernée.
La période de référence ne doit pas varier au cours d’un programme opérationnel, sauf dans des cas dûment justifiés.
4. En cas de diminution de la valeur d’un produit pour des motifs dûment justifiés à la satisfaction d’un État membre et ne relevant pas de la responsabilité ni du contrôle de l’organisation de producteurs, la valeur de la production commercialisée visée au paragraphe 1 doit être au moins égale à 65 % de la valeur du produit concerné lors de la période de référence précédente.
Les motifs visés au premier alinéa doivent être dûment justifiées.
5. Lorsque des organisations de producteurs récemment reconnues ne disposent pas de données historiques suffisantes concernant la production commercialisée pour l’application du paragraphe 2, la valeur de la production commercialisée peut être réputée correspondre à la valeur de la production commercialisable fournie par l’organisation de producteurs aux fins de la reconnaissance. Celle-ci est calculée comme la valeur moyenne de la production commercialisée au cours des trois dernières années par tous les producteurs qui sont membres de l’organisation de producteurs au moment où la demande de reconnaissance est présentée.
6. Les États membres prennent les mesures nécessaires afin de recueillir des informations sur la valeur de la production commercialisée des organisations de producteurs n’ayant pas présenté de programmes opérationnels.
7. Par dérogation aux paragraphes 1 et 6, la valeur de la production commercialisée se rapportant à la période de référence est calculée conformément à la législation applicable au cours de ladite période de référence.
Section 2
Fonds opérationnels
Article 54
Gestion
Les États membres veillent à ce que les fonds opérationnels soient gérés d’une manière qui permette à des vérificateurs externes d’identifier, de contrôler et de certifier annuellement leurs dépenses et leurs recettes.
Article 55
Financement des fonds opérationnels
Les contributions financières au fond opérationnel visé à l’article 8, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1182/2007 sont définies par l’organisation de producteurs.
Tous les producteurs ont la possibilité de bénéficier du fond opérationnel et de participer démocratiquement aux décisions concernant l’utilisation des ressources de l’organisation de producteurs et des contributions financières au fonds opérationnel.
Article 56
Communication du montant prévisionnel
Les organisations de producteurs communiquent à l’État membre, au plus tard le 15 septembre et en même temps que les programmes opérationnels ou les demandes d’approbation de leurs modifications, les montants prévisionnels de la participation communautaire ainsi que des contributions de ses membres et de l’organisation de producteurs elle-même aux fonds opérationnels pour l’année suivante.
Les États membres peuvent fixer une date postérieure au 15 septembre.
Le calcul du montant prévisionnel des fonds opérationnels est fondé sur les programmes opérationnels et sur la valeur de la production commercialisée. Il est scindé entre les dépenses relatives aux mesures de prévention et de gestion des crises et les autres mesures.
Section 3
Programmes opérationnels
Article 57
Stratégie nationale
1. La structure générale et le contenu global de la stratégie nationale visée à l’article 12, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1182/2007, sont établis, à compter du 1er janvier 2009, conformément aux lignes directrices figurant à l’annexe VII. Avant cette date, les États membres déterminent sa structure générale et son contenu global. La stratégie peut comprendre des éléments régionaux.
La stratégie nationale intègre toutes les décisions prises et dispositions adoptées par l’État membre en application du titre III du règlement (CE) no 1182/2007 et du présent titre.
2. La stratégie nationale, y compris l’intégration du cadre national visé à l’article 12, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1182/2007 est élaborée avant que les projets de programmes opérationnels soient présentés au cours d’une année donnée. Le cadre national est intégré après avoir été présenté à la Commission et, le cas échéant, après avoir été modifié, conformément à l’article 12, paragraphe 1, deuxième alinéa, du règlement (CE) no 1182/2007.
3. Une analyse de la situation initiale fait partie de la procédure d’élaboration de la stratégie nationale et est effectuée sous la responsabilité de l’État membre. Elle permet d’identifier et d’évaluer les besoins à satisfaire, de classer les besoins en termes de priorités, de définir les objectifs à atteindre par les programmes opérationnels pour satisfaire ces besoins prioritaires, les résultats escomptés et les objectifs quantifiés à atteindre par rapport à la situation initiale, ainsi que de déterminer les instruments et actions les plus appropriés pour atteindre ces objectifs.
4. Les États membres assurent également le suivi et l’évaluation de la stratégie nationale et de sa mise en œuvre par les programmes opérationnels.
La stratégie nationale peut être modifiée, en particulier à la lumière du suivi et de l’évaluation. De telles modifications sont effectuées avant que les projets de programmes opérationnels soient présentés au cours d’une année donnée.
5. Les États membres fixent dans la stratégie nationale des pourcentages maximaux du fonds qui peuvent être dépensés pour toute mesure individuelle et/ou type d’action et/ou dépense afin de garantir un équilibre approprié entre les différentes mesures.
Article 58
Cadre national pour les actions en faveur de l’environnement
1. Outre la notification prévue à l’article 12, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1182/2007, les États membres notifient également à la Commission les modifications apportées au cadre national qui sont également soumises à la procédure visée à l’article 12, paragraphe 1, deuxième alinéa, du règlement (CE) no 1182/2007. La Commission rend le cadre accessible aux autres États membres par les moyens qu’elle juge appropriés.
2. Le cadre présente une liste non exhaustive des actions en faveur de l’environnement et des conditions qui sont par conséquent applicables dans l’État membre aux fins de l’article 9, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1182/2007 et, pour chaque action en faveur de l’environnement sélectionnée, indique:
a)
l’engagement spécifique ou les engagements entraînés, et
b)
la justification de l’action, sur la base de l’impact environnemental prévu en rapport avec les besoins et priorités environnementaux.
Article 59
Règles complémentaires des États membres
Les États membres peuvent adopter des dispositions complétant celles du règlement (CE) no 1182/2007 et du présent règlement concernant l’éligibilité des mesures, actions ou dépenses dans le cadre des programmes opérationnels.
Article 60
Rapport avec les programmes de développement rural
1. Aucun soutien dans le cadre du programme ou des programmes de développement rural de l’État membre approuvés au titre du règlement (CE) no 1698/2005 ne sera accordé à des actions qui sont couvertes par les mesures prévues par le présent règlement, sous réserve des dispositions du paragraphe 2.
2. Dans les cas où un soutien au titre du règlement (CE) no 1698/2005 a exceptionnellement été accordé, conformément à l’article 5, paragraphe 6, dudit règlement, à des mesures qui pourraient prétendre à une aide en application du présent règlement, les États membres veillent à ce qu’un même bénéficiaire ne puisse recevoir de soutien qu’au titre d’un seul régime pour une seule et même action.
À cette fin, lorsqu’ils inscrivent dans leurs programmes de développement rural des mesures relevant de ce type d’exceptions, les États membres veillent à ce que la stratégie nationale visée à l’article 57 du présent règlement fixe les critères et les dispositions administratives qu’ils appliqueront dans les programmes de développement rural.
Le cas échéant et sans préjudice des dispositions de l’article 10, paragraphes 1, et 3, et de l’article 11 du règlement (CE) no 1182/2007, le niveau de soutien des mesures couvertes par le présent règlement ne dépasse pas celui qui s’applique aux mesures relevant du programme de développement rural.
L’aide en faveur des actions environnementales autres que l’acquisition d’actifs immobilisés est limitée aux montants maximums fixés à l’annexe du règlement (CE) no 1698/2005 pour les paiement agroenvironnementaux. Ces montants peuvent être augmentés dans des cas exceptionnels, compte tenu de circonstances particulières à justifier dans la stratégie nationale visée à l’article 57 du présent règlement.
Article 61
Contenu des programmes opérationnels et dépenses admissibles
1. Les programmes opérationnels comportent les éléments suivants:
a)
une description de la situation de départ, sur la base, le cas échéant, des indicateurs de référence figurant à l’annexe XIV;
b)
les objectifs du programme, compte tenu des perspectives de production et des débouchés, une explication de la manière dont le programme contribue à la stratégie nationale et la confirmation de ce qu’il est conforme à la stratégie nationale, y compris en ce qui concerne l’équilibre entre les activités. La description des objectifs concerne les objectifs définis dans la stratégie nationale et indique les résultats quantifiables à atteindre, de manière à faciliter le suivi des progrès réalisés dans la mise en œuvre du programme;
c)
la description détaillée des mesures, y compris les mesures de prévention et de gestion des crises, comportant des actions distinctes, à appliquer et des moyens à utiliser en vue d’atteindre les objectifs pour chaque année de mise en œuvre du programme. La description indique dans quelle mesure celles-ci:
i)
d’une part, complètent les autres mesures, y compris celles qui sont financées par d’autres aides ou qui sont admissibles au bénéfice d’autres aides de la Communauté européenne, notamment au titre du développement rural, et d’autre part, sont cohérentes avec ces autres mesures. À cet égard, une référence particulière est également faite, le cas échéant, aux mesures mises en œuvre dans le cadre des programmes opérationnels précédents;
ii)
ne comportent aucun risque de double financement par les fonds communautaires;
d)
la durée du programme, et
e)
les aspects financiers, à savoir:
i)
le mode de calcul et le niveau des contributions financières;
ii)
la procédure de financement du fonds opérationnel;
iii)
les informations justifiant les différents niveaux des contributions, et
iv)
le budget et le calendrier d’exécution des actions pour chaque année de mise en œuvre du programme.
2. Il est possible de combiner plusieurs actions environnementales, à condition qu’elles soient complémentaires et compatibles.
Lorsque des actions environnementales sont combinées, le niveau du soutien tient compte des pertes de revenus et des coûts supplémentaires spécifiques découlant de la combinaison.
3. Les investissements, y compris ceux réalisés dans le cadre de contrats de crédit-bail, dont le délai d’amortissement dépasse la durée du programme opérationnel peuvent être reportés sur un programme opérationnel ultérieur pour des raisons économiques dûment justifiées, et notamment dans les cas où la période d’amortissement fiscal excède cinq ans.
Lorsque des investissements sont remplacés, la valeur résiduelle des investissements remplacés est:
a)
ajoutée au fonds opérationnel de l’organisation de producteurs, ou
b)
soustraite du coût de remplacement.
Des investissements ou des actions peuvent être mis en œuvre dans les exploitations particulières des membres de l’organisation de producteurs, à condition qu’ils contribuent aux objectifs du programme opérationnel. Si le membre quitte l’organisation de producteurs, les États membres s’assurent que les investissements ou leur valeur résiduelle soit récupérée, à moins que l’État membre en dispose autrement.
4. Les programmes opérationnels ne comprennent pas les actions ou les dépenses visées dans la liste figurant à l’annexe VIII.
5. Les dépenses engagées au titre des programmes opérationnels admissibles au bénéfice d’une aide sont restreintes aux coûts réellement supportés. Toutefois, les États membres peuvent fixer, d’une façon dûment motivée, des taux forfaitaires standard dans les cas suivants:
a)
lorsque de tels taux forfaitaires sont indiqués à l’annexe VIII,
b)
pour les coûts externes supplémentaires au kilomètre de transport supportés, par rapport au coût d’un transport routier comparable, lorsque la voie ferroviaire et/ou maritime est choisie dans le cadre d’une mesure de protection de l’environnement, et
c)
les coûts supplémentaires et les pertes de revenus résultant des actions environnementales, calculés conformément à l’article 53, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1974/2006.
Les États membres réexaminent ces taux au moins tous les cinq ans.
6. Pour qu’une action soit admissible, plus de 50 %, en valeur, des produits concernés par cette action sont ceux pour lesquels l’organisation de producteurs est reconnue. Pour être pris en compte dans les 50 %, les produits doivent provenir des membres de l’organisation de producteurs ou des membres d’une autre organisation de producteurs. Les règles appropriées de l’article 52 s’appliquent au calcul de la valeur.
Article 62
Documents à fournir
Les programmes opérationnels sont accompagnés, en particulier:
a)
de la preuve de la constitution d’un fonds opérationnel;
b)
d’une déclaration écrite par laquelle l’organisation de producteurs s’engage à respecter le règlement (CE) no 1182/2007 et le présent règlement, et
c)
d’un document par lequel l’organisation de producteurs atteste qu’elle n’a pas bénéficié, directement ou indirectement, d’un autre financement communautaire ou national pour des actions donnant droit à l’aide au titre du présent règlement et s’engage à ne pas solliciter un tel financement.
Article 63
Programmes opérationnels partiels
1. En vertu de l’article 5 du règlement (CE) no 1182/2007, un État membre peut autoriser une association d’organisations de producteurs à présenter en son propre nom un programme opérationnel partiel, constitué d’actions identifiées, mais non exécutées par au moins deux organisations de producteurs participantes dans le cadre de leurs programmes opérationnels.
2. Les programmes opérationnels partiels font l’objet des mêmes règles que les autres programmes opérationnels et sont examinés conjointement avec les programmes opérationnels des organisations de producteurs participantes.
3. Les États membres font en sorte:
a)
que les actions soient financées en totalité par des contributions des organisations de producteurs participantes, prélevées sur les fonds opérationnels desdites organisations;
b)
que le programme opérationnel de chaque organisation de producteurs participante comporte la liste des actions et de la participation financière correspondante, et
c)
qu’il n’y ait aucun risque de double financement et que l’article 60 soit appliqué mutatis mutandis.
Article 64
Délai de présentation
Les organisations de producteurs soumettent les programmes opérationnels pour approbation à l’autorité compétente de l’État membre dans lequel elles ont leur siège au plus tard le 15 septembre de l’année précédant celle au cours de laquelle les programmes opérationnels doivent être mis en œuvre. Toutefois, les États membres peuvent reculer cette date.
Lorsqu’une entité juridique ou une partie clairement définie d’une entité juridique, y compris un groupement de producteurs, présente une demande de reconnaissance en tant qu’organisation de producteurs, elle peut en même temps soumettre pour approbation un programme opérationnel au sens du premier alinéa. L’approbation de ce programme est subordonnée à l’obtention de la reconnaissance au plus tard à la date limite prévue à l’article 65, paragraphe 2.
Article 65
Décision
1. L’autorité nationale compétente, selon le cas:
a)
approuve les montants des fonds et les programmes qui satisfont aux dispositions du règlement (CE) no 1182/2007 et à celles du présent chapitre;
b)
approuve les programmes, sous réserve de l’acceptation de certaines modifications par l’organisation de producteurs, ou
c)
rejette les programmes ou une partie des programmes.
2. L’autorité nationale compétente prend une décision sur les programmes et les fonds au plus tard le 15 décembre de l’année de la présentation.
Les États membres informent les organisations de producteurs de leur décision le 15 décembre au plus tard.
Toutefois, pour des raisons dûment justifiées, l’autorité nationale compétente peut prendre une décision sur les programmes opérationnels et les fonds au plus tard le 20 janvier qui suit la demande. La décision d’approbation peut prévoir que les dépenses sont admissibles à partir du 1er janvier de l’année qui suit la demande.
Article 66
Modification des programmes opérationnels pour les années suivantes
1. Les organisations de producteurs peuvent demander des modifications des programmes opérationnels, et notamment, si nécessaire, une prolongation de leur durée, pour autant que celle-ci ne dépasse pas cinq ans au total, au plus tard le 15 septembre pour une mise en application au 1er janvier qui suit.
Toutefois, les États membres peuvent reculer la date de présentation des demandes.
2. Toute demande de modification est accompagnée des pièces justificatives précisant le motif, la nature et les implications des modifications proposées.
3. L’autorité compétente statue le 15 décembre au plus tard sur les demandes de modification des programmes opérationnels.
Toutefois, pour des raisons dûment justifiées, les États membres peuvent prendre une décision sur les demandes de modification d’un programme opérationnel au plus tard le 20 janvier qui suit la demande. La décision d’approbation peut prévoir que les dépenses sont admissibles à partir du 1er janvier de l’année qui suit la demande.
Article 67
Modification des programmes opérationnels pour l’année en cours
1. Les États membres peuvent autoriser la modification des programmes opérationnels pour l’année en cours, dans des conditions qu’ils définissent eux-mêmes.
2. L’autorité nationale compétente peut autoriser les organisations de producteurs, pour l’année en cours:
a)
à ne mettre en œuvre que partiellement leurs programmes opérationnels;
b)
à modifier le contenu du programme opérationnel, et notamment, si nécessaire, à prolonger sa durée, pour autant que celle-ci ne dépasse pas cinq ans au total;
c)
à augmenter le montant du fonds opérationnel de 25 % au maximum du montant initialement approuvé ou à le diminuer d’un pourcentage à fixer par les États membres, à condition que les objectifs généraux du programme opérationnel soient maintenus. Les États membres peuvent augmenter ce pourcentage en cas de fusion d’organisations de producteurs au sens de l’article 31, paragraphe 1.
3. Les États membres déterminent les conditions dans lesquelles les programmes opérationnels peuvent être modifiés pour l’année en cours sans autorisation préalable de l’autorité nationale compétente. Pour être éligibles à l’aide, ces modifications doivent être immédiatement communiquées à l’autorité compétente par l’organisation de producteurs.
Article 68
Modalités des programmes opérationnels
1. Les programmes opérationnels sont mis en œuvre par périodes annuelles s’étendant du 1er janvier au 31 décembre.
2. La mise en œuvre d’un programme opérationnel approuvé le 15 décembre au plus tard commence le 1er janvier qui suit son approbation.
La mise en œuvre des projets de programmes pour lesquels une décision d’approbation est prise après le 15 décembre est reportée d’un an.
Par dérogation au premier et au deuxième alinéas du présent paragraphe, lorsque l’article 65, paragraphe 2, troisième alinéa, ou l’article 66, paragraphe 3, deuxième alinéa, s’appliquent, la mise en œuvre des programmes opérationnels approuvés conformément à ces dispositions commence au plus tard le 31 janvier qui suit leur approbation.
Section 4
Aides
Article 69
Montant approuvé de l’aide
Les États membres notifient aux organisations de producteurs et aux associations d’organisations de producteurs le montant approuvé de l’aide, conformément à l’article 13, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1182/2007, le 15 décembre au plus tard.
En cas d’application de l’article 65, paragraphe 2, troisième alinéa, ou de l’article 66, paragraphe 3, deuxième alinéa du présent règlement, les États membres notifient le montant approuvé de l’aide le 20 janvier au plus tard.
Article 70
Demandes
1. Au plus tard le 15 février de l’année suivant celle pour laquelle l’aide est demandée, les organisations de producteurs introduisent une demande d’aide ou de solde de l’aide auprès de l’autorité compétente pour chaque programme opérationnel pour lequel une aide est demandée.
2. Les demandes sont accompagnées des pièces justificatives attestant:
a)
l’aide demandée;
b)
la valeur de la production commercialisée;
c)
les contributions financières des membres ou de l’organisation de producteurs elle-même;
d)
les dépenses réalisées au titre du programme opérationnel;
e)
les dépenses liées à la prévention et à la gestion des crises, ventilées par actions;
f)
la part du fonds opérationnel engagée pour le financement de la prévention et de la gestion des crises, ventilée par actions;
g)
le respect de l’article 9, paragraphe 2, et de l’article 9, paragraphe 3, points a) ou b), et de l’article 10 du règlement (CE) no 1182/2007;
h)
un document par lequel l’organisation de producteurs atteste qu’elle n’a pas bénéficié d’un double financement communautaire ou national pour des mesures et/ou actions donnant droit à l’aide au titre du présent règlement, et
i)
dans le cas d’une demande de paiement sur la base d’un taux forfaitaire standard au sens de l’article 61, paragraphe 4, la preuve de la mise en œuvre de l’action concernée.
3. Les demandes peuvent couvrir les dépenses programmées mais non supportées si les éléments ci-après sont démontrés:
a)
les actions en cause n’ont pu être réalisées au plus tard le 31 décembre de l’année de mise en œuvre du programme opérationnel pour des raisons indépendantes de la volonté de l’organisation de producteurs concernée;
b)
lesdites actions peuvent être réalisées au plus tard le 30 avril de l’année suivante, et
c)
une contribution équivalente de l’organisation de producteurs est maintenue dans le fonds opérationnel.
Le paiement de l’aide et la libération de la garantie constituée conformément à l’article 72, paragraphe 3, ne pourront intervenir que sur présentation de preuves établissant que les dépenses programmées visées au premier alinéa, point b), ont été effectivement réalisées, sur la base des droits à l’aide réellement établis et pour autant que lesdites preuves soient présentées au plus tard le 30 avril de l’année suivant celle pour laquelle les dépenses concernées ont été programmées.
4. Lorsque les demandes sont présentées après la date prévue au paragraphe 1, l’aide est réduite de 1 % par jour de retard.
Dans des cas exceptionnels et dûment justifiés, l’autorité compétente peut accepter les demandes après la date fixée au paragraphe 1 si les contrôles nécessaires ont été effectués et si la date limite de paiement prévue à l’article 71 est respectée.
Article 71
Paiement de l’aide
Les États membres versent l’aide au plus tard le 15 octobre de l’année suivant celle de la mise en œuvre du programme.
Article 72
Avances
1. Les États membres peuvent autoriser les organisations de producteurs à demander une avance de la partie de l’aide correspondant aux dépenses prévisibles résultant du programme opérationnel pour la période de trois ou quatre mois qui commence dans le courant du mois de présentation de la demande d’avance.
2. Les demandes d’avance sont présentées, selon la décision de l’État membre, soit tous les trois mois, en janvier, avril, juillet et octobre, soit tous les quatre mois, en janvier, mai et septembre.
Le total des avances au titre d’un exercice donné ne peut excéder 80 % du montant initialement approuvé de l’aide pour le programme opérationnel concerné.
3. L’octroi d’une avance est subordonné à la constitution d’une garantie égale à 110 % de son montant conformément au règlement (CEE) no 2220/85.
Les États membres fixent des conditions pour garantir que les contributions financières aux fonds opérationnels ont été collectées conformément à l’article 54 et à l’article 55 du présent règlement et que les avances précédentes ont effectivement été dépensées.
4. Des demandes de libération de la garantie peuvent être présentées pendant l’année du programme en cours accompagnées des pièces justificatives appropriées.
La garantie est libérée à concurrence de 80 % du montant des avances.
5. L’exigence principale, au sens de l’article 20 du règlement (CEE) no 2220/85, est l’exécution des actions figurant dans le programme opérationnel, dans le respect des engagements prévus à l’article 62, points b) et c), du présent règlement.
En cas de non-respect de l’exigence principale ou en cas de manquement grave aux engagements prévus à l’article 62, points b) et c), la garantie est acquise, sans préjudice d’autres sanctions à arrêter conformément à la section 3 du chapitre V.
En cas de non-respect d’autres exigences, la garantie est acquise proportionnellement à la gravité de l’irrégularité constatée.
6. Les États membres peuvent fixer un montant minimum et les délais à respecter en ce qui concerne les avances.
Article 73
Paiements partiels
Les États membres peuvent autoriser les organisations de producteurs à demander le paiement de la partie de l’aide correspondant aux dépenses résultant du programme opérationnel.
Les demandes peuvent être présentées à tout moment, au maximum trois fois par an. Elles sont accompagnées des pièces justificatives appropriées.
Le total des paiements au titre des demandes partielles de l’aide ne peut excéder 80 % du montant initialement approuvé de l’aide destinée au programme opérationnel, ou des frais réels s’ils sont inférieurs audit montant.
Les États membres peuvent fixer un montant minimum et les délais à respecter en ce qui concerne les paiements partiels.
CHAPITRE III
Mesures de prévention et de gestion des crises
Section 1
Dispositions générales
Article 74
Sélection des mesures de prévention et de gestion des crises
Les États membres peuvent prévoir qu’une ou plusieurs des mesures énumérées à l’article 9, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1182/2007 ne s’appliquent pas sur leur territoire.
Article 75
Emprunts destinés à financer les mesures de prévention et de gestion des crises
Les emprunts contractés pour le financement des mesures de prévention et de gestion des crises en vertu de l’article 9, paragraphe 2, troisième alinéa, du règlement (CE) no 1182/2007 et dont la période de remboursement dépasse la durée du programme opérationnel peuvent être reportés sur un programme opérationnel ultérieur pour des raisons économiques dûment justifiées.
Section 2
Retraits du marché
Article 76
Définition
La présente section établit des règles relatives aux opérations de retrait du marché visées à l’article 9, paragraphe 2, point a), du règlement (CE) no 1182/2007. Aux fins du présent chapitre, on entend par «produits retirés du marché», «produits retirés» et «produits non mis en vente», les produits faisant l’objet desdites opérations de retrait du marché.
Article 77
Normes de commercialisation
1. Lorsqu’une norme de commercialisation visée à l’article 2, paragraphes 2 et 7, du règlement (CE) no 1182/2007 existe pour un produit donné, le produit retiré du marché est conforme à cette norme, exception faite des dispositions relatives à la présentation et au marquage des produits. Les produits peuvent être retirés en vrac, tous calibres confondus, à condition que les exigences minimales applicables à la catégorie II, notamment en ce qui concerne la qualité et le calibre, soient respectées.
Toutefois, les produits miniatures définis par les normes concernées sont conformes aux normes de commercialisation applicables, y compris les dispositions relatives à la présentation et au marquage du produit.
2. S’il n’existe pas de norme de commercialisation pour un produit donné, les produits retirés du marché satisfont aux exigences minimales établies à l’annexe IX. Les États membres peuvent fixer des règles complétant ces exigences minimales.
Article 78
Moyenne triennale applicable aux retraits du marché en cas de distribution gratuite
Le plafond de 5 % du volume de la production commercialisée visé à l’article 10, paragraphe 4, du règlement (CE) no 1182/2007 est calculé sur la base de la moyenne arithmétique des volumes globaux relatifs aux produits pour lesquels l’organisation de producteurs est reconnue et qui ont été commercialisés par l’intermédiaire de cette dernière au cours des trois années écoulées.
En ce qui concerne les organisations de producteurs reconnues depuis peu, les données relatives aux campagnes de commercialisation antérieures à la reconnaissance sont les suivantes:
a)
lorsqu’il s’agit d’un ancien groupement de producteurs, les données équivalentes de ce groupement de producteurs, le cas échéant; ou
b)
le volume pris en compte pour la demande de reconnaissance.
Article 79
Notification préalable des opérations de retrait
1. Les organisations de producteurs et les associations d’organisations de producteurs notifient préalablement aux autorités nationales compétentes, par télécommunication écrite ou par message électronique, toute opération de retrait à laquelle elles entendent procéder. Cette notification reprend en particulier la liste des produits mis à l’intervention et leurs principales caractéristiques au regard des normes de commercialisation applicables, la quantité estimée de chacun des produits concernés, leur destination prévue ainsi que le lieu où les produits retirés peuvent être soumis aux contrôles prévus à l’article 110. Elle inclut une attestation de la conformité des produits retirés avec les normes de commercialisation en vigueur ou avec les exigences minimales visées à l’article 77.
2. Les États membres fixent les modalités selon lesquelles les organisations de producteurs effectuent la notification prévue au paragraphe 1, notamment en ce qui concerne les délais.
3. Dans les délais visés au paragraphe 2, les États membres:
a)
procèdent au contrôle visé à l’article 110, paragraphe 1, à l’issue duquel, si aucune irrégularité n’a été décelée, ils autorisent l’opération de retrait telle que constatée à l’issue du contrôle; ou
b)
dans les cas visés à l’article 110, paragraphe 3, ne procèdent pas au contrôle visé à l’article 110, paragraphe 1, auquel cas ils en informent l’organisation de producteurs par télécommunication écrite ou par message électronique et autorisent l’opération de retrait telle que notifiée.
Article 80
Soutien
1. Le soutien aux retraits du marché, qui comprend la participation communautaire et la participation de l’organisation de producteurs, ne dépasse pas le montant établi à l’annexe X pour chacun des produits visés à ladite annexe. Pour les autres produits, les États membres fixent des montants maximaux de soutien.
2. Les retraits du marché ne dépassent pas 5 % du volume de la production commercialisée de tout produit donné par toute organisation de producteurs donnée.
Le volume de la production commercialisée correspond au volume moyen de la production commercialisée au cours des trois années écoulées. Si cette donnée n’est pas disponible, le volume de la production commercialisée pour laquelle l’organisation de producteurs a été reconnue est utilisé.
Les pourcentages visés au premier alinéa sont des moyennes annuelles sur une période triennale. Une marge d’erreur annuelle de 3 % est prévue.
Article 81
Destinations des produits retirés
1. Les États membres établissent les destinations autorisées pour les produits faisant l’objet de retraits du marché. Ils arrêtent des dispositions propres à garantir que le retrait ou la destination des produits retirés n’entraînent pas d’effets négatifs sur l’environnement ni de conséquences phytosanitaires préjudiciables. Les frais supportés par les organisations de producteurs pour se conformer auxdites dispositions sont admissibles au bénéfice du soutien aux retraits du marché accordé dans le cadre du programme opérationnel.
2. Les destinations visées au paragraphe 1 du présent article comprennent la distribution gratuite au sens de l’article 10, paragraphe 4, points a) et b), du règlement (CE) no 1182/2007 ainsi que toute autre destination équivalente approuvée par les États membres.
Les États membres prennent toutes les mesures nécessaires pour faciliter les contacts et la coopération entre les organisations de producteurs et les destinataires qu’ils ont approuvés, sur demande, en vue d’une distribution gratuite.
3. L’écoulement des produits à destination du secteur de la transformation n’est possible que s’il n’entraîne pas de distorsion de la concurrence pour les secteurs concernés de la Communauté ou pour les produits importés.
Article 82
Frais de transport
1. Les frais de transport liés aux opérations de distribution gratuite de tous les produits retirés du marché sont pris en charge au titre du programme opérationnel sur la base des montants forfaitaires établis selon la distance entre le point de retrait et le lieu de livraison à l’annexe XI.
En cas de transport maritime, la Commission détermine les frais de transport pouvant être pris en charge sur la base des frais de transport réels et de la distance. La compensation ainsi déterminée ne peut dépasser les frais qui résulteraient d’un transport terrestre par l’itinéraire le plus court entre le lieu d’embarquement et le point de sortie théorique. Un coefficient correcteur de 0,6 est appliqué aux montants figurant à l’annexe XI.
2. Les frais de transport sont payés à la partie qui a effectivement supporté financièrement le coût du transport en cause.
Le paiement est subordonné à la présentation de pièces justificatives attestant notamment:
a)
le nom des organismes bénéficiaires;
b)
la quantité des produits concernés;
c)
la prise en charge par les organismes bénéficiaires et les moyens de transport utilisés; et
d)
les frais de transport réellement encourus.
Article 83
Frais de triage et d’emballage
1. Les frais de triage et d’emballage des fruits et légumes frais retirés du marché à des fins de distribution gratuite sont pris en charge au titre des programmes opérationnels à hauteur d’un montant forfaitaire de 132 EUR par tonne de poids net pour les produits présentés en emballages de moins de 25 kilogrammes de poids net.
2. Les emballages des produits destinés à la distribution gratuite comportent l’emblème européen associé à une ou plusieurs des mentions figurant à l’annexe XII.
3. Les frais de triage et d’emballage sont payés aux organisations de producteurs qui ont effectué ces opérations.
Le paiement est subordonné à la présentation de pièces justificatives attestant notamment:
a)
le nom des organismes bénéficiaires;
b)
la quantité des produits concernés; et
c)
la prise en charge par les organismes bénéficiaires, avec indication du mode de présentation.
Article 84
Règles applicables aux destinataires des produits retirés
1. Les destinataires des produits retirés, visés à l’article 10, paragraphe 4, points a) et b), du règlement (CE) no 1182/2007 s’engagent à:
a)
respecter les dispositions du présent règlement;
b)
tenir une comptabilité matières et une comptabilité financière reflétant en détail les opérations en cause;
c)
se soumettre aux opérations de contrôle prévues par la réglementation communautaire; et
d)
fournir les pièces justificatives relatives à la destination finale de chacun des produits concernés, lesquelles consistent en un certificat de prise en charge (ou un document équivalent) attestant que les produits retirés ont été pris en charge par un tiers en vue de leur distribution gratuite.
S’ils estiment que le risque est faible, les États membres peuvent décider que les destinataires n’ont pas à tenir la comptabilité matières et la comptabilité financière visées au paragraphe 1, point b), lorsque ceux-ci ne reçoivent que de petites quantités. Cette décision et les raisons qui la justifient sont enregistrées.
2. Les autres destinataires de produits retirés s’engagent à:
a)
respecter les dispositions du présent règlement;
b)
tenir une comptabilité matières et une comptabilité financière reflétant en détail les opérations en cause si les États membres le jugent approprié malgré le fait que le produit ait été dénaturé avant sa livraison;
c)
se soumettre aux opérations de contrôle prévues par la réglementation communautaire; et
d)
ne pas demander d’aide complémentaire pour l’alcool obtenu à partir des produits concernés dans le cas des produits retirés destinés à la distillation.
Section 3
Récolte en vert et non-récolte
Article 85
Définition de la récolte en vert et de la non-récolte
1. On entend par «récolte en vert» le fait de récolter en totalité des produits non commercialisables, sur une superficie donnée, avant le début normal de la récolte. Les produits concernés n’ont pas été endommagés avant la récolte en vert, que ce soit pour des raisons climatiques, des raisons de maladie ou toute autre raison.
2. On entend par «non-récolte» le fait de ne pas recueillir de production commerciale sur la superficie concernée pendant le cycle normal de production. La destruction des produits en raison d’un phénomène climatique ou d’une maladie n’est pas considérée comme un cas de non-récolte.
3. La récolte en vert et la non-récolte s’ajoutent aux pratiques culturales habituelles.
Article 86
Conditions applicables à la mise en œuvre de la récolte en vert et de la non-récolte
1. En ce qui concerne les mesures de récolte en vert et de non-récolte, les États membres:
a)
adoptent les modalités de mise en œuvre de ces mesures, en particulier relativement à la notification préalable des opérations de non-récolte et de récolte en vert, au contenu de cette notification et aux délais à respecter, au montant de la compensation à verser et à l’application des mesures, ainsi que la liste des produits pouvant faire l’objet desdites mesures;
b)
arrêtent des dispositions propres à garantir que l’application de ces mesures n’entraîne pas d’effets négatifs sur l’environnement ni de conséquences phytosanitaires préjudiciables;
c)
veillent à ce qu’il soit possible de vérifier la bonne réalisation des mesures, et n’approuvent pas leur application lorsque tel n’est pas le cas;
d)
ont recours à ces vérifications pour garantir la bonne réalisation des mesures, y compris en ce qui concerne les dispositions mentionnées aux points a) et b).
2. Les organisations de producteurs et les associations d’organisations de producteurs notifient préalablement aux autorités nationales compétentes, par télécommunication écrite ou par message électronique, toute opération de récolte en vert ou de non-récolte à laquelle elles entendent procéder.
Elles joignent à la première notification effectuée au cours de toute année donnée pour un produit donné une analyse fondée sur la situation prévisible du marché et justifiant le recours à la récolte en vert à titre de mesure de prévention de crise.
3. Il est interdit d’appliquer à la fois des mesures de récolte en vert et des mesures de non-récolte pour le même produit et pour la même superficie au cours d’une même année ou au cours d’une même période de deux années consécutives.
4. Pour la récolte en vert et la non-récolte, la compensation, qui comprend la participation communautaire et la participation de l’organisation de producteurs, est un paiement à l’hectare fixé par l’État membre en vertu du paragraphe 1, point a):
a)
de sorte qu’il ne couvre que les frais supplémentaires engendrés par l’application de la mesure, compte tenu de la gestion environnementale et phytosanitaire à mettre en œuvre aux fins du respect des dispositions arrêtées en vertu du paragraphe 1, point b); ou
b)
de sorte qu’il ne couvre pas plus de 90 % du plafond de soutien aux retraits du marché visé à l’article 80.
Section 4
Promotion et communication
Article 87
Mise en œuvre de mesures de promotion et de communication
1. Les États membres arrêtent les modalités applicables à la mise en œuvre de mesures de promotion et de communication. Ces modalités permettent l’application rapide des mesures concernées, si nécessaire.
2. Les actions entreprises dans le cadre des mesures de promotion et de communication viennent en complément de toute action de promotion et de communication en cours de réalisation par l’organisation de producteurs concernée.
Section 5
Formation
Article 88
Mise en œuvre de mesures de formation
Les États membres arrêtent les modalités applicables à la mise en œuvre de mesures de formation.
Section 6
Assurance-récolte
Article 89
Objectif des mesures d’assurance-récolte
Les mesures d’assurance-récolte sont gérées par les organisations de producteurs et contribuent à la protection des revenus des producteurs et à la prise en charge des pertes de marché des organisations de producteurs et/ou de leurs membres en cas de catastrophes naturelles, de phénomènes climatiques, de maladies ou d’infestations parasitaires.
Article 90
Mise en œuvre des mesures d’assurance-récolte
1. Les États membres arrêtent les modalités applicables à la mise en œuvre des mesures d’assurance-récolte, y compris les modalités nécessaires pour garantir que ces mesures n’entraînent aucune distorsion de la concurrence sur le marché de l’assurance.
2. Les États membres peuvent apporter un financement national complémentaire à l’appui des mesures d’assurance-récolte qui bénéficient du fonds opérationnel. L’aide publique totale versée au titre de l’assurance-récolte ne peut toutefois dépasser:
a)
80 % du coût des primes payées par les producteurs pour des assurances contre les pertes imputables à des phénomènes météorologiques défavorables pouvant être assimilés à une catastrophe naturelle;
b)
50 % du coût des primes payées par les producteurs pour des assurances contre:
i)
les pertes visées au point a), ainsi que d’autres pertes causées par des phénomènes météorologiques défavorables; et
ii)
les pertes causées par des maladies animales ou végétales ou par des infestations parasitaires.
Le plafond fixé au premier alinéa, point b), s’applique même dans les cas où le fonds opérationnel peut normalement bénéficier d’une aide financière communautaire de 60 % conformément à l’article 10, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1182/2007.
3. Les mesures d’assurance-récolte ne couvrent pas les prestations d’assurance qui indemnisent les producteurs au-delà de 100 % de la perte de revenus subie, compte tenu des montants qu’ils ont pu recevoir au titre d’autres régimes d’aide en rapport avec le risque assuré.
4. Aux fins du présent article, l’expression «phénomènes météorologiques défavorables pouvant être assimilés à une catastrophe naturelle» a la même signification que celle donnée à l’article 2, paragraphe 8, du règlement (CE) no 1857/2006 de la Commission (28).
Section 7
Participation aux frais administratifs liés à la constitution de fonds de mutualisation
Article 91
Conditions applicables à la participation aux frais administratifs liés à la constitution de fonds de mutualisation
1. Les États membres arrêtent les modalités applicables à la mise en œuvre de la participation aux frais administratifs liés à la constitution de fonds de mutualisation.
2. La participation aux frais administratifs liés à la constitution de fonds de mutualisation représente, pour la première, la deuxième et la troisième année de fonctionnement du fonds de mutualisation, une proportion de la contribution de l’organisation de producteurs au fonds de mutualisation pour la première, la deuxième et la troisième année de son fonctionnement, s’élevant respectivement à:
a)
10, 8 et 4 % dans les États membres ayant adhéré à l’Union européenne le 1er mai 2004 ou à une date ultérieure;
b)
5, 4 et 2 % dans les autres États membres.
3. Les États membres peuvent plafonner les montants qui peuvent être versés aux organisations de producteurs à titre de participation aux frais administratifs liés à la constitution de fonds de mutualisation.
Section 8
Aides d’État en faveur des mesures de prévention et de gestion des crises
Article 92
Définition des modalités dans les stratégies nationales
Les États membres versant des aides d’État conformément à l’article 43, deuxième alinéa, point c), du règlement (CE) no 1182/2007 définissent les modalités de mise en œuvre de cette disposition dans leurs stratégies nationales.
CHAPITRE IV
Aide financière nationale
Article 93
Degré d’organisation des producteurs
Aux fins de l’article 11, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1182/2007, le degré d’organisation des producteurs d’une région donnée d’un État membre donné est considéré comme particulièrement faible lorsque les organisations de producteurs, les associations d’organisations de producteurs et les groupements de producteurs ont commercialisé moins de 20 % de la valeur moyenne de la production de fruits et légumes au cours des trois dernières années pour lesquelles l’information est disponible.
Article 94
Autorisation de paiement de l’aide financière nationale
1. Les États membres présentent à la Commission, pour toute année civile donnée au plus tard le 15 janvier de ladite année, une demande d’autorisation de paiement de l’aide financière nationale en vertu de l’article 11, paragraphe 1, premier alinéa, du règlement (CE) no 1182/2007.
La demande est accompagnée de pièces justificatives montrant que le degré d’organisation des producteurs de la région concernée est particulièrement faible, au sens de l’article 93 du présent règlement, et indiquant les coordonnées des organisations de producteurs concernées, le montant de l’aide ainsi que la proportion des contributions financières versées conformément à l’article 8, paragraphe 1, point a), du règlement (CE) no 1182/2007.
2. La Commission approuve ou rejette la demande dans un délai de trois mois à compter de sa présentation. En l’absence de réaction de la Commission dans le délai précité, la demande est réputée approuvée.
Article 95
Demande d’octroi de l’aide financière nationale et paiement
Les organisations de producteurs demandent à bénéficier de l’aide financière nationale, et les États membres effectuent le paiement de l’aide, conformément aux articles 70 à 73.
Article 96
Pourcentage maximal de remboursement par la Communauté de l’aide financière nationale
L’aide financière nationale est remboursée par la Communauté jusqu’à concurrence de 60 % de l’aide financière nationale accordée à l’organisation de producteurs.
Article 97
Remboursement par la Communauté de l’aide financière nationale
1. Les États membres demandent le remboursement par la Communauté de l’aide financière nationale approuvée, effectivement versée aux organisations de producteurs, avant le 1er mars de l’année suivant la mise en œuvre annuelle des programmes opérationnels.
La demande est accompagnée de pièces justificatives montrant que les conditions énoncées à l’article 11, paragraphe 1, second alinéa, du règlement (CE) no 1182/2007 étaient remplies lors des trois années écoulées, et indiquant les coordonnées des organisations de producteurs concernées, le montant de l’aide effectivement payée ainsi que la proportion des contributions financières réellement versées conformément à l’article 8, paragraphe 1, point a), du règlement (CE) no 1182/2007.
2. La Commission décide d’approuver ou de rejeter la demande.
3. Lorsqu’un remboursement de l’aide par la Communauté a été approuvé, les dépenses admissibles sont déclarées à la Commission conformément à la procédure décrite à l’article 5 du règlement (CE) no 883/2006 de la Commission (29).
CHAPITRE V
Dispositions générales
Section 1
Communications
Article 98
Rapports des organisations de producteurs
1. Les organisations de producteurs présentent des rapports annuels, qui accompagnent les demandes d’aide, sur la mise en œuvre des programmes opérationnels.
Ces rapports portent sur les éléments suivants:
a)
les programmes opérationnels mis en œuvre lors de l’année écoulée;
b)
les principales modifications des programmes opérationnels; et
c)
les écarts entre l’aide estimée et l’aide demandée.
2. Pour chaque programme opérationnel mis en œuvre, le rapport annuel présente:
a)
les réalisations et les résultats du programme opérationnel, sur la base, le cas échéant, des indicateurs communs de réalisation et de résultat figurant à l’annexe XIV et, si nécessaire, des indicateurs de réalisation et de résultat complémentaires définis dans la stratégie nationale; et
b)
une synthèse des principaux problèmes rencontrés dans la gestion du programme et des éventuelles mesures prises pour assurer la qualité et l’efficacité de la mise en œuvre du programme.
Le cas échéant, le rapport annuel précise quelles sont les mesures de protection mises en place, conformément à la stratégie nationale et en application de l’article 9, paragraphe 5, du règlement (CE) no 1182/2007, en vue de protéger l’environnement contre les éventuelles pressions accrues imputables aux investissements faisant l’objet d’un soutien dans le cadre du programme opérationnel.
3. Pour la dernière année d’application du programme opérationnel, un rapport final remplace le rapport visé au paragraphe 1.
Les rapports finaux exposent dans quelle mesure les objectifs poursuivis par les programmes ont été réalisés. Ils expliquent les modifications apportées aux actions et/ou aux méthodes et recensent les facteurs qui ont contribué au succès ou à l’échec de la mise en œuvre des programmes et qui ont été ou seront pris en considération lors de l’élaboration des futurs programmes opérationnels ou de la modification des programmes opérationnels en cours.
4. Sans préjudice des dispositions particulières du présent règlement, lorsqu’une organisation de producteurs n’effectue pas une communication à l’État membre exigée dans le présent règlement ou dans le règlement (CE) no 1182/2007 ou si la communication apparaît incorrecte à la lumière des faits objectifs en possession de l’État membre, ce dernier suspend l’approbation du programme opérationnel concerné pour l’année suivante jusqu’à ce que la communication soit effectuée correctement.
L’État membre fait figurer dans le rapport annuel visé à l’article 99, paragraphe 3, du présent règlement un compte rendu détaillé des cas susvisés.
Article 99
Communications exigées des États membres
1. Les États membres désignent une autorité compétente unique chargée des communications entre la Commission et l’État membre concernant les organisations de producteurs, les groupements de producteurs et les associations d’organisations de producteurs. Ils notifient cette désignation, ainsi que les coordonnées de l’autorité, à la Commission.
2. Les États membres communiquent à la Commission, au plus tard le 31 janvier, le montant total du fonds opérationnel approuvé pour l’année pour l’ensemble des programmes opérationnels. Sont précisés tant le montant total du fonds opérationnel que le montant total du financement communautaire en faveur dudit fonds. Ces chiffres sont en outre ventilés entre les montants destinés aux mesures de prévention et de gestion des crises et les montants destinés aux autres mesures.
3. Les États membres communiquent à la Commission, au plus tard le 15 novembre, un rapport annuel sur les organisations et groupements de producteurs ainsi que sur les fonds opérationnels, les programmes opérationnels et les plans de reconnaissance mis en œuvre lors de l’année écoulée. Ce rapport contient en particulier les informations énumérées à l’annexe XIII.
Section 2
Contrôles
Article 100
Système d’identification unique
Les États membres veillent à ce qu’un système d’identification unique soit appliqué pour toutes les demandes d’aide présentées par une même organisation de producteurs ou un même groupement de producteurs. Cette identification est compatible avec le système unique d’identification visé à l’article 18, paragraphe 1, point f), du règlement (CE) no 1782/2003 du Conseil (30).
Article 101
Demandes d’aide
Sans préjudice des dispositions particulières du présent règlement, les États membres prévoient des procédures appropriées pour la présentation des demandes d’aide, pour les demandes de reconnaissance ou d’approbation des programmes opérationnels ainsi que pour les demandes de paiement.
Article 102
Échantillonnage
Lorsqu’il est souhaitable d’effectuer des contrôles par sondage, les États membres s’assurent, sur la base d’une analyse des risques, que la nature et la fréquence des contrôles soient adaptées à la mesure concernée.
Article 103
Contrôles administratifs
Des contrôles administratifs sont effectués pour toutes les demandes d’aide ou de paiement et portent sur tous les éléments qu’il est possible et opportun de vérifier par des moyens administratifs. Les procédures prévoient l’enregistrement des opérations effectuées, des résultats des vérifications et des mesures prises en ce qui concerne les anomalies constatées.
Article 104
Contrôles sur place
1. Chaque contrôle sur place fait l’objet d’un rapport de suivi rendant compte avec précision des différents éléments du contrôle. Ce rapport indique notamment:
a)
le régime d’aide et la demande contrôlée;
b)
les personnes présentes;
c)
les actions, mesures et documents vérifiés; et
d)
les résultats du contrôle.
2. Le bénéficiaire peut se voir accorder la possibilité de signer le rapport afin d’attester de sa présence lors du contrôle, ainsi que d’ajouter des observations. Lorsque des irrégularités sont constatées, le bénéficiaire peut recevoir une copie du rapport de suivi.
3. Les contrôles sur place peuvent être annoncés à l’avance, pour autant que cela ne nuise pas à leur objectif. Le préavis est limité au délai minimal nécessaire.
4. Le cas échéant, les contrôles sur place prévus au présent règlement sont effectués conjointement avec d’autres contrôles prévus par la législation communautaire relative aux subventions agricoles. Toutefois, en 2008, les contrôles sur place peuvent, si nécessaire, être réalisés par différents organismes à différents moments.
Article 105
Approbation des demandes de reconnaissance et des programmes opérationnels
1. Avant de reconnaître une organisation de producteurs en application de l’article 4, paragraphe 2, point a), du règlement (CE) no 1182/2007, les États membres effectuent une visite sur place de l’organisation de producteurs afin de vérifier le respect des conditions de reconnaissance.
2. Avant d’approuver un programme opérationnel en application de l’article 65, l’autorité nationale compétente vérifie par tous les moyens utiles, y compris les contrôles sur place, le programme opérationnel soumis pour approbation et, le cas échéant, les demandes de modification. Ces contrôles portent en particulier sur:
a)
l’exactitude des informations fournies en vertu de l’article 61, paragraphe 1, points a), b) et e);
b)
la conformité des programmes avec l’article 9 du règlement (CE) no 1182/2007 ainsi qu’avec le cadre national et la stratégie nationale;
c)
l’admissibilité des actions et l’admissibilité des dépenses proposées;
d)
la cohérence et la qualité technique des programmes, le sérieux des estimations, la solidité du plan de financement ainsi que la programmation de son exécution. Les contrôles permettent de vérifier si des objectifs quantifiables ont été fixés pour qu’il soit possible de contrôler leur bonne réalisation et si les objectifs fixés peuvent être atteints grâce à la mise en œuvre des actions proposées; et
e)
la conformité des opérations pour lesquelles une aide est demandée avec les règles nationales et communautaires applicables en matière, notamment et le cas échéant, de marchés publics et d’aides d’État ainsi qu’avec les autres normes obligatoires concernées, établies par la législation nationale, dans le cadre national ou dans la stratégie nationale.
Article 106
Contrôles relatifs aux demandes d’aide en faveur des programmes opérationnels
Avant d’octroyer un paiement, les États membres procèdent à des contrôles administratifs pour toutes les demandes d’aide ainsi qu’à des contrôles sur place par sondage.
Article 107
Contrôles administratifs relatifs aux demandes d’aide en faveur des programmes opérationnels
1. Les contrôles administratifs relatifs aux demandes d’aide comportent en particulier, et dans la mesure où cela présente un intérêt pour la demande en cause, une vérification:
a)
du rapport annuel ou, le cas échéant, du rapport final, transmis avec la demande, concernant l’exécution du programme opérationnel;
b)
de la valeur de la production commercialisée, des contributions au fonds opérationnel et des dépenses exposées;
c)
de la réalisation des produits et services et de la réalité des dépenses déclarées;
d)
de la conformité des actions exécutées avec celles figurant dans le programme opérationnel approuvé; et
e)
du respect des limites et plafonds imposés, notamment en matière financière.
2. Les paiements financés dans le cadre du programme opérationnel sont justifiés par des factures et des documents prouvant leur exécution. Lorsque cela n’est pas possible, ces paiements sont justifiés par des documents ayant une valeur probante équivalente. Les factures utilisées sont établies au nom de l’organisation de producteurs, de l’association d’organisations de producteurs, du groupement de producteurs ou de la filiale visée à l’article 52, paragraphe 7, ou bien, sous réserve de l’approbation de l’État membre, au nom d’un ou de plusieurs membres des entités mentionnées ci-avant.
Article 108
Contrôles sur place relatifs aux demandes d’aide en faveur des programmes opérationnels
1. Dans le contexte de la vérification de la demande d’aide visée à l’article 70, paragraphe 1, les États membres effectuent des contrôles sur place relatifs aux organisations de producteurs afin de s’assurer du respect des conditions d’octroi de l’aide ou du solde de l’aide pour l’année considérée.
Ces contrôles concernent en particulier:
a)
le respect des critères de reconnaissance pour l’année considérée;
b)
l’utilisation du fonds opérationnel pour l’année considérée, y compris les dépenses déclarées dans les demandes d’avance ou de paiement partiel; et
c)
l’exécution des contrôles de second niveau concernant les dépenses afférentes aux retraits du marché, à la récolte en vert et à la non-récolte.
2. Les contrôles visés au paragraphe 1 portent, chaque année, sur un échantillon significatif de demandes. L’échantillon représente au moins 30 % du montant total de l’aide dans les États membres où plus de dix organisations de producteurs sont reconnues. Dans les autres cas, chaque organisation de producteurs fait l’objet d’une visite au moins une fois tous les trois ans.
Chaque organisation de producteurs fait l’objet d’au moins un contrôle avant le paiement de l’aide ou du solde de l’aide pour la dernière année du programme opérationnel la concernant.
3. Les résultats des contrôles sur place sont évalués en vue de déterminer si les éventuels problèmes rencontrés sont de nature systémique et laissent donc supposer un risque pour d’autres actions, bénéficiaires ou organismes similaires. L’évaluation détermine en outre les causes de ces situations, les analyses complémentaires éventuelles à effectuer et les mesures préventives et correctives à prendre.
Si les contrôles font apparaître des irrégularités significatives dans une région ou partie de région ou pour une organisation de producteurs donnée, l’État membre effectue des contrôles supplémentaires pendant l’année considérée et accroît le pourcentage des demandes correspondantes à contrôler l’année suivante.
4. L’État membre détermine, sur la base d’une analyse des risques, quelles sont les organisations de producteurs à contrôler.
L’analyse des risques tient compte en particulier:
a)
du montant de l’aide;
b)
des constatations effectuées lors de contrôles au cours des années précédentes;
c)
d’un facteur aléatoire; et
d)
d’autres paramètres à définir par les États membres, en particulier du fait que les organisations de producteurs participent à un programme d’assurance qualité reconnu officiellement par les États membres ou par des organismes de certification indépendants.
Article 109
Contrôles sur place relatifs aux mesures des programmes opérationnels
1. Les États membres vérifient en particulier les éléments suivants au moyen des contrôles sur place relatifs aux mesures des programmes opérationnels:
a)
la mise en œuvre des actions indiquées dans le programme opérationnel;
b)
la conformité de la mise en œuvre ou de la mise en œuvre prévue de l’action avec l’utilisation décrite dans le programme opérationnel approuvé;
c)
pour un nombre adéquat de dépenses individuelles, la conformité de la nature et de la date de réalisation des dépenses concernées avec les exigences communautaires et avec le cahier des charges approuvé;
d)
le fait que les dépenses exposées peuvent être justifiées par des documents comptables ou d’une autre nature; et
e)
la valeur de la production commercialisée.
2. La valeur de la production commercialisée est vérifiée sur la base des données du système comptable requis en vertu de la législation nationale.
À cette fin, les États membres peuvent décider que la déclaration de la valeur de la production commercialisée est certifiée de la même manière que les données comptables exigées en vertu de la législation nationale.
La déclaration de la valeur de la production commercialisée peut être contrôlée avant que la demande d’aide correspondante ne soit présentée.
3. Sauf en cas de circonstances exceptionnelles, le contrôle sur place comprend une visite pendant la réalisation de l’action ou, s’il ne s’agit pas d’une action tangible, une visite du promoteur de l’action. En particulier, les actions concernant des exploitations particulières relevant de l’échantillon visé à l’article 108, paragraphe 2, font l’objet d’au moins une visite destinée à vérifier leur exécution.
Les États membres peuvent toutefois décider de ne pas effectuer les visites susvisées en ce qui concerne les petites opérations ou lorsqu’ils estiment peu élevé le risque que les conditions d’octroi de l’aide ne soient pas remplies ou que l’opération ne soit pas réelle. Cette décision et les raisons la justifiant sont enregistrées.
4. Le contrôle sur place porte sur l’ensemble des engagements et obligations de l’organisation de producteurs ou de ses membres qui peuvent être vérifiés pendant la visite.
5. Seuls les contrôles répondant à toutes les exigences du présent article peuvent être pris en compte aux fins de la réalisation du taux de contrôle prévu à l’article 108, paragraphe 2.
Article 110
Contrôles de premier niveau relatifs aux opérations de retrait
1. Les États membres effectuent auprès de chaque organisation de producteurs des contrôles de premier niveau relatifs aux opérations de retrait. Ces contrôles comprennent un contrôle documentaire et d’identité, ainsi qu’un contrôle physique, le cas échéant par sondage, du poids des produits retirés du marché et un contrôle de conformité avec les dispositions de l’article 77, selon les procédures établies au titre II, chapitre II. Le contrôle est réalisé après réception de la notification visée à l’article 79, paragraphe 1, dans les délais prévus à l’article 79, paragraphe 2.
2. Les contrôles de premier niveau prévus au paragraphe 1 couvrent 100 % de la quantité de produits retirés du marché. À l’issue desdits contrôles, les produits retirés autres que ceux destinés à une distribution gratuite font l’objet d’une dénaturation ou sont cédés au secteur de la transformation, sous le contrôle des autorités compétentes et dans les conditions prévues par l’État membre en vertu de l’article 81.
Toutefois, lorsque les produits sont destinés à une distribution gratuite, les États membres peuvent faire porter le contrôle sur un pourcentage plus faible que celui prévu au paragraphe 2 du présent article, pour autant qu’il ne soit pas inférieur à 10 % des quantités concernées pendant la campagne de commercialisation. Le contrôle peut être effectué auprès de l’organisation de producteurs et/ou dans les centres des destinataires des produits. Lorsque les contrôles font apparaître des irrégularités significatives, les autorités compétentes procèdent à des contrôles supplémentaires.
Article 111
Contrôles de second niveau relatifs aux opérations de retrait
1. Les États membres procèdent à des contrôles de second niveau dans le cadre des contrôles visés à l’article 108.
Ils établissent des critères selon lesquels ils analysent et évaluent les risques qu’une organisation de producteurs déterminée ait réalisé des opérations de retrait non conformes à la réglementation. Ces critères portent entre autres sur les constatations faites lors des contrôles de premier et second niveau précédents, ainsi que sur l’existence ou non d’une démarche de type assurance-qualité de la part de l’organisation de producteurs. Les États membres fixent en fonction de ces critères, pour chaque organisation de producteurs, une fréquence minimale de contrôle de second niveau.
2. Les contrôles visés au paragraphe 1 consistent en des contrôles sur place, dans les locaux des organisations de producteurs et dans ceux des destinataires des produits retirés, visant à s’assurer du respect des conditions requises pour le paiement de l’aide communautaire. Ces contrôles incluent notamment:
a)
la vérification de la comptabilité matières et de la comptabilité financière que doit conserver toute organisation de producteurs procédant à une ou plusieurs opérations de retrait pendant la campagne concernée;
b)
la vérification des quantités commercialisées déclarées dans les demandes d’aide, notamment par un contrôle de la comptabilité matières et de la comptabilité financière, des factures et, si nécessaire, de leur véracité, ainsi que de la concordance de ces déclarations avec les données comptables et/ou fiscales des organisations de producteurs concernées;
c)
la vérification que la gestion comptable est correcte, et notamment le contrôle de la véracité des recettes nettes des organisations de producteurs déclarées dans les demandes de paiement, de la proportionnalité d’éventuels frais de retrait perçus, des inscriptions comptables relatives à la perception par les organisations de producteurs de l’aide communautaire et au reversement éventuel de cette dernière aux membres associés, ainsi que de la cohérence entre elles; et
d)
le contrôle de la destination des produits retirés déclarée dans les demandes de paiement et la vérification que la dénaturation a été effectuée correctement, l’objectif étant de s’assurer du respect des dispositions du présent règlement par les organisations de producteurs et les destinataires.
3. Les contrôles visés au paragraphe 2 sont effectués auprès des organisations de producteurs concernées et des destinataires associés à ces organisations. Chaque contrôle porte, entre autres, sur un échantillon représentant 5 % au moins des quantités retirées au cours de la campagne par l’organisation de producteurs.
4. La comptabilité matières et la compatibilité financière visées au paragraphe 2, point a), distinguent, pour chaque produit retiré, les flux suivants (exprimés en volume):
a)
la production livrée par les membres de l’organisation de producteurs et par les membres d’autres organisations de producteurs dans les conditions prévues à l’article 3, paragraphe 3, points b) et c), du règlement (CE) no 1182/2007;
b)
les ventes de l’organisation de producteurs, ventilées entre les produits préparés pour le marché du frais et les autres types de produits (y compris la matière première destinée à la transformation); et
c)
les produits retirés du marché.
5. Les contrôles portant sur la destination des produits visés au paragraphe 4, point c), incluent en particulier:
a)
un contrôle par sondage de la comptabilité spécifique à tenir par les destinataires et, le cas échéant, de sa concordance avec la comptabilité requise par la législation nationale; et
b)
le contrôle du respect des exigences environnementales applicables.
6. Lorsque les contrôles de second niveau font apparaître des irrégularités significatives, les autorités compétentes approfondissent les contrôles de second niveau pour la campagne concernée et augmentent la fréquence des contrôles de second niveau durant la campagne suivante pour les organisations de producteurs ou les associations d’organisations de producteurs concernées.
Article 112
Récolte en vert et non-récolte
1. Avant la réalisation d’une opération de récolte en vert, les États membres vérifient, par un contrôle sur place, que les produits concernés n’ont pas subi de dégradation et que la parcelle a été correctement entretenue. Une fois la récolte en vert terminée, ils vérifient que la superficie concernée a fait l’objet d’une récolte complète et que les produits récoltés ont été dénaturés.
Après la fin de la période de récolte, les États membres contrôlent la fiabilité de l’analyse fondée sur la situation prévisible du marché, visée à l’article 86, paragraphe 2. Ils analysent également les éventuels écarts entre la situation prévisible du marché et la situation réelle du marché.
2. Avant la réalisation d’une opération de non-récolte, les États membres vérifient, par un contrôle sur place, que la superficie concernée a été bien entretenue, qu’aucune récolte partielle n’a été effectuée et que le produit est bien développé et est, de manière générale, de qualité saine, loyale et marchande.
Les États membres s’assurent que les produits sont dénaturés. Si cela n’est pas possible, ils s’assurent, par une ou plusieurs visites sur place pendant la saison de la récolte, qu’aucune récolte n’est effectuée.
3. Les paragraphes 1, 2, 3 et 6 de l’article 111 s’appliquent mutatis mutandis.
Article 113
Contrôles préalables à l’approbation des plans de reconnaissance des groupements de producteurs
1. Avant d’approuver le plan de reconnaissance d’un groupement de producteurs en vertu de l’article 7, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1182/2007, les États membres procèdent à un contrôle sur place de l’entité juridique ou de la partie clairement définie de l’entité juridique.
2. Les États membres vérifient par tous les moyens utiles, y compris par des contrôles sur place:
a)
l’exactitude des informations données dans le plan de reconnaissance;
b)
la cohérence économique et la qualité technique du plan, le sérieux des estimations, ainsi que la programmation de son exécution;
c)
l’admissibilité des actions ainsi que l’admissibilité et le caractère raisonnable des dépenses proposées; et
d)
la conformité des opérations pour lesquelles une aide est demandée avec les règles nationales et communautaires applicables en matière, notamment, de marchés publics et d’aides d’État ainsi qu’avec les autres normes obligatoires concernées, établies par la législation nationale, dans le cadre national ou dans la stratégie nationale.
Article 114
Contrôles relatifs aux demandes d’aide des groupements de producteurs
1. Avant d’octroyer un paiement, les États membres procèdent à des contrôles administratifs pour toutes les demandes d’aide effectuées par les groupements de producteurs, ainsi qu’à des contrôles sur place par sondage.
2. À la suite de la présentation de la demande d’aide visée à l’article 47, les États membres effectuent des contrôles sur place relatifs aux groupements de producteurs afin de s’assurer du respect des conditions d’octroi de l’aide pour l’année considérée.
Ces contrôles portent en particulier sur:
a)
le respect des critères de reconnaissance pour l’année considérée; et
b)
la valeur de la production commercialisée ainsi que la mise en œuvre des mesures figurant dans le plan de reconnaissance et les dépenses exposées.
3. Les contrôles visés au paragraphe 2 portent, chaque année, sur un échantillon significatif de demandes. L’échantillon représente au moins 30 % du montant total de l’aide.
Tous les groupements de producteurs sont contrôlés au moins une fois tous les cinq ans.
4. Les articles 107 et 109 s’appliquent mutatis mutandis.
Article 115
Organisations de producteurs transnationales et associations transnationales d’organisations de producteurs
1. L’État membre dans lequel l’organisation de producteurs transnationale ou l’association transnationale d’organisations de producteurs a son siège assume la responsabilité globale de l’organisation des contrôles relatifs à cette organisation ou à cette association et prend des sanctions à l’égard de cette organisation ou association si nécessaire.
2. Les autres États membres tenus d’assurer la coopération administrative visée à l’article 30, paragraphe 2, point c), et à l’article 37, paragraphe 2, point c), procèdent aux contrôles administratifs et contrôles sur place exigés par l’État membre visé au paragraphe 1 du présent article et en communiquent les résultats audit État membre. Ils respectent tous les délais fixés par l’État membre visé au paragraphe 1.
3. Les règles en vigueur dans l’État membre visé au paragraphe 1 s’appliquent en ce qui concerne l’organisation de producteurs, le programme opérationnel et le fonds opérationnel. Toutefois, pour ce qui est des questions environnementales et phytosanitaires, et en ce qui concerne l’écoulement des produits retirés, les règles de l’État membre où la production est réalisée s’appliquent.
Section 3
Sanctions
Article 116
Non-respect des critères de reconnaissance
1. Les États membres retirent la reconnaissance d’une organisation de producteurs lorsque le défaut de non-respect des critères de reconnaissance est substantiel et résulte d’un acte délibéré ou d’une négligence grave de l’organisation de producteurs.
En particulier, les États membres retirent la reconnaissance d’une organisation de producteurs si le défaut de non-respect des critères de reconnaissance concerne:
a)
un manquement aux exigences de l’article 23, de l’article 25, de l’article 28, paragraphes 1 et 2, ou de l’article 33; ou
b)
le cas où la valeur de la production commercialisée baisse, en l’espace de deux années consécutives, en deçà de la limite fixée par l’État membre en vertu de l’article 4, paragraphe 1, point b), du règlement (CE) no 1182/2007.
Le retrait de la reconnaissance prévu au présent paragraphe prend effet à compter de la date à laquelle les conditions à remplir n’étaient pas respectées, sous réserve de toute législation horizontale applicable au niveau national en matière de prescription.
2. Lorsque le paragraphe 1 ne s’applique pas, les États membres suspendent la reconnaissance de l’organisation de producteurs si le défaut de non-respect des critères de reconnaissance est substantiel tout en n’étant que temporaire.
Aucune aide n’est versée pendant la durée de la suspension. La suspension prend effet à compter du jour du contrôle et prend fin le jour du contrôle montrant que les critères concernés sont remplis.
La durée de la suspension n’excède pas douze mois. Si les critères concernés ne sont pas remplis au bout de douze mois, la reconnaissance est retirée.
Les États membres peuvent effectuer des paiements après le délai fixé à l’article 71 lorsque cela est nécessaire pour l’application du présent paragraphe.
3. Dans les autres cas de non-respect des critères de reconnaissance, lorsque les paragraphes 1 et 2 ne s’appliquent pas, les États membres envoient une lettre d’avertissement indiquant les mesures correctives à prendre. Les États membres peuvent reporter le paiement de l’aide jusqu’à ce que lesdites mesures correctives aient été prises.
La non-exécution des mesures correctives dans un délai de douze mois est considérée comme un défaut substantiel de respect des critères concernés entraînant l’application du paragraphe 2.
Article 117
Fraude
1. Sans préjudice des autres sanctions applicables en vertu de la législation communautaire et de la législation nationale, les États membres retirent la reconnaissance de l’organisation de producteurs, de l’association d’organisations de producteurs ou du groupement de producteurs s’il est établi que cette organisation, cette association ou ce groupement a commis une fraude en rapport avec l’aide couverte par le règlement (CE) no 1182/2007.
2. Les États membres peuvent suspendre la reconnaissance de l’organisation de producteurs, de l’association d’organisations de producteurs ou du groupement de producteurs ou bien suspendre tout paiement en sa faveur si cette organisation, cette association ou ce groupement est suspecté d’avoir commis une fraude en rapport avec l’aide couverte par le règlement (CE) no 1182/2007.
Article 118
Groupements de producteurs
1. Les États membres appliquent mutatis mutandis, à l’égard des plans de reconnaissance, les sanctions prévues à l’article 116 et/ou à l’article 119.
2. En complément du paragraphe 1, si, au terme de la période fixée par l’État membre en vertu de l’article 51, paragraphe 4, le groupement de producteurs n’est pas reconnu comme une organisation de producteurs, l’État membre recouvre:
a)
100 % de l’aide versée au groupement de producteurs si la non-reconnaissance résulte d’un acte délibéré ou d’une négligence grave de ce dernier; ou
b)
50 % de l’aide versée au groupement de producteurs dans tous les autres cas.
Article 119
Programme opérationnel
1. Les paiements sont calculés sur la base de ce qui est jugé admissible au bénéfice d’une aide.
2. L’État membre examine la demande de paiement reçue du bénéficiaire et établit les montants admissibles au bénéfice de l’aide. Il détermine:
a)
le montant payable au bénéficiaire sur la seule base de la demande;
b)
le montant payable au bénéficiaire après évaluation de la recevabilité de la demande.
3. Si le montant établi conformément au paragraphe 2, point a), dépasse de plus de 3 % le montant établi conformément au paragraphe 2, point b), une réduction est appliquée au montant à verser effectivement au bénéficiaire. Le montant de la réduction correspond à la différence entre les montants calculés en vertu du paragraphe 2, points a) et b).
Aucune réduction n’est toutefois appliquée si l’organisation de producteurs ou le groupement de producteurs est en mesure de démontrer qu’elle ou qu’il n’est pas responsable de l’inclusion du montant non admissible.
4. Les paragraphes 2 et 3 s’appliquent mutatis mutandis aux dépenses non admissibles relevées lors des contrôles sur place.
5. Si la valeur de la production commercialisée est déclarée et vérifiée avant la demande d’aide, une réduction est appliquée à la valeur de la production commercialisée utilisée pour le calcul des montants conformément aux paragraphes 2 et 3.
6. S’il est établi que le bénéficiaire a délibérément effectué une fausse déclaration, l’opération en question est exclue du bénéfice d’un soutien au titre du programme opérationnel ou du plan de reconnaissance, tout montant déjà versé pour cette opération étant recouvré. De plus, le bénéficiaire est exclu, pour l’opération considérée, du bénéfice d’un soutien au titre du programme opérationnel en question pour l’année suivante.
Article 120
Sanctions faisant suite aux contrôles de premier niveau relatifs aux opérations de retrait
Si, à la suite du contrôle visé à l’article 110, des irrégularités sont constatées quant aux normes de commercialisation ou aux exigences minimales visées à l’article 77, le bénéficiaire est tenu:
a)
de payer une pénalité égale au montant de l’indemnité, calculée sur la base des quantités de produits retirés non conformes aux normes de commercialisation ou aux exigences minimales, si ces quantités sont inférieures à 10 % des quantités notifiées au titre de l’article 79 pour l’opération de retrait en question;
b)
de payer une pénalité égale au double du montant de l’indemnité, si les quantités se situent dans une fourchette comprise entre 10 et 25 % des quantités notifiées; ou
c)
de payer une pénalité égale au montant de l’indemnité pour la quantité totale notifiée au titre de l’article 79, si les quantités dépassent 25 % de la quantité notifiée.
Article 121
Autres sanctions applicables aux organisations de producteurs en ce qui concerne les opérations de retrait
1. Les sanctions visées à l’article 119 s’appliquent aux aides demandées pour des opérations de retrait au titre des dépenses du programme opérationnel.
2. Les dépenses afférentes aux opérations de retrait sont considérées comme non admissibles si les produits non mis en vente n’ont pas été écoulés selon les modalités prévues par l’État membre en vertu de l’article 81, paragraphe 1, ou que le retrait des produits ou leur destination a entraîné des effets négatifs sur l’environnement ou des conséquences phytosanitaires préjudiciables, en violation des dispositions adoptées conformément à l’article 81, paragraphe 1.
Article 122
Sanctions applicables aux destinataires des produits retirés
Lorsque des irrégularités imputables aux destinataires des produits retirés sont constatées lors des contrôles effectués conformément aux articles 110 et 111, les sanctions suivantes s’appliquent:
a)
les destinataires perdent leur droit au bénéfice de retraits de produits; et
b)
les destinataires des produits retirés du marché sont obligés de rembourser la valeur des produits mis à leur disposition ainsi que les frais de triage, d’emballage et de transport encourus, conformément aux règles établies par les États membres. Dans ce cas, l’organisation de producteurs rembourse la participation communautaire.
La sanction prévue au point a) prend effet immédiatement; elle s’applique au moins pendant une campagne de commercialisation et peut être prolongée en fonction de la gravité de l’irrégularité.
Article 123
Récolte en vert et non-récolte
1. En ce qui concerne la récolte en vert, s’il est établi que l’organisation de producteurs n’a pas rempli les obligations qui lui incombent, elle paie, à titre de pénalité, le montant de l’indemnité relative aux superficies pour lesquelles l’obligation n’a pas été respectée. Il y a manquement aux obligations lorsque:
a)
l’État membre constate, lors de la vérification visée à l’article 112, paragraphe 1, deuxième alinéa, que la mesure de récolte en vert ne se justifiait pas sur la base de l’analyse de la situation prévisible du marché de l’époque;
b)
la superficie notifiée en vue d’une récolte en vert ne remplit pas les conditions requises pour bénéficier d’une récolte en vert; ou
c)
la superficie n’a pas fait l’objet d’une récolte complète ou la production n’a pas été dénaturée.
2. En ce qui concerne la non-récolte, s’il est établi que l’organisation de producteurs n’a pas rempli les obligations qui lui incombent, elle paie, à titre de pénalité, le montant de l’indemnité relative aux superficies pour lesquelles l’obligation n’a pas été respectée. Il y a manquement aux obligations lorsque:
a)
la superficie notifiée en vue d’une opération de non-récolte ne remplit pas les conditions requises pour faire l’objet d’une telle opération;
b)
une récolte ou une récolte partielle a néanmoins été effectuée; ou
c)
des effets négatifs sur l’environnement ou des conséquences phytosanitaires préjudiciables imputables à l’organisation de producteurs sont à constater.
3. Les pénalités prévues aux paragraphes 1 et 2 s’appliquent en sus de toute réduction des paiements effectuée en vertu de l’article 119.
Article 124
Entrave à la réalisation d’un contrôle sur place
La demande d’aide est rejetée pour ce qui concerne la partie des dépenses concernée si l’organisation de producteurs, le membre ou leur mandataire respectif empêche la réalisation d’un contrôle sur place.
Article 125
Recouvrement des aides
Les aides indûment versées sont recouvrées, avec intérêts, auprès des organisations de producteurs, des associations d’organisations de producteurs, des groupements de producteurs ou d’autres opérateurs concernés. Les règles fixées à l’article 73 du règlement (CE) no 796/2004 (31) s’appliquent mutatis mutandis.
L’application de sanctions administratives et le recouvrement des montants indûment versés, prévus dans la présente section, ne font pas obstacle à la communication des irrégularités à la Commission en vertu du règlement no 1848/2006 de la Commission (32).
Section 4
Suivi et évaluation des programmes opérationnels et des stratégies nationales
Article 126
Ensemble commun d’indicateurs de performance
1. Tant les stratégies nationales que les programmes opérationnels font l’objet d’un suivi et d’une évaluation visant à mesurer les progrès accomplis dans la réalisation des objectifs fixés pour les programmes opérationnels ainsi que leur efficience et leur efficacité par rapport auxdits objectifs.
2. L’avancement, l’efficience et l’efficacité sont mesurés au moyen d’un ensemble commun d’indicateurs de performance se rapportant à la situation de départ ainsi qu’à l’exécution financière, aux réalisations, aux résultats et à l’incidence des programmes opérationnels mis en œuvre.
3. L’ensemble commun d’indicateurs de performance est présenté à l’annexe XIV du présent règlement.
4. Lorsqu’un État membre le juge utile, la stratégie nationale définit un ensemble restreint d’indicateurs supplémentaires propres, reflétant les besoins nationaux et/ou régionaux ainsi que les conditions et objectifs spécifiques des programmes opérationnels mis en œuvre par les organisations de producteurs. Lorsqu’ils existent, des indicateurs supplémentaires relatifs aux objectifs environnementaux qui ne sont pas couverts par les indicateurs communs de performance sont inclus.
Article 127
Procédures de suivi et d’évaluation relatives aux programmes opérationnels
1. Les organisations de producteurs assurent le suivi et l’évaluation de leurs programmes opérationnels en faisant usage des indicateurs concernés de l’ensemble commun d’indicateurs de performance visé à l’article 126 et, le cas échéant, des indicateurs supplémentaires précisés dans la stratégie nationale.
À cet effet, elles instaurent un système de collecte, d’enregistrement et de mise à jour des informations utiles pour la compilation de ces indicateurs.
2. Le suivi vise à évaluer les progrès accomplis dans la réalisation des objectifs spécifiques fixés pour le programme opérationnel. Il est effectué au moyen d’indicateurs financiers, d’indicateurs de réalisation et d’indicateurs de résultat. Les résultats de l’exercice servent à:
a)
vérifier la qualité de la mise en œuvre du programme;
b)
établir la nécessité éventuelle d’une adaptation ou d’une révision du programme opérationnel en vue de la réalisation des objectifs fixés pour le programme ou de l’amélioration de la gestion, notamment sur le plan financier, du programme;
c)
contribuer au respect des exigences en matière de rapports concernant la mise en œuvre du programme opérationnel.
Les informations relatives aux résultats des activités de suivi sont reprises dans les rapports annuels, visés à l’article 98, paragraphe 1, que l’organisation de producteurs est tenue de transmettre à l’autorité nationale chargée de gérer la stratégie nationale.
3. L’évaluation prend la forme d’un rapport d’évaluation à mi-parcours distinct.
L’exercice d’évaluation à mi-parcours, qui peut être réalisé avec le concours d’un bureau d’experts-conseils spécialisé, vise à examiner le degré d’utilisation des ressources financières ainsi que l’efficience et l’efficacité du programme opérationnel, et à mesurer les progrès accomplis par rapport aux objectifs généraux du programme. À cet effet, des indicateurs communs se rapportant à la situation de départ, aux résultats et, le cas échéant, aux incidences sont utilisés.
Le cas échéant, l’exercice d’évaluation à mi-parcours comporte une évaluation qualitative des résultats et de l’incidence des actions environnementales visant à:
a)
prévenir l’érosion des sols;
b)
réduire l’utilisation des produits phytosanitaires et/ou améliorer la gestion de ces produits;
c)
protéger les habitats et la biodiversité; ou
d)
protéger les paysages.
Les résultats de l’évaluation servent à:
a)
améliorer la qualité des programmes opérationnels gérés par l’organisation de producteurs;
b)
établir la nécessité éventuelle de changements substantiels dans le programme opérationnel;
c)
contribuer au respect des exigences en matière de rapports concernant la mise en œuvre des programmes opérationnels; et
d)
tirer des enseignements utiles pour l’amélioration de la qualité, de l’efficience et de l’efficacité des programmes opérationnels qui seront gérés à l’avenir par l’organisation de producteurs.
L’exercice d’évaluation à mi-parcours est réalisé pendant la mise en œuvre du programme opérationnel, dans des délais permettant la prise en compte des résultats de l’évaluation dans la préparation du programme opérationnel suivant.
Le rapport d’évaluation à mi-parcours est annexé au rapport annuel correspondant visé à l’article 98, paragraphe 1.
Article 128
Procédures de suivi et d’évaluation relatives à la stratégie nationale
1. Le suivi et l’évaluation de la stratégie nationale sont effectués au moyen des indicateurs concernés de l’ensemble commun d’indicateurs de performance visé à l’article 126 et, le cas échéant, des indicateurs supplémentaires précisés dans la stratégie nationale.
2. Les États membres instaurent un système de collecte, d’enregistrement et de mise à jour des informations sous forme électronique permettant de compiler les indicateurs visés à l’article 126. À cette fin, ils exploitent les données transmises par l’organisation de producteurs en ce qui concerne le suivi et l’évaluation de ses programmes opérationnels.
3. Le suivi est continu et vise à évaluer les progrès accomplis dans la réalisation des objectifs et des résultats à atteindre fixés pour le programme opérationnel. Il est effectué au moyen d’indicateurs financiers, d’indicateurs de réalisation et d’indicateurs de résultat. À cette fin, les informations fournies dans les rapports annuels sur l’état d’avancement transmis par les organisations de producteurs en ce qui concerne le suivi de leurs programmes opérationnels sont utilisées. Les résultats du suivi servent à:
a)
vérifier la qualité de la mise en œuvre des programmes opérationnels;
b)
établir la nécessité éventuelle d’une adaptation ou d’une révision de la stratégie nationale en vue de la réalisation des objectifs fixés pour la stratégie ou en vue d’améliorer la gestion de la mise en œuvre de la stratégie, y compris la gestion financière des programmes opérationnels; et
c)
contribuer au respect des exigences en matière de rapports concernant la mise en œuvre de la stratégie nationale.
4. L’évaluation vise à mesurer les progrès accomplis dans la réalisation des objectifs généraux de la stratégie. Elle est réalisée au moyen d’indicateurs se rapportant à la situation de départ, aux résultats et, le cas échéant, aux incidences. À cette fin, les résultats du suivi et de l’évaluation à mi-parcours des programmes opérationnels tels qu’ils figurent dans les rapports annuels sur l’état d’avancement et dans les rapports finaux transmis par les organisations de producteurs sont utilisés. Les résultats de l’évaluation servent à:
a)
améliorer la qualité de la stratégie;
b)
établir la nécessité éventuelle d’une modification substantielle de la stratégie; et
c)
contribuer au respect des exigences en matière de rapports concernant la mise en œuvre de la stratégie nationale.
L’évaluation comporte la réalisation d’un exercice d’évaluation en 2012, à effectuer dans des délais permettant d’en intégrer les résultats dans un rapport d’évaluation distinct à annexer, pour la même année, au rapport national annuel visé à l’article 99, paragraphe 3. Ce rapport examine le degré d’utilisation des ressources financières ainsi que l’efficience et l’efficacité des programmes opérationnels mis en œuvre et évalue les effets et l’incidence de ces programmes à la lumière des objectifs et résultats à atteindre fixés par la stratégie, ainsi que, le cas échéant, d’autres objectifs énoncés à l’article 9, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1182/2007. Il vise à tirer des enseignements utiles pour l’amélioration de la qualité des stratégies nationales futures et, en particulier, à déterminer les lacunes éventuelles que présente la définition des objectifs, des résultats à atteindre ou des mesures admissibles au bénéfice d’une aide, ou encore la nécessité de définir de nouveaux instruments.
CHAPITRE VI
Extension des règles aux producteurs d’une circonscription économique
Article 129
Notification de la liste des circonscriptions économiques
La notification, prévue à l’article 14, paragraphe 2, deuxième alinéa, du règlement (CE) no 1182/2007, de la liste des circonscriptions économiques comporte toutes les informations nécessaires à l’évaluation du respect des conditions énoncées à l’article 14, paragraphe 2, premier alinéa, dudit règlement.
Article 130
Notification des règles contraignantes; représentativité
1. Lorsqu’un État membre notifie, en application de l’article 15 du règlement (CE) no 1182/2007, les règles qu’il a rendues obligatoires pour un produit et pour une circonscription économique déterminés, il informe en même temps la Commission:
a)
de l’organisation de producteurs ou de l’association d’organisations de producteurs ayant demandé l’extension des règles;
b)
du nombre de producteurs membres de cette organisation ou de cette association et du nombre total de producteurs de la circonscription économique concernée. Ces données se rapportent à la situation prévalant au moment de la demande d’extension;
c)
du volume total de la production dans la circonscription économique et du volume de la production commercialisée par l’organisation de producteurs ou l’association d’organisations de producteurs lors de la dernière campagne de commercialisation pour laquelle ces données sont disponibles;
d)
de la date depuis laquelle les règles à étendre s’appliquent à l’organisation de producteurs ou à l’association d’organisations de producteurs en question; et
e)
de la date de prise d’effet de l’extension et de la durée de cette extension.
2. Aux fins de la détermination de la représentativité au sens de l’article 14, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1182/2007, les États membres déterminent des règles régissant l’exclusion:
a)
des producteurs dont la production est essentiellement destinée à des ventes directes au consommateur dans l’exploitation ou dans la zone de production;
b)
des ventes directes visées au point a); et
c)
des produits livrés à des fins de transformation, visés à l’article 14, paragraphe 4, point b), du règlement (CE) no 1182/2007, sauf dans les cas où les règles en cause s’appliquent, en tout ou en partie, à ces produits.
Article 131
Contributions financières
Lorsqu’un État membre décide, conformément à l’article 17 du règlement (CE) no 1182/2007, que les producteurs non membres d’organisations de producteurs sont redevables d’une contribution financière, il communique à la Commission les éléments d’information nécessaires pour apprécier le respect des conditions prévues audit article. Ces éléments comprennent notamment la base de calcul de la contribution, le montant unitaire y afférent, le ou les bénéficiaires, ainsi que la nature des différents frais mentionnés à l’article 21, points a) et b).
Article 132
Extensions pour une durée supérieure à une campagne de commercialisation
Lorsqu’une extension est décidée pour une période dépassant une campagne de commercialisation, les États membres vérifient, pour chaque campagne, que les conditions de représentativité prévues à l’article 14, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1182/2007 sont respectées pendant toute la durée de ladite extension. Ils annulent cette extension dès qu’il apparaît que ces conditions ne sont plus remplies, avec effet au début de la campagne de commercialisation suivante. Ils en informent sans délai la Commission, qui à son tour rend l’information publique par tout moyen qu’elle juge approprié.
Article 133
Produits vendus sur l’arbre; acheteurs
1. En cas de vente de produits sur l’arbre par un producteur non membre d’une organisation de producteurs, l’acheteur est considéré comme producteur des produits en cause aux fins du respect des règles visées à l’annexe I, points 1 e), 1 f) et 3, du règlement (CE) no 1182/2007.
2. L’État membre concerné peut décider que des règles visées à l’annexe I du règlement (CE) no 1182/2007 autres que celles citées au paragraphe 1 peuvent être rendues obligatoires pour l’acheteur lorsque celui-ci est responsable de la conduite des productions en cause.
TITRE IV
ÉCHANGES AVEC LES PAYS TIERS
CHAPITRE I
Certificats d’importation
Article 134
Certificats d’importation relatifs aux pommes
1. La mise en libre pratique de pommes relevant du code NC 0808 10 80 est subordonnée à la présentation d’un certificat d’importation.
2. Le règlement (CE) no 1291/2000 s’applique aux certificats d’importation délivrés en application du présent article.
3. Les importateurs peuvent présenter des demandes de certificat d’importation aux autorités compétentes de tout État membre.
Ils indiquent le pays d’origine dans la case 8 de la demande de certificat et marquent d’une croix la mention «oui».
4. Les importateurs constituent, en liaison avec leur demande, une garantie répondant aux exigences du titre III du règlement (CEE) no 2220/85 et cautionnant le respect de l’engagement d’importation pendant la durée de validité du certificat. Le montant de la garantie est de 15 EUR par tonne.
Sauf cas de force majeure, la garantie reste acquise en tout ou partie si l’importation n’est pas réalisée ou n’est réalisée que partiellement pendant la durée de validité du certificat d’importation.
5. Les certificats d’importation sont délivrés sans délai à tout intéressé qui en fait la demande, quel que soit son lieu d’établissement dans la Communauté.
Le pays d’origine est indiqué dans la case 8 du certificat d’importation et la mention «oui» est marquée d’une croix.
6. La durée de validité des certificats d’importation est de trois mois.
Les certificats d’importation ne sont valables que pour les importations en provenance du pays indiqué.
7. Les États membres communiquent à la Commission, tous les mercredis à 12 heures (heure de Bruxelles) au plus tard, les quantités de pommes pour lesquelles des certificats d’importation ont été délivrés la semaine précédente, en les ventilant par pays tiers d’origine.
Ces quantités sont communiquées au moyen du système électronique indiqué par la Commission.
CHAPITRE II
Droits à l’importation et système des prix d’entrée
Section 1
Système des prix d’entrée
Article 135
Champ d’application et définitions
1. La présente section établit les règles d’application de l’article 34 du règlement (CE) no 1182/2007.
2. Aux fins de la présente section, on entend par:
a)
«lot»: les marchandises présentées sous le couvert d’une déclaration de mise en libre pratique ne couvrant que les marchandises relevant d’une même origine et d’un seul code de la nomenclature combinée;
b)
«importateur»: le déclarant au sens de l’article 4, paragraphe 18, du règlement (CEE) no 2913/92 (33).
Article 136
Communication des cours
1. Pour chacun des produits et pendant les périodes indiqués à l’annexe XV, partie A, pour chaque jour de marché et pour chaque origine, les États membres communiquent à la Commission, au plus tard à 12 heures (heure de Bruxelles) le premier jour ouvrable qui suit:
a)
les cours moyens représentatifs des produits importés des pays tiers et commercialisés sur les marchés d’importation représentatifs visés à l’article 137, paragraphe 1, ainsi que les cours significatifs constatés sur d’autres marchés pour des quantités importantes de produits importés ou, en l’absence de cours sur les marchés représentatifs, les cours significatifs constatés pour les produits importés sur d’autres marchés; et
b)
les quantités totales correspondant aux cours visés au point a).
Lorsque les quantités totales visées au point b) sont inférieures à une tonne, les cours correspondants ne sont pas transmis à la Commission.
2. Les cours visés au paragraphe 1, point a), sont relevés:
a)
pour chacun des produits énumérés à l’annexe XV, partie A;
b)
pour l’ensemble des variétés et des calibres disponibles; et
c)
au stade importateur/grossiste, ou au stade grossiste/détaillant si les cours au stade importateur/grossiste ne sont pas disponibles.
Ils sont diminués:
a)
d’une marge de commercialisation de 15 % pour les centres de commercialisation de Londres, Milan et Rungis, et de 8 % pour les autres centres de commercialisation; et
b)
des frais de transport et d’assurance à l’intérieur du territoire douanier de la Communauté.
En ce qui concerne les frais de transport et d’assurance à déduire au titre du deuxième alinéa, les États membres peuvent établir des forfaits. Ces forfaits, ainsi que les modalités de calcul y afférentes, sont communiqués sans délai à la Commission.
3. Les cours relevés conformément aux dispositions du paragraphe 2 sont, lorsqu’ils sont constatés au stade grossiste/détaillant, diminués au préalable d’un montant égal à 9 % pour tenir compte de la marge commerciale du grossiste, puis d’un montant égal à 0,7245 EUR par tranche de 100 kilogrammes pour tenir compte des frais de manutention et des taxes et droits de marché.
4. Sont considérés comme représentatifs:
a)
les cours des produits de la catégorie I, pour autant que les quantités de cette catégorie représentent au moins 50 % des quantités totales commercialisées;
b)
les cours des produits de la catégorie I complétés, dans les cas où les produits de cette catégorie représentent moins de 50 % des quantités totales, par les cours, retenus tels quels, des produits de la catégorie II pour les quantités permettant de couvrir 50 % des quantités totales commercialisées;
c)
les cours, retenus tels quels, des produits de la catégorie II, dans les cas où les produits de la catégorie I font défaut, à moins qu’il ne soit décidé de les affecter d’un coefficient d’adaptation si, en raison des conditions de production de la provenance en cause, ces produits ne sont pas, de par leurs caractéristiques qualitatives, normalement et traditionnellement commercialisés dans la catégorie I.
Le coefficient d’adaptation visé au premier alinéa, point c), est appliqué aux cours après déduction des montants indiqués au paragraphe 2.
Article 137
Marchés représentatifs
Les États membres informent la Commission des jours de marché habituels pour les marchés énumérés à l’annexe XVI, qui sont considérés comme représentatifs.
Article 138
Valeurs forfaitaires à l’importation
1. Pour chacun des produits et pendant les périodes indiqués à l’annexe XV, partie A, la Commission fixe chaque jour ouvrable, pour chaque origine, une valeur forfaitaire à l’importation égale à la moyenne pondérée des cours représentatifs visés à l’article 136, diminués d’un forfait de 5 EUR par tranche de 100 kilogrammes, ainsi que des droits de douane ad valorem.
2. Lorsqu’une valeur forfaitaire à l’importation est fixée pour les produits et pour les périodes d’application indiqués à l’annexe XV, partie A, conformément à la présente section, le prix unitaire au sens de l’article 152, paragraphe 1, point a), du règlement (CEE) no 2454/93 de la Commission (34) ne s’applique pas. La valeur forfaitaire à l’importation visée au paragraphe 1 lui est substituée.
3. Lorsqu’aucune valeur forfaitaire à l’importation n’est en vigueur pour un produit d’une origine donnée, c’est la moyenne des valeurs forfaitaires à l’importation en vigueur pour ce produit qui s’applique.
4. Pendant les périodes d’application indiquées à l’annexe XV, partie A, les valeurs forfaitaires à l’importation restent en vigueur tant qu’elles ne sont pas modifiées. Elles cessent toutefois de s’appliquer lorsqu’aucun cours moyen représentatif n’est communiqué à la Commission pendant sept jours de marché consécutifs.
Lorsqu’en application du premier alinéa, aucune valeur forfaitaire à l’importation n’est en vigueur pour un produit donné, la valeur forfaitaire à l’importation applicable à ce produit est égale à la dernière moyenne des valeurs forfaitaires à l’importation.
5. Par dérogation au paragraphe 1, lorsqu’il n’a pas été possible de calculer de valeur forfaitaire à l’importation, aucune valeur forfaitaire à l’importation ne s’applique à compter du premier jour des périodes indiquées à l’annexe XV, partie A.
6. La conversion des cours représentatifs en euros est effectuée au moyen du taux représentatif de marché calculé pour le jour concerné.
7. Les valeurs forfaitaires à l’importation exprimées en euros sont rendues publiques par la Commission selon les moyens qu’elle juge appropriées.
Article 139
Base des prix d’entrée
1. Le prix d’entrée sur la base duquel les produits indiqués à l’annexe XV, partie A, sont classés dans le tarif douanier des Communautés européennes est égal, au choix de l’importateur:
a)
au prix fob des produits dans le pays d’origine, augmenté des frais d’assurance et de transport jusqu’aux frontières du territoire douanier de la Communauté, dans la mesure où ce prix et ces frais sont connus au moment de la déclaration de mise en libre pratique des produits. Si les prix susmentionnés sont supérieurs de plus de 8 % à la valeur forfaitaire en vigueur pour le produit en question lors de la déclaration de mise en libre pratique, l’importateur constitue la garantie visée à l’article 248, paragraphe 1, du règlement (CEE) no 2454/93. À cet effet, le montant des droits à l’importation dont les marchandises peuvent en définitive être passibles est le montant des droits qu’il aurait payés si le classement avait été effectué sur la base de la valeur forfaitaire concernée; ou
b)
à la valeur en douane calculée conformément à l’article 30, paragraphe 2, point c), du règlement (CEE) no 2913/92 appliqué aux seuls produits importés concernés. Dans ce cas, la déduction des droits s’effectue dans les conditions prévues à l’article 138, paragraphe 1. Dès lors, l’importateur constitue la garantie visée à l’article 248, paragraphe 1, du règlement (CEE) no 2454/93, qui est égale au montant des droits qu’il aurait payés si le classement des produits avait été effectué sur la base de la valeur forfaitaire à l’importation applicable au lot concerné; ou
c)
à la valeur forfaitaire à l’importation calculée conformément à l’article 138 du présent règlement.
2. Le prix d’entrée sur la base duquel les produits indiqués à l’annexe XV, partie B, sont classés dans le tarif douanier des Communautés européennes est égal, au choix de l’importateur:
a)
au prix fob des produits dans le pays d’origine, augmenté des frais d’assurance et de transport jusqu’aux frontières du territoire douanier de la Communauté, dans la mesure où ce prix et ces frais sont connus au moment de la déclaration en douane. Si les autorités douanières estiment qu’une garantie est exigible en application de l’article 248 du règlement (CEE) no 2454/93, elles imposent à l’importateur la constitution d’une garantie égale au montant maximal des droits applicables au produit concerné; ou
b)
à la valeur en douane calculée conformément à l’article 30, paragraphe 2, point c), du règlement (CEE) no 2913/92 appliqué aux seuls produits importés concernés. Dans ce cas, la déduction des droits s’effectue dans les conditions prévues à l’article 138, paragraphe 1. Dès lors, l’importateur constitue la garantie visée à l’article 248 du règlement (CEE) no 2454/93, qui est égale au montant maximal des droits applicables au produit concerné.
3. Lorsque le prix d’entrée est établi sur la base du prix fob des produits dans le pays d’origine, la valeur en douane est établie sur la base de la vente concernée par ce prix.
Lorsque le prix d’entrée est établi selon une des procédures prévues au paragraphe 1, point b) ou c), ou au paragraphe 2, point b), la valeur en douane est établie sur la même base que le prix d’entrée.
4. L’importateur dispose d’un délai d’un mois à compter de la vente des produits en cause, dans la limite d’un délai de quatre mois suivant la date d’acceptation de la déclaration de mise en libre pratique, soit pour prouver que le lot a été écoulé dans des conditions telles qu’elles confirment la réalité des prix visés au paragraphe 1, point a), deuxième alinéa, ou au paragraphe 2, point a), soit pour déterminer la valeur en douane visée au paragraphe 1, point b), et au paragraphe 2, point a). Le non-respect de l’un de ces délais entraîne la perte de la garantie constituée, sans préjudice de l’application du paragraphe 5.
La garantie constituée est libérée dans la mesure où les preuves relatives aux conditions d’écoulement sont apportées à la satisfaction des autorités douanières.
Dans le cas contraire, la garantie reste acquise, en paiement des droits à l’importation.
5. Le délai de quatre mois visé au paragraphe 4 peut être prolongé par l’autorité compétente d’un maximum de trois mois sur demande dûment justifiée de l’importateur.
6. Si, à l’occasion d’une vérification, les autorités compétentes constatent que les conditions du présent article n’ont pas été respectées, elles procèdent au recouvrement des droits dus conformément à l’article 220 du règlement (CEE) no 2913/92. Pour l’établissement du montant des droits à recouvrer ou restant à recouvrer, il est tenu compte d’un intérêt courant à partir de la date de mise en libre pratique de la marchandise jusqu’à celle du recouvrement. Le taux d’intérêt appliqué est celui en vigueur pour les opérations de récupération en droit national.
Section 2
Droits à l’importation additionnels
Article 140
Champ d’application et définitions
1. Les droits à l’importation additionnels visés à l’article 35, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1182/2007, ci-après dénommés «droits additionnels», peuvent être appliqués aux produits et pendant les périodes indiqués à l’annexe XVII, dans les conditions prévues dans la présente section.
2. Les volumes de déclenchement des droits additionnels sont indiqués à l’annexe XVII.
Article 141
Communication des quantités
1. Pour chacun des produits repris à l’annexe XVII et pendant les périodes indiquées, les États membres notifient à la Commission le détail des quantités mises en libre pratique, selon les modalités prévues à l’article 308 quinquies du règlement (CEE) no 2454/93 pour la surveillance des importations préférentielles.
Cette notification est effectuée tous les mercredis au plus tard à midi, heure de Bruxelles, pour les quantités mises en libre circulation pendant la semaine écoulée.
2. Les déclarations de mise en libre pratique des produits couverts par la présente section, que les autorités douanières peuvent accepter à la demande du déclarant sans qu’y figurent certaines des mentions visées à l’annexe 37 du règlement (CEE) no 2454/93, comportent, en sus des mentions visées à l’article 254 dudit règlement, l’indication de la masse nette (en kg) des produits concernés.
Lorsque la procédure de déclaration simplifiée visée à l’article 260 du règlement (CEE) no 2454/93 est utilisée pour mettre en libre pratique des produits couverts par la présente section, les déclarations simplifiées contiennent, en sus des autres mentions exigées, l’indication de la masse nette (en kg) des produits concernés.
Lorsque la procédure de domiciliation visée à l’article 263 du règlement (CEE) no 2454/93 est utilisée pour mettre en libre pratique des produits couverts par la présente section, la communication aux autorités douanières mentionnée à l’article 266, paragraphe 1, dudit règlement contient toutes les mentions nécessaires à l’identification des marchandises ainsi que l’indication de la masse nette (en kg) des produits concernés.
L’article 266, paragraphe 2, point b), ne s’applique pas à l’importation des produits couverts par la présente section.
Article 142
Prélèvement du droit additionnel
1. S’il est constaté que, pour l’un des produits et l’une des périodes indiqués à l’annexe XVII, la quantité mise en libre pratique dépasse le volume de déclenchement correspondant, la Commission prélève un droit additionnel, à moins que les importations ne risquent pas de perturber le marché communautaire ou que les effets soient disproportionnés par rapport à l’objectif recherché.
2. Le droit additionnel est prélevé sur les quantités mises en libre pratique après la date d’application de ce droit, à condition que:
a)
leur classement tarifaire, effectué conformément à l’article 139, entraîne l’application des droits spécifiques à l’importation les plus élevés applicables aux importations de l’origine concernée;
b)
l’importation soit réalisée pendant la période d’application du droit additionnel.
Article 143
Montant du droit additionnel
Le droit additionnel imposé au titre de l’article 142 est égal à un tiers du droit de douane applicable au produit concerné conformément au tarif douanier commun.
Toutefois, pour les importations bénéficiant de préférences tarifaires relatives au droit ad valorem, le droit additionnel est égal à un tiers du droit spécifique applicable au produit concerné, dans la mesure où l’article 142, paragraphe 2, s’applique.
Article 144
Exemption du droit additionnel
1. Sont exemptés de l’application du droit additionnel:
a)
les marchandises importées au titre des contingents tarifaires figurant à l’annexe VII de la nomenclature combinée;
b)
les marchandises en voie d’acheminement vers la Communauté au sens du paragraphe 2.
2. Sont considérées comme en voie d’acheminement vers la Communauté les marchandises qui:
a)
ont quitté le pays d’origine avant la décision d’application du droit additionnel; et
b)
sont transportées sous le couvert d’un document de transport valable du lieu de chargement dans le pays d’origine jusqu’au lieu de déchargement dans la Communauté, établi avant l’imposition dudit droit additionnel.
3. Les intéressés apportent la preuve, à la satisfaction des autorités douanières, que les conditions du paragraphe 2 sont remplies.
Toutefois, les autorités douanières peuvent considérer que les marchandises ont quitté le pays d’origine avant la date d’application du droit additionnel lorsque l’un des documents suivants est fourni:
a)
en cas de transport maritime, le connaissement, dont il ressort que le chargement a eu lieu avant cette date;
b)
en cas de transport par chemin de fer, la lettre de voiture acceptée par les services de chemin de fer du pays d’origine avant cette date;
c)
en cas de transport par route, le contrat des marchandises par route (CMR) ou tout autre document de transit établi dans le pays d’origine avant cette date, si les conditions déterminées par les arrangements bilatéraux ou multilatéraux convenus dans le cadre du transit communautaire ou du transit commun sont respectées;
d)
en cas de transport par avion, la lettre de transport aérien, dont il ressort que la compagnie aérienne a accepté les marchandises avant cette date.
TITRE V
DISPOSITIONS GÉNÉRALES, ABROGATIVES, TRANSITOIRES, FINALES
Article 145
Contrôles
Sans préjudice des dispositions particulières du présent règlement ou d’autres instruments législatifs communautaires, les États membres instaurent des contrôles et des mesures lorsque ceux-ci sont nécessaires pour garantir la bonne application du règlement (CE) no 1182/2007 et du présent règlement. Ces contrôles et mesures revêtent un caractère effectif, proportionné et dissuasif de manière à assurer une protection adéquate des intérêts financiers des Communautés.
Les États membres veillent en particulier à ce que:
a)
tous les critères d’admissibilité établis par la législation communautaire, la législation nationale, le cadre national ou la stratégie nationale puissent être contrôlés;
b)
les autorités compétentes chargées de la réalisation des contrôles disposent d’un personnel suffisamment nombreux, qualifié et expérimenté pour assurer une exécution efficace des contrôles; et
c)
des contrôles soient prévus qui permettent d’éviter un double financement irrégulier des mesures au titre du présent règlement et d’autres régimes communautaires ou nationaux.
Article 146
Sanctions nationales
Sans préjudice des sanctions décrites dans le présent règlement ou le règlement (CE) no 1182/2007, les États membres prévoient l’application de sanctions, au niveau national, pour les irrégularités commises à l’égard des exigences énoncées dans le présent règlement ou dans le règlement (CE) no 1182/2007, qui soient effectives, proportionnées et dissuasives de manière à assurer une protection adéquate des intérêts financiers des Communautés.
Article 147
Situations créées artificiellement
Sans préjudice des mesures particulières prévues dans le présent règlement ou le règlement (CE) no 1182/2007, aucun paiement n’est effectué en faveur de bénéficiaires dont il est établi qu’ils ont créé artificiellement les conditions requises pour bénéficier de tels paiements et obtenir ainsi un avantage contraire aux objectifs du régime de soutien concerné.
Article 148
Communications
1. Sans préjudice des dispositions particulières du présent règlement, toutes les communications à effectuer par les États membres à la Commission en vertu du présent règlement sont réalisées par les moyens et dans le format précisés par la Commission.
Les communications non effectuées par les moyens et dans le format précisés peuvent être considérées comme n’ayant pas été réalisées, sans préjudice du paragraphe 3.
2. Sans préjudice des dispositions particulières du présent règlement, les États membres prennent toutes les mesures nécessaires pour être à même de respecter les délais de communication fixés dans le présent règlement.
3. Lorsqu’un État membre n’effectue pas une communication prévue par le présent règlement ou le règlement (CE) no 1182/2007 ou si la communication apparaît incorrecte à la lumière des faits objectifs en possession de la Commission, la Commission peut suspendre tout ou partie des paiements mensuels visés à l’article 14 du règlement (CE) no 1290/2005 du Conseil en ce qui concerne le secteur des fruits et légumes (35), jusqu’à ce que la communication soit effectuée correctement.
Article 149
Erreurs manifestes
Toute communication ou demande soumise à un État membre en vertu du présent règlement ou du règlement (CE) no 1182/2007, y compris toute demande d’aide, peut être adaptée à tout moment après avoir été effectuée, en cas d’erreurs manifestes reconnues par l’autorité compétente.
Article 150
Force majeure et circonstances exceptionnelles
Lorsqu’en vertu du présent règlement ou du règlement (CE) no 1182/2007, une sanction doit être infligée ou un avantage ou une reconnaissance retirés, la sanction n’est pas infligée ou le retrait n’est pas effectué dans les cas de force majeure ou en cas de circonstances exceptionnelles au sens de l’article 40, paragraphe 4, du règlement (CE) no 1782/2003.
Les cas de force majeure sont toutefois notifiés à l’autorité compétente, et les preuves y relatives apportées à la satisfaction de ladite autorité, dans un délai de dix jours ouvrables à compter de la date à laquelle l’intéressé est en mesure de s’acquitter de cette tâche.
Article 151
Abrogations
Les règlements (CE) no 3223/94, (CE) no 1555/96, (CE) no 961/1999, (CE) no 544/2001, (CE) no 1148/2001, (CE) no 2590/2001, (CE) no 1791/2002, (CE) no 2103/2002, (CE) no 48/2003, (CE) no 606/2003, (CE) no 761/2003, (CE) no 1432/2003, (CE) no 1433/2003, (CE) no 1943/2003, (CE) no 103/2004, (CE) no 1557/2004, (CE) no 179/2006, (CE) no 430/2006, (CE) no 431/2006 et (CE) no 1790/2006 sont abrogés.
Les règlements abrogés continuent toutefois de s’appliquer, le cas échéant, aux fins de l’article 55, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1182/2007.
Article 152
Dispositions transitoires
1. Nonobstant l’article 2 du présent règlement, aux seules fins de l’application de l’article 55, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1182/2007, les définitions des campagnes de commercialisation des produits énumérés à l’article 1er, paragraphe 2, du règlement (CE) no 2201/96, existant avant l’entrée en vigueur du présent règlement s’appliquent.
2. Les règles d’approbation des programmes opérationnels présentés en 2007 sont celles applicables immédiatement avant la date d’application du présent règlement.
Les programmes opérationnels bénéficiant de l’application de l’article 55, paragraphe 3, point a), du règlement (CE) no 1182/2007 peuvent continuer à être mis en œuvre jusqu’à leur expiration pour autant qu’ils soient conformes aux règles applicables avant la date d’application du présent règlement.
Par dérogation aux articles 66 et 67 du présent règlement, les États membres peuvent arrêter toutes les dispositions nécessaires pour permettre aux organisations de producteurs de modifier leurs programmes opérationnels le plus rapidement possible après l’entrée en vigueur du présent règlement en vue de l’application de l’article 55, paragraphe 3, points b) et c), du règlement (CE) no 1182/2007.
3. Aux fins de l’article 55, paragraphe 6, du règlement (CE) no 1182/2007, les règles concernant les caractéristiques minimales de la matière première livrée à la transformation et les exigences minimales de qualité des produits finis, qui restent applicables pour la matière première récoltée sur le territoire des États membres ayant recours à la disposition transitoire visée à l’article 68 ter ou à l’article 143 ter quater du règlement (CE) no 1782/2003 sont, en sus des normes de commercialisation concernées, visées à l’article 2 du règlement (CE) no 1182/2007, celles figurant dans les règlements de la Commission énumérés à l’annexe XVIII.
Article 153
Entrée en vigueur
Le présent règlement entre en vigueur le troisième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Il s’applique à compter du 1er janvier 2008.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 21 décembre 2007