Nařízení Rady (ES) č. 1407/2002
ze dne 23. července 2002
o státní podpoře uhelnému průmyslu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 87 odst. 3 písm. e) a článek 89 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Poradního výboru zřízeného na základě Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dnem 23. července 2002 končí platnost Smlouvy o ESUO a pravidel přijatých pro její provádění, zejména rozhodnutí Komise č. 3632/93/ESUO ze dne 28. prosince 1993, kterým se stanoví pravidla Společenství týkající se státní podpory uhelnému průmyslu [5].
(2) Konkurenční nerovnováha mezi uhlím Společenství a uhlím dováženým donutila uhelný průmysl Společenství k provedení podstatných restrukturalizačních opatření a k velkému snížení činnosti během několika posledních desetiletí.
(3) Společenství se stává stále více závislým na vnějších dodávkách zdrojů primární energie. Jak je uvedeno v Zelené knize o evropské strategii pro zabezpečení zásobování energií, přijaté Komisí dne 29. listopadu 2000, diverzifikace zdrojů energie podle zeměpisných oblastí a podle výrobků umožní vytvořit podmínky pro lépe zabezpečené zásobování. Tato strategie zahrnuje rozvoj domácích zdrojů primární energie, zvláště zdrojů energie využívaných k výrobě elektřiny.
(4) Kromě toho světová politická situace přináší zcela nový rozměr pro hodnocení geopolitických rizik a rizik zabezpečování v oblasti energie a dává širší význam koncepci zabezpečení zásobování. V této souvislosti je nezbytné provést řádné zhodnocení rizik spojených se strukturou zásobování Unie energií.
(5) Jak je uvedeno v Zelené knize Směrem k evropské strategii pro zabezpečení zásobování energií, je proto nezbytné přijmout na základě současné energetické situace opatření, která umožní zaručit přístup k uhelným rezervám a tím i potenciální dostupnost uhlí Společenství.
(6) V této souvislosti přijal Evropský parlament dne 16. října 2001 usnesení o Zelené knize o evropské strategii pro zabezpečení zásobování energií, vydané Komisí, které potvrzuje význam uhlí jako domácího zdroje energie. Evropský parlament prohlásil, že je třeba přijmout ustanovení o finanční podpoře těžby uhlí, přitom si však uvědomit nezbytnost zvyšování efektivnosti tohoto odvětví a snižování subvencí.
(7) Posílení zabezpečení Unie energií, které se opírá o obecnou zásadu obezřetnosti, proto opravňuje udržování schopnosti těžit uhlí za pomoci státní podpory. Uskutečňování tohoto cíle však nezpochybňuje potřebu pokračovat v procesu restrukturalizace uhelného průmyslu vzhledem k tomu, že v budoucnosti převážná část těžby uhlí ve Společenství pravděpodobně nebude schopna konkurovat dováženému uhlí.
(8) Minimální úroveň těžby uhlí spolu s jinými opatřeními, zejména k prosazování obnovitelných zdrojů energie, pomůže udržovat určitou část domácích zdrojů primární energie, což významně zvýší zabezpečení energie pro Společenství. Kromě toho bude určitý podíl domácích zdrojů primární energie podporovat také dosahování environmentálních cílů v rámci udržitelného rozvoje.
(9) Strategický rámec zabezpečení energie má vývojovou povahu, která opravňuje střednědobé hodnocení tohoto nařízení s přihlédnutím k příspěvkům všech primárních zdrojů primární energie.
(10) Tímto nařízením není dotčena svoboda členských států zvolit si zdroje, ze kterých budou zásobovány energií. Poskytování podpory a určování její výše se bude řídit pravidly vztahujícími se na každou kategorii zdrojů energie a vlastnostmi každého ze zdrojů.
(11) Podle zásady proporcionality se těžba subvencovaného uhlí musí omezit na míru nezbytně nutnou k efektivnímu přispívání k cíli zabezpečení energie. Je-li podnik zahrnut do plánu na získání přístupu k uhelným rezervám, musí se podpora poskytovaná členskými státy omezit na uhrazení investičních nákladů nebo běžných výrobních ztrát.
(12) Státní podpora na pomoc udržování přístupu k uhelným rezervám za účelem zabezpečení energie by měla být vyhrazena pro výrobní jednotky, které mohou přispět k dosažení tohoto cíle za uspokojivých hospodářských podmínek. Uplatňování těchto zásad přispěje ke snižování podpory uhelnému průmyslu.
(13) Vzhledem k rizikům spojeným s geologickými nejistotami umožňuje podpora určená k pokrytí počátečních investičních nákladů výrobním jednotkám, které jsou životaschopné nebo mají blízko k hospodářské životaschopnosti, uskutečnit technické investice, které jsou nezbytné k udržování jejich konkurenceschopnosti.
(14) Restrukturalizace uhelného průmyslu má významné sociální a regionální dopady v důsledku poklesu činnosti. Proto musí mít výrobní jednotky, které nejsou způsobilé k podpoře za účelem udržování přístupu k uhelným rezervám, možnost požívat dočasně podpory ke zmírnění sociálních a hospodářských důsledků svého zrušení. Tato podpora umožní členským státům zejména provádět příslušná opatření k sociálnímu a hospodářskému rozvoji regionů postižených restrukturalizací.
(15) Podniky budou mít také nárok na podporu určenou k pokrytí nákladů, které podle běžné účetní praxe neovlivňují výrobní náklady. Tato podpora je určena k pokrytí výjimečných nákladů, zejména závazků vzniklých v minulosti.
(16) Snižování podpory uhelnému průmyslu umožňuje členským státům v souladu s jejich rozpočtovými omezeními přerozdělit podpory poskytnuté odvětví energetiky podle zásady postupného převádění podpor běžně poskytovaných na konvenční formy energie, zejména uhelnému průmyslu, na obnovitelné zdroje energie. Podpory na obnovitelné zdroje energie se budou poskytovat v souladu s pravidly a kritérii stanovenými v Obecných pokynech Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí [6].
(17) Při plnění tohoto úkolu musí Společenství zajistit stanovení, udržování a dodržování běžných podmínek hospodářské soutěže. Pokud jde jmenovitě o trh s elektřinou, povaha podpory uhelnému průmyslu nesmí ovlivňovat výrobce elektřiny při volbě zdrojů zásobování primární energií. Proto musí být ceny a množství uhlí určovány svobodnou dohodou smluvních stran s ohledem na podmínky převládající na světovém trhu.
(18) Minimální výše těžby subvencovaného uhlí bude také napomáhat udržování předního postavení evropské technologie těžby a čistého spalování uhlí a umožňovat tak zejména přenášení této technologie do velkých uhelných oblastí mimo Unii. Tato politika bude přispívat k významnému celosvětovému snižování emisí znečišťujících látek a plynů způsobujících skleníkový efekt.
(19) Schvalovací pravomoc Společenství musí být vykonávána na základě přesné a úplné znalosti opatření, která vlády hodlají přijmout. Členské státy by proto měly podat Komisi souhrnnou zprávu se všemi podrobnými údaji o přímé a nepřímé podpoře, jejíž poskytnutí uhelnému průmyslu plánují, s uvedením důvodů a rozsahu navrhované podpory a jejího vztahu k plánu na přístup k uhelným rezervám a případně k navrhovanému plánu na uzavření podniku.
(20) Vzhledem k termínu stanovenému ve směrnici 2001/80/ES [7] pro velká spalovací zařízení by členské státy měly mít možnost oznámit Komisi totožnost jednotlivých výrobních jednotek, které tvoří součást plánů na uzavření podniku nebo plánů na přístup k uhelným rezervám, a to nejpozději do června 2004.
(21) Členské státy mohou poskytovat uhelnému průmyslu také podporu na výzkum a rozvoj, podporu na ochranu životního prostředí a na odbornou přípravu, pokud jsou tyto podpory slučitelné se stávajícím režimem. Tato podpora musí být poskytnuta v souladu s požadavky a kritérii stanovenými Komisí pro tyto kategorie podpory.
(22) Po uplynutí platnosti Smlouvy o ESUO a rozhodnutí 3632/93/ESUO může provádění ustanovení tohoto nařízení působit podnikům potíže v důsledku skutečnosti, že během téhož roku budou použitelné dva režimy podpory. Proto je nezbytné stanovit přechodné období do 31. prosince 2002.
(23) Navržený režim státní podpory bere v úvahu velmi odlišné faktory, které charakterizují současný uhelný průmysl a energetický trh Společenství jako celek. Je nezbytné, aby tyto faktory, které se mohou v menší nebo větší míře měnit, některé z nich neočekávaně, zejména schopnost uhlí ze Společenství napomáhat posilování zabezpečení energie pro Unii v souvislosti s udržitelným rozvojem, byly během trvání uvedeného režimu přehodnoceny v souvislosti s udržitelným rozvojem a aby o tomto přehodnocení byla vydána zpráva. Komise na základě této zprávy, s přihlédnutím k jednotlivým kategoriím fosilních paliv dostupných na území Společenství, předloží Radě své návrhy, které vezmou v úvahu vývoj a dlouhodobé výhledy tohoto režimu, zejména sociální a regionální hlediska restrukturalizace uhelného průmyslu.
(24) Toto nařízení by mělo vstoupit v platnost co nejdříve po uplynutí platnosti Smlouvy o ESUO a mělo by se uplatňovat se zpětnou působností, aby jeho ustanovení plně splnila svůj cíl,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA 1
OBECNÁ USTANOVENÍ A DEFINICE
Článek 1
Předmět
Tímto nařízením se stanoví pravidla pro poskytování státní podpory s cílem přispět k restrukturalizaci uhelného průmyslu. Pravidla stanovená tímto nařízením berou v úvahu:
- sociální a regionální hlediska restrukturalizace tohoto odvětví,
- potřebu udržování minimálního množství domácí těžby uhlí - jako preventivního opatření - k zaručení přístupu k uhelným rezervám.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "uhlím" rozumí uhlí vysoké, střední a nízké kvality, kategorie A a B, ve smyslu mezinárodního systému kodifikace uhlí stanoveného Evropskou hospodářskou komisí Spojených národů [8];
b) "plánem přístupu k uhelným rezervám" rozumí plán vypracovaný členským státem, který stanoví těžbu minimálního množství domácího uhlí nezbytnou pro zaručení přístupu k uhelným rezervám;
c) "plánem na uzavření" rozumí plán vypracovaný členským státem, který stanoví opatření vedoucí ke konečnému uzavření uhelných výrobních jednotek;
d) "počátečními investičními náklady" rozumějí náklady na fixní kapitál přímo související s infrastrukturní činností nebo se zařízením potřebným k těžbě uhelných zásob ve stávajících dolech;
e) "výrobními náklady" rozumějí náklady týkající se běžné těžby, vypočtené podle čl. 9 odst. 3. Kromě nákladů na těžební činnosti zahrnují náklady na úpravu uhlí, zejména praní a třídění, a také náklady na přepravu uhlí do místa dodání;
f) "běžnými výrobními ztrátami" rozumí pozitivní rozdíl mezi náklady na těžbu uhlí a prodejní cenou svobodně dohodnutou mezi smluvními stranami s ohledem na podmínky na světovém trhu.
Článek 3
Podpora
1. Podpora pro uhelný průmysl může být považována za slučitelnou s řádným fungováním společného trhu, jen pokud odpovídá podmínkám stanoveným v kapitole 2, aniž jsou dotčeny režimy státní podpory na výzkum a technologický rozvoj, životní prostředí a odborné vzdělávání.
2. Podpora se vztahuje pouze na náklady týkající se uhlí určeného na výrobu elektřiny, na kombinovanou výrobu tepla a elektřiny, na výrobu koksu a paliva pro vysoké pece v ocelářském průmyslu, pokud k jeho využití dochází ve Společenství.
KAPITOLA 2
KATEGORIE PODPORY
Článek 4
Podpora na omezení činnosti
Podporu podniku určenou výslovně k pokrytí běžných výrobních ztrát výrobních jednotek lze považovat za slučitelnou se společným trhem, jen pokud splňuje tyto podmínky:
a) provoz dotyčných výrobních jednotek je zahrnut do plánu na uzavření podniku, jehož konečný termín je stanoven nejpozději na den 31. prosince 2007;
b) oznámená podpora na tunu měrného paliva nepřesahuje rozdíl mezi předvídatelnými výrobními náklady a předvídatelným příjmem za těžební rok. Podpora skutečně vyplacená podléhá ročnímu upřesnění podle skutečných nákladů a příjmů, které se provede nejpozději do konce těžebního roku, jenž následuje po roce, na který byla podpora poskytnuta;
c) výše podpory na tunu měrného paliva nesmí způsobit snížení cen uhlí ze Společenství pod úroveň cen uhlí podobné kvality ze třetích zemí;
d) podpora nesmí vést k žádnému narušení hospodářské soutěže mezi kupujícími a spotřebiteli uhlí ve Společenství;
e) podpora nesmí vést k žádnému narušení hospodářské soutěže na trhu s elektřinou, trhu s kombinovanou výrobou tepla a elektřiny, trhu s produkcí koksu a trhu s ocelí.
Článek 5
Podpora na přístup k uhelným rezervám
1. Členské státy mohou podle odstavců 2 a 3 poskytovat podniku podporu určenou výslovně výrobním jednotkám nebo skupině výrobních jednotek pouze v případě, že tato podpora přispívá k udržování přístupu k uhelným rezervám. Výrobní jednotka může obdržet pouze podporu spadající do některé z kategorií uvedených v odstavcích 2 nebo 3. Souběh podpor poskytnutých podle odstavce 2 a podle odstavce 3 je nepřípustný.
Podpora na počáteční investice
2. Podporu určenou na pokrytí počátečních investičních nákladů lze prohlásit za slučitelnou se společným trhem jen v případě, že splňuje podmínky stanovené v čl. 4 písm. c), d) a e) a tyto podmínky:
a) podpora je vyhrazena stávajícím výrobním jednotkám, které neobdržely žádnou podporu podle článku 3 rozhodnutí č. 3632/93/ESUO nebo které obdržely podporu schválenou Komisí podle zmíněného článku 3, jestliže prokázaly, že jsou schopny dosáhnout konkurenčního postavení ve vztahu k cenám uhlí podobné kvality ze třetích zemí;
b) výrobní jednotky musí vypracovat provozní plán a finanční plán, který prokáže, že podpora poskytnutá na dotyčný investiční projekt zajistí hospodářskou životaschopnost dotyčných výrobních jednotek;
c) oznámená a skutečně vyplacená podpora nesmí překročit 30 % celkových nákladů na příslušný investiční projekt, což umožní dotyčné výrobní jednotce, aby se stala schopnou konkurovat cenám uhlí podobné kvality ze třetích zemí.
Podporu poskytnutou v souladu s tímto odstavcem, ať je vyplacena najednou nebo po částkách během několika let, lze vyplácet nejdéle do 31. prosince 2010.
Podpora na běžnou výrobu
3. Podporu určenou na úhradu běžných výrobních ztrát lze prohlásit za slučitelnou se společným trhem jen tehdy, pokud splňuje podmínky stanovené v čl. 4 písm. b) až e) a tyto podmínky:
a) provoz dotyčných výrobních jednotek nebo skupiny výrobních jednotek téhož podniku je součástí plánu přístupu k uhelným rezervám;
b) podpory se poskytují výrobním jednotkám, které mají nejlepší hospodářské vyhlídky s přihlédnutím zejména k úrovni a struktuře výrobních nákladů a k limitům množství domácího uhlí, které má být vytěženo podle plánu uvedeného pod písmenem a).
Článek 6
Snižování podpory
1. Celková výše podpory uhelnému průmyslu, která je poskytnuta podle článku 4 a čl. 5 odst. 3, musí mít klesající tendenci, aby tak došlo k jejímu významnému snížení. Podporu na omezení činnosti lze poskytovat podle článku 4 pouze do 31. prosince 2007.
2. Celková výše podpory uhelnému průmyslu poskytnuté podle článků 4 a 5 nesmí po roce 2003 překročit v žádném roce výši podpory schválenou Komisí podle článků 3 a 4 rozhodnutí č. 3632/93/ESUO na rok 2001.
Článek 7
Podpora na pokrytí výjimečných nákladů
1. Státní podpora poskytnutá podnikům, které provádějí nebo prováděly činnost související s těžbou uhlí, aby se jim usnadnilo pokrýt náklady, které vznikají nebo vznikly racionalizací nebo restrukturalizací uhelného průmyslu a které nesouvisí se současnou těžbou (závazky vzniklé v minulosti), lze považovat za slučitelnou se společným trhem, jestliže její výše nepřesahuje zmíněné náklady. Tato podpora může být použita k pokrytí:
a) nákladů vzniklých jen těm podnikům, které provádějí nebo provedly restrukturalizaci, tj. nákladů spojených s obnovou životního prostředí v bývalých důlních lokalitách;
b) nákladů vzniklých několika podnikům.
2. Kategorie nákladů vzniklých racionalizací a restrukturalizací uhelného průmyslu jsou vymezeny v příloze.
Článek 8
Společná ustanovení
1. Povolená výše podpory poskytnuté podle kteréhokoli ustanovení tohoto nařízení se vypočte s přihlédnutím k podpoře, která byla poskytnuta na tytéž účely v jakékoli formě na základě kteréhokoli vnitrostátního zdroje.
2. Každá podpora, kterou podniky přijaly, se vykazuje ve vyúčtování ztrát a zisku jako zvláštní položka příjmu, odděleně od obratu. Jestliže podnik, přijímající podporu poskytnutou podle tohoto nařízení, provozuje nejen těžbu uhlí, ale také jinou hospodářskou činnost, vede poskytnuté prostředky v odděleném účetnictví, aby finanční toky poskytnuté podle tohoto nařízení mohly být jasně identifikovány. Prostředky se spravují tak, aby neexistovala žádná možnost jejich převedení na dotyčnou jinou činnost.
KAPITOLA 3
OZNAMOVACÍ, POSUZOVACÍ A SCHVALOVACÍ POSTUPY
Článek 9
Oznámení
1. Kromě ustanovení článku 88 Smlouvy a nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy ES [9], podpora uvedená v tomto nařízení podléhá zvláštním pravidlům stanoveným v odstavcích 2 až 12.
2. Členské státy, které poskytují podporu uhelnému průmyslu, poskytují Komisi všechny informace potřebné v souvislosti s energetickou situací, jimiž zdůvodňují odhadovanou kapacitu těžby představující součást plánu přístupu k uhelným rezervám, dále údaje o minimální výši těžby, nezbytné k zaručení uvedeného přístupu, jakož i, pokud jde o kategorii podpory stanovenou tímto nařízením, o příslušných druzích podpor s přihlédnutím ke zvláštnostem uhelného průmyslu v každém členském státě.
3. Výrobní náklady se vypočítávají na základě čtvrtletních rámcových výkazů nákladů zaslaných Komisi uhelnými podniky nebo jejich sdruženími. Uhelné podniky zahrnují do výpočtů svých výrobních nákladů normální odpisy a úroky z vypůjčeného kapitálu. Způsobilé úrokové náklady na vypůjčený kapitál vycházejí z tržních úrokových měr a omezují se na činnosti (procesy) uvedené v čl. 2 písm. e).
4. Členské státy, které plánují poskytnutí podpory na omezení činnosti uvedené v článku 4, předem předloží Komisi plán na uzavření dotyčných výrobních jednotek, a to nejpozději do 31. října 2002. Tento plán musí stanovit nejméně tyto prvky:
a) identifikaci výrobních jednotek;
b) skutečné nebo odhadované výrobní náklady za každou výrobní jednotku a za těžební rok; tyto náklady se vypočítají podle odstavce 3;
c) odhad těžby uhlí výrobních jednotek zahrnutých v plánu na uzavření podniku za těžební rok;
d) odhad výše podpory na omezení činnosti za těžební rok.
5. Členské státy, které plánují poskytnutí podpory uvedené v čl. 5 odst. 2, musí nejpozději do 31. prosince 2002 předložit Komisi prozatímní plán přístupu k uhelným rezervám. Tento plán stanoví při nejmenším objektivní kritéria výběru, např. hospodářskou životaschopnost, která musí výrobní jednotky splnit k tomu, aby mohly obdržet podporu na investiční projekty.
6. Členské státy, které plánují poskytnutí podpory uvedené v čl. 5 odst. 3, musí nejpozději do 31. října 2002 předložit Komisi plán přístupu k uhelným rezervám. Tento plán musí stanovit nejméně tyto prvky:
a) objektivní kritéria výběru, které musí výrobní jednotky splňovat k zahrnutí do tohoto plánu;
b) identifikaci výrobních jednotek nebo skupiny výrobních jednotek téhož uhelného podniku, jež splňují uvedená kritéria výběru;
c) skutečné nebo odhadované výrobní náklady každé výrobní jednotky za těžební rok; tyto náklady se vypočítají podle odstavce 3;
d) provozní plán a finanční plán každé výrobní jednotky nebo skupiny výrobních jednotek téhož podniku, odrážející rozpočtové zásady členských států;
e) odhad těžby uhlí za těžební rok za každou výrobní jednotku nebo skupinu výrobních jednotek téhož podniku, které jsou součástí plánu přístupu k uhelným rezervám;
f) odhadovanou výši podpory přístupu k uhelným rezervám za těžební rok;
g) příslušné podíly domácího uhlí a obnovitelných zdrojů energie oproti objemu domácích zdrojů primární energie, které přispívají k dosahování cíle zabezpečení energie v rámci udržitelného rozvoje a jejich očekávaný vývoj.
7. Jako součást oznámení o plánech uvedených v odstavcích 4, 5 a 6 poskytnou členské státy Komisi všechny informace o omezování plynů způsobujících skleníkový efekt. Zvlášť uvedou snížení emisí, kterého bylo dosaženo úsilím o používání technologií čistého spalování uhlí.
8. Členské státy mohou u řádně zdůvodněných případů oznámit Komisi nejpozději do června 2004 totožnost jednotlivých výrobních jednotek zahrnutých do plánů uvedených v odstavcích 4 a 6.
9. Členské státy musí informovat Komisi o všech změnách plánu, který byl Komisi původně předložen v souladu s odstavci 4, 5, 6, 7 a 8.
10. Členské státy musí zaslat oznámení o veškeré finanční podpoře, kterou plánují poskytnout uhelnému průmyslu během těžebního roku, s uvedením povahy podpory odkazem na formu podpory, která je stanovena v článcích 4, 5 a 7. Předloží Komisi všechny podrobnosti týkající se výpočtu předvídatelných výrobních nákladů a jejich vztahu k plánům oznámeným Komisi v souladu s odstavci 4, 5, 6, 7 a 8.
11. Členské státy zašlou oznámení o výši podpory a úplné informace o výpočtu podpory skutečně vyplacené během těžebního roku, a to nejpozději do šesti měsíců po skončení uvedeného roku. Před koncem následujícího těžebního roku oznámí také jakékoli úpravy původně vyplacených částek.
12. Při oznámení podpor uvedených v článcích 4, 5 a 7 a při vykázání skutečně vyplacených podpor dodají členské státy všechny informace, které jsou nezbytné k ověření podmínek a kritérií stanovených těmito ustanoveními.
Článek 10
Posouzení a schválení
1. Komise posuzuje plány oznámené v souladu s článkem 9. Komise přijímá rozhodnutí o jejich souladu s podmínkami a kritérii stanovenými v článcích 4, 5, 6, 7 a 8 a o jejich souladu s cíli tohoto nařízení, a to podle procesních pravidel stanovených nařízením (ES) č. 659/1999.
2. Komise posuzuje opatření oznámená v souladu s čl. 9 odst. 10 z hlediska plánů předložených v rámci ustanovení čl. 9 odst. 4, 5, 6, 7 a 8. Rozhodnutí přijímá v souladu s požadavky nařízení (ES) č. 659/1999.
KAPITOLA 4
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 11
Zprávy Komise
1. Komise předloží do 31. prosince 2006 Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů zprávu, v níž shrne zejména své zkušenosti a problémy, s nimiž se setkala při provádění tohoto nařízení od jeho vstupu v platnost. S ohledem na opatření přijatá členskými státy zhodnotí výsledky restrukturalizace uhelného průmyslu a její důsledky pro vnitřní trh.
2. Předloží přehled podílů jednotlivých domácích zdrojů primární energie v každém členském státě, včetně jednotlivých kategorií dostupných fosilních paliv. S přihlédnutím k rozvoji obnovitelných zdrojů energie zhodnotí skutečný přínos domácího uhlí k dlouhodobé zabezpečení energie pro Evropskou unii v rámci strategie udržitelného rozvoje a předloží svůj odhad objemu uhlí, který je nezbytný pro dosahování tohoto cíle.
Článek 12
Prováděcí opatření
Komise přijme veškerá nezbytná opatření k provedení tohoto nařízení. Vytvoří společný rámec pro sdělování informací, který jí umožní vyhodnocovat dodržování podmínek a kritérií stanovených pro poskytování podpor.
Článek 13
Přezkumná opatření
1. Komise na základě zprávy vypracované v souladu s článkem 11 v případě potřeby předloží Radě své návrhy na změnu tohoto nařízení, pokud jde o jeho používání na podpory v době od 1. ledna 2008. V souladu se zásadou snižování podpor musí uvedené návrhy mimo jiné stanovit zásady, na jejichž základě mají být plány členských států prováděny od 1. ledna 2008.
2. Zásady uvedené v odstavci 1 budou stanoveny na základě cílů uvedených v článku 1, zejména s přihlédnutím k sociálním a regionálním důsledkům opatření, která mají být přijata, a k energetickým souvislostem.
Článek 14
Vstup v platnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 24. července 2002.
2. Na základě odůvodněné žádosti členského státu se však na podpory na pokrytí nákladů za rok 2002 nadále mohou vztahovat pravidla a zásady stanovené rozhodnutím č. 3632/93/ESUO, s výjimkou pravidel týkajících se lhůt a postupů.
3. Použitelnost tohoto nařízení končí dnem 31. prosince 2010.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 23. července 2002.
Règlement (CE) no 1407/2002 du Conseil
du 23 juillet 2002
concernant les aides d'État à l'industrie houillère
LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 87, paragraphe 3, point e), et son article 89,
vu la proposition de la Commission(1),
vu l'avis du Parlement européen(2),
vu l'avis du comité consultatif créé conformément au traité instituant la Communauté européenne du charbon et de l'acier(3),
vu l'avis du Comité économique et social(4),
considérant ce qui suit:
(1) Le traité CECA, ainsi que les règles prises pour son application, en particulier la décision n° 3632/93/CECA de la Commission du 28 décembre 1993 relative au régime communautaire des interventions des États membres en faveur de l'industrie houillère(5), expirent le 23 juillet 2002.
(2) Le déséquilibre concurrentiel de la houille communautaire par rapport au charbon importé a contraint l'industrie houillère à prendre d'importantes mesures de restructuration et de réduction d'activité au cours des dernières décennies.
(3) La Communauté est devenue de plus en plus dépendante de ses approvisionnements externes en sources d'énergie primaire. Conformément au livre vert sur une stratégie européenne de sécurité d'approvisionnement énergétique adopté par la Commission le 29 novembre 2000, une diversification des sources énergétiques aussi bien par zones géographiques que par produits permettra de créer des conditions d'approvisionnement plus sûres. Une telle stratégie inclut le développement de sources indigènes d'énergie primaire, et plus particulièrement de sources d'énergie qui interviennent dans la production d'électricité.
(4) En outre, la situation politique mondiale donne une dimension entièrement nouvelle à l'évaluation des risques géopolitiques et des risques de sécurité en matière énergétique, et un sens plus large au concept de sécurité d'approvisionnement. Dans ce contexte, une évaluation régulière des risques liés à la structure de l'approvisionnement énergétique de l'Union doit être réalisée.
(5) Ainsi que l'indique le livre vert intitulé "Vers une stratégie européenne de sécurité d'approvisionnement énergétique", il est par conséquent nécessaire, sur la base des paramètres énergétiques observés actuellement, de prendre des mesures qui permettront de garantir l'accès à des réserves houillères, et dès lors une disponibilité potentielle de houille communautaire.
(6) Dans ce contexte, le Parlement européen a adopté le 16 octobre 2001 une résolution sur le livre vert de la Commission intitulé "Vers une stratégie européenne de sécurité d'approvisionnement énergétique", qui reconnaît le rôle important du charbon en tant que source d'énergie indigène. Le Parlement européen a indiqué qu'un soutien financier à la production de houille doit être prévu, tout en reconnaissant la nécessité, pour ce secteur, d'accroître son efficacité et de réduire les subventions.
(7) Le renforcement de la sécurité énergétique de l'Union, que sous-tend le principe général de précaution, justifie par conséquent le maintien de capacités de production houillère soutenues par des aides d'État. Toutefois, la réalisation de cet objectif ne remet pas en cause la nécessité de poursuivre le processus de restructuration de l'industrie houillère étant donné que, à l'avenir, la majeure partie de la production de houille communautaire ne sera probablement pas concurrentielle par rapport au charbon importé.
(8) Une production minimale de houille contribuera, en parallèle avec d'autres mesures et notamment celles qui visent à promouvoir les sources d'énergie renouvelables, au maintien d'une quotité de sources indigènes d'énergie primaire qui permettra de renforcer de manière significative la sécurité énergétique de l'Union. En outre, une part des sources indigènes d'énergie primaire contribuera à la promotion des objectifs environnementaux dans le cadre du développement durable.
(9) Le contexte stratégique de la sécurité énergétique est d'une nature évolutive qui justifie, à moyen terme, une évaluation du présent règlement, en tenant compte de la contribution de toutes les sources indigènes d'énergie primaire.
(10) Le présent règlement n'affecte pas la liberté des États membres dans le choix des sources d'énergie qui contribuent à leur approvisionnement. L'octroi d'aides, et leur montant, seront conformes aux règles applicables à chaque catégorie de sources énergétiques et suivant les mérites propres de chacune d'elles.
(11) Conformément au principe de proportionnalité, la production de houille subventionnée doit être limitée à ce qui est strictement nécessaire afin de contribuer efficacement à l'objectif de sécurité énergétique. Les aides accordées par les États seront ainsi limitées à la couverture de coûts d'investissement ou des pertes à la production courante, lorsque l'exploitation s'insère dans un plan d'accès à des réserves houillères.
(12) Les aides d'État qui contribueront au maintien d'un accès à des réserves houillères au titre de la sécurité énergétique devraient être réservées aux unités de production susceptibles de contribuer à la réalisation de cet objectif dans des conditions économiques satisfaisantes. La mise en oeuvre de ces principes permettra de contribuer à la dégressivité des aides à l'industrie houillère.
(13) Compte tenu des risques liés aux incertitudes géologiques, les aides destinées à la couverture de coûts d'investissement initial permettent aux unités de production qui sont viables, ou proches de la viabilité économique, de réaliser les investissements techniques nécessaires pour maintenir leur force compétitive.
(14) La restructuration de l'industrie houillère a des répercussions sociales et régionales importantes qui sont liées aux réductions d'activité. Les unités de production qui ne pourront bénéficier d'aides au titre de l'objectif de maintien de l'accès à des réserves houillères devront par conséquent bénéficier, temporairement, d'aides afin d'atténuer les conséquences sociales et régionales liées à leur fermeture. Ces aides permettront notamment aux États membres de mettre en oeuvre les mesures adéquates afin de procéder à une reconversion sociale et économique des régions affectées par ces restructurations.
(15) Les entreprises pourront en outre bénéficier d'aides destinées à la couverture de coûts qui, selon les pratiques comptables normales, n'affectent pas le coût de production. Ces aides sont destinées à la couverture de charges exceptionnelles, plus précisément les charges héritées du passé.
(16) La dégressivité des aides à l'industrie houillère permettra aux États membres, dans le respect de leurs impératifs budgétaires, d'effectuer une nouvelle répartition des aides affectées au secteur énergétique, fondée sur le principe d'un transfert progressif des aides octroyées traditionnellement aux énergies conventionnelles, plus particulièrement au secteur houiller, vers les sources d'énergie renouvelables. L'octroi des aides aux sources d'énergie renouvelables se fera conformément aux règles et critères prévus dans l'encadrement communautaire des aides d'État pour la protection de l'environnement(6).
(17) Dans l'accomplissement de sa mission, la Communauté doit assurer l'établissement, le maintien et le respect de conditions normales de concurrence. Concernant plus particulièrement le marché de l'électricité, les aides à l'industrie houillère ne peuvent pas être de nature à affecter le choix, par les producteurs d'électricité, de leurs sources d'approvisionnement en énergies primaires. Par conséquent, les prix et les quantités de houille doivent être librement consentis par les parties contractantes au regard des conditions qui prévalent sur le marché mondial.
(18) Une production minimale de houille subventionnée contribuera en outre au maintien de la position privilégiée de la technologie européenne en matière d'extraction et de la combustion propre du charbon, permettant notamment un transfert de celle-ci vers des régions grandes productrices de charbon en dehors de l'Union. Une telle politique contribuera à une réduction significative des émissions des polluants et des gaz à effet de serre au niveau mondial.
(19) Le pouvoir d'autorisation de la Commission doit s'exercer sur la base d'une connaissance précise et complète des mesures que les gouvernements envisagent de prendre. Il convient par conséquent que les États membres notifient de manière groupée à la Commission toutes les données relatives aux interventions qu'ils se proposent d'effectuer directement ou indirectement en faveur de l'industrie houillère et à préciser les motifs et la portée des interventions envisagées, ainsi que leur lien avec un plan d'accès à des réserves houillères et, le cas échéant, avec un plan de fermeture qui auront été soumis par ailleurs.
(20) Afin de tenir compte du délai fixé dans la directive 2001/80/CE(7) pour les grandes installations de combustion, les États membres doivent avoir la possibilité de notifier à la Commission l'identification individuelle des unités de production faisant l'objet des plans de fermeture ou des plans d'accès à des réserves houillères au plus tard en juin 2004.
(21) Pour autant qu'elles soient compatibles avec le présent régime, les États membres peuvent également octroyer à l'industrie houillère des aides à la recherche et au développement, des aides en faveur de la protection de l'environnement et des aides à la formation. Leur octroi se fera dans le respect des conditions et des critères établis par la Commission pour ces catégories d'aides.
(22) La mise en oeuvre des dispositions du présent règlement dès l'expiration du traité CECA et de la décision n° 3632/93/CECA pourrait être à l'origine de difficultés pour les entreprises, liées à l'application de deux régimes d'aides au cours d'une même année civile. Il convient dès lors de prévoir une période transitoire jusqu'au 31 décembre 2002.
(23) Le régime d'aides d'État proposé tient compte de facteurs très divers qui caractérisent le secteur houiller actuel ainsi que le marché énergétique communautaire dans son ensemble. Il s'avère nécessaire de réévaluer au cours du régime, dans le cadre d'un rapport, ces facteurs qui seront sujets à des modifications plus ou moins importantes dont certaines ne sont pas prévisibles, et notamment la contribution effective de la houille communautaire à la sécurité énergétique de l'Union dans le contexte du développement durable. Sur la base de ce rapport, et compte tenu des différentes catégories de combustibles fossiles disponibles sur le territoire de la Communauté, la Commission présentera des propositions au Conseil, qui tiendront compte de l'évolution et des perspectives à terme du présent régime, et notamment des aspects sociaux et régionaux liés à la restructuration de l'industrie houillère.
(24) Le présent règlement doit entrer en vigueur dès que possible après l'expiration du traité CECA et doit être appliqué rétroactivement afin que ses dispositions remplissent pleinement leur objet,
A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
CHAPITRE 1
DISPOSITIONS GÉNÉRALES ET DÉFINITIONS
Article premier
Objet
Le présent règlement établit des règles pour l'octroi d'aides d'État qui ont pour objet de contribuer à la restructuration de l'industrie houillère. Les règles qu'il établit prennent en considération:
- les aspects sociaux et régionaux liés à la restructuration du secteur,
- la nécessité de maintenir, à titre de mesure de précaution, une quantité minimale de la production interne de houille permettant de garantir un accès aux réserves.
Article 2
Définitions
Aux fins du présent règlement, on entend par:
a) "houille ou charbon": charbons de haut rang, de rang moyen et de bas rang de classe A et B, au sens de la classification établie par la commission économique pour l'Europe des Nations unies dans le système international de codification des charbons(8);
b) "plan d'accès à des réserves houillères": plan établi par un État membre, qui prévoit la production d'une quantité minimale de houille indigène qui doit permettre de garantir l'accès à des réserves houillères;
c) "plan de fermeture": plan établi par un État membre, qui prévoit les mesures qui doivent conduire à la fermeture définitive d'unités de production de houille;
d) "coûts d'investissement initial": les coûts en capital fixe se rapportant directement aux travaux d'infrastructure ou aux équipements nécessaires pour la mise en exploitation de ressources houillères dans les mines existantes;
e) "coûts de production": les coûts liés à la production courante, calculés conformément à l'article 9, paragraphe 3. Sont couverts, outre les opérations d'extraction, les opérations de conditionnement de la houille, et notamment les opérations de lavage, calibrage et triage, ainsi que le transport jusqu'au lieu de livraison;
f) "pertes à la production courante": l'écart positif entre le coût de production de la houille et le prix de vente rendu résultant du libre consentement des parties contractantes au regard des conditions qui prévalent sur le marché mondial.
Article 3
Aides
1. Les aides à l'industrie houillère ne peuvent être considérées comme compatibles avec le bon fonctionnement du marché commun que si elles satisfont aux dispositions du chapitre 2, sans préjudice des régimes d'aides d'État qui concernent la recherche et le développement technologique, l'environnement et la formation.
2. Les aides couvrent exclusivement les coûts liés à la houille destinée à la production d'électricité, à la production combinée de chaleur et d'électricité, à la production de coke ainsi qu'à l'alimentation des hauts fourneaux du secteur sidérurgique, lorsque l'utilisation a lieu dans la Communauté.
CHAPITRE 2
CATÉGORIES D'AIDES
Article 4
Aides à la réduction d'activité
Les aides à une entreprise qui sont destinées expressément à la couverture des pertes à la production courante des unités de production ne peuvent être considérées comme compatibles avec le marché commun que moyennant le respect des conditions suivantes:
a) l'exploitation des unités de production concernées s'inscrit dans un plan de fermeture dont l'échéance est fixée au plus tard au 31 décembre 2007;
b) l'aide notifiée par tonne équivalent-charbon n'excède pas l'écart entre le coût de production prévisible et la recette prévisible pour un exercice charbonnier. L'aide effectivement versée fait l'objet d'une régularisation annuelle sur la base des coûts et des recettes réels, au plus tard avant la fin de l'exercice charbonnier qui suit celui pour lequel l'aide a été octroyée;
c) le montant de l'aide par tonne équivalent-charbon ne pourra pas conduire à des prix rendus pour le charbon communautaire inférieurs à ceux pratiqués pour les charbons de qualité similaire en provenance de pays tiers;
d) les aides ne doivent entraîner aucune distorsion de concurrence entre les acheteurs et entre les utilisateurs de houille dans la Communauté;
e) les aides ne doivent entraîner aucune distorsion de concurrence sur le marché de l'électricité, les marchés de la production combinée de chaleur et d'électricité, de la production de coke et sur le marché de l'acier.
Article 5
Aides à l'accès à des réserves houillères
1. Les États membres ne peuvent, conformément aux paragraphes 2 et 3, octroyer à une entreprise des aides qui sont expressément destinées à des unités de production ou à un groupe d'unités de production, que si ces aides contribuent au maintien de l'accès à des réserves houillères. Une unité de production ne peut recevoir que les aides relevant d'une des catégories prévues au paragraphe 2 ou 3. L'aide prévue au paragraphe 2 et celle qui est prévue au paragraphe 3 ne sont pas cumulables.
Aides à l'investissement initial
2. Les aides destinées à la couverture de coûts d'investissement initial ne peuvent être déclarées compatibles avec le marché commun que moyennant le respect des conditions fixées à l'article 4, points c), d) et e), ainsi que des conditions ci-après:
a) l'aide est réservée à des unités de production existantes qui n'ont bénéficié d'aucune aide au titre de l'article 3 de la décision n° 3632/93/CECA ou qui ont bénéficié d'aides autorisées par la Commission au titre dudit article 3 en raison du fait qu'elles pouvaient démontrer qu'elles étaient en mesure d'atteindre une situation de compétitivité au regard des prix pratiqués pour les charbons de qualité similaire en provenance de pays tiers;
b) les unités de production établissent un plan d'exploitation et un plan financier desquels il ressort que l'aide octroyée au projet d'investissement en cause permettra à ces unités de production d'assurer leur viabilité économique;
c) l'aide notifiée et effectivement versée n'excède pas 30 % du coût de l'investissement total qui permettra à une unité de production de devenir compétitive au regard des prix pratiqués pour les charbons de qualité similaire en provenance de pays tiers.
L'aide octroyée en vertu du présent paragraphe, qu'elle soit versée en une seule fois ou qu'elle s'échelonne sur plusieurs années, ne pourra être versée après le 31 décembre 2010.
Aides à la production courante
3. Les aides destinées à la couverture de pertes à la production courante ne peuvent être déclarées compatibles avec le marché commun que moyennant le respect des conditions fixées à l'article 4, points b) à e), ainsi que des conditions ci-après:
a) l'exploitation des unités de production concernées, ou du groupe d'unités de production d'une même entreprise, s'inscrit dans un plan d'accès à des réserves houillères;
b) les aides sont octroyées aux unités de production qui, compte tenu notamment du niveau et de l'évolution des coûts de production, et dans la limite de la quantité de houille indigène qui doit être produite conformément au plan visé au point a), présentent les meilleures perspectives économiques.
Article 6
Dégressivité des aides
1. Le volume global des aides à l'industrie houillère octroyées conformément à l'article 4 et à l'article 5, paragraphe 3, doit être orienté à la baisse afin de conduire à une réduction significative de celles-ci. Aucune aide à la réduction d'activité ne peut être octroyée en application de l'article 4 au-delà du 31 décembre 2007.
2. Le volume global des aides à l'industrie houillère octroyées conformément aux articles 4 et 5 n'excède pas, pour une quelconque année après 2003, le volume des aides autorisées par la Commission conformément aux articles 3 et 4 de la décision n° 3632/93/CECA pour l'année 2001.
Article 7
Aides à la couverture de charges exceptionnelles
1. Les aides d'État accordées aux entreprises qui ont ou ont eu une activité liée à la production de houille pour leur permettre de couvrir les coûts qui résultent ou ont résulté de la rationalisation et de la restructuration de l'industrie houillère et qui ne sont pas en rapport avec la production courante (charges héritées du passé) peuvent être considérées comme compatibles avec le marché commun si leur montant ne dépasse pas ces coûts. Peuvent être couverts par ces aides:
a) les coûts incombant aux seules entreprises qui procèdent ou ont procédé à des restructurations, notamment les coûts liés à la réhabilitation environnementale d'anciens sites d'extraction houillère;
b) les coûts incombant à plusieurs entreprises.
2. Les catégories de coûts résultant de la rationalisation et de la restructuration de l'industrie charbonnière sont définies à l'annexe.
Article 8
Dispositions communes
1. Le montant autorisé de l'aide accordée au titre d'une disposition quelconque du présent règlement est calculé en tenant compte de l'aide accordée aux mêmes fins, sous quelque forme que ce soit, au titre de toute autre ressource nationale.
2. Toute aide perçue par une entreprise sera indiquée dans les comptes de pertes et profits comme un revenu distinct du chiffre d'affaires. Lorsqu'une entreprise bénéficiaire d'une aide octroyée au titre du présent règlement exerce non seulement une activité houillère mais également une autre activité économique, les fonds accordés font l'objet d'une comptabilité séparée permettant d'identifier clairement les flux financiers octroyés au titre du présent règlement. Ils sont gérés sans aucune possibilité de transfert vers cette autre activité.
CHAPITRE 3
PROCÉDURES DE NOTIFICATION, D'EXAMEN ET D'AUTORISATION
Article 9
Notification
1. Outre les dispositions de l'article 88 du traité et du règlement (CE) n° 659/1999 du Conseil du 22 mars 1999 portant modalités d'application de l'article 93 du traité CE(9), les aides visées par le présent règlement sont soumises aux règles spéciales prévues aux paragraphes 2 à 12.
2. Les États membres qui octroient des aides à l'industrie houillère fournissent à la Commission tous les éléments permettant de justifier, au regard du contexte énergétique, le volume estimé des capacités de production faisant partie du plan d'accès à des réserves houillères, la production minimale nécessaire pour garantir cet accès ainsi que, en ce qui concerne les catégories d'aides prévues dans le présent règlement, les types d'aide appropriés, en tenant compte des spécificités de l'industrie houillère dans chaque État membre.
3. Les coûts de production sont calculés conformément au schéma des déclarations de coûts trimestrielles des entreprises houillères ou de leurs associations à la Commission. Les entreprises houillères incluent dans leur calcul des coûts de production l'amortissement normal ainsi que les intérêts sur le capital emprunté. Les charges d'intérêt éligible sur le capital emprunté sont basées sur les taux d'intérêt du marché et limitées aux opérations (processus) énumérées à l'article 2, point e).
4. Les États membres qui envisagent d'octroyer des aides à la réduction d'activité visées à l'article 4 soumettent préalablement à la Commission, au plus tard le 31 octobre 2002, un plan de fermeture des unités de production concernées. Ce plan prévoit au minimum les éléments suivants:
a) l'identification des unités de production;
b) pour chaque unité de production, les coûts de production réels ou estimés par exercice charbonnier; ces coûts sont calculés conformément au paragraphe 3;
c) la production de houille estimée, par exercice charbonnier, des unités de production qui font partie du plan de fermeture;
d) le montant estimé des aides à la réduction d'activité par exercice charbonnier.
5. Les États membres qui envisagent d'octroyer des aides visées à l'article 5, paragraphe 2, soumettent à la Commission, au plus tard le 31 décembre 2002, un plan provisoire d'accès à des réserves houillères. Ce plan prévoit au minimum des critères de sélection objectifs, tels que la viabilité économique, auxquels doivent répondre les unités de production pour que des aides soient octroyées aux projets d'investissements.
6. Les États membres qui envisagent d'octroyer des aides visées à l'article 5, paragraphe 3, soumettent à la Commission, au plus tard le 31 octobre 2002, un plan d'accès à des réserves houillères. Ce plan prévoit au minimum les éléments suivants:
a) des critères de sélection objectifs auxquels doivent répondre les unités de production afin de pouvoir être reprises dans le plan;
b) l'identification des unités de production, ou du groupe d'unités de production d'une même entreprise houillère, qui répondent aux critères de sélection précités;
c) pour chaque unité de production, les coûts de production réels ou estimés par exercice charbonnier; ces coûts sont calculés conformément au paragraphe 3;
d) un plan d'exploitation et un plan financier établis au niveau de chaque unité de production ou d'un groupe d'unités de production d'une même entreprise, qui tiennent compte des principes budgétaires des États membres;
e) la production de houille estimée, par exercice charbonnier, des unités de production, ou du groupe d'unités de production d'une même entreprise, qui font partie du plan d'accès à des réserves houillères;
f) le montant estimé des aides à l'accès à des réserves houillères par exercice charbonnier;
g) les parts respectives de la houille indigène et des énergies renouvelables au regard de la quantité de sources indigènes d'énergie primaire qui contribuent à atteindre l'objectif de sécurité énergétique dans le cadre du développement durable, et leur évolution anticipée.
7. Les États membres indiquent à la Commission, dans le cadre de la notification des plans visés aux paragraphes 4, 5 et 6, tous les éléments relatifs aux réductions des émissions de gaz à effet de serre. Ils indiqueront plus particulièrement les réductions des émissions résultant des efforts réalisés dans le cadre de l'utilisation de technologies propres de combustion du charbon.
8. Les États membres peuvent, pour des raisons dûment justifiées, notifier à la Commission l'identification individuelle des unités de production faisant partie des plans visés aux paragraphes 4 et 6 au plus tard en juin 2004.
9. Les États membres notifient à la Commission toute modification au plan initialement soumis à la Commission conformément aux paragraphes 4, 5, 6, 7 et 8.
10. Les États membres notifient toutes les mesures financières qu'ils ont l'intention de prendre en faveur de l'industrie houillère au cours d'un exercice charbonnier, et précisent leur nature en se référant aux formes d'aides prévues aux articles 4, 5 et 7. Ils soumettent à la Commission toutes les informations relatives au calcul des prévisions des coûts de production et établissent un lien avec les plans notifiés à la Commission conformément aux paragraphes 4, 5, 6, 7 et 8.
11. Les États membres notifient le montant et toutes les informations relatives au calcul des aides effectivement versées au cours d'un exercice charbonnier, au plus tard six mois après la clôture de cet exercice. Ils font également état des régularisations éventuellement intervenues par rapport aux montants initialement versés, avant la fin de l'exercice charbonnier suivant.
12. Les États membres communiquent, à l'occasion de la notification des aides visées aux articles 4, 5 et 7 et lors du décompte des aides effectivement versées, toute information nécessaire à la vérification des conditions et critères établis par ces dispositions.
Article 10
Examen et autorisation
1. La Commission examine le ou les plans notifiés conformément à l'article 9. La Commission prend une décision sur la conformité de ces plans avec les conditions et critères fixés aux articles 4, 5, 6, 7 et 8 et sur leur adéquation aux objectifs du présent règlement, conformément aux règles de procédure prévues dans le règlement (CE) n° 659/1999.
2. La Commission examine les mesures notifiées conformément à l'article 9, paragraphe 10, au regard des plans communiqués dans le cadre de l'article 9, paragraphes 4, 5, 6, 7 et 8. Elle prend une décision conformément aux prescriptions du règlement (CE) n° 659/1999.
CHAPITRE 4
DISPOSITIONS TRANSITOIRES ET FINALES
Article 11
Rapports de la Commission
1. Au plus tard le 31 décembre 2006, la Commission fait rapport au Parlement européen, au Conseil, au Comité économique et social et au Comité des régions, en faisant état notamment de l'expérience acquise et des problèmes rencontrés dans l'application du règlement depuis son entrée en vigueur. Elle évalue, au regard des mesures mises en oeuvre par les États membres, les résultats de la restructuration de l'industrie houillère et les effets sur le marché intérieur.
2. Elle présente un bilan des parts que représentent les différentes sources indigènes d'énergie primaire dans chaque État membre, y compris les différentes catégories de combustibles fossiles disponibles. Elle évalue, en tenant compte du développement des sources d'énergie renouvelables, la contribution effective de la houille indigène à la sécurité énergétique à long terme dans l'Union européenne dans le cadre d'une stratégie de développement durable et présente son évaluation de la quantité de houille nécessaire à cette fin.
Article 12
Mesures d'application
La Commission prend toutes les mesures nécessaires à l'application du présent règlement. Elle établit un cadre commun pour la communication des renseignements qui devront lui permettre d'évaluer le respect des conditions et critères imposés pour l'octroi des aides.
Article 13
Mesures de révision
1. Sur la base du rapport établi conformément à l'article 11, la Commission soumet, le cas échéant, au Conseil des propositions de modification du présent règlement, concernant son application aux aides qui couvrent la période commençant le 1er janvier 2008. Les propositions établiront notamment, dans le respect du principe de réduction des aides, les principes sur la base desquels les plans des États membres seront mis en oeuvre à partir du 1er janvier 2008.
2. Les principes visés au paragraphe 1 seront établis au regard des objectifs cités à l'article 1er, notamment en considération des conséquences sociales et régionales des mesures à prendre et du contexte énergétique.
Article 14
Entrée en vigueur
1. Le présent règlement entre en vigueur le jour de sa publication au Journal officiel des Communautés européennes.
Il s'applique à compter du 24 juillet 2002.
2. Les aides qui couvrent des coûts relatifs à l'année 2002 peuvent toutefois, sur la base d'une demande motivée d'un État membre, continuer à être soumises aux règles et principes de la décision n° 3632/93/CECA, à l'exception des règles relatives aux délais et aux procédures.
3. Le présent règlement s'applique jusqu'au 31 décembre 2010.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 23 juillet 2002.