Nařízení Rady (EHS) č. 574/72
ze dne 21. března 1972,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 2, 7 a 51 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se ve Společenství [1], a zejména na článek 97 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise přijatý po konzultaci se Správní komisí pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že nařízení č. 3 o sociálním zabezpečení pro migrující pracovníky [2] bylo nahrazeno nařízením (EHS) č. 1408/71, jehož článek 99 také nahradil nařízení č. 4, kterým se stanoví prováděcí pravidla a doplňuje nařízení č. 3 o sociálním zabezpečení pro migrující pracovníky [3], je nezbytné stanovit prováděcí pravidla přizpůsobená novým základním pravidlům a novým zkušenostem získaným při uplatňování znění těchto předpisů po dobu dvanácti let;
vzhledem k tomu, že je zejména nezbytné určit příslušné instituce každého členského státu, doklady, které mají předložit, a formality, které mají plnit, dotyčné osoby za účelem získání dávek, postupy správních kontrol a lékařských vyšetření a podmínky pro náhradu dávek poskytnutých institucemi jednoho členského státu na účet instituce jiného členského státu, jakož i povinnosti účetní komise,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení:
a) "nařízením" se rozumí nařízení (EHS) č. 1408/71,
b) "prováděcím nařízením" se rozumí toto nařízení,
c) mají definice v článku 1 nařízení význam přiřazený jim v uvedeném článku.
Článek 2
Tištěné vzorové formuláře - Informace o právních předpisech - Návody
1. Správní komise vypracuje vzory osvědčení, potvrzení, prohlášení, žádostí a ostatních dokladů nezbytných k uplatňování nařízení a prováděcího nařízení. Dva členské státy nebo jejich příslušné úřady mohou vzájemnou dohodou po obdržení stanoviska správní komise přijmout zjednodušené vzory těchto dokladů pro vzájemné vztahy.
2. Ve prospěch příslušných úřadů každého členského státu může správní komise shromažďovat informace o vnitrostátních právních předpisech spadajících do oblasti působnosti tohoto nařízení.
3. Správní komise připraví návody, jak informovat dotyčné osoby o jejich právech a o administrativních formalitách, které musí pro uplatnění těchto práv splnit.
Před sestavením těchto návodů konzultuje poradní výbor.
Článek 3
Styčná místa - Komunikace mezi institucemi a mezi osobami a institucemi
1. Příslušné úřady mohou určit styčná místa, která mohou komunikovat přímo spolu navzájem.
2. Každá instituce členského státu a každá osoba mající bydliště nebo pobývající na území členského státu se může obrátit na instituci jiného členského státu, buď přímo, nebo prostřednictvím styčných míst.
Článek 4
Přílohy
1. Příslušný úřad nebo úřady každého členského státu jsou uvedeny v příloze I.
2. Příslušné instituce každého členského státu jsou uvedeny v příloze 2.
3. Instituce bydliště a místa pobytu každého členského státu jsou uvedeny v příloze 3.
4. Styčná místa určená na základě čl. 3 odst. 1 prováděcího nařízení jsou uvedena v příloze 4.
5. Ustanovení uvedená v článku 5, čl. 53 odst. 3, článku 104, čl. 105 odst. 2, článcích 116 a 120 prováděcího nařízení jsou vymezena v příloze 5.
6. Postup vyplácení dávek vybraný institucemi příslušnými pro vyplácení v každém členském státě v souladu s čl. 53 odst. 1 prováděcího nařízení je vymezen v příloze 6.
7. Názvy a sídla bank uvedených v čl. 55 odst. 1 prováděcího nařízení jsou vyjmenovány v příloze 7.
8. Členské státy, na které se vztahují ustanovení čl. 10 odst. 2 písm. d) prováděcího nařízení při vzájemných vztazích, jsou uvedeny v příloze 8.
9. Systémy, které je třeba vzít v úvahu při výpočtu průměrných ročních nákladů na věcné dávky v souladu s čl. 94 odst. 3 písm. a) a čl. 95 odst. 3 písm. a) prováděcího nařízení, jsou uvedeny v příloze 9.
10. Instituce nebo subjekty určené příslušnými úřady, zejména na základě čl. 6 odst. 1, čl. 11 odst. 1, čl. 13 odst. 2 a odst. 3, čl. 14 odst. 1, 2 a 3, čl. 38 odst. 1, čl. 70 odst. 1, čl. 80 odst. 2, článku 81, čl. 82 odst. 2, čl. 85 odst. 2, čl. 89 odst. 1, čl. 91 odst. 2, čl. 102 odst. 2, čl ánkab 110 a čl. 113 odst. 2 prováděcího nařízení, jsou uvedeny v příloze 10.
HLAVA II
PROVEDENÍ OBECNÝCH USTANOVENÍ NAŘÍZENÍ
Provedení článků 6 a 7 nařízení
Článek 5
Nahrazení ujednání o provádění úmluv prováděcím nařízením
Prováděcí nařízení nahrazuje ujednání o provádění úmluv uvedených v článku 6 tohoto nařízení; také nahrazuje prováděcí ustanovení úmluv uvedených v čl. 7 odst. 2 písm. c) nařízení, jestliže nejsou uvedena v příloze 5 nařízení.
Provedení článku 9 nařízení
Článek 6
Přístup k dobrovolnému nebo volitelnému pokračujícímu pojištění
1. Splňuje-li dotyčná osoba, s přihlédnutím k článku 9 a čl. 15 odst. 3 nařízení, podmínky vyžadované pro přistoupení k dobrovolnému nebo volitelnému pokračujícímu systému pojištění pro případ invalidity, stáří a úmrtí (důchody) ve více systémech pojištění podle právních předpisů jednoho členského státu a nepodléhala povinnému pojištění v rámci jednoho z těchto systémů na základě svého posledního zaměstnání, může přistoupit podle uvedených článků k systému dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění určeného právními předpisy uvedeného členského státu nebo, není-li určen, k systému podle svého výběru.
2. K uplatnění čl. 9 odst. 2 nařízení musí dotyčná osoba předložit instituci dotyčného členského státu potvrzení týkající se dob pojištění získaných podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu. Potvrzení vydává nebo vydávají na žádost dotyčné osoby instituce, které uplatňují právní předpisy, podle kterých osoba doby pojištění získala.
Provedení článku 12 nařízení
Článek 7
Obecná prováděcí pravidla k ustanovení o zákazu souběhu dávek - Uplatňování ustanovení o dávkách při invaliditě, stáří a úmrtí (důchody)
1. Pokud má osoba, která má nárok na dávky náležející podle právních předpisů jednoho členského státu, rovněž nárok na dávky podle právních předpisů jednoho nebo více dalších členských států, použijí se tato pravidla:
a) má-li uplatňování čl. 12 odst. 2 nebo 3 nařízení za následek snížení nebo současné pozastavení těchto dávek, nesmí být žádná z nich snížena ani pozastavena o částku větší, než je částka získaná vydělením částky, která podléhá snížení nebo pozastavení podle právních předpisů, na základě nichž dávka náleží, počtem dávek podléhajících snížení nebo pozastavení, na které má dotyčná osoba nárok;
b) v případě dávek v invaliditě, stáří nebo při úmrtí (důchody) přiznaných podle čl. 46 odst. 2 nařízení institucí členského státu bere tato instituce v úvahu všechny dávky odlišného druhu a jakýkoli příjem nebo odměnu, které by mohly způsobit snížení nebo pozastavení dávky náležející od uvedené instituce, nikoli pro výpočet teoretické výše uvedené v čl. 46 odst. 2 písm. a) nařízení, ale výhradně pro snížení nebo pozastavení částky uvedené v čl. 46 odst. 2 písm. b) nařízení. V úvahu se však bere pouze část celkové částky těchto dávek, příjmu nebo odměny, která se určí v poměru k délce získaných dob pojištění v souladu s čl. 46 odst. 2 písm. b) nařízení;
c) v případě dávek v invaliditě, stáří nebo při úmrtí (důchody) přiznaných podle čl. 46 odst. 1 prvního pododstavce nařízení institucí členského státu, bere uvedená instituce v případech, na které se vztahuje čl. 46 odst. 3 nařízení, v úvahu všechny dávky různého druhu a jakýkoli příjem nebo odměnu, které by mohly způsobit snížení nebo zastavení dávky náležející od uvedené instituce, ne pro výpočet částky uvedené v čl. 46 odst. 1 nařízení, ale výhradně pro snížení nebo zastavení částky vyplývající z uplatňování čl. 46 odst. 3 nařízení. V úvahu se však bere pouze část celkové částky těchto dávek, příjmu nebo odměny, která se získá použitím koeficientu rovnajícího se poměru mezi částkou dávky vyplývající z uplatnění čl. 46 odst. 3 nařízení a částkou vyplývající z uplatnění čl. 46 odst. 1 prvního pododstavce nařízení na uvedenou částku.
2. Pro účely čl. 12 odst. 2, 3 a 4 nařízení si příslušné dotčené instituce na žádost vyměňují veškeré potřebné informace.
Článek 8
Pravidla použitelná v případě souběhu nároků na dávky v mateřství podle právních předpisů několika členských států
Má-li pracovník nebo jeho rodinný příslušník nárok na dávky v mateřství podle právních předpisů dvou nebo více členských států, poskytují se tyto dávky výhradně podle právních předpisů toho členského státu, na jehož území došlo k porodu, nebo pokud k porodu nedošlo na území žádného z těchto členských států, výhradně podle právních předpisů členského státu, kterým pracovník naposledy podléhal.
Článek 9
Pravidla použitelná v případě souběhu nároků na pohřebné podle právních předpisů několika členských států
1. Pokud k úmrtí dojde na území členského státu, zachová se pouze nárok na pohřebné získaný podle právních předpisů uvedeného členského státu, zatímco nárok získaný podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu zaniká.
2. Pokud dojde k úmrtí na území jednoho členského státu, třebaže nárok na pohřebné byl získán podle právních předpisů dvou nebo více jiných členských států, nebo pokud k úmrtí dojde mimo území členského státu a uvedený nárok byl získán podle právních předpisů dvou nebo více členských států, zachovává se pouze nárok získaný podle právních předpisů členského státu, kde pracovník získal poslední dobu pojištění, zatímco nárok získaný podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu zaniká.
Článek 10
Pravidla použitelná v případě souběhu nároků na rodinné dávky nebo přídavky nebo pokud pracovník podléhá postupně právním předpisům několika členských států během stejného období nebo části období
1. Náležejí-li za stejné období rodinné dávky nebo přídavky dvěma osobám pro stejného rodinného příslušníka podle čl. 73 odst. 1 nebo 2 nebo čl. 74 odst. 1 nebo 2 nařízení a podle právních předpisů země bydliště uvedeného rodinného příslušníka, použijí se v případě souběhu nároků na rodinné dávky nebo přídavky ustanovení stanovená právními předpisy země bydliště rodinného příslušníka. Za tím účelem se nárok na rodinné dávky nebo přídavky podle čl. 73 odst. 1 nebo 2 nebo čl. 74 odst. 1 nebo 2 nařízení vezme v úvahu, jako by se jednalo o nárok získaný podle právních předpisů země bydliště dotyčného rodinného příslušníka.
2. Pokud pracovník podléhal postupně právním předpisům dvou členských států během období oddělujícího dvě data výplaty rodinných dávek nebo přídavků, která jsou stanovena právními předpisy jednoho nebo obou dotyčných členských států, použijí se tato pravidla:
a) rodinné dávky nebo přídavky, o které může tento pracovník žádat podle právních předpisů každého z těchto států, musí odpovídat počtu denních dávek nebo přídavků náležejících podle příslušných právních předpisů. Pokud tyto právní předpisy nestanoví denní dávky nebo přídavky, přiznají se rodinné dávky nebo přídavky v poměru k délce období, kdy tento pracovník podléhal právním předpisům každého z členských států, v poměru k době stanovené dotyčnými právními předpisy;
b) pokud byly rodinné dávky nebo přídavky poskytovány institucí během období, kdy měly být poskytovány jinou institucí, provedou mezi sebou uvedené instituce vyúčtování;
c) pro účely písmen a) a b), pokud jsou doby zaměstnání získané podle právních předpisů jednoho členského státu vyjádřeny v jednotkách odlišných od těch, které jsou používány při výpočtu rodinných dávek nebo přídavků podle právních předpisů jiného členského státu, jimž pracovník ve stejném období také podléhal, provede se přepočet v souladu s čl. 15 odst. 3 prováděcího nařízení;
d) bez ohledu na písmeno a), v rámci vztahů mezi členskými státy uvedenými v příloze 8 prováděcího nařízení, nese instituce, která nese náklady na rodinné dávky nebo přídavky s ohledem na první zaměstnání během dotyčného období, náklady na ně po celé období.
3. Přemístí-li rodinní příslušníci pracovníka podléhajícího francouzským právním předpisům nebo nezaměstnané osoby pobírající dávky v nezaměstnanosti na základě francouzských právních předpisů své bydliště z území jednoho členského státu na území jiného členského státu během téhož kalendářního měsíce, instituce příslušná pro poskytování rodinných přídavků na počátku tohoto měsíce pokračuje v jejich poskytování po celý běžný měsíc.
HLAVA III
PROVEDENÍ USTANOVENÍ NAŘÍZENÍ O URČENÍ POUŽITELNÝCH PRÁVNÍCH PŘEDPISŮ
Provedení článků 13 až 16 nařízení
Článek 11
Formality v případě vyslání
1. V případech uvedených v čl. 14 odst. 1 písm. a) a 2 písm. a) nařízení vydá instituce určená příslušným úřadem členského státu, jehož právní předpisy jsou nadále použitelné, pracovníkovi na jeho žádost nebo na žádost jeho zaměstnavatele, jsou-li splněny vyžadované podmínky, potvrzení o vyslání uvádějící, že až do uvedeného dne nadále podléhá uvedeným právním předpisům.
2. Souhlas stanovený v čl. 14 odst. 1 písm. a) bodu ii) nařízení si vyžádá zaměstnavatel.
Článek 12
Zvláštní ustanovení týkající se pojištění v rámci německého systému sociálního zabezpečení
1. Pokud jsou na základě čl. 14 odst. 1 písm. b) a c) nebo odst. 2 písm. a) nařízení na pracovníka zaměstnaného podnikem nebo zaměstnavatelem, jehož sídlo nebo místo podnikání není na německém území, použitelné německé právní předpisy, použijí se tyto právní předpisy, jako by byl pracovník zaměstnán v místě svého bydliště na německém území.
2. Pokud jsou příspěvky placeny po stanovenou dobu na základě právních předpisů jiného členského státu než Německa v rámci povinného systému pojištění pro případ invalidity, stáří, nebo úmrtí (důchody), mohou být za stejnou dobu placeny doplňkové příspěvky na připojištění podle německých právních předpisů (Höherversicherung).
Článek 13
Výkon práva volby osobami zaměstnanými na diplomatických misích nebo konzulárních úřadech
1. Právo volby stanovené v čl. 16 odst. 2 nařízení musí být poprvé uplatněno do tří měsíců ode dne, kdy byl pracovník zaměstnán u dané diplomatické mise nebo na konzulárním úřadě, nebo kdy nastoupil do osobní služby u členů takových misí nebo úřadů. Volba nabývá účinnosti dnem nástupu do zaměstnání.
Pokud pracovník uplatní znovu své právo volby na konci kalendářního roku, nabývá volba účinnosti prvním dnem následujícího kalendářního roku.
2. Pracovník, který uplatní své právo volby, uvědomí instituci určenou příslušným úřadem členského státu, jehož právní předpisy si zvolí, a současně o tom uvědomí svého zaměstnavatele. Pokud je to nutné, předá uvedená instituce tuto informaci všem ostatním institucím téhož členského státu v souladu se směrnicemi vydanými příslušným úřadem členského státu.
3. Instituce určená příslušným úřadem členského státu, jehož právní předpisy si pracovník zvolí, mu vydá potvrzení uvádějící, že podléhá právním předpisům uvedeného členského státu po dobu zaměstnání u dané diplomatické mise nebo na konzulárním úřadě nebo v osobní službě u členů těchto misí nebo úřadů.
4. Pokud si pracovník zvolí uplatňování německých právních předpisů, použijí se, jako by byl zaměstnán v místě, kde má německá vláda sídlo. Příslušný úřad určí příslušnou instituci nemocenského pojištění.
Článek 14
Výkon práva volby pomocnými zaměstnanci Evropských společenství
1. Právo volby stanovené v čl. 16 odst. 3 nařízení musí být uplatněno v době uzavření pracovní smlouvy. Úřad zmocněný k uzavření takové smlouvy uvědomí instituci určenou příslušným úřadem členského státu, jehož právní předpisy si pomocný zaměstnanec zvolí. Pokud je to nutné, předá uvedená instituce tuto informaci všem ostatním institucím téhož členského státu.
2. Instituce určená příslušným úřadem členského státu, jehož právní předpisy si pomocný zaměstnanec zvolí, mu vydá potvrzení uvádějící, že podléhá právním předpisům uvedeného členského státu po dobu, co je zaměstnán Evropskými společenstvími jako pomocný zaměstnanec.
3. Pokud je to nutné, určí příslušné úřady členských států instituce příslušné pro pomocné zaměstnance Evropských společenství.
4. Pokud si pomocný zaměstnanec Evropských společenství zaměstnaný na území jiného členského státu než Německa zvolí uplatňování německých právních předpisů, použijí se, jako by byl zaměstnán v místě, kde má německá vláda sídlo. Příslušný úřad určí příslušnou instituci nemocenského pojištění.
HLAVA IV
PROVEDENÍ ZVLÁŠTNÍCH USTANOVENÍ NAŘÍZENÍ O RŮZNÝCH KATEGORIÍCH DÁVEK
KAPITOLA 1
OBECNÁ PRAVIDLA PRO SČÍTÁNÍ DOB POJIŠTĚNÍ
Článek 15
1. V případech uvedených v čl. 18 odst. 1, článku 38, čl. 45 odst. 1 a 2, v článku 64 a čl. 67 odst. 1 a 2 nařízení se sčítání dob pojištění provádí v souladu s těmito pravidly:
a) K dobám pojištění získaným podle právních předpisů jednoho členského státu se přičtou doby pojištění získané podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, pokud je to nezbytné k doplnění dob pojištění získaných podle právních předpisů prvního členského státu za účelem získání, zachování nebo obnovení nároků na dávky, pokud se tyto doby pojištění nepřekrývají. Pokud mají dávky při invaliditě, stáří nebo úmrtí (důchody) přiznat instituce dvou nebo více členských států v souladu s čl. 46 odst. 2 nařízení, provede každá z dotyčných institucí samostatné sčítání tak, že vezme v úvahu všechny doby pojištění získané pracovníkem podle právních předpisů všech členských států, kterým podléhal, aniž jsou případně dotčeny čl. 45 odst. 2 a čl. 46 odst. 2 písm. c) nařízení.
b) Pokud se doba povinného pojištění získaná podle právních předpisů jednoho členského státu kryje s dobou dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění podle právních předpisů jiného členského státu, bere se v úvahu pouze doba prvně uvedená.
c) Pokud se doba pojištění jiná, než doba za takovou považovaná, získaná podle právních předpisů jednoho členského státu překrývá s dobou považovanou za dobu pojištění podle právních předpisů jiného členského státu, vezme se v úvahu jen doba prvně uvedená.
d) Jakoukoli dobu považovanou za dobu pojištění na základě právních předpisů dvou nebo více členských států bere v úvahu pouze instituce členského státu, podle jehož právních předpisů byla pojištěná osoba naposledy povinně pojištěna před uvedenou dobou; pokud pojištěná osoba nebyla povinně pojištěna podle právních předpisů členského státu před uvedenou dobou, bere v úvahu posledně uvedenou dobu instituce členského státu, podle jehož právních předpisů byla osoba poprvé povinně pojištěna po uvedené době.
e) Pokud není možné určit přesně období, ve kterém byly některé doby pojištění získány podle právních předpisů jednoho členského státu, předpokládá se, že se tyto doby pojištění nepřekrývají s dobami pojištění získanými podle právních předpisů jiného členského státu, a berou se v úvahu, je-li to výhodné.
f) Pokud se podle právních předpisů jednoho členského státu berou některé doby pojištění v úvahu, pouze pokud jsou získany v určitém období, instituce uplatňující uvedené právní předpisy
i) bere v úvahu doby pojištění získané podle právních předpisů jiného členského státu, pouze pokud byly získány v uvedeném období, nebo
ii) prodlouží toto období o dobu trvání dob pojištění získaných zcela nebo částečně v uvedeném období podle právních předpisů jiného členského státu, pokud doby pojištění podle právních předpisů druhého členského státu mají za následek pouze odklad období, v němž musí být doby pojištění získány.
2. Doby pojištění získané podle právních předpisů členského státu, na které se nařízení nevztahuje, ale které se berou v úvahu podle právních předpisů členského státu, na které se nařízení vztahuje, se považují za doby pojištění, které se mají vzít v úvahu pro účely sčítání.
3. Pokud jsou doby pojištění získané podle právních předpisů jednoho členského státu vyjádřeny v jednotkách odlišných od jednotek používaných právními předpisy jiného členského státu, provede se přepočet nezbytný pro účely sčítání podle těchto pravidel:
a) pokud pracovník podléhal systému šestidenního pracovního týdne,
i) odpovídá jeden den osmi hodinám a opačně;
ii) šest dnů odpovídá jednomu týdnu a opačně;
iii) dvacet šest dnů odpovídá jednomu měsíci a opačně;
iv) tři měsíce nebo třináct týdnů nebo sedmdesát osm dnů odpovídá jednomu čtvrtletí a opačně;
v) pro přepočet týdnů na měsíce a opačně se týdny a měsíce přepočtou na dny;
vi) pro celkový součet dob pojištění získaných během jednoho kalendářního roku nesmí uplatnění předchozích pravidel vést k výsledku, který je vyšší než tři sta dvanáct dní nebo padesát dva týdny nebo dvanáct měsíců nebo čtyři čtvrtletí;
b) pokud pracovník podléhá systému pětidenního pracovního týdne,
i) jeden den odpovídá devíti hodinám a opačně;
ii) pět dnů odpovídá jednomu týdnu a opačně;
iii) dvacet dva dny odpovídají jednomu měsíci a opačně;
iv) tři měsíce nebo třináct týdnů nebo šedesát šest dnů odpovídá jednomu čtvrtletí a opačně;
v) pro přepočet týdnů na měsíce a opačně se týdny a měsíce přepočtou na dny;
vi) pro celkový součet dob pojištění získaných během jednoho kalendářního roku nesmí uplatnění předchozích pravidel vést k výsledku, který je vyšší než dvě stě šedesát čtyři dny nebo padesát dva týdny nebo dvanáct měsíců nebo čtyři čtvrtletí.
KAPITOLA 2
NEMOC A MATEŘSTVÍ
Provedení článku 18 nařízení
Článek 16
Potvrzení dob pojištění
1. K uplatnění článku 18 nařízení předloží pracovník příslušné instituci potvrzení o dobách pojištění získaných podle právních předpisů, kterým naposledy podléhal.
2. Toto potvrzení vydává nebo vydávají na žádost pracovníka instituce členského státu, jehož právním předpisům naposledy podléhal. Nepředloží-li uvedené potvrzení, vyžádá si je příslušný úřad přímo od dotyčné instituce nebo dotyčných institucí.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně, je-li nezbytné vzít v úvahu doby pojištění získané dříve podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu ke splnění podmínek právních předpisů příslušného státu.
Provedení článku 19 nařízení
Článek 17
Věcné dávky v případě bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. K pobírání věcných dávek na základě článku 19 nařízení musí pracovník zaregistrovat sebe a své rodinné příslušníky u instituce místa bydliště předložením potvrzení osvědčujícího, že on a jeho rodinní příslušníci mají nárok na uvedené dávky. Potvrzení vydává příslušná instituce, případně na základě informací poskytnutých zaměstnavatelem. Nepředloží-li pracovník nebo jeho rodinní příslušníci uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa bydliště přímo od příslušné instituce.
2. Potvrzení zůstává v platnosti, dokud není instituci místa bydliště oznámeno jeho zrušení. Je-li však uvedené potvrzení vydáno francouzskou institucí, platí pouze po dobu tří měsíců ode dne vydání a musí být obnovováno každé tři měsíce.
3. Je-li pracovník sezónním pracovníkem, platí potvrzení uvedené v odstavci 1 po celou předpokládanou dobu sezónní práce, pokud mezitím příslušná instituce neoznámí instituci místa bydliště jeho zrušení.
4. Instituce místa bydliště uvědomí příslušnou instituci o každé registraci provedené podle odstavce 1.
5. Při každé žádosti o věcné dávky předloží dotyčná osoba podpůrné doklady vyžadované pro poskytování věcných dávek podle právních předpisů členského státu, na jehož území má bydliště.
6. V případě hospitalizace oznámí instituce místa bydliště příslušné instituci do tří dnů ode dne, kdy se o ní dozví, datum přijetí do nemocnice, pravděpodobné trvání hospitalizace a datum propuštění z nemocnice. Oznámení však není nezbytné, jsou-li náklady na věcné dávky nahrazovány paušální částkou instituci místa bydliště.
7. Instituce místa bydliště uvědomí předem příslušnou instituci o každém rozhodnutí týkajícím se poskytování věcných dávek ze seznamu uvedeného v čl. 24 odst. 2 nařízení. Příslušná instituce má lhůtu patnáct dní ode dne odeslání této informace ke vznesení odůvodněné námitky; není-li v této lhůtě žádná námitka vznesena, instituce místa bydliště tyto věcné dávky přizná. Pokud musí být věcné dávky poskytnuty v případě krajní naléhavosti, uvědomí o tom instituce místa bydliště neprodleně příslušnou instituci. Oznámení odůvodněné námitky není nezbytné, jsou-li náklady na věcné dávky nahrazovány paušální částkou instituci místa bydliště.
8. Pracovník nebo jeho rodinní příslušníci musí uvědomit instituci místa bydliště o každé změně své situace, která může změnit jejich nárok na věcné dávky, zejména o skončení nebo změně zaměstnání pracovníka nebo o jakékoli změně místa bydliště nebo pobytu uvedeného pracovníka nebo jeho rodinného příslušníka. Příslušná instituce rovněž uvědomí instituci místa bydliště o skončení pojištění nebo o zániku nároku pracovníka na věcné dávky. Instituce místa bydliště může kdykoli požádat příslušnou instituci o informace týkající se pojištění pracovníka nebo jeho nároku na věcné dávky.
9. Dva nebo více členských států nebo příslušných úřadů těchto členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných prováděcích pravidlech.
Článek 18
Peněžité dávky v případě bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. K pobírání peněžitých dávek na základě čl. 19 odst. 1 písm. b) nařízení se pracovník musí do tří dnů od počátku pracovní neschopnosti obrátit na instituci místa bydliště a předložit jí oznámení o zastavení práce nebo, stanoví-li tak právní předpisy uplatňované příslušnou institucí nebo institucí místa bydliště, potvrzení o pracovní neschopnosti vydané lékařem ošetřujícím dotyčného pracovníka.
2. Nevydávají-li ošetřující lékaři v zemi bydliště potvrzení o pracovní neschopnosti, obrátí se pracovník přímo na instituci místa bydliště ve lhůtě stanovené právními předpisy jí uplatňovanými.
Tato instituce nechá neprodleně pracovní neschopnost lékařsky potvrdit a vystavit potvrzení uvedené v odstavci 1. Toto potvrzení, které musí uvádět předpokládanou dobu pracovní neschopnosti, je neprodleně předáno příslušné instituci.
3. V případech, kdy se nepoužije odstavec 2, nechá instituce místa bydliště pracovníka co nejdříve a v každém případě do tří dnů ode dne, kdy se na ni pracovník obrátí, lékařsky vyšetřit, jako by byl u uvedené instituce pojištěn. Zprávu vyšetřujícího lékaře, ve které se uvede zejména předpokládaná doba pracovní neschopnosti, předá do tří dnů ode dne vyšetření instituce místa bydliště příslušné instituci.
4. Instituce místa bydliště poté provede veškeré nezbytné správní kontroly nebo lékařské prohlídky pracovníka, jako by byl u uvedené instituce pojištěn. Jakmile instituce zjistí, že pracovník je schopen znovu nastoupit do práce, neprodleně o tom uvědomí pracovníka a příslušnou instituci, přičemž uvede den, kterým pracovní neschopnost pracovníka skončila. Aniž je dotčen odstavec 6, považuje se oznámení pracovníkovi za rozhodnutí přijaté jménem příslušné instituce.
5. Příslušná instituce si ve všech případech vyhrazuje právo nechat pracovníka vyšetřit lékařem podle vlastního výběru.
6. Rozhodne-li se příslušná instituce neudělit peněžité dávky, protože pracovník nesplnil formální náležitosti stanovené právními předpisy země bydliště, nebo zjistí-li, že pracovník je schopen znovu nastoupit do práce, oznámí pracovníkovi své rozhodnutí a současně zašle jeho kopii instituci místa bydliště.
7. Jakmile pracovník znovu nastoupí do práce, oznámí to příslušné instituci, vyžadují-li toto oznámení právní předpisy institucí uplatňované.
8. Příslušná instituce vyplácí peněžité dávky vhodným způsobem, zejména mezinárodními poštovními poukázkami, a uvědomí o tom instituci místa bydliště a pracovníka. Pokud peněžité dávky vyplácí instituce místa bydliště na účet příslušné instituce, uvědomí příslušná instituce pracovníka o jeho právech a sdělí instituci místa bydliště výši peněžitých dávek, data plateb a maximální dobu, po kterou mohou být poskytovány v souladu s právními předpisy příslušného státu.
9. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných prováděcích pravidlech.
Provedení článku 20 nařízení
Článek 19
Zvláštní ustanovení pro příhraniční pracovníky a jejich rodinné příslušníky
V případě příhraničních pracovníků a jejich rodinných příslušníků mohou být léčiva, obvazový materiál, brýle a malé přístroje vydávány a laboratorní rozbory a zkoušky prováděny pouze v tom členském státě, ve kterém byly předepsány nebo doporučeny v souladu s právními předpisy uvedeného členského státu.
Provedení článku 22 nařízení
Článek 20
Věcné dávky v případě pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát - Zvláštní případ vyslaných pracovníků a pracovníků zaměstnaných v mezinárodní dopravě a jejich rodinných příslušníků
1. K pobírání věcných dávek pro sebe a pro své rodinné příslušníky, kteří jej doprovázejí v době jeho vyslání, předloží pracovník uvedený v čl. 14 odst. 1 písm. a) bodu i) nebo odst. 2 písm. a) instituci místa pobytu potvrzení podle článku 11 prováděcího nařízení. U pracovníka, který předloží toto potvrzení, jsou podmínky pro získání nároku na věcné dávky považovány za splněné.
2. K pobírání věcných dávek pro sebe nebo pro své rodinné příslušníky, kteří jej doprovázejí, předloží pracovník zaměstnaný v mezinárodní dopravě uvedený v čl. 14 odst. 1 písm. b) nařízení, který se během výkonu svého zaměstnání nachází na území jiného členského státu, než je příslušný stát, co nejdříve instituci místa pobytu zvláštní potvrzení vydané zaměstnavatelem nebo jeho zástupcem během kalendářního měsíce předložení nebo během dvou předcházejících kalendářních měsíců. Potvrzení uvádí zejména datum, od kterého je pracovník u uvedeného zaměstnavatele zaměstnán, a název a adresu příslušné instituce; není-li však podle právních předpisů dotyčného státu zaměstnavatel povinen znát příslušnou instituci, uvede pracovník písemně název a adresu této instituce při podání žádosti instituci místa pobytu. Má se za to, že pracovník, který předložil potvrzení, splňuje podmínky pro získání nároku na věcné dávky. Nemůže-li se pracovník obrátit na instituci místa pobytu před lékařským ošetřením, je ošetřen po předložení potvrzení, jakoby byl pojištěn u uvedené instituce.
3. Instituce místa pobytu si do tří dnů vyžádá od příslušné instituce informaci, zda dotyčná osoba splňuje podmínky pro získání nároku na věcné dávky. Instituce místa pobytu je povinna poskytovat věcné dávky, dokud neobdrží odpověď od příslušné instituce, avšak ne déle než třicet dnů.
4. Příslušná instituce zašle odpověď instituci místa pobytu do deseti dnů od obdržení žádosti od ní. Je-li odpověď kladná, uvede příslušná instituce případnou maximální dobu, po kterou mohou být věcné dávky poskytovány v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy, a instituce místa pobytu pokračuje v poskytování uvedených dávek.
5. Namísto potvrzení nebo zvláštního potvrzení stanovených v odstavci 1 nebo 2 mohou pracovníci uvedení ve zmíněných odstavcích předložit instituci místa pobytu potvrzení osvědčující, že podmínky pro získání nároku na věcné dávky jsou splněny. Potvrzení, které vydává příslušná instituce, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být poskytovány věcné dávky v souladu s právními předpisy příslušného státu.V tom případě se odstavce 1, 2, 3 a 4 nepoužijí.
6. Ustanovení čl. 17 odst. 6, 7 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
7. Věcné dávky poskytované na základě domněnky vyjádřené v odstavcích 1 nebo 2 se nahrazují podle čl. 36 odst. 1 nařízení.
Článek 21
Věcné dávky v případě pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát - Pracovníci jiní než uvedení v článku 20 prováděcího nařízení
1. K pobírání věcných dávek na základě čl. 22 odst. 1 písm. a) bodu i) nařízení, s výjimkou případů uvedených v článku 20 prováděcího nařízení, předloží pracovník instituci místa pobytu potvrzení osvědčující, že má nárok na věcné dávky. Potvrzení, které vydává příslušná instituce na žádost pracovníka pokud možno předtím, než pracovník opustí území členského státu, ve kterém má bydliště, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být věcné dávky poskytovány v souladu s právními předpisy příslušného státu. Nepředloží-li pracovník uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa pobytu přímo od příslušné instituce.
2. Ustanovení čl. 17 odst. 6, 7 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
Článek 22
Věcné dávky pro pracovníky, kteří změní bydliště nebo se vrátí do země bydliště, a pro pracovníky oprávněné odjet do jiného členského státu za účelem léčení
1. K pobírání věcných dávek na základě čl. 22 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení předloží pracovník instituci místa bydliště potvrzení osvědčující, že má nárok nadále pobírat uvedené dávky. Potvrzení, které vydává příslušná instituce, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být věcné dávky nadále poskytovány v souladu s právními předpisy příslušného státu. Potvrzení může být na žádost pracovníka vydáno po jeho odjezdu, nemůže-li být z důvodů vyšší moci vydáno předem.
2. Ustanovení čl. 17 odst. 6, 7 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně na poskytování věcných dávek v případě uvedeném v čl. 22 odst. 1 písm. c) bodu i) nařízení.
Článek 23
Věcné dávky pro rodinné příslušníky
Články 21 nebo 22 prováděcího nařízení se použijí obdobně na poskytování věcných dávek rodinným příslušníkům uvedeným v čl. 23 odst. 3 nařízení.
Článek 24
Peněžité dávky pro pracovníky v případě pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát
Článek 18 prováděcího nařízení se použije obdobně na pobírání peněžitých dávek podle čl. 22 odst. 1 písm. a) bodu ii) nařízení. Aniž je dotčena povinnost předložit potvrzení o pracovní neschopnosti, není pracovník, který pobývá na území členského státu, ale nevykonává tam žádnou profesní činnost, povinen předložit oznámení o zastavení práce uvedené v čl. 18 odst. 1 prováděcího nařízení.
Provedení čl. 23 odst. 3 nařízení
Článek 25
Potvrzení týkající se rodinných příslušníků, kteří se mají vzít v úvahu při výpočtu peněžitých dávek
1. K pobírání dávek podle čl. 23 odst. 3 nařízení předloží pracovník příslušné instituci potvrzení týkající se rodinných příslušníků, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má uvedená instituce sídlo.
2. Potvrzení vydává instituce místa bydliště rodinných příslušníků.
Platí dvanáct měsíců ode dne vydání. Může být obnoveno; v tom případě platí ode dne obnovení.
Pracovník je povinen ihned oznámit příslušné instituci každou událost vyžadující změnu potvrzení. Tato změna nabývá účinnosti ode dne této události.
3. Namísto potvrzení stanoveného v odstavci 1 může příslušná instituce požadovat na pracovníkovi předložení nejnovějších listin o osobním stavu jeho rodinných příslušníků, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má uvedená instituce sídlo.
Provedení čl. 25 odst. 1 nařízení
Článek 26
Dávky nezaměstnaným osobám, které odcházejí do jiného členského státu, než je příslušný stát, za účelem hledání zaměstnání
1. K pobírání peněžitých a věcných dávek na základě čl. 25 odst. 1 nařízení pro sebe a své rodinné příslušníky předloží nezaměstnaná osoba instituci nemocenského pojištění místa, kam odešla, potvrzení od příslušné instituce nemocenského pojištění, o které měla požádat před odchodem. Nepředloží-li uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa, kam osoba odešla, od příslušné instituce.
Potvrzení musí osvědčovat existenci nároku na uvedené dávky za podmínek vymezených v čl. 69 odst. 1 písm. a) nařízení, určovat dobu trvání tohoto nároku, s přihlédnutím k čl. 69 odst. 1 písm. c) nařízení, a uvádět výši peněžitých dávek, které mají být případně poskytnuty na základě nemocenského pojištění během výše uvedeného období v případě pracovní neschopnosti nebo hospitalizace.
2. Instituce pojištění v nezaměstnanosti místa, kam nezaměstnaná osoba odešla, osvědčí na kopii potvrzení uvedeného v článku 83 prováděcího nařízení, která se zašle instituci nemocenského pojištění stejného místa, že podmínky stanovené v čl. 69 odst. 1 písm. b) nařízení jsou splněny, a upřesní datum, od kterého jsou splněny, a datum, od kterého má nezaměstnaná osoba nárok na dávky v nezaměstnanosti od příslušné instituce.
Potvrzení platí po dobu stanovenou v čl. 69 odst. 1 písm. c) nařízení, pokud jsou podmínky splněny. Nejsou-li podmínky nadále plněny, uvědomí o tom instituce pojištění v nezaměstnanosti místa, kam nezaměstnaná osoba odešla, do tří dnů uvedenou instituce nemocenského pojištění.
3. Ustanovení čl. 17 odst. 6 a 7 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
Provedení čl. 25 odst. 3 nařízení
Článek 27
Věcné dávky pro rodinné příslušníky nezaměstnaných osob v případě bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
Článek 17 prováděcího nařízení se použije obdobně na poskytování věcných dávek rodinným příslušníkům nezaměstnaných osob, pokud tito rodinní příslušníci mají bydliště na území jiného členského státu, než je příslušný stát. Při registraci rodinných příslušníků nezaměstnaných osob pobírajících dávky podle čl. 69 odst. 1 nařízení musí být předloženo potvrzení uvedené v čl. 26 odst. 1 prováděcího nařízení. Potvrzení platí po dobu poskytování dávek podle čl. 69 odst. 1 nařízení.
Provedení článku 26 nařízení
Článek 28
Věcné dávky pro žadatele o důchod a jejich rodinné příslušníky
1. K pobírání věcných dávek na území členského státu, kde má bydliště, na základě čl. 26 odst. 1 nařízení, se žadatel a jeho rodinní příslušníci zaregistrují u instituce místa bydliště předložením potvrzení osvědčujícího, že má nárok podle právních předpisů jiného členského státu na uvedené dávky pro sebe a pro své rodinné příslušníky. Potvrzení vydává instituce tohoto jiného členského státu, která je příslušná pro věcné dávky.
2. Instituce místa bydliště uvědomí instituci, která potvrzení vydala, o každé registraci provedené podle odstavce 1.
Provedení článku 28 nařízení
Článek 29
Věcné dávky pro důchodce a jejich rodinné příslušníky, kteří nemají bydliště v členském státě, podle jehož právních předpisů mají na dávky nárok
1. K pobírání věcných dávek podle čl. 28 odst. 1 nařízení na území členského státu, ve kterém má bydliště, se důchodce a jeho rodinní příslušníci zaregistrují u instituce místa bydliště předložením potvrzení osvědčujícího, že má nárok na uvedené dávky pro sebe a pro své rodinné příslušníky na základě právních předpisů, podle kterých je vyplácen důchod.
2. Potvrzení vydává na žádost důchodce instituce nebo jedna z institucí příslušných pro vyplácení důchodu nebo případně instituce zmocněná stanovit nárok na věcné dávky, jakmile důchodce splní podmínky pro získání nároku na tyto dávky. Nepředloží-li důchodce potvrzení, vyžádá si je instituce místa bydliště přímo od instituce nebo institucí příslušných pro vyplácení důchodu nebo případně od instituce zmocněné je vydat. Do obdržení potvrzení může instituce místa bydliště na základě přijatých dokladů zaregistrovat důchodce a jeho rodinné příslušníky dočasně. Tato registrace není pro instituci příslušnou pro vyplácení věcných dávek závazná, dokud instituce místa bydliště nedodá potvrzení stanovené v odstavci 1.
3. Instituce místa bydliště uvědomí instituci, která vydala potvrzení stanovené v odstavci 1, o každé registraci provedené podle uvedeného odstavce.
4. Při každé žádosti o věcné dávky musí důchodce prokázat instituci místa bydliště stvrzenkou nebo kontrolním ústřižkem od peněžní poukázky poslední uskutečněné platby, že má stále nárok na důchod.
5. Důchodce nebo jeho rodinní příslušníci musí instituci místa bydliště uvědomit o každé změně situace, která by mohla změnit jejich nárok na věcné dávky, zejména o zastavení nebo odnětí důchodu a o jakékoli změně jejich bydliště. O každé takové změně instituce příslušné pro důchod rovněž uvědomí instituce místa bydliště důchodce.
6. Správní komise stanoví v případě potřeby postup pro určení instituce, která nese náklady na výplaty věcných dávek v případě uvedeném v čl. 28 odst. 2 písm. b) nařízení.
Provedení článku 29 nařízení
Článek 30
Věcné dávky pro rodinné příslušníky, kteří mají bydliště v jiném členském státě, než ve kterém má bydliště důchodce
1. K pobírání věcných dávek na základě čl. 29 odst. 1 nařízení na území členského státu, ve kterém mají bydliště, se rodinní příslušníci zaregistrují u instituce svého místa bydliště předložením dokladu vyžadovaného právními předpisy uplatňovanými uvedenou institucí pro poskytování těchto dávek rodinným příslušníkům důchodce, spolu s potvrzením osvědčujícím, že důchodce má nárok na věcné dávky pro sebe a své rodinné příslušníky. Potvrzení, které vydává instituce místa bydliště důchodce, zůstává v platnosti, dokud není instituci místa bydliště jeho rodiny oznámeno jeho zrušení. Pokud je však uvedené potvrzení vydáno francouzskou institucí, platí pouze po dobu dvanácti měsíců ode dne vydání a musí být obnovováno každý rok.
2. Stanoví-li právní předpisy uplatňované institucí, že při podání žádosti musí být předložen doklad o nároku na důchod, předloží rodinní příslušníci při podání žádosti o věcné dávky instituci místa bydliště potvrzení uvedené v odstavci 1.
3. Instituce místa bydliště důchodce uvědomí instituci místa bydliště rodinných příslušníků o pozastavení nebo odnětí důchodu a o každé změně bydliště důchodce. Instituce místa bydliště rodinných příslušníků může kdykoli požadovat od instituce místa bydliště důchodce poskytnutí jakýchkoli informací týkajících se nároku na věcné dávky.
4. Rodinní příslušníci musí instituci místa bydliště uvědomit o všech změnách v jejich situaci, které by mohly změnit jejich nárok na věcné dávky, zejména o každé změně bydliště.
Provedení článku 31 nařízení
Článek 31
Věcné dávky pro důchodce a jejich rodinné příslušníky pobývající v jiném členském státě, než ve kterém mají bydliště
1. K pobírání věcných dávek na základě článku 31 nařízení předloží důchodce instituci místa pobytu potvrzení osvědčující, že má nárok na uvedené dávky. Potvrzení, které vydává instituce místa bydliště důchodce, pokud možno před jeho opuštěním území členského státu, ve kterém má bydliště, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být dávky poskytovány v souladu s právními předpisy uvedeného členského státu. Nepředloží-li důchodce uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa pobytu přímo od instituce místa bydliště.
2. Ustanovení čl. 17 odst. 6, 7 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně. V tom případě se instituce místa bydliště důchodce považuje za příslušnou instituci.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně na poskytování věcných dávek rodinným příslušníkům uvedeným v článku 31 nařízení.
Provedení čl. 35 odst. 1 nařízení
Článek 32
Instituce, na které se mohou pracovníci dolů a podobných provozů a jejich rodinní příslušníci obracet v případě pobytu nebo bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. V případech uvedených v čl. 35 odst. 1 nařízení, pokud jsou v zemi pobytu nebo bydliště dávky poskytované v rámci systému nemocenského pojištění nebo pojištění v mateřství vztahujícího se na dělníky v ocelářském průmyslu rovné dávkám poskytovaným podle zvláštního systému pro pracovníky v dolech a podobných provozech, mohou se pracovníci této kategorie a jejich rodinní příslušníci obrátit na nejbližší instituci na území členského státu, ve kterém pobývají nebo mají bydliště, uvedenou v příloze 3 prováděcího nařízení, i když je tato nejbližší instituce institucí spravující systém vztahující se na dělníky v ocelářském průmyslu, a tato instituce je povinna dávky poskytnout.
2. Pokud jsou dávky stanovené zvláštním systémem pro pracovníky v dolech a podobných provozech výhodnější, mají tito pracovníci a jejich rodinní příslušníci možnost požádat buď instituci příslušnou pro správu uvedeného systému, nebo nejbližší instituci na území členského státu, kde pobývají nebo kde mají bydliště, která spravuje systém pro dělníky v ocelářském průmyslu. Ve druhém případě dotyčná instituce osobu upozorní, že obrátí-li se na instituci příslušnou pro správu výše uvedeného zvláštního systému, obdrží výhodnější dávky; navíc ji musí informovat o názvu a adrese této instituce.
Provedení čl. 35 odst. 3 nařízení
Článek 33
Přihlížení k době, ve které byly dávky poskytovány institucí jiného členského státu
Pro účely čl. 35 odst. 3 nařízení může instituce členského státu vyzvaná k poskytování dávek požádat instituci jiného členského státu o zaslání informací týkajících se doby, po kterou posledně uvedená instituce dávky již poskytovala pro stejný případ nemoci nebo mateřství.
Článek 34
Náhrada výdajů vzniklých během pobytu v jednom členském státě příslušnou institucí jiného členského státu
1. Není-li během pracovníkova pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát, možné splnit formální náležitosti stanovené v čl. 20 odst. 1, 2 a 5 a v článcích 21, 23 a 31 prováděcího nařízení, nahradí jeho výdaje na jeho žádost příslušná instituce místa pobytu v souladu se sazbami náhrad uplatňovanými institucí místa pobytu.
2. Instituce místa pobytu musí poskytnout příslušné instituci na její žádost nezbytné informace o těchto sazbách.
KAPITOLA 3
INVALIDITA, STÁŘÍ A ÚMRTÍ (DŮCHODY)
Podávání a zpracování žádostí o dávky
Článek 35
Žádosti o dávky v invaliditě, pokud byl pracovník pojištěn výhradně na základě právních předpisů uvedených v příloze III nařízení a v případě uvedeném v čl. 40 odst. 2 nařízení
1. K pobírání dávek na základě článků 37, 38 a 39 nařízení, včetně případů uvedených v čl. 40 odst. 2, čl. 42 odst. 1 a čl. 42 odst. 2 nařízení, podá pracovník žádost buď instituci členského státu, jehož právním předpisům podléhal v době vzniku pracovní neschopnosti následované invaliditou nebo zhoršením invalidity, nebo instituci místa bydliště, která poté žádost postoupí dříve uvedené instituci, přičemž vyznačí datum, kdy byla podána; toto datum se považuje za datum podání žádosti dříve uvedené instituci. Pokud však byly poskytovány peněžité dávky nemocenského pojištění, považuje se případně za datum podání žádosti o důchod den, ke kterému bylo poskytování těchto peněžitých dávek zastaveno.
2. V případě uvedeném v čl. 41 odst. 1 písm. b) nařízení sdělí žadateli instituce, u které byl naposledy pojištěn, výši a datum splatnosti dávek náležejících na základě jí uplatňovaných právních předpisů instituci původně příslušné pro vyplácení těchto dávek. S účinností od uvedeného dne se dávky náležející před zhoršením invalidity zrušují nebo snižují na částku nepřevyšující doplatek uvedený v čl. 41 odst. 1 písm. c) nařízení.
3. Odstavec 2 se nepoužije v případě uvedeném v čl. 41 odst. 1 písm. d) nařízení. V tom případě se instituce, u které byl žadatel naposledy pojištěn, obrátí na nizozemskou instituci za účelem zjištění částky náležející od uvedené instituce.
Článek 36
Žádosti o dávky ve stáří, pozůstalostní dávky (s výjimkou dávek pro sirotky) a dávky v invaliditě v případech neuvedených v článku 35 prováděcího nařízení
1. K pobírání dávek na základě článků 40 až 51 nařízení, s výjimkou případů uvedených v článku 35 prováděcího nařízení, podá dotyčná osoba žádost instituci místa bydliště postupem stanoveným právními předpisy uplatňovanými uvedenou institucí. Nezískal-li pracovník doby pojištění podle uvedených právních předpisů, postoupí instituce místa bydliště žádost instituci členského státu, jehož právním předpisům žadatel naposledy podléhal, přičemž vyznačí datum, kdy byla žádost podána. Toto datum se považuje za datum podání žádosti posledně uvedené instituci.
2. Pokud má žadatel bydliště na území členského státu, podle jehož právních předpisů pracovník nezískal doby pojištění, může žádost podat instituci členského státu, jehož právním předpisům pracovník naposledy podléhal.
3. Pokud má žadatel bydliště na území státu, který není členským státem, podá svou žádost příslušné instituci toho členského státu, jehož právním předpisům pracovník naposledy podléhal.
Pokud žadatel podá svou žádost instituci členského státu, jehož je státním příslušníkem, postoupí tato instituce žádost příslušné instituci.
4. Žádost o dávky podaná instituci jednoho členského státu automaticky zahrnuje souběžné přiznání dávek podle právních předpisů všech dotčených členských států, jejichž podmínky žadatel splňuje, s výjimkou případu, kdy podle čl. 44 odst. 2 nařízení žadatel žádá o odklad poskytování jakýchkoli dávek ve stáří, na které by měl nárok.
Článek 37
Doklady a informace, které by měly doprovázet žádosti o dávky uvedené v článku 36 prováděcího nařízení
Podávání žádostí uvedených v článku 36 prováděcího nařízení podléhá těmto pravidlům:
a) žádost musí být podána společně s potřebnými podpůrnými doklady a musí být sepsána na formuláři stanoveném právními předpisy
i) členského státu, na jehož území má žadatel bydliště, v případě uvedeném v čl. 36 odst. 1;
ii) členského státu, kterým pracovník naposledy podléhal, v případech uvedených v čl. 36 odst. 2 a 3;
b) správnost informací dodaných žadatelem musí být prokázána úředními doklady připojenými k žádosti nebo potvrzena příslušnými subjekty členského státu, na jehož území má žadatel bydliště;
c) žadatel musí uvést, pokud je to možné, buď instituci nebo instituce pojištění pro případ invalidity, stáří nebo úmrtí (důchody) všech členských států, u kterých byl pracovník pojištěn, nebo zaměstnavatele, pro kterého nebo pro které pracoval na území kteréhokoli z členských států, předložením jakéhokoli potvrzení o zaměstnání, které má v držení;
d) žádá-li v souladu s čl. 44 odst. 2 nařízení žadatel o odklad poskytování jakýchkoli dávek ve stáří, na které by měl nárok podle právních předpisů jednoho nebo více členských států, musí upřesnit, na základě kterých právních předpisů o dávky žádá.
Článek 38
Potvrzení týkající se rodinných příslušníků, kteří se mají vzít v úvahu při stanovení výše dávek
1. K pobírání dávek podle čl. 39 odst. 4 nebo čl. 47 odst. 3 nařízení předloží žadatel potvrzení týkající se rodinných příslušníků, s výjimkou jeho dětí, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než ve kterém má sídlo instituce příslušná pro přiznání dávek.
Potvrzení vydává instituce nemocenského pojištění místa bydliště rodinných příslušníků nebo jiná instituce určená příslušným úřadem členského státu, na jehož území mají bydliště. Ustanovení čl. 25 odst. 2 druhého a třetího pododstavce prováděcího nařízení se použijí obdobně.
Namísto potvrzení stanoveného v prvním odstavci může instituce příslušná pro přiznání dávek požadovat na žadateli předložení nejnovějších listin o osobním stavu jeho rodinných příslušníků, s výjimkou jeho dětí, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než ve kterém se nachází uvedená instituce.
2. Vyžadují-li v případě uvedeném v odstavci 1 právní předpisy uplatňované dotyčnou institucí, aby rodinní příslušníci žili ve společné domácnosti s důchodcem, musí být skutečnost, že rodinní příslušníci, kteří tuto podmínku nesplňují, jsou nicméně výživou odkázáni hlavně na žadatele, prokázána doklady potvrzujícími, že jim žadatel pravidelně posílá část svého příjmu.
Článek 39
Zpracování žádostí o dávky v invaliditě v případě, kdy byl pracovník pojištěn výhradně na základě právních předpisů uvedených v příloze III nařízení
1. Podá-li pracovník žádost o dávky v invaliditě a instituce stanoví, že se použije čl. 37 odst. 1 nařízení, vyžádá si uvedená instituce, je-li to nezbytné, od instituce, u které byl pracovník naposledy pojištěn, potvrzení o dobách pojištění jím získaných podle právních předpisů uplatňovaných touto posledně uvedenou institucí.
2. Pokud je nezbytné vzít v úvahu doby pojištění získané dříve podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu ke splnění podmínek právních předpisů příslušného státu, použije se odstavec 1 obdobně.
3. V případě uvedeném v čl. 39 odst. 3 nařízení zašle instituce, která žadatelův případ zpracovala, jeho spis instituci, u které byl pracovník naposledy pojištěn.
4. Články 41 až 50 prováděcího nařízení se nevztahují na zpracování žádostí uvedených v odstavcích 1, 2 a 3.
Článek 40
Určení stupně invalidity
Pro účely určení stupně invalidity přihlíží instituce členského státu k dokladům a lékařským zprávám a k informacím správní povahy získaným institucí kteréhokoli členského státu. Každá instituce si však ponechává právo nechat žadatele vyšetřit lékařem podle vlastního výběru, s výjimkou případů, kdy se použije čl. 40 odst. 3 nařízení.
Zpracování žádostí o dávky v invaliditě, ve stáří a pro pozůstalé v případech uvedených v článku 36 prováděcího nařízení
Článek 41
Určení instituce příslušné ke zpracování žádosti
1. Žádosti o dávky zpracovává instituce, které byly podány nebo postoupeny v souladu s článkem 36 prováděcího nařízení.
2. Instituce provádějící zpracování žádosti neprodleně uvědomí o žádostech o dávky všechny dotčené instituce na zvláštních formulářích tak, aby všechny tyto instituce mohly žádosti zpracovat současně a bez prodlení.
Článek 42
Formuláře pro zpracování žádosti o dávky
1. Při zpracování žádostí o dávky používá instituce provádějící zpracování žádosti formulář, který obsahuje zejména přehled a souhrn dob pojištění získaných pracovníkem podle právních předpisů všech dotyčných členských států.
2. Předání těchto formulářů instituci kteréhokoli jiného členského státu nahrazuje předání podpůrných dokladů.
Článek 43
Postupy dotyčných institucí při zpracovávání žádostí
1. Instituce provádějící zpracování žádosti zaznamená na formulář uvedený v čl. 42 odst. 1 prováděcího nařízení doby pojištění získané podle jí uplatňovaných právních předpisů a kopii uvedeného formuláře zašle instituci pojištění pro případ invalidity, stáří nebo úmrtí (důchody) kteréhokoli členského státu, u kterého byl pracovník pojištěn, přičemž případně přiloží potvrzení o zaměstnání předložená žadatelem.
2. Pokud je dotčena pouze jedna další instituce, vyplní tato instituce uvedený formulář a zároveň uvede
a) doby pojištění získané podle jí uplatňovaných právních předpisů;
b) výši dávky, kterou žadatel může žádat pouze za tyto doby pojištění;
c) teoretickou a skutečnou výši dávek vypočtenou v souladu s čl. 46 odst. 2 nařízení.
Takto vyplněný formulář vrátí instituci provádějící zpracování žádosti.
Je-li nárok na dávky získán s přihlédnutím pouze k dobám pojištění získaným podle právních předpisů uplatňovaných institucí druhého členského státu a je-li možné výši dávky odpovídající těmto dobám pojištění stanovit bez prodlení, zatímco výpočet uvedený v písmenu c) vyžaduje značně delší dobu, vrátí se formulář instituci provádějící zpracování žádosti s informacemi uvedenými v písmenech a) a b); informace uvedené v písmenu c) jsou instituci provádějící zpracování žádosti sděleny co nejdříve.
3. Jsou-li dotčeny dvě nebo více institucí, vyplní každá z těchto institucí uvedený formulář vyznačením dob pojištění získaných podle jí uplatňovaných právních předpisů a vrátí jej instituci provádějící zpracování žádosti.
Je-li nárok na dávky získán s přihlédnutím pouze k dobám pojištění získaným podle právních předpisů uplatňovaných jednou nebo více těmito institucemi a je-li možné výši dávky odpovídající těmto dobám pojištění stanovit bez prodlení, je instituci provádějící zpracování žádosti oznámena tato výše současně s dobami pojištění; představuje-li určení výše určité zdržení, oznámí se instituci provádějící zpracování žádosti tato výše, jakmile je určena.
Po obdržení všech formulářů obsahujících informace o dobách pojištění a případně částkách náležejících podle právních předpisů jednoho nebo více dotyčných členských států zašle instituce provádějící zpracování žádosti kopii takto vyplněných formulářů každé dotčené instituci, a ty do něj vyznačí teoretickou a skutečnou výši dávek vypočtených v souladu s čl. 46 odst. 2 nařízení a vrátí formulář instituci provádějící zpracování žádosti.
4. Jakmile instituce provádějící zpracování žádosti po obdržení informací uvedených v odstavci 2 nebo 3 zjistí, že je třeba použít čl. 40 odst. 2 nebo čl. 48 odst. 2 nebo 3 nařízení, uvědomí o tom ostatní dotčené instituce.
5. V případě zmíněném v čl. 37 písm. d) prováděcího nařízení uvedou instituce členských států, jejichž právním předpisům žadatel podléhal, ale u kterých žádal o odklad poskytování dávek, do formuláře uvedeného v čl. 42 odst. 1 prováděcího nařízení pouze doby pojištění získané žadatelem podle jimi uplatňovaných právních předpisů.
Článek 44
Instituce zmocněná k přijetí rozhodnutí o stupni invalidity
1. S výhradou odstavců 2 a 3 je pouze instituce provádějící zpracování žádosti zmocněna k přijetí rozhodnutí uvedeného v čl. 40 odst. 3 nařízení o stupni invalidity žadatele. Toto rozhodnutí přijme, jakmile je schopna určit, případně s přihlédnutím k článku 45 nařízení, zda jsou splněny podmínky pro uplatnění nároku stanovené jí uplatňovanými právními předpisy. Neprodleně toto rozhodnutí oznámí ostatním dotčeným institucím.
2. Nejsou-li s přihlédnutím k článku 45 nařízení splněny podmínky pro uplatnění nároku (jiné než týkající se stupně invalidity) stanovené jí uplatňovanými právními předpisy, uvědomí instituce provádějící zpracování žádosti neprodleně instituci příslušnou v oblasti invalidity jiného členského státu, jehož právním předpisům pracovník naposledy podléhal.
Jsou-li splněny podmínky pro uplatnění nároku stanovené jí uplatňovanými právními předpisy, je tato instituce zmocněna přijmout rozhodnutí o stupni invalidity žadatele a neprodleně je oznámí ostatním dotyčným institucím.
3. Případně může být případ za stejných podmínek vrácen příslušné instituci v oblasti invalidity členského státu, jehož právním předpisům pracovník poprvé podléhal.
Článek 45
Prozatímní výplaty a zálohy dávek
1. Zjistí-li instituce provádějící zpracování žádosti, že žadatel má nárok na dávky podle jí uplatňovaných právních předpisů, aniž by bylo nutné přihlížet k dobám pojištění získaným podle právních předpisů jiných členských států, vyplácí ihned prozatímní dávky.
2. Nemá-li žadatel nárok na dávky na základě odstavce 1, ale z informací poskytnutých instituci provádějící zpracování žádosti podle čl. 43 odst. 2 nebo 3 prováděcího nařízení vyplývá, že nárok na dávky je získán podle právních předpisů jiného členského státu pouze s přihlédnutím k dobám pojištění získaným podle nich, vyplácí instituce uplatňující uvedené právní předpisy tyto dávky prozatímně, jakmile ji instituce provádějící zpracování žádosti informuje o její povinnosti tak učinit.
3. Je-li v případě uvedeném v odstavci 2 nárok na dávku získán podle právních předpisů více než jednoho členského státu s přihlédnutím pouze k dobám pojištění získaným podle každého z těchto systémů právních předpisů, je pro prozatímní výplatu dávek příslušná instituce, která první informuje instituci provádějící zpracování žádosti o existenci nároku; instituce provádějící zpracování žádosti je povinna uvědomit ostatní dotčené instituce.
4. Instituce, která má vyplácet dávky podle odstavců 1, 2 nebo 3, o této skutečnosti neprodleně uvědomí žadatele, přičemž jej výslovně upozorní na prozatímní povahu přijatého opatření a na skutečnost, že se proti němu nelze odvolat.
5. Nevyplácí-li se žadateli na základě odstavců 1, 2 nebo 3 žádná prozatímní dávka, ale z obdržených informací vyplývá, že vznikl nárok podle čl. 46 odst. 2 nařízení, vyplácí mu instituce provádějící zpracování žádosti přiměřenou vratnou zálohu, jejíž výše je co nejbližší částce, která mu bude pravděpodobně přiznána podle čl. 46 odst. 2 nařízení.
6. Dva členské státy nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou dohodnout na uplatňování jiných metod prozatímní výplaty dávek v případech, které se týkají pouze institucí těchto států.
Veškeré dohody uzavřené v této oblasti se oznamují správní komisi.
Článek 46
Výpočet dávek v případě souběhu dob pojištění
1. Pro výpočet teoretické a skutečné výše dávky v souladu s čl. 46 odst. 2 písm. a) nebo b) nařízení se použijí pravidla stanovená v čl. 15 odst. 1 písm. b), c) a d) prováděcího nařízení.
Skutečná výše takto zjištěná se zvyšuje o částku odpovídající dobám dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění, určenou v souladu s právními předpisy, podle kterých byly tyto doby pojištění získany.
2. Pro účely čl. 46 odst. 3 nařízení se neberou v úvahu částky dávek odpovídající dobám dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně v případě dobrovolného připojištění uvedeného v čl. 15 odst. 3 druhém pododstavci nařízení.
Pro účely německých právních předpisů se příspěvky, které se neberou v úvahu podle čl. 15 odst. 1 písm. b) prováděcího nařízení, vezmou v úvahu při výpočtu doplňkových částek dobrovolného připojištění. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně.
Článek 47
Konečný výpočet výše dávek náležejících od institucí uplatňujících čl. 46 odst. 3 nařízení
V případě uvedeném v čl. 46 odst. 3 druhém pododstavci nařízení vypočte instituce provádějící zpracování žádosti a oznámí každé dotyčné instituci konečnou výši dávek, které musí každá instituce poskytnout.
Článek 48
Oznámení rozhodnutí institucí žadatelům
1. Konečné rozhodnutí přijaté každou z dotčených institucí, s přihlédnutím případně k oznámení uvedenému v článku 47 prováděcího nařízení, se doručí instituci provádějící zpracování žádosti. Každé rozhodnutí musí uvádět opravné prostředky a lhůty pro jejich podání stanovené příslušnými právními předpisy. Po obdržení všech těchto rozhodnutí je instituce provádějící zpracování žádosti oznámí žadateli v jeho jazyce prostřednictvím souhrnné zprávy, ke které se připojí uvedená rozhodnutí. Lhůty pro podání opravných prostředků běží teprve ode dne obdržení souhrnné zprávy žadatelem.
2. Při odeslání souhrnné zprávy stanovené v odstavci 1 žadateli zašle instituce provádějící zpracování žádosti současně kopii každé dotčené instituci a přiloží k ní kopii rozhodnutí ostatních institucí.
Článek 49
Přepočet dávek
1. Pro účely čl. 49 odst. 2 a 3 a čl. 51 odst. 2 nařízení se články 45 a 47 prováděcího nařízení použijí obdobně.
2. Přepočet, odnětí nebo pozastavení dávek oznámí instituce, která odpovídající rozhodnutí přijala, neprodleně dotyčné osobě a každé instituci, u které uvedené osobě vznikne nárok na dávku případně prostřednictvím instituce provádějící zpracování žádosti. Rozhodnutí musí uvádět opravné prostředky a lhůty pro jejich podání stanovené příslušnými právními předpisy. Lhůty pro podání opravných prostředků běží teprve ode dne obdržení rozhodnutí dotyčnou osobou.
Článek 50
Opatření k urychlení přiznávání dávek
1. a) i) Pokud pracovník, který je státním příslušníkem jednoho členského státu, podléhá právním předpisům jiného členského státu, předá instituce příslušná v oblasti důchodů tohoto jiného členského státu za použití všech prostředků, které má k dispozici, v době registrace uvedeného pracovníka subjektu určenému příslušným úřadem téhož členského státu (země zaměstnání) veškeré informace týkající se totožnosti pracovníka, datum nástupu do zaměstnání a název uvedené příslušné instituce a číslo pojištění přidělené touto institucí.
ii) Navíc příslušná instituce uvedená v bodě i), je-li to možné, předá subjektu určenému podle bodu i) veškeré další informace, které mohou usnadnit a urychlit konečné přiznání důchodů.
iii) Tyto informace se předávají za podmínek stanovených správní komisí subjektu určenému příslušným úřadem dotyčného členského státu.
iv) Pro účely bodů i), ii) a iii) se osoby bez státního občanství a uprchlíci považují za státní příslušníky členského státu, jehož právním předpisům podléhali prvně.
b) Dotčené orgány na žádost pracovníka nebo instituce, u které je v současnosti pojištěn, sestaví průběh pojištění pracovníka nejpozději jeden rok před tím, než dosáhne důchodového věku.
2. Prováděcí pravidla k odstavci 1 stanoví správní komise.
Správní kontroly a lékařské prohlídky
Článek 51
1. Pokud osoba přijímající dávky, zejména
a) dávky v invaliditě,
b) dávky ve stáří poskytované v případě pracovní nezpůsobilosti,
c) dávky ve stáří poskytované starším nezaměstnaným osobám,
d) dávky ve stáří poskytované v případě skončení profesní činnosti,
e) pozůstalostní dávky poskytované v případě invalidity nebo pracovní nezpůsobilosti,
f) dávky poskytované pod podmínkou, že prostředky příjemce nepřevyšují předepsanou mez,
pobývá nebo má bydliště na území jiného členského státu, než ve kterém se nachází instituce příslušná pro vyplácení dávky, provádí na žádost uvedené instituce správní kontrolu a lékařské prohlídky instituce místa pobytu nebo místa bydliště příjemce postupy stanovenými právními předpisy uplatňovanými posledně uvedenou institucí. Instituci příslušné pro vyplácení dávky však zůstává zachováno právo zařídit prohlídku příjemce lékařem podle vlastního výběru.
2. Zjistí-li se, že příjemce uvedený v odstavci 1 je zaměstnán nebo má prostředky převyšující předepsanou mez a současně pobírá dávky, zašle instituce místa pobytu nebo bydliště zprávu instituci příslušné pro vyplácení dávky, která požádala o kontrolu nebo lékařskou prohlídku. Zpráva uvádí zejména povahu zaměstnání, výši příjmu nebo prostředků, které dotyčná osoba měla za poslední ukončené čtvrtletí, běžnou odměnu vyplácenou ve stejné oblasti pracovníku na stejné úrovni, jako je dotyčná osoba, v povolání, které vykonávala před počátkem invalidity po referenční období, které určí instituce příslušná pro vyplácení dávky, a případně posudek odborného lékaře o zdravotním stavu dotyčné osoby.
Článek 52
Pokud dotyčná osoba po pozastavení vyplácení dávek, které pobírala, znovu získá nárok na dávky a má bydliště na území jiného členského státu, než je příslušný stát, poskytují si dotyčné instituce veškeré informace související se znovuzískáním nároku na poskytování uvedených dávek.
Vyplácení dávek
Článek 53
Metoda vyplácení dávek
1. Pokud instituce příslušná pro vyplácení dávky v členském státě nevyplácí přímo osobám majícím nárok na dávky, které mají bydliště na území jiného členského státu, dávky jim náležející, vyplácejí se tyto dávky na žádost instituce příslušné pro vyplácení dávky prostřednictvím styčného místa posledně uvedeného členského státu nebo prostřednictvím instituce místa bydliště uvedených osob majících nárok na dávky postupem stanoveným v článku 54 až 58 prováděcího nařízení; vyplácí-li instituce příslušná pro vyplácení dávky osobám majícím nárok na dávky přímo, oznámí tuto skutečnost instituci místa bydliště. Postup pro vyplácení, který má instituce členského státu použít, je uveden v příloze 6.
2. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto států se mohou dohodnout na jiných postupech vyplácení dávek v případě, kdy jsou příslušné instituce členských států jedinými dotyčnými institucemi. Veškeré dohody uzavřené v této oblasti se oznamují správní komisi.
3. Ustanovení dohod týkající se vyplácení dávek použitelná ke dni předcházejícímu vstupu nařízení v platnost jsou použitelná i nadále, pokud jsou uvedena v příloze 5.
Článek 54
Sdělení podrobného rozvrhu splatných částek vyplácejícímu subjektu
Instituce příslušná pro vyplácení dávky zašle styčnému místu členského státu, na jehož území má osoba mající nárok na dávky bydliště, nebo instituci místa bydliště (obojí dále jen "vyplácející subjekt") podrobný rozvrh splatných částek, který by měl být vyplácejícímu subjektu doručen nejpozději do dvaceti dní přede dnem splatnosti těchto dávek.
Článek 55
Platby splatných částek na účet vyplácejícího subjektu
1. Deset dní přede dnem splatnosti dávek zaplatí instituce příslušná pro vyplácení dávky v měně členského státu, na jehož území má sídlo, částku nezbytnou pro platby uvedené v rozvrhu stanoveném v článku 54 prováděcího nařízení. Platba se uskutečňuje prostřednictvím národní banky nebo prostřednictvím jiné banky členského státu, na jehož území má sídlo instituce příslušná pro vyplácení dávky, na účet zřízený u národní banky nebo jiné banky členského státu, na jehož území má sídlo vyplácející subjekt, ve prospěch vyplácejícího subjektu. Tato platba má zprošťující účinek. Instituce příslušná pro vyplácení dávky současně zašle sdělení o platbě vyplácejícímu subjektu.
2. Banka, na jejíž účet se platba uskuteční, připíše ve prospěch vyplácejícího subjektu protihodnotu platby v měně členského státu, na jehož území má vyplácející subjekt sídlo.
3. Názvy a sídla bank uvedených v odstavci 1 jsou uvedeny v příloze 7.
Článek 56
Výplata splatných částek vyplácejícím subjektem osobám majícím nárok na dávky
1. Platby uvedené v rozvrhu stanoveném v článku 54 prováděcího nařízení vyplácí osobě mající nárok na dávky vyplácející subjekt na účet instituce příslušné pro vyplácení dávky. Tyto platby se uskutečňují postupy stanovenými právními předpisy uplatňovanými vyplácejícím subjektem.
2. Jakmile se vyplácející subjekt nebo kterýkoli jiný subjekt jím určený dozví o jakýchkoli okolnostech odůvodňujících pozastavení nebo odnětí dávek, zastaví veškeré platby. Totéž platí i v případě, kdy osoba mající nárok na dávky přemístí své bydliště na území jiného členského státu.
3. Vyplácející subjekt sdělí instituci příslušné pro vyplácení dávky všechny důvody pro jejich nevyplácení. V případě úmrtí osoby mající nárok na dávky nebo jejího manžela nebo manželky nebo v případě nového sňatku vdovy nebo vdovce oznámí vyplácející subjekt uvedené instituci datum této události.
Článek 57
Účetní závěrka v případě plateb uvedených v článku 56 prováděcího nařízení
1. Účetní závěrka v případě plateb uvedených v článku 56 prováděcího nařízení se provádí na konci každého výplatního období za účelem zjištění částek skutečně vyplacených osobám majícím nárok na dávky nebo jejich zákonným nebo zmocněným zástupcům, jakož i nevyplacených částek.
2. Celková částka vyjádřená číselně i slovy v měně členského státu, na jehož území má sídlo instituce příslušná pro vyplácení dávky, se potvrdí jako částka odpovídající platbám uskutečněným vyplácejícím subjektem a opatří se podpisem zástupce vyplácejícího subjektu.
3. Vyplácející subjekt zajistí řádné uskutečňování určených plateb.
4. Rozdíl mezi částkami vyplacenými institucí příslušnou pro vyplácení dávky, vyjádřené v měně členského státu, na jehož území má uvedená instituce sídlo, a hodnota, vyjádřená ve stejné měně, plateb prokázaných vyplácejícím subjektem se započte proti částkám, které má zaplatit následně v rámci téže kapitoly instituce příslušná pro vyplácení dávky.
Článek 58
Náhrada výdajů spojených s vyplácením dávek
Výdaje spojené s vyplácením dávek, zejména poštovní a bankovní poplatky, může vyplácející subjekt získat od příjemců za podmínek stanovených právními předpisy uplatňovanými tímto subjektem.
Článek 59
Oznámení o změně bydliště osoby mající nárok na dávky
Pokud osoba mající nárok na dávky splatné podle právních předpisů jednoho nebo více členských států přemístí své bydliště z území jednoho státu na území jiného státu, oznámí tuto skutečnost instituci příslušné pro vyplácení těchto dávek a vyplácejícímu subjektu.
KAPITOLA 4
PRACOVNÍ ÚRAZY A NEMOCI Z POVOLÁNÍ
Provedení článků 52 a 53 nařízení
Článek 60
Věcné dávky v případě bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. K pobírání věcných dávek podle čl. 52 písm. a) nařízení předloží pracovník instituci místa bydliště potvrzení osvědčující, že má na tyto věcné dávky nárok. Potvrzení vydává příslušná instituce, popřípadě na základě informací poskytnutých zaměstnavatelem. Kromě toho, stanoví-li tak právní předpisy příslušného státu, předloží pracovník instituci místa bydliště potvrzení o oznámení pracovního úrazu nebo nemoci z povolání od příslušné instituce. Nepředloží-li pracovník tyto doklady, vyžádá si je instituce místa bydliště přímo od příslušné instituce a do jejich obdržení mu poskytuje věcné dávky v rámci nemocenského pojištění za předpokladu, že splňuje podmínky nároku na ně.
2. Potvrzení zůstává v platnosti, dokud není instituci místa bydliště oznámeno jeho zrušení. Je-li však uvedené potvrzení vydáno francouzskou institucí, platí pouze tři měsíce ode dne jeho vydání a musí být obnovováno každé tři měsíce.
3. Je-li pracovník sezonním pracovníkem, platí potvrzení po celou předpokládanou dobu sezonní práce, pokud mezitím příslušná instituce neoznámí instituci místa bydliště jeho zrušení.
4. Při každé žádosti o věcné dávky předloží pracovník podpůrné doklady vyžadované pro poskytování věcných dávek na základě právních předpisů členského státu, na jehož území má bydliště.
5. V případě hospitalizace oznámí instituce místa bydliště příslušné instituci do tří dnů ode dne, kdy se o ní dozví, datum přijetí do nemocnice, pravděpodobné trvání hospitalizace a datum propuštění z nemocnice.
6. Instituce místa bydliště uvědomí předem příslušnou instituci o každém rozhodnutí týkajícím se poskytování věcných dávek ze seznamu v čl. 24 odst. 2 nařízení, přičemž přiloží nezbytné podpůrné doklady. Příslušná instituce má lhůtu patnáct dní ode dne odeslání této informace na vznesení případných odůvodněných námitek; není-li v této lhůtě žádná námitka vznesena, instituce místa bydliště věcné dávky přizná. Pokud musí být věcné dávky poskytnuty v případě krajní naléhavosti, uvědomí o tom neprodleně instituce místa bydliště příslušnou instituci.
7. Pracovník musí instituci místa bydliště uvědomit o každé změně situace, která by mohla změnit jeho nárok na věcné dávky, zejména o skončení nebo změně zaměstnání nebo o jakékoli změně místa bydliště nebo pobytu. Příslušná instituce rovněž uvědomí instituci místa bydliště o skončení pojištění nebo o zániku nároku pracovníka na věcné dávky. Instituce místa bydliště může kdykoli požádat příslušnou instituci o informace týkající se pojištění pracovníka nebo jeho nároku na věcné dávky.
8. V případě příhraničních pracovníků mohou být léčiva, obvazový materiál, brýle a malé přístroje vydávány a laboratorní rozbory a zkoušky prováděny pouze v členském státě, ve kterém byly předepsány nebo doporučeny v souladu s právními předpisy uvedeného členského státu.
9. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných prováděcích pravidlech.
Článek 61
Peněžité dávky jiné než důchody v případě bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. K pobírání peněžitých dávek jiných než důchodů na základě čl. 52 písm. b) nařízení se musí pracovník obrátit do tří dnů od počátku pracovní neschopnosti na instituci místa bydliště a předložit jí oznámení o zastavení práce nebo, stanoví-li tak právní předpisy uplatňované příslušnou institucí nebo institucí místa bydliště, potvrzení o pracovní neschopnosti vydané lékařem ošetřujícím dotyčného pracovníka.
2. Nevydávají-li ošetřující lékaři v zemi bydliště potvrzení o pracovní neschopnosti, obrátí se pracovník přímo na instituci místa bydliště ve lhůtě stanovené jí uplatňovanými právními předpisy.
Tato instituce dá neprodleně pracovní neschopnost lékařsky ověřit a vystavit potvrzení uvedené v odstavci 1. Toto potvrzení, které musí uvádět předpokládanou dobu pracovní neschopnosti, je neprodleně předáno příslušné instituci.
3. V případech, kdy se nepoužije odstavec 2, nechá instituce místa bydliště pracovníka co nejdříve a v každém případě do tří dnů ode dne, kdy se na něj pracovník obrátí, lékařsky vyšetřit, jako by byl u této instituce pojištěn. Zprávu vyšetřujícího lékaře, ve které se uvede zejména předpokládaná doba pracovní neschopnosti, postoupí instituce místa bydliště příslušné instituci do tří dnů ode dne lékařské prohlídky.
4. Instituce místa bydliště poté provede veškeré nezbytné správní kontroly nebo lékařské prohlídky pracovníka, jako by u ní byl pojištěn. Jakmile instituce zjistí, že pracovník je schopen znovu nastoupit do práce, neprodleně o tom uvědomí pracovníka a příslušnou instituci, přičemž uvede den, kterým pracovníkova pracovní neschopnost skončila. Aniž je dotčen odstavec 6, považuje se oznámení pracovníkovi za rozhodnutí přijaté jménem příslušné instituce.
5. Příslušná instituce si ve všech případech vyhrazuje právo nechat pracovníka prohlédnout lékařem podle vlastního výběru.
6. Rozhodne-li se příslušná instituce peněžité dávky neudělit, protože pracovník nesplnil formální náležitosti stanovené právními předpisy země bydliště, nebo zjistí-li, že pracovník je schopen znovu nastoupit do práce, oznámí pracovníkovi své rozhodnutí a současně zašle jeho kopii instituci místa bydliště.
7. Jakmile pracovník znovu nastoupí do práce, oznámí to příslušné instituce, vyžadují-li toto oznámení právní předpisy uplatňované uvedenou institucí.
8. Příslušná instituce vyplácí peněžité dávky vhodným způsobem, zejména mezinárodními poštovními poukázkami, a uvědomí o tom instituci místa bydliště a pracovníka. Pokud peněžité dávky vyplácí instituce místa bydliště na účet příslušné instituce, uvědomí příslušná instituce pracovníka o jeho právech a sdělí instituci místa bydliště výši peněžitých dávek, data splatnosti a maximální dobu, po kterou mohou být poskytovány v souladu s právními předpisy příslušného státu.
9. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných prováděcích pravidlech.
Provedení článku 55 nařízení
Článek 62
Věcné dávky v případě pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. K pobírání věcných dávek předloží pracovník uvedený v čl. 14 odst. 1 písm. a) bodu i) nebo odst. 2 písm. a) nařízení instituci místa pobytu potvrzení podle článku 11 prováděcího nařízení. U pracovníka, který předloží toto potvrzení, se podmínky k získání nároku na věcné dávky považují za splněné.
2. K pobírání věcných dávek předloží pracovník zaměstnaný v mezinárodní dopravě uvedený v čl. 14 odst. 1 písm. b) nařízení, který se během výkonu svého zaměstnání nachází na území jiného členského státu, než je příslušný stát, co nejdříve instituci místa pobytu zvláštní potvrzení vydané zaměstnavatelem nebo jeho zástupcem během kalendářního měsíce předložení nebo během dvou předcházejících kalendářních měsíců. Potvrzení uvádí zejména datum, od kterého je pracovník zaměstnán uvedeným zaměstnavatelem, a název a adresu příslušné instituce. U pracovníka, který předloží toto potvrzení, se podmínky k získání nároku na věcné dávky považují za splněné. Nemůže-li se pracovník obrátit na instituci místa pobytu před lékařským ošetřením, je ošetřen po předložení potvrzení, jako by byl pojištěn u uvedené instituce.
3. Instituce místa pobytu si do tří dnů vyžádá od příslušné instituce informaci, zda pracovník uvedený odstavcích 1 nebo 2 splňuje podmínky pro získání nároku na věcné dávky. Instituce místa pobytu je povinna poskytovat věcné dávky, dokud neobdrží odpověď od příslušné instituce, avšak ne déle než třicet dnů.
4. Příslušná instituce zašle svou odpověď instituci místa pobytu do deseti dnů od obdržení žádosti od ní. Je-li odpověď kladná, uvede příslušná instituce případnou maximální dobu, po kterou mohou být poskytovány věcné dávky v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy, a instituce místa pobytu pokračuje v poskytování uvedených dávek.
5. Věcné dávky poskytované na základě domněnky vyjádřené v odstavci 1 nebo 2 se nahrazují podle čl. 36 odst. 1 nařízení.
6. Namísto potvrzení nebo zvláštního potvrzení stanoveného v odstavci 1 nebo případně 2 mohou pracovníci uvedení v uvedených odstavcích předložit instituci místa pobytu potvrzení podle odstavce 7.
7. K pobírání věcných dávek na základě čl. 55 odst. 1 písm. a) bodu i) nařízení, s výjimkou případů, kde platí domněnka podle odstavců 1 a 2, předloží pracovník instituci místa pobytu potvrzení osvědčující, že má nárok na věcné dávky. Potvrzení, které vydává příslušná instituce pokud možno před tím, než pracovník opustí území členského státu, ve kterém má bydliště, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být poskytovány věcné dávky v souladu s právními předpisy příslušného státu. Nepředloží-li pracovník uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa pobytu od příslušné instituce.
8. Ustanovení čl. 60 odst. 5, 6 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
Článek 63
Věcné dávky pro pracovníky, kteří změní bydliště nebo se vrátí do země bydliště, a pro pracovníky oprávněné odjet do jiného členského státu za účelem léčení
1. K pobírání věcných dávek na základě čl. 55 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení pracovník předloží instituci místa bydliště potvrzení osvědčující, že má nárok nadále pobírat uvedené dávky. Potvrzení, které vydává příslušná instituce, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být věcné dávky nadále poskytovány v souladu s právními předpisy příslušného státu. Potvrzení může být na žádost pracovníka vydáno po jeho odjezdu, nemůže-li být z důvodů vyšší moci vydáno předem.
2. Ustanovení čl. 60 odst. 5, 6 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně na poskytování věcných dávek v případě uvedeném v čl. 55 odst. 1 písm. c) bodu i) nařízení.
Článek 64
Jiné peněžité dávky než důchody v případě pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát
Článek 61 prováděcího nařízení se použije obdobně na pobírání jiných peněžitých dávek než důchodů na základě čl. 55 odst. 1 písm. a) bodu ii) nařízení. Aniž je dotčena povinnost předložit potvrzení o pracovní neschopnosti, nemusí pracovník, který pobývá na území členského státu, ale nevykonává tam žádnou profesní činnost, předkládat oznámení o zastavení práce uvedené v čl. 61 odst. 1 prováděcího nařízení.
Provedení článků 52 až 56 nařízení
Článek 65
Oznámení, vyšetřování a výměna informací mezi institucemi týkající se pracovního úrazu nebo nemoci z povolání, k nimž došlo v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. Pokud k pracovnímu úrazu dojde nebo nemoc z povolání je poprvé lékařsky zjištěna na území jiného členského státu, než je příslušný stát, učiní se oznámení pracovního úrazu nebo nemoci z povolání v souladu s právními předpisy příslušného státu, aniž jsou dotčeny právní předpisy platné na území členského státu, ve kterém došlo k pracovnímu úrazu nebo ve kterém byla poprvé lékařsky zjištěna nemoc z povolání, jež v takovém případě zůstávají použitelné. Toto oznámení se zašle příslušné instituci a kopie se zašle instituci místa bydliště nebo instituci místa pobytu.
2. Instituce členského státu, na jehož území dojde k pracovnímu úrazu nebo je poprvé lékařsky zjištěna nemoc z povolání, zašle příslušné instituci dvojmo lékařské zprávy vystavené na uvedeném území a všechny důležité informace, které může posledně uvedená instituce požadovat.
3. Existují-li v případě úrazu, ke kterému dojde cestou na území jiného členského státu, než je příslušný stát, důvody pro vyšetřování na území dříve uvedeného státu, může příslušná instituce pro tento účel jmenovat vyšetřovatele a uvědomit o tom úřady uvedeného členského státu. Tyto úřady jsou vyšetřovateli nápomocny zejména jmenováním osoby, která mu má pomáhat s nahlížením do protokolů a všech dalších dokumentů týkajících se úrazu.
4. Po ukončení léčení se příslušné instituci zašle podrobná zpráva spolu s lékařskými potvrzeními týkajícími se trvalých následků úrazu nebo nemoci a zejména současného stavu oběti a zotavování se zranění nebo jejich stabilizace. Příslušnou částku uhradí instituce místa bydliště nebo případně instituce místa pobytu v souladu se sazbou používanou uvedenou institucí na účet příslušné instituce.
5. Příslušná instituce oznámí instituci místa bydliště nebo případně instituci místa pobytu na požádání rozhodnutí určující datum zotavení ze zranění nebo jejich stabilizace, a popřípadě rozhodnutí týkající se poskytování důchodu.
Článek 66
Pochybnosti, zda se jedná o pracovní úraz nebo nemoc z povolání
1. Pokud v případech uvedených v článku 52 nebo čl. 55 odst. 1 nařízení příslušná instituce zpochybňuje uplatnění právních předpisů týkajících se pracovních úrazů nebo nemocí z povolání, neprodleně o tom uvědomí instituci místa bydliště nebo instituci místa pobytu, která poskytla věcné dávky; tyto dávky jsou pak považovány za dávky nemocenského pojištění a jsou na tomto základě poskytovány nadále až do předložení potvrzení nebo zvláštního potvrzení uvedených v článcích 20 a 21 prováděcího nařízení.
2. Jakmile je v této věci dosaženo konečného rozhodnutí, sdělí příslušná instituce tuto skutečnost neprodleně instituci místa bydliště nebo instituci místa pobytu, která věcné dávky poskytovala. Pokud případ není pracovním úrazem ani nemocí z povolání, poskytuje uvedená instituce uvedené dávky nadále v rámci nemocenského pojištění, má-li na ně pracovník nárok. Jinak se věcné dávky obdržené pracovníkem v rámci nemocenského pojištění považují za dávky při pracovním úrazu nebo nemoci z povolání.
Provedení článku 57 nařízení
Článek 67
Postup v případě vystavení nebezpečí nemoci z povolání v několika členských státech
1. V případě uvedeném v čl. 57 odst. 1 nařízení se oznámení o nemoci z povolání zašle buď instituci příslušné pro nemoci z povolání ve členském státě, podle jehož právních předpisů nemocný naposledy vykonával činnost způsobilou vyvolat dotyčnou nemoc, nebo instituci místa bydliště, která oznámení doručí uvedené příslušné instituci.
2. Zjistí-li příslušná instituce uvedená v odstavci 1, že činnost způsobilá vyvolat dotyčnou nemoc z povolání byla vykonávána podle právních předpisů jiného členského státu, postoupí oznámení a doprovodné doklady odpovídající instituci uvedeného členského státu.
3. Pokud instituce členského státu, podle jehož právních předpisů nemocný naposledy vykonával činnost způsobilou vyvolat dotyčnou nemoc z povolání, zjistí, že tato osoba nebo pozůstalí po ní nesplňují podmínky uvedených právních předpisů s přihlédnutím k čl. 57 odst. 2 a čl. 57 odst. 3 písm. a) a b) nařízení, tato instituce
a) bez prodlení postoupí instituci členského státu, podle jehož právních předpisů nemocný dříve vykonával činnost způsobilou vyvolat dotyčnou nemoc, oznámení a všechny doprovodné doklady včetně nálezů a zpráv z lékařských vyšetření sjednaných dříve uvedenou institucí a kopii rozhodnutí uvedeného v písmenu b);
b) současně uvědomí dotyčnou osobu o svém rozhodnutí, přičemž uvede zejména důvody odmítnutí dávek, opravné prostředky a lhůty pro jejich podání a datum, kdy byl spis zaslán instituci uvedené v písmenu a).
4. Případně musí být případ vrácen stejným postupem odpovídající instituci členského státu, podle jehož právních předpisů nemocný poprvé vykonával činnost způsobilou vyvolat nemoc z povolání.
Článek 68
Výměny informací mezi institucemi v případě odvolání proti rozhodnutí o odmítnutí žádosti - Vyplácení záloh v případě odvolání
1. Pokud je podáno odvolání proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti přijatému institucí některého z členských států, podle jehož právních předpisů nemocný vykonával činnost způsobilou vyvolat dotyčnou nemoc z povolání, uvedená instituce informuje instituci, které bylo oznámení postoupeno postupem podle čl. 67 odst. 3 prováděcího nařízení, a následně ji uvědomí o konečném rozhodnutí, kterého bylo dosaženo.
2. Byl-li nárok na dávky získán podle právních předpisů uplatňovaných posledně uvedenou institucí s přihlédnutím k čl. 57 odst. 2 a 3 písm. a) a písm. b) nařízení, vyplácí tato instituce zálohy až do stanovené částky, případně po konzultaci s institucí, proti jejímuž rozhodnutí bylo odvolání podáno. Posledně uvedená instituce nahradí částku vyplacených záloh, jestliže je po ní v důsledku odvolání požadováno poskytování dávek. Uvedená částka se pak odečte z celkové výše dávek splatných dotyčné osobě.
Článek 69
Rozdělení nákladů na peněžité dávky v případech sklerogenické pneumokoniózy
Na uplatňování čl. 57 odst. 3 písm. c) nařízení se vztahují tato pravidla:
a) příslušná instituce členského státu, na základě jehož právních předpisů se přiznávají peněžité dávky podle čl. 57 odst. 1 nařízení (dále jen "instituce příslušná pro vyplácení peněžitých dávek") použije formulář obsahující zejména přehled a souhrn všech dob pojištění (starobní pojištění) získaných nemocným podle právních předpisů každého z dotčených členských států;
b) instituce příslušná pro vyplácení peněžitých dávek postoupí uvedený formulář všem institucím starobního pojištění, u kterých byl nemocný pojištěn v každém z těchto států; každá z uvedených institucí na formulář zapíše doby pojištění (starobní pojištění) získané podle jí uplatňovaných právních předpisů a formulář vrátí instituci příslušné pro vyplácení peněžitých dávek;
c) instituce příslušná pro vyplácení peněžitých dávek pak rozdělí náklady mezi sebe a ostatní dotyčné příslušné instituce; rozdělení těmto institucím oznámí ke schválení spolu s podklady, zejména s ohledem na celkovou výši poskytovaných peněžitých dávek a na výpočet procentní hodnoty tohoto rozdělení;
d) na konci každého kalendářního roku zašle instituce příslušná pro vyplácení peněžitých dávek každé z ostatních dotyčných příslušných institucí přehled peněžitých dávek vyplacených během daného finančního roku, uvádějící částku náležející od každé z nich podle rozdělení stanoveného v písmenu c); každá z těchto institucí nahradí tuto částku instituci příslušné pro vyplácení peněžitých dávek co nejdříve, a nejpozději do tří měsíců.
Provedení čl. 58 odst. 3 nařízení
Článek 70
Potvrzení týkající se rodinných příslušníků, ke kterým se má přihlédnout při výpočtu peněžitých dávek včetně důchodů
1. K pobírání dávek podle článku 58 nařízení předloží žadatel potvrzení týkající se rodinných příslušníků, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má sídlo instituce příslušná pro přiznávání peněžitých dávek.
Potvrzení vydává instituce nemocenského pojištění místa bydliště rodinných příslušníků nebo jiná instituce určená příslušným úřadem členského státu, na jehož území mají bydliště. Ustanovení čl. 25 odst. 2 druhého a třetího pododstavce prováděcího nařízení se použijí obdobně.
Namísto potvrzení podle prvního pododstavce může instituce příslušná pro přiznání peněžitých dávek požadovat, aby žadatel předložil nejnovější listiny o osobním stavu týkající se jeho rodinných příslušníků, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má uvedená instituce sídlo.
2. V případě uvedeném v odstavci 1, vyžadují-li právní předpisy uplatňované dotyčnou institucí, aby rodinní příslušníci žili ve společné domácnosti s žadatelem, musí být skutečnost, že uvedení rodinní příslušníci, kteří tuto podmínku nesplňují, jsou nicméně výživou odkázáni hlavně na žadatele, prokázána doklady potvrzujícími, že jim žadatel pravidelně posílá část svého příjmu.
Provedení článku 60 nařízení
Článek 71
Zhoršení nemoci z povolání
1. V případě uvedeném v čl. 60 odst. 1 nařízení dodá pracovník instituci členského státu, u které uplatňuje nárok na dávky, veškeré informace vztahující se k dávkám poskytovaným dříve s ohledem na dotyčnou nemoc z povolání. Uvedená instituce se může obrátit na kteroukoli jinou instituci, která byla dříve příslušná, za účelem získání informací, které považuje za nezbytné.
2. V případě uvedeném v čl. 60 odst. 1 písm. c) nařízení příslušná instituce pro vyplácení peněžitých dávek oznámí ostatním dotyčným institucím za účelem schválení výši nákladů, kterou mají nést posledně uvedené instituce v důsledku zhoršení, spolu s vhodným podpůrným dokladem. Na konci každého kalendářního roku zašle první instituce druhé přehled peněžitých dávek vyplacených v dotyčném finančním roce, uvádějící částku splatnou posledně uvedenou institucí, která ji nahradí první instituci co nejdříve a nejpozději do tří měsíců.
3. V případě uvedeném v čl. 60 odst. 2 písm. b) první větě nařízení oznámí instituce příslušná pro vyplácení peněžitých dávek zúčastněným příslušným institucím ke schválení změny provedené v předchozím rozdělení nákladů, spolu s vhodnými podklady.
4. V případě uvedeném v čl. 60 odst. 2 písm. b) druhé větě nařízení se použije odstavec 2 obdobně.
Provedení čl. 61 odst. 5 nařízení
Článek 72
Posouzení stupně neschopnosti v případě dřívějšího pracovního úrazu nebo dřívější nemoci z povolání
1. K posouzení stupně neschopnosti v případě uvedeném v čl. 61 odst. 5 nařízení poskytne pracovník příslušné instituci členského státu, jehož právním předpisům podléhal v době, kdy utrpěl pracovní úraz nebo kdy byla poprvé lékařsky zjištěna nemoc z povolání, veškeré informace o předchozích pracovních úrazech nebo nemocích z povolání, které utrpěl nebo jimiž onemocněl v době, kdy podléhal právním předpisům kteréhokoli jiného členského státu, bez ohledu na stupeň neschopnosti způsobený těmito předchozími případy.
2. Příslušná instituce bere v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy ke stanovení nároku na dávky a určení výše dávek v úvahu stupeň neschopnosti způsobené těmito předchozími případy.
3. Příslušná instituce se může obrátit na kteroukoli jinou instituci, která byla dříve příslušná, aby získala informace, které považuje za nezbytné.
Pokud byla předchozí pracovní neschopnost způsobena úrazem, ke kterému došlo, když pracovník podléhal právním předpisům členského státu, které nečiní rozdílu podle původu pracovní neschopnosti, poskytne instituce příslušná pro předchozí pracovní neschopnost nebo instituce určená příslušným úřadem dotyčného členského státu na žádost příslušné instituce jiného členského státu informace o stupni předchozí pracovní neschopnosti a pokud možno jakékoli informace, které by umožnily určit, zda pracovní neschopnost vznikla následkem pracovního úrazu ve smyslu právních předpisů uplatňovaných institucí druhého členského státu. Pokud je tomu tak, použije se odstavec 2 obdobně.
Provedení čl. 62 odst. 1 nařízení
Článek 73
Instituce, na které se mohou pracovníci dolů a podobných provozů obrátit, jestliže pobývají nebo mají bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. V případech uvedených v čl. 62 odst. 1 nařízení, pokud jsou v zemi pobytu nebo bydliště dávky poskytované systémem pojištění pro pracovní úrazy a nemoci z povolání vztahující se na dělníky v ocelářském průmyslu rovnocenné dávkám poskytovaným zvláštním systémem pro pracovníky v dolech a podobných provozech, se mohou pracovníci posledně uvedené kategorie obrátit v členském státě, ve kterém mají místo bydliště nebo kde pobývají, na nejbližší instituce uvedené v příloze 3 prováděcího nařízení, i když je nejbližší instituce institucí systému vztahujícího se na dělníky v ocelářském průmyslu, a ta je povinna dávky poskytovat.
2. Pokud jsou dávky poskytované zvláštním systémem pro pracovníky v dolech a podobných provozech výhodnější, mají tito pracovníci právo obrátit se buď na instituci příslušnou pro správu uvedeného systému, nebo na nejbližší instituci v členském státě, ve kterém pobývají nebo mají bydliště, která spravuje systém pro dělníky v ocelářském průmyslu. Ve druhém případě dotyčná instituce pracovníka upozorní, že obrátí-li se na instituci příslušnou pro správu výše uvedeného zvláštního systému, obdrží výhodnější dávky; navíc mu musí sdělit název a adresu uvedené instituce.
Provedení čl. 62 odst. 2 nařízení
Článek 74
Přihlédnutí k dobám, během kterých již dávky byly poskytovány institucí jiného členského státu
Pro účely čl. 62 odst. 2 nařízení může instituce členského státu, po níž se požaduje poskytování dávek, požádat instituci jiného členského státu, aby jí poskytla informace týkající se doby, po kterou posledně uvedená instituce již poskytovala dávky za tentýž pracovní úraz nebo tutéž nemoc z povolání.
Podávání a zpracování žádostí o důchod, s výjimkou důchodů za nemoci z povolání uvedených v článku 57 nařízení
Článek 75
1. K pobírání důchodu nebo příplatku podle právních předpisů členského státu podá pracovník nebo pozůstalí po něm, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, žádost buď u příslušné instituce, nebo u instituce místa bydliště, která tuto žádost postoupí příslušné instituci. Podávání žádosti podléhá těmto pravidlům:
a) k žádosti musí být přiloženy požadované podpůrné doklady a žádost musí být vyhotovena na formulářích stanovených právními předpisy uplatňovanými příslušnou institucí;
b) správnost informací podaných žadatelem musí být prokázána úředními doklady připojenými k formuláři žádosti nebo potvrzena příslušnými institucemi členského státu, na jehož území má žadatel bydliště.
2. Příslušná instituce oznámí žadateli své rozhodnutí buď přímo, nebo prostřednictvím styčného místa příslušného státu; kopii tohoto rozhodnutí zašle styčnému místu členského státu, na jehož území má žadatel bydliště.
Správní kontrola a lékařské prohlídky
Článek 76
1. Správní kontrolu a lékařské prohlídky stanovené v případě přezkoumání důchodů provádí na žádost příslušné instituce instituce členského státu, na jehož území se osoba mající nárok na dávky nachází, postupem stanoveným právními předpisy uplatňovanými posledně uvedenou institucí. Příslušná instituce si však vyhrazuje právo nechat osobu mající nárok na dávky vyšetřit lékařem podle vlastního výběru.
2. Každá osoba pobírající důchod pro sebe nebo pro sirotka uvědomí instituci příslušnou pro vyplácení dávky o každé změně své situace nebo situace sirotka, která by mohla změnit nárok na důchod.
Vyplácení důchodů
Článek 77
Důchody splatné institucí jednoho členského státu žadatelům s bydlištěm na území jiného členského státu se vyplácejí postupem podle článků 53 až 58 prováděcího nařízení.
KAPITOLA 5
POHŘEBNÉ
Provedení článků 64, 65 a 66 nařízení
Článek 78
Podání žádosti o pohřebné
K obdržení pohřebného podle právních předpisů jiného členského státu, než je stát, na jehož území má žadatel bydliště, podá žadatel svou žádost buď příslušné instituci, nebo instituci místa bydliště.
Žádost musí být provázena podpůrnými doklady vyžadovanými právními předpisy, které příslušná instituce uplatňuje.
Správnost informací dodaných žadatelem musí být prokázána úředními doklady připojenými k žádosti nebo potvrzena příslušnými subjekty členského státu, na jehož území má žadatel bydliště.
Článek 79
Potvrzení o dobách pojištění
1. K uplatnění článku 64 nařízení předloží žadatel příslušné instituci potvrzení uvádějící doby pojištění získané pracovníkem podle právních předpisů, kterým naposledy podléhal.
2. Potvrzení vydává případně na žádost žadatele instituce nemocenského pojištění, u které byl žadatel naposledy pojištěn. Nepředloží-li žadatel uvedené potvrzení, vyžádá si je příslušná instituce od jedné či druhé výše uvedené instituce.
3. Je-li ke splnění podmínek právních předpisů příslušného státu nezbytné přihlédnout k dobám pojištění dříve získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, použijí se odstavce 1 a 2 obdobně.
KAPITOLA 6
DÁVKY V NEZAMĚSTNANOSTI
Provedení článku 67 nařízení
Článek 80
Potvrzení o dobách pojištění nebo zaměstnání
1. K uplatnění čl. 67 odst. 1, 2 nebo 4 nařízení předloží žadatel příslušné instituci potvrzení uvádějící doby pojištění nebo doby zaměstnání získané dříve podle právních předpisů, kterým naposledy podléhal, spolu s veškerými dalšími informacemi vyžadovanými právními předpisy uplatňovanými uvedenou institucí.
2. Potvrzení vydává na žádost dotyčné osoby buď instituce příslušná ve věcech nezaměstnanosti členského státu, jehož právním předpisům naposledy podléhala, nebo jiná instituce určená příslušným úřadem tohoto členského státu. Nepředloží-li uvedené potvrzení, vyžádá si je příslušná instituce od jedné nebo druhé výše uvedené instituce.
3. Je-li ke splnění podmínek právních předpisů příslušného státu nezbytné přihlédnout k dobám pojištění nebo dobám zaměstnání dříve získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, použijí se odstavce 1 a 2 obdobně.
Provedení článku 68 nařízení
Článek 81
Potvrzení pro výpočet dávek
Pokud je pro výpočet dávek příslušná instituce uvedená v čl. 68 odst. 1 nařízení a pokud dotyčná osoba nevykonávala své poslední zaměstnání alespoň čtyři týdny na území členského státu, ve kterém má uvedená instituce sídlo, předloží jí potvrzení uvádějící povahu posledního zaměstnání vykonávaného alespoň čtyři týdny na území jiného členského státu a hospodářského odvětví, ve kterém toto zaměstnání vykonávala. Nepředloží-li dotyčná osoba toto potvrzení, obdrží je uvedená instituce buď od příslušné instituce ve věci nezaměstnanosti posledně uvedeného členského státu, u kterého byla naposledy pojištěna, nebo od jiné instituce určené příslušným úřadem členského státu.
Článek 82
Potvrzení týkající se rodinných příslušníků, kteří mají být bráni v úvahu při výpočtu dávek
1. K uplatnění čl. 68 odst. 2 nařízení předloží dotyčná osoba příslušné instituci potvrzení týkající se jejích rodinných příslušníků, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má uvedená instituce sídlo.
2. Potvrzení vydává instituce určená příslušným úřadem členského státu, na jehož území mají tito rodinní příslušníci bydliště. Musí potvrdit, že rodinní příslušníci nejsou bráni v úvahu při výpočtu dávek v nezaměstnanosti náležejících jiné osobě podle právních předpisů uvedeného členského státu. Potvrzení platí dvanáct měsíců ode dne vydání. Může být obnoveno; v tom případě platí ode dne obnovení. Dotyčná osoba neprodleně uvědomí příslušnou instituci o každé události vyžadující změnu potvrzení; změna nabývá účinnosti dnem, kdy událost nastala.
Provedení článku 69 nařízení
Článek 83
Podmínky a meze pro zachování nároku na dávky, pokud nezaměstnaná osoba odchází do jiného členského státu
1. K zachování nároku na dávky předloží nezaměstnaná osoba uvedená v čl. 69 odst. 1 nařízení instituci místa, na které odešla, potvrzení, ve kterém příslušná instituce osvědčí, že má stále nárok na dávky za podmínek stanovených v odst. 1 písm. b) uvedeného článku. Příslušná instituce v potvrzení uvede zejména:
a) výši dávky, která se má vyplácet nezaměstnané osobě podle právních předpisů příslušného státu,
b) datum, kdy nezaměstnaná osoba přestala být k dispozici službám zaměstnanosti příslušného státu,
c) lhůtu podle čl. 69 odst. 1 písm. b) nařízení pro zápis do evidence uchazečů o zaměstnání v členském státě, do kterého nezaměstnaná osoba odešla;
d) maximální dobu v souladu s čl. 69 odst. 1 písm. c) nařízení, po kterou je možné nárok na dávku zachovat,
e) skutečnosti, které by mohly nárok na dávky změnit.
2. Nezaměstnaná osoba, která má v úmyslu odejít do jiného členského státu s cílem hledat tam zaměstnání, před svým odjezdem požádá o potvrzení uvedené v odstavci 1. Nepředloží-li nezaměstnaná osoba uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa, na které osoba odešla, od příslušné instituce. Služby zaměstnanosti příslušného státu musí zajistit, aby nezaměstnaná osoba byla informována o svých povinnostech podle článku 69 nařízení a podle tohoto článku.
3. Instituce místa, na které nezaměstnaná osoba odešla, oznámí příslušné instituci datum, kdy byla nezaměstnaná osoba zapsána, a datum, kdy bylo vyplácení dávek zahájeno, a vyplácí dávky příslušného státu postupem stanoveným právními předpisy členského státu, do kterého nezaměstnaná osoba odešla.
Instituce místa, do kterého nezaměstnaná osoba odešla, provede nebo dá provést kontrolu, jako by se jednalo o nezaměstnanou osobu mající nárok na dávky podle jí uplatňovaných právních předpisů. Uvědomí příslušnou instituci o jakékoli skutečnosti uvedené v odst. 1 písm. e), jakmile se o ní dozví, a v případech, kdy mají dávky být pozastaveny nebo odňaty, ihned vyplácení dávky zastaví. Příslušná instituce ji neprodleně uvědomí, do jaké míry a od kterého dne je touto skutečností nárok nezaměstnané osoby na dávku ovlivněn. Vyplácení dávek může být případně obnoveno pouze po obdržení takových informací. Pokud dávka musí být snížena, vyplácí nezaměstnané osobě instituce místa, na které odešla, nadále sníženou výši dávky, s výhradou úpravy po obdržení odpovědi od příslušného orgánu.
4. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na zavedení jiných prováděcích pravidel.
Provedení článku 71 nařízení
Článek 84
Nezaměstnané osoby, které během posledního zaměstnání měly bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. V případech uvedených v čl. 71 odst. 1 písm. a) bodu ii) a písm. b) bodu ii) první větě nařízení se instituce místa bydliště považuje pro účely článku 80 prováděcího nařízení za příslušnou instituci.
2. Při podání žádosti o dávky podle čl. 71 odst. 1 písm. b) bodu ii) nařízení předloží nezaměstnaná osoba instituci svého místa bydliště, kromě potvrzení stanoveného v článku 80 prováděcího nařízení, potvrzení od instituce členského státu, jehož právním předpisům naposledy podléhala, které uvádí, že nemá nárok na dávku podle článku 69 nařízení.
3. Pro účely čl. 71 odst. 2 nařízení požádá instituce místa bydliště příslušnou instituci o veškeré informace týkající se nároků nezaměstnané osoby vůči příslušné instituci.
KAPITOLA 7
RODINNÉ DÁVKY A RODINNÉ PŘÍDAVKY
Provedení článku 72 nařízení
Článek 85
Potvrzení o dobách zaměstnání
1. K uplatnění článku 72 nařízení předloží osoba příslušné instituci potvrzení uvádějící doby zaměstnání získané podle právních předpisů, kterým naposledy podléhala.
2. Potvrzení vydává na žádost dotyčné osoby buď instituce příslušná ve věci rodinných dávek členského státu, u kterého byla osoba naposledy pojištěna, nebo jiná instituce určená příslušným úřadem uvedeného členského státu. Nepředloží-li žadatel uvedené potvrzení, vyžádá si je příslušná instituce od jedné nebo druhé z výše uvedených institucí, ledaže jí instituce nemocenského pojištění může zaslat kopii potvrzení stanoveného v čl. 16 odst. 1 prováděcího nařízení.
3. Je-li ke splnění podmínek právních předpisů příslušného státu nezbytné přihlédnout k dobám zaměstnání získaným dříve podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, použijí se odstavce 1 a 2 obdobně.
Provedení čl. 73 odst. 1 a čl. 75 odst. 1 písm. a) a b) nařízení
Článek 86
Pracovníci podléhající právním předpisům jiného členského státu než Francie
1. K pobírání rodinných dávek podle čl. 73 odst. 1 nařízení podá pracovník žádost příslušné instituci, případně prostřednictvím svého zaměstnavatele.
2. Na podporu své žádosti předloží pracovník potvrzení týkající se rodinného stavu vydané úřady příslušnými v záležitostech rodinného stavu v zemi bydliště rodinných příslušníků. Toto potvrzení musí být obnovováno každý rok.
3. Pokud právní předpisy příslušného státu stanoví, že rodinné dávky mohou nebo musí být vypláceny jiné osobě než pracovníkovi, přiloží pracovník ke své žádosti informace umožňující určit totožnost osoby, které mají být rodinné dávky vypláceny v zemi bydliště (příjmení, jméno, úplná adresa).
4. Příslušné úřady dvou nebo více členských států se mohou dohodnout na zvláštních postupech pro vyplácení rodinných dávek, zejména s cílem usnadnit uplatňování čl. 75 odst. 1 písm. a) a b) nařízení. Tyto dohody se sdělují správní komisi.
5. Pracovník uvědomí příslušnou instituci, případně prostřednictvím svého zaměstnavatele,
- o každé změně situace svých rodinných příslušníků, která by mohla změnit nárok na rodinné dávky,
- o každé změně počtu svých rodinných příslušníků, kterým jsou rodinné dávky splatné,
- o každé změně bydliště nebo pobytu těchto rodinných příslušníků,
- o každém výkonu profesní činnosti, na základě které jsou rodinné dávky rovněž splatné podle právních předpisů členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště.
Provedení čl. 73 odst. 2 nařízení
Článek 87
Pracovníci podléhající francouzským právním předpisům
1. K pobírání rodinných přídavků podle čl. 73 odst. 2 nařízení podá pracovník žádost příslušné instituci, která mu vydá potvrzení osvědčující, že splňuje podmínky zaměstnání, kterými se řídí získání nároku na rodinné přídavky podle francouzských právních předpisů. Současně pracovník podepíše prohlášení potvrzující, že nemá nárok na rodinné přídavky podle právních předpisů země bydliště rodinných příslušníků na základě profesní činnosti.
Pokud francouzské právní předpisy stanoví, že nárok na rodinné přídavky trvá po dobu odpovídající dobám zaměstnání, uvádějí se v potvrzení doby zaměstnání získané za dotyčnou dobu.
Rodinní příslušníci se zaregistrují u instituce místa jejich bydliště po předložení uvedeného potvrzení a podpůrných dokladů vyžadovaných právními předpisy uplatňovanými touto institucí pro poskytování rodinných přídavků.
Nepředloží-li rodinní příslušníci uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa bydliště od příslušné instituce.
2. Potvrzení stanovené v odstavci 1 platí po dobu tří měsíců ode dne vydání a musí být automaticky obnovováno příslušnou institucí každé tři měsíce.
3. Je-li pracovník sezonním pracovníkem, platí potvrzení stanovené v odstavci 1 po předpokládanou dobu sezonní práce, pokud mezitím příslušná instituce neoznámí instituci místa bydliště jeho zrušení.
4. Stanoví-li právní předpisy členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště, měsíční nebo čtvrtletní přiznávání rodinných přídavků, zatímco francouzské právní předpisy stanoví, že nárok na rodinné přídavky trvá po dobu odpovídající době trvání zaměstnání, jsou rodinné přídavky přiznány v poměru této doby trvání k době stanovené právními předpisy země bydliště rodinných příslušníků.
5. Stanoví-li právní předpisy členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště, poskytování přídavků na počet dnů odpovídající počtu dnů zaměstnání, zatímco francouzské právní předpisy stanoví, že nárok na rodinné přídavky trvá jeden měsíc, udělují se rodinné přídavky na jeden měsíc.
6. V případech uvedených v odstavcích 4 a 5, pokud jsou doby zaměstnání plněné podle francouzských právních předpisů vyjádřeny v jednotkách odlišných od jednotek, které se používají pro výpočet rodinných přídavků podle právních předpisů členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště, provede se přepočet podle čl. 15 odst. 3 prováděcího nařízení.
7. Příslušný orgán neprodleně uvědomí instituci místa bydliště rodinných příslušníků o dni, kdy pracovníkovi zanikl nárok na rodinné přídavky nebo kdy přemístí své bydliště z území jednoho členského státu na území jiného členského státu.
Instituce místa bydliště rodinných příslušníků může kdykoli požádat příslušnou instituci o poskytnutí jakýchkoli informací o nároku pracovníka na rodinné přídavky.
Považuje-li to příslušná instituce za nezbytné, ověří instituce místa bydliště na její žádost prohlášení uvedené v odst. 1 prvním pododstavci.
8. Rodinní příslušníci jsou povinni informovat instituci jejich místa bydliště o každé změně své situace, která by mohla změnit jejich nárok na rodinné přídavky, zejména o jakékoli změně bydliště.
Provedení čl. 74 odst. 1 nařízení
Článek 88
Nezaměstnané osoby podléhající právním předpisům jiného členského státu než Francie
Článek 86 prováděcího nařízení se použije obdobně na nezaměstnané osoby uvedené v čl. 74 odst. 1 nařízení.
Provedení čl. 74 odst. 2 nařízení
Článek 89
Nezaměstnané osoby podléhající francouzským právním předpisům
1. K pobírání rodinných přídavků na území členského státu, ve kterém mají bydliště, předloží rodinní příslušníci uvedení v čl. 74 odst. 2 nařízení instituci místa svého bydliště potvrzení osvědčující, že nezaměstnaná osoba pobírá dávky v nezaměstnanosti podle francouzských právních předpisů.
Toto potvrzení vydá francouzská instituce příslušná ve věcech nezaměstnanosti nebo instituce určená příslušným francouzským úřadem na žádost nezaměstnané osoby, která podepíše prohlášení potvrzující, že nemá nárok na rodinné přídavky podle právních předpisů země bydliště rodinných příslušníků na základě profesní činnosti.
Nepředloží-li rodinní příslušníci uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa bydliště od příslušné instituce.
2. Ustanovení čl. 87 odst. 2 až 8 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
KAPITOLA 8
DÁVKY PRO VYŽIVOVANÉ DĚTI DŮCHODCŮ A PRO SIROTKY
Provedení článků 77, 78 a 79 nařízení
Článek 90
1. K pobírání dávek na základě článku 77 nebo 78 nařízení podá žadatel žádost instituci svého místa bydliště postupy stanovenými právními předpisy uplatňovanými uvedenou institucí.
2. Nemá-li však žadatel bydliště na území členského státu, ve kterém má příslušná instituce sídlo, může svou žádost podat buď příslušné instituci nebo instituci svého místa bydliště, která žádost postoupí příslušné instituci, přičemž vyznačí datum, kdy byla podána. Toto datum se považuje za datum podání žádosti příslušné instituci.
3. Shledá-li příslušná instituce uvedená v odstavci 2, že podle jí uplatňovaných právních předpisů nárok neexistuje, postoupí neprodleně tuto žádost spolu se všemi nezbytnými dokumenty a informacemi instituci členského státu, podle jehož právních předpisů pracovník získal nejdelší dobu pojištění.
Případně může být záležitost za stejných podmínek vrácena instituci členského státu, podle jehož právních předpisů pracovník získal nejkratší dobu pojištění.
4. Správní komise v případě potřeby stanoví nezbytné doplňkové postupy pro podávání žádostí o dávky.
Článek 91
1. Dávky náležející podle článku 77 nebo 78 nařízení se vyplácejí v souladu s články 53 až 58 prováděcího nařízení.
2. Příslušné instituce členských států v případě potřeby určí instituci příslušnou pro vyplácení dávek náležejících podle článku 77 nebo 78 nařízení.
Článek 92
Každá osoba, které jsou vypláceny dávky na základě článku 77 nebo 78 nařízení pro děti důchodců nebo pro sirotky, uvědomí instituci příslušnou pro vyplácení těchto dávek
- o každé změně situace dětí nebo sirotků, která by mohla změnit nárok na dávky,
- o každé změně v počtu dětí nebo sirotků, kterým dávky náležejí,
- o každé změně bydliště dětí nebo sirotků,
- o výkonu každé profesní činnosti zakládající nárok na rodinné dávky nebo rodinné přídavky pro tyto děti nebo sirotky.
HLAVA V
FINANČNÍ USTANOVENÍ
Článek 93
Náhrada dávek pojištění v nemoci a v mateřství jiných než těch stanovených v článcích 94 a 95 prováděcího nařízení
1. Skutečnou výši věcných dávek poskytovaných na základě čl. 19 odst. 1 a 2 nařízení pracovníkům a jejich rodinným příslušníkům s bydlištěm na území téhož členského státu a věcných dávek poskytovaných na základě článku 22, čl. 25 odst. 1, 3 a 4, článku 26 a čl. 29 odst. 1 nebo článku 31 nařízení nahrazuje příslušná instituce instituci, která uvedené dávky poskytovala, ve výši vyplývající z účetnictví posledně uvedené instituce.
2. V případech uvedených v čl. 29 odst. 1 a v článku 31 nařízení a pro účely odstavce 1 se instituce místa bydliště důchodce považuje za příslušnou instituci.
3. Nevyplývá-li skutečná výše dávek uvedených v odstavci 1 z účetnictví instituce, která je poskytovala, a nebyla uzavřena žádná dohoda podle odstavce 6, určuje se částka, která má být nahrazena, na základě paušálních částek vypočtených ze všech příslušných faktorů, získaných z dostupných údajů. Správní komise posoudí základy pro výpočet paušálních částek a rozhodne o jejich výši.
4. Pro účely náhrady se neberou v úvahu vyšší sazby, než které jsou použitelné na věcné dávky poskytované pracovníkům, jež podléhají právním předpisům uplatňovaným institucí, která dávky uvedené v odstavci 1 poskytovala.
5. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně na náhradu peněžitých dávek vyplacených v souladu s čl. 18 odst. 8 druhou větou prováděcího nařízení.
6. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných metodách posuzování částek, které mají být nahrazeny, zejména na základě paušálních částek.
Článek 94
Náhrada věcných dávek poskytnutých na základě pojištění v nemoci a mateřství rodinným příslušníkům pracovníka, kteří nemají bydliště ve stejném členském státě jako pracovník
1. Částku věcných dávek poskytovaných podle čl. 19 odst. 2 nařízení rodinným příslušníkům pracovníka, kteří nemají bydliště na území stejného členského státu jako tento pracovník, nahrazují příslušné instituce institucím, které uvedené dávky poskytovaly, na základě paušální částky stanovené pro každý kalendářní rok, která se co nejvíce blíží skutečným výdajům.
2. Paušální částka se určuje vynásobením průměrných ročních nákladů na jednu rodinu průměrným počtem rodin, které mají být brány v úvahu každý rok, a snížením výsledné částky o dvacet procent.
3. Činitele nezbytné pro výpočet uvedené paušální částky se určí podle těchto pravidel:
a) průměrné roční náklady na jednu rodinu se získají pro každý členský stát vydělením ročních výdajů na všechny věcné dávky poskytnuté institucemi uvedeného členského státu všem rodinným příslušníkům pracovníků, kteří podléhají právním předpisům uvedeného členského státu v rámci systémů sociálního zabezpečení, které mají být brány v úvahu, průměrným ročním počtem těchto pracovníků s rodinnými příslušníky; systémy sociálního zabezpečení, které se pro tento účel berou v úvahu, jsou uvedeny v příloze 9;
b) při jednáních mezi institucemi dvou členských států je průměrný roční počet rodin, který se má brát v úvahu, roven průměrnému ročnímu počtu pracovníků, kteří podléhají právním předpisům jednoho z těchto členských států a jejichž rodinní příslušníci mají nárok na věcné dávky, které má poskytovat instituce druhého členského státu.
4. Počet rodin, který se má brát v úvahu v souladu s odst. 3 písm. b), se určuje ze seznamu vedeného pro tento účel institucí místa bydliště, založeného na podpůrných dokladech dodaných příslušnou institucí o nárocích dotyčných osob. V případě jakéhokoli sporu se připomínky dotyčných institucí předloží účetní komisi uvedené v čl. 101 odst. 3 prováděcího nařízení.
5. Správní komise stanoví metody a postupy určování výpočtových činitelů uvedených v odstavcích 3 a 4.
6. Dva nebo více členských států nebo příslušných úřadů těchto států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných metodách posuzování částek, které se mají nahradit.
Článek 95
Náhrada věcných dávek poskytovaných v rámci pojištění v nemoci a v mateřství důchodcům a jejich rodinným příslušníkům, kteří nemají nárok na dávky podle právních předpisů členského státu, ve kterém mají bydliště
1. Částku věcných dávek poskytovaných na základě čl. 28 odst. 1 nařízení nahrazují příslušné instituce institucím, které uvedené dávky poskytovaly, na základě paušální částky, která se co nejvíce blíží skutečným výdajům.
2. Paušální částka se určuje vynásobením průměrných ročních nákladů na důchodce průměrným ročním počtem důchodců, kteří mají být bráni v úvahu, a snížením výsledné částky o dvacet procent.
3. Činitele nezbytné pro výpočet uvedené paušální částky se určí podle těchto pravidel:
a) průměrné roční náklady na důchodce se pro každý členský stát získají vydělením ročních nákladů na všechny věcné dávky poskytnuté institucemi uvedeného členského státu všem důchodcům, jejichž důchody jsou vypláceny podle právních předpisů uvedeného členského státu v rámci systémů sociálního zabezpečení, které mají být brány v úvahu, a také jejich rodinným příslušníkům, průměrným ročním počtem důchodců; systémy sociálního zabezpečení, které se pro tento účel berou v úvahu, jsou uvedeny v příloze 9;
b) při jednáních mezi institucemi dvou členských států je průměrný roční počet důchodců, který se má brát v úvahu, roven průměrnému ročnímu počtu důchodců uvedených v čl. 28 odst. 2 nařízení, kteří mají v době, kdy mají bydliště na území jednoho z členských států, nárok na věcné dávky hrazené institucí druhého členského státu.
4. Počet důchodců, který se má brát v úvahu dle odst. 3 písm. b), se určuje ze seznamu vedeného pro tento účel institucí místa bydliště, na základě podpůrných dokladů dodaných příslušnou institucí, o nárocích dotyčných osob. V případě jakéhokoli sporu se připomínky dotyčných institucí předloží účetní komisi uvedené v čl. 101 odst. 3 prováděcího nařízení.
5. Správní komise stanoví metody a postupy určení výpočtových činitelů uvedených v odstavcích 3 a 4.
6. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na zavedení jiných metod posuzování částek, které mají být nahrazeny.
Provedení čl. 63 odst. 2 nařízení
Článek 96
Náhrada věcných dávek pojištění pro případ pracovních úrazů a nemocí z povolání poskytovaných institucí jednoho členského státu na účet instituce jiného členského státu
Pro účely čl. 63 odst. 2 nařízení se článek 93 prováděcího nařízení použije obdobně.
Provedení čl. 70 odst. 2 nařízení
Článek 97
Náhrada dávek v nezaměstnanosti vyplacených nezaměstnaným osobám odcházejícím do jiného státu, aby zde hledaly zaměstnání
1. Částku dávek vyplacených podle článku 69 nařízení nahrazuje příslušná instituce instituci, která uvedené dávky vyplatila, ve výši vyplývající z účetnictví posledně uvedené instituce.
2. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto států se mohou
- po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na zavedení jiných metod určování částek, které se mají nahradit, zejména paušálních částek nebo jiných způsobů plateb, nebo
- vzdát všech náhrad mezi institucemi.
Náhrada rodinných přídavků vyplacených podle čl. 73 odst. 2 a 74 odst. 2 nařízení
Článek 98
Rodinní příslušníci pracovníků podléhajících francouzským právním předpisům nebo rodinní příslušníci nezaměstnaných osob pobírajících dávky v nezaměstnanosti podle francouzských právních předpisů
1. Skutečnou výši rodinných přídavků vyplacených na základě čl. 73 odst. 2 a 74 odst. 2 nařízení nahrazuje příslušná francouzská instituce instituci, která rodinné přídavky vyplatila, ve výši vyplývající z účetnictví posledně uvedené instituce.
2. Francie a každý z ostatních členských států nebo příslušné úřady Francie a úřady každého z ostatních členských států mohou vzájemnou dohodou stanovit paušální náhradu těchto rodinných přídavků. V případě paušální náhrady se paušální částka určuje vynásobením průměrných ročních nákladů na jednu rodinu průměrným ročním počtem rodin, které mají být vzaty v úvahu.
3. Činitele nezbytné pro výpočet uvedené paušální částky se určují podle těchto pravidel:
a) průměrné roční náklady na jednu rodinu se získají vydělením celkových ročních nákladů na rodinné přídavky vyplacené institucemi členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště, s ohledem na všechny rodinné příslušníky pracovníků nebo nezaměstnaných osob, kteří mají bydliště na území uvedeného členského státu, průměrným ročním počtem rodin majících nárok na dávky;
b) průměrný roční počet rodin, který se má brát v úvahu, je roven průměrnému ročnímu počtu pracovníků podléhajících právním předpisům příslušného státu a případně nezaměstnaných osob pobírajících dávky v nezaměstnanosti na účet instituce uvedeného příslušného státu, jejichž rodinní příslušníci mají nárok pobírat rodinné přídavky vyplácené institucí jiného členského státu, na jehož území mají bydliště.
4. Správní komise stanoví na základě zprávy účetní komise uvedené v čl. 101 odst. 3 prováděcího nařízení metody a postupy pro určení výpočtových činitelů uvedených v odstavci 3.
5. Francie a každý z ostatních členských států nebo příslušné úřady Francie a úřady každého z ostatních členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na zavedení jiných metod určování paušální částky.
Společná ustanovení o náhradách
Článek 99
Správní náklady
Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou v souladu s čl. 84 odst. 2 třetí větou nařízení dohodnout na zvýšení částky dávek uvedených v článku 93 až 98 prováděcího nařízení o určité procento za účelem přihlédnutí ke správním nákladům. Toto procento se může lišit podle jednotlivých dávek.
Článek 100
Opožděné žádosti
1. Při účetním vyrovnání mezi institucemi členských států nemusí brát instituce příslušná pro vyplácení v úvahu žádosti o náhrady týkající se dávek poskytnutých během kalendářního roku tři roky nebo více přede dnem podání těchto žádostí styčnému místu nebo instituci příslušné pro vyplácení dávek v příslušném státě.
2. U žádostí o paušální náhrady běží tříletá lhůta ode dne zveřejnění průměrných ročních nákladů na věcné dávky určených v souladu s články 94 a 95 prováděcího nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 101
Stav pohledávek
1. Správní komise vypracuje stav pohledávek za každý kalendářní rok na základě článků 36, 63, 70 a čl. 75 odst. 2 nařízení.
2. Správní komise může nechat provést jakékoli kontroly vhodné ke zjišťování statistických a účetních údajů potřebných k vypracování stavu pohledávek uvedeného v odstavci 1, zejména za účelem zajištění jejich souladu s pravidly stanovenými v této hlavě.
3. Správní komise přijme rozhodnutí uvedená v tomto článku na základě zprávy účetní komise, která k ní předloží odůvodněné stanovisko. Správní komise určí metody práce a složení účetní komise.
Článek 102
Pravomoci účetní komise - Postup při náhradě
1. Účetní komise
a) shromažďuje nezbytné údaje a provádí výpočty vyžadované k provádění této hlavy;
b) podává správní komisi pravidelné zprávy o výsledcích uplatňování nařízení, zejména o finančních hlediscích;
c) předkládá správní komisi jakékoli užitečné návrhy v souvislosti s písmeny a) a b);
d) předkládá správní komisi návrhy k připomínkám jí doručeným podle čl. 94 odst. 4 a čl. 95 odst. 4 prováděcího nařízení;
e) předkládá správní komisi návrhy týkající se uplatňování článku 101 prováděcího nařízení;
f) provádí veškerou práci, studie nebo úkoly v záležitostech svěřených jí správní komisí.
2. Náhrady stanovené v článcích 36, 63, 70 a čl. 75 odst. 2 nařízení se uskutečňují pro všechny příslušné instituce členského státu ve prospěch věřitelských institucí jiného členského státu prostřednictvím subjektů určených příslušnými úřady členského státu. Subjekty, jejichž prostřednictvím se náhrady uskutečňují, sdělí správní komisi nahrazované částky ve lhůtách a podle postupů stanovených touto komisí.
3. Pokud jsou náhrady určeny na základě skutečné výše poskytnutých dávek, vyplývající z účetnictví institucí, uskutečňují se se za každé kalendářní pololetí v následujícím pololetí.
4. Pokud jsou náhrady určeny na základě paušální částky, uskutečňují se za každý kalendářní rok; v tom případě zaplatí příslušné instituce věřitelským institucím první den každého kalendářního půlroku zálohy v souladu s postupy stanovenými správní komisí.
5. Příslušné úřady dvou nebo více členských států se mohou dohodnout na jiných lhůtách pro náhrady nebo na jiných postupech při platbě záloh.
Článek 103
Shromažďování statistických a účetních údajů
Příslušné úřady členských států přijmou všechna nezbytná opatření k provedení této hlavy, a zejména ustanovení, která vyžadují shromažďování statistických nebo účetních údajů.
Článek 104
Zápis dohod o náhradách mezi členskými státy nebo příslušnými úřady členských států do přílohy 5
1. Ustanovení, která jsou podobná ustanovením čl. 36 odst. 3, čl. 63 odst. 3 a čl. 70 odst. 3 nařízení a ustanovením čl. 93 odst. 6, čl. 94 odst. 6 a čl. 95 odst. 6 prováděcího nařízení a která jsou platná v den předcházející vstupu nařízení v platnost, zůstávají použitelná, pokud jsou uvedena v příloze 5 prováděcího nařízení.
2. Ustanovení, která jsou podobná ustanovením uvedeným v odstavci 1 a která pro jednání mezi dvěma nebo více členskými státy se stanou použitelnými po vstupu nařízení v platnost, se zapíší do přílohy 5 prováděcího nařízení. Totéž platí o ustanoveních, která budou dohodnuta na základě čl. 97 odst. 2 a 98 odst. 2 prováděcího nařízení.
Náklady na správní kontroly a lékařské prohlídky
Článek 105
1. Náklady spojené se správními kontrolami a lékařskými prohlídkami, pozorováními, lékařskými návštěvami a kontrolami všeho druhu nezbytnými pro přiznání, poskytování nebo přezkoumání dávek nahrazuje instituce, na jejíž účet byly uskutečněny, instituci, která byla pro ně příslušná, na základě sazeb uplatňovaných posledně uvedenou institucí.
2. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se však mohou dohodnout na jiných způsobech náhrady, zejména na základě paušálních částek, nebo se mohou zříci všech náhrad mezi institucemi.
Tyto dohody se zapíší do přílohy 5 prováděcího nařízení. Dohody platné v den předcházející vstupu nařízení v platnost zůstávají použitelné, pokud jsou uvedeny ve zmíněné příloze.
Společná ustanovení pro vyplácení peněžitých dávek
Článek 106
Příslušné úřady každého členského státu oznamují správní komisi ve stanovených lhůtách a postupy stanovenými uvedenou komisí výši peněžitých dávek vyplacených jejich institucemi příjemcům s bydlištěm nebo pobytem na území kteréhokoli jiného členského státu.
Článek 107
Přepočet měn
1. Pro účely následujících ustanovení se přepočet částek vyjádřených v různých národních měnách uskutečňuje v paritě vyhlášené vnitrostátními měnovými úřady a uznané Mezinárodním měnovým fondem:
a) nařízení: čl. 12 odst. 2, 3 a 4, čl. 19 odst. 1 písm. b) poslední věta, čl. 22 odst. 1 bod ii) poslední věta, čl. 25 odst. 1 písm. b) předposlední věta, čl. 41 odst. 1 písm. c) a d), čl. 46 odst. 3 a 4, článek 50, čl. 52 písm. b) poslední věta, čl. 55 odst. 1 bod ii) poslední věta, čl. 57 odst. 3 písm. c), čl. 60 odst. 1 písm. c), čl. 60 odst. 2 písm. b), čl. 70 odst. 1 a 2 a čl. 71 odst. 1 písm. b) bod ii) předposlední věta;
b) prováděcího nařízení: článek 34, čl. 101 odst. 1, čl. 102 odst. 1 písm. b) a čl. 119 odst. 2.
2. V případech neuvedených v odstavci 1 se přepočet provádí za použití směnného kurzu skutečně používaného v době platby.
HLAVA VI
RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 108
Doložení postavení sezónního pracovníka
K prokázání, že je sezónním pracovníkem, předloží pracovník uvedený v čl. 1 písm. c) nařízení svou pracovní smlouvu potvrzenou službami zaměstnanosti členského státu, na jehož území odešel za prací, nebo jiný doklad potvrzený těmito službami osvědčující, že jeho zaměstnání má sezónní povahu.
Článek 109
Úprava týkající se placení příspěvků
Zaměstnavatel, který nemá místo podnikání v členském státě, na jehož území je pracovník zaměstnán, může s pracovníkem uzavřít dohodu, že bude plnit povinnosti zaměstnavatele týkající se placení příspěvků.
Zaměstnavatel uvědomí příslušnou instituci nebo případně instituci určenou příslušným úřadem uvedeného členského státu o každém takovém ujednání.
Článek 110
Vzájemná správní pomoc při vrácení neprávem poskytnutých dávek
Navrhne-li instituce členského státu, který poskytoval dávky, přijetí opatření proti osobě, která obdržela dávky, jež jí nenáležely, poskytne instituce místa bydliště této osoby nebo instituce určená příslušným úřadem členského státu, na jehož území má tato osoba bydliště, dříve uvedené instituci veškeré své služby.
Článek 111
Vrácení plateb neprávem poskytnutých institucemi sociálního zabezpečení a nároky pomocných institucí
1. Vyplatí-li při přiznávání nebo přezkoumávání dávek v případě invalidity, stáří nebo úmrtí (důchody) na základě hlavy III kapitoly 3 nařízení instituce členského státu příjemci dávek částku překračující částku, na kterou má nárok, může uvedená instituce požadovat po instituci kteréhokoli jiného členského státu příslušné pro vyplácení odpovídajících dávek uvedené osobě, aby odečetla přeplacenou částku od jakýchkoli nedoplatků, jež poskytuje posledně uvedená instituce uvedenému příjemci. Posledně uvedená instituce převede odečtenou částku věřitelské instituci. Pokud přeplacenou dávku není možné odečíst od nedoplatků, použije se odstavec 2.
2. Pokud instituce členského státu vyplatí příjemci dávek částku překračující částku, na kterou má nárok, může tato instituce v rámci podmínek a omezení stanovených jí uplatňovanými právními předpisy požádat instituci kteréhokoli jiného členského státu příslušnou pro vyplácení dávek tomuto příjemci dávek, aby jí odečetla přeplacenou částku od částek, které příjemci vyplácí. Posledně uvedená instituce provede odečet za podmínek a v rámci omezení stanovených pro vyrovnání podle jí uplatňovaných právních předpisů, jako by částky byly přeplaceny jí samotnou, a převede odečtenou dávku věřitelské instituci.
3. Pokud osoba, na kterou se vztahuje nařízení, obdrží pomoc na území členského státu během období, kdy má nárok na dávky podle právních předpisů jiného členského státu, může subjekt, který pomoc poskytnul, je-li oprávněn ke zpětnému získání dávek splatných uvedené osobě, požadovat po instituci kteréhokoli jiného členského státu příslušné pro vyplácení dávek ve prospěch uvedené osoby, aby odečetla tuto částku vyplacenou v rámci pomoci z částek, které tato instituce zmíněné osobě vyplácí.
Pokud rodinný příslušník osoby, na kterou se vztahuje nařízení, pobírá pomoc na území členského státu po dobu, během které má uvedená osoba nárok na dávky podle právních předpisů jiného členského státu pro dotyčného rodinného příslušníka, může subjekt, který pomoc poskytoval, má-li ze zákona nárok na vrácení dávek náležejících uvedené osobě pro rodinného příslušníka, vyžadovat po instituci kteréhokoli jiného členského státu příslušné pro vyplácení těchto dávek ve prospěch uvedené osoby, aby odečetla částky vyplacené v rámci pomoci od částek, které tato instituce zmíněné osobě pro rodinného příslušníka vyplácí.
Instituce příslušná pro vyplácení provede odečet za podmínek a v rámci omezení stanovených pro toto vyrovnání jí uplatňovanými právními předpisy a převede odečtenou částku věřitelské instituci.
Článek 112
Pokud některá instituce uskuteční platby, které nejsou oprávněné, buď přímo, nebo prostřednictvím jiné instituce, a pokud se jejich vrácení stane nemožné, dotyčné částky hradí s konečnou platností první instituce, s výjimkou případu, kdy je neprávem poskytnutá platba důsledkem podvodu.
Článek 113
Vrácení věcných dávek poskytnutých neprávem pracovníkům v mezinárodní dopravě
1. Není-li nárok na věcné dávky uznán příslušnou institucí, nahrazuje příslušná instituce věcné dávky, které byly poskytnuty pracovníku v mezinárodní dopravě institucí místa pobytu na základě domněnky uvedené v čl. 20 odst. 2 nebo v čl. 62 odst. 2 prováděcího nařízení.
2. Výdaje vynaložené institucí místa pobytu na jakéhokoli pracovníka v mezinárodní dopravě, který se předtím neobrátil na instituci místa pobytu a nemá nárok na věcné dávky, ale obdržel věcné dávky po předložení potvrzení uvedeného v čl. 20 odst. 2 nebo čl. 62 odst. 2 prováděcího nařízení, nahrazuje instituce označená za příslušnou v uvedeném potvrzení, nebo kterákoli jiná instituce určená pro tento účel příslušným úřadem dotyčného členského státu.
3. Příslušná instituce, nebo v případě uvedeném v odstavci 2, instituce označená za příslušnou nebo instituce určená pro tento účel si zachová pohledávku u příjemce dávek ve výši hodnoty neprávem poskytnutých věcných dávek. Uvedené instituce oznámí tyto pohledávky účetní komisi uvedené v čl. 101 odst. 3 prováděcího nařízení, která vypracuje zprávu.
Článek 114
Prozatímní platby dávek v případech sporu o použitelných právních předpisech nebo o instituci, která má dávky poskytnout
Pokud by v případě sporu mezi institucemi nebo příslušnými úřady dvou nebo více členských států o to, které právní předpisy jsou použitelné na pracovníka na základě hlavy II nařízení nebo která instituce by měla poskytnout dávky, mohla dotyčná osoba žádat dávky, kdyby tento spor neexistoval, pobírá tato osoba prozatímně dávky stanovené právními předpisy uplatňovanými institucí místa bydliště nebo, nemá-li bydliště na území žádného z dotyčných členských států, dávky stanovené právními předpisy uplatňovanými institucí, které byla její žádost podána nejdříve.
Článek 115
Postupy pro lékařské prohlídky prováděné v jiném členském státě, než je příslušný stát
Instituce místa pobytu nebo bydliště, která má na základě článku 87 nařízení provést lékařskou prohlídku, postupuje v souladu s postupy stanovenými jí uplatňovanými právními předpisy.
Neexistují-li takové postupy, požádá příslušná instituce o informaci o postupech, které se mají použít.
Článek 116
Dohody o vrácení příspěvků
1. Dohody uzavřené na základě čl. 92 odst. 2 nařízení se zapisují do přílohy 5 prováděcího nařízení.
2. Dohody uzavřené k provedení článku 51 nařízení č. 3 zůstávají použitelné, pokud jsou uvedeny v příloze 5 prováděcího nařízení.
Článek 117
Elektronické zpracování údajů
1. Jeden nebo více členských států nebo jejich příslušné úřady mohou po obdržení stanoviska správní komise přizpůsobit elektronickému zpracování údajů vzory osvědčení, potvrzení, prohlášení, žádostí a jiných dokumentů, a také pracovní postupy a metody přenosu dat stanovené pro uplatňování nařízení a prováděcího nařízení.
2. Pokud to dovolí rozvoj elektronického zpracování dat v členských státech, provede správní komise studie nezbytné pro obecné rozšíření a sjednocení metod přizpůsobení vyplývajících z odstavce 1.
HLAVA VII
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 118
Přechodná ustanovení týkající se důchodů
1. Žádosti o důchody, které ještě nebyly přiznány před vstupem nařízení v platnost, jsou vyřizovány dvěma způsoby:
- za dobu předcházející uvedenému dni v souladu s nařízením č. 3,
- za dobu od uvedeného dne v souladu s nařízením.
2. Žádost o dávky v invaliditě, ve stáří a pro pozůstalé podaná orgánu ode dne vstupu nařízení v platnost má za následek nové posouzení dávek, které byly přiznány pro stejný případ před uvedený dnem institucí nebo institucemi jednoho nebo více jiných členských států, v souladu s nařízením.
Článek 119
Přechodná ustanovení týkající se rodinných dávek
1. Nároky uvedené v čl. 94 odst. 9 nařízení jsou nároky, jež mají pracovníci s ohledem na své rodinné příslušníky, zakládající nárok na rodinné dávky, se sazbou a v mezích použitelných v den předcházející dni vstupu nařízení v platnost buď podle článku 41, nebo přílohy D nařízení č. 3, anebo podle článku 20 nebo přílohy 1 nařízení Komise 36/63/EHS ze dne 2. dubna 1963 o sociálním zabezpečení pro příhraniční pracovníky [4].
2. Je-li částka rodinných dávek uvedených v odstavci 1 vyšší než částka rodinných přídavků, které by náležely na základě čl. 73 odst. 2 nařízení, je příslušná francouzská instituce příslušná pro zajištění jejich vyplácení pracovníkovi nebo přímo rodinným příslušníkům v jejich místě bydliště s ohledem na děti zakládající nárok na tyto dávky.
3. Pokud mají být rodinné dávky vypláceny na základě čl. 73 odst. 2 nařízení, zajistí instituce místa bydliště rodinných příslušníků vyplácení rodinných přídavků v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy na účet příslušné francouzské instituce.
4. Ve dvoustranných vztazích mezi dotyčnými členskými státy určují prováděcí pravidla k tomuto článku uvedené členské státy nebo jejich příslušné úřady.
Článek 120
Doplňkové prováděcí dohody
1. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států mohou případně uzavřít dohody určené k doplnění správních prováděcích pravidel k nařízení. Tyto dohody se zapisují do přílohy 5 prováděcího nařízení.
2. Dohody podobné dohodám uvedeným v odstavci 1 platné v den předcházející dni vstupu prováděcího nařízení v platnost zůstávají použitelné za předpokladu, že jsou uvedeny v příloze 5 prováděcího nařízení.
Článek 121
Povaha a změny příloh
1. Přílohy prováděcího nařízení jsou jeho nedílnou součástí.
2. Tyto přílohy mohou být pozměněny nařízením Rady přijatým na návrh Komise na žádost dotyčného členského státu nebo členských států nebo jejich příslušných úřadů po obdržení stanoviska správní komise.
3. "7. Pro účely tohoto nařízení se paušální příspěvky na výdaje spojené s porodem, poskytované podle německých právních předpisů rodinným příslušníkům pracovníků, nezaměstnaných osob, důchodců a žadatelů o důchod považují za věcnou dávku."
Článek 122
Vstup v platnost prováděcího nařízení
Toto prováděcí nařízení vstupuje v platnost prvním dnem sedmého měsíce po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 21. března 1972.
Règlement (CEE) no 574/72 du Conseil
du 21 mars 1972
fixant les modalités d'application du règlement (CEE) no 1408/71 relatif à l'application des régimes de sécurité sociale aux travailleurs salariés et à leur famille qui se déplacent à l'intérieur de la Communauté
LE CONSEIL DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté économique européenne, et notamment ses articles 2, 7 et 51,
vu le règlement (CEE) no 1408/71 du Conseil, du 14 juin 1971, relatif à l'application des régimes de sécurité sociale aux travailleurs salariés et à leur famille qui se déplacent à l'intérieur de la Communauté [1], et notamment son article 97,
vu la proposition de la Commission établie après consultation de la commission administrative pour la sécurité sociale des travailleurs migrants,
vu l'avis de l'Assemblée,
vu l'avis du Comité économique et social,
considérant que, le règlement no 3 concernant la sécurité sociale des travailleurs migrants [2] ayant été remplacé par le règlement (CEE) no 1408/71 dont l'article 99 a abrogé également le règlement no 4 fixant les modalités d'application et complétant les dispositions du règlement no 3 concernant la sécurité sociale des travailleurs migrants [3], il y a lieu de prévoir des modalités d'application adaptées aux nouvelles règles de fond et à l'expérience acquise au cours des douze années d'application de ces textes;
considérant qu'il y a lieu, notamment, de préciser les institutions compétentes de chaque État membre, les documents à fournir et les formalités à remplir par les intéressés pour bénéficier des prestations, les modalités du contrôle administratif et médical, ainsi que les conditions de remboursement des prestations servies par l'institution d'un État membre pour le compte de l'institution d'un autre État membre et les attributions de la commission des comptes,
A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
TITRE I
DISPOSITIONS GÉNÉRALES
Article premier
Définitions
Aux fins de l'application du présent règlement:
a) le terme "règlement" désigne le règlement (CEE) no 1408/71;
b) le terme "règlement d'application" désigne le présent règlement;
c) les définitions de l'article 1er du règlement ont la signification qui leur est attribuée audit article.
Article 2
Modèles d'imprimés - Informations sur les législations - Guides
1. Les modèles des certificats, attestations, déclarations, demandes et autres documents nécessaires à l'application du règlement et du règlement d'application sont établis par la commission administrative.
Deux États membres ou leurs autorités compétentes peuvent, d'un commun accord, et après avis de la commission administrative, adopter des modèles simplifiés dans leurs relations mutuelles.
2. La commission administrative peut réunir, à l'intention des autorités compétentes de chaque État membre, des informations sur les dispositions des législations nationales comprises dans le champ d'application du règlement.
3. La commission administrative prépare des guides destinés à faire connaître aux intéressés leurs droits, ainsi que les formalités administratives à accomplir pour les faire valoir.
Le Comité consultatif est consulté avant l'établissement de ces guides.
Article 3
Organismes de liaison - Communication des institutions entre elles et entre bénéficiaires et institutions
1. Les autorités compétentes peuvent désigner des organismes de liaison habilités à communiquer directement entre eux.
2. Toute institution d'un État membre, ainsi que toute personne résidant ou séjournant sur le territoire d'un État membre, peut s'adresser à l'institution d'un autre État membre, soit directement, soit par l'intermédiaire des organismes de liaison.
Article 4
Annexes
1. L'annexe 1 mentionne l'autorité compétente ou les autorités compétentes de chaque État membre.
2. L'annexe 2 mentionne les institutions compétentes de chaque État membre.
3. L'annexe 3 mentionne les institutions du lieu de résidence et les institutions du lieu de séjour de chaque État membre.
4. L'annexe 4 mentionne les organismes de liaison désignés en vertu de l'article 3 paragraphe 1 du règlement d'application.
5. L'annexe 5 mentionne les dispositions visées à l'article 5, à l'article 53 paragraphe 3, à l'article 104, à l'article 105 paragraphe 2, à l'article 116 et à l'article 120 du règlement d'application.
6. L'annexe 6 mentionne la procédure de paiement des prestations choisie par les institutions débitrices de chaque État membre, conformément aux dispositions de l'article 53 paragraphe 1 du règlement d'application.
7. L'annexe 7 mentionne le nom et le siège des banques visées à l'article 55 paragraphe 1 du règlement d'application.
8. L'annexe 8 mentionne les États membres pour lesquels les dispositions de l'article 10 paragraphe 2 alinéa d) du règlement d'application sont applicables dans leurs relations mutuelles.
9. L'annexe 9 mentionne les régimes à prendre en considération pour le calcul du coût moyen annuel des prestations en nature, conformément aux dispositions de l'article 94 paragraphe 3 alinéa a) et de l'article 95 paragraphe 3 alinéa a) du règlement d'application.
10. L'annexe 10 mentionne les institutions ou organismes désignés par les autorités compétentes, notamment en vertu de l'article 6 paragraphe 1, de l'article 11 paragraphe 1, de l'article 13 paragraphes 2 et 3, de l'article 14 paragraphes 1, 2 et 3, de l'article 38 paragraphe 1, de l'article 70 paragraphe 1, de l'article 80 paragraphe 2, de l'article 81, de l'article 82 paragraphe 2, de l'article 85 paragraphe 2, de l'article 89 paragraphe 1, de l'article 91 paragraphe 2, de l'article 102 paragraphe 2, de l'article 110 et de l'article 113 paragraphe 2 du règlement d'application.
TITRE II
APPLICATION DES DISPOSITIONS GÉNÉRALES DU RÈGLEMENT
Application des articles 6 et 7 du règlement
Article 5
Substitution du règlement d'application aux arrangements relatifs à l'application des conventions
Les dispositions du règlement d'application se substituent à celles des arrangements relatifs à l'application des conventions visées à l'article 6 du règlement; elles se substituent également, pour autant que celles-ci ne soient pas mentionnées à l'annexe 5, aux dispositions relatives à l'application des dispositions des conventions visées à l'article 7 paragraphe 2 alinéa c) du règlement.
Application de l'article 9 du règlement
Article 6
Admission à l'assurance volontaire ou facultative continuée
1. Si, compte tenu des dispositions de l'article 9 et de l'article 15 paragraphe 3 du règlement, l'intéressé satisfait aux conditions requises pour l'admission à l'assurance volontaire ou facultative continuée en cas d'invalidité, de vieillesse et de décès (pensions) dans plusieurs régimes, au titre de la législation d'un État membre, et s'il n'a pas été assujetti à l'assurance obligatoire dans l'un de ces régimes au titre de son dernier emploi, il peut bénéficier desdites dispositions pour l'admission à l'assurance volontaire ou facultative continuée dans le régime déterminé par la législation de cet État membre ou, à défaut, au régime de son choix.
2. Pour bénéficier des dispositions de l'article 9 paragraphe 2 du règlement, l'intéressé est tenu de présenter à l'institution de l'État membre en cause une attestation relative aux périodes d'assurance accomplies sous la législation de tout autre État membre. Cette attestation est délivrée, à la demande de l'intéressé, par l'institution ou les institutions qui appliquent les législations sous lesquelles il a accompli ces périodes d'assurance.
Application de l'article 12 du règlement
Article 7
Règles générales concernant l'application des dispositions de non-cumul - Application de ces dispositions aux prestations d'invalidité, de vieillesse et de décès (pensions)
1. Lorsque le bénéficiaire d'une prestation, due au titre de la législation d'un État membre, a également droit à prestations au titre de la législation de l'un ou de plusieurs des autres États membres, les règles suivantes sont applicables:
a) si l'application des dispositions de l'article 12 paragraphes 2 ou 3 du règlement entraîne la réduction ou la suspension concomitante de ces prestations, chacune d'elles ne peut être réduite ni suspendue pour un montant supérieur au montant obtenu en divisant le montant sur lequel porte la réduction ou la suspension en vertu de la législation au titre de laquelle cette prestation est due, par le nombre des prestations sujettes à réduction ou à suspension auxquelles le bénéficiaire a droit;
b) s'il s'agit de prestations d'invalidité, de vieillesse ou de décès (pensions) liquidées par l'institution d'un État membre conformément aux dispositions de l'article 46 paragraphe 2 du règlement, cette institution tient compte des prestations de nature différente, revenus ou rémunérations susceptibles d'entraîner la réduction ou la suspension de la prestation due par elle, non pour le calcul du montant théorique visé à l'article 46 paragraphe 2 alinéa a) du règlement, mais exclusivement pour la réduction ou la suspension du montant visé à l'article 46 paragraphe 2 alinéa b) du règlement. Toutefois, ces prestations, revenus ou rémunérations ne sont comptés que pour une fraction de leur montant, déterminée au prorata de la durée des périodes d'assurance accomplies, conformément aux dispositions de l'article 46 paragraphe 2 alinéa b) du règlement;
c) s'il s'agit de prestations d'invalidité, de vieillesse ou de décès (pensions) liquidées par l'institution d'un État membre conformément aux dispositions de l'article 46 paragraphe 1 premier alinéa du règlement, cette institution tient compte, dans les cas où les dispositions de l'article 46 paragraphe 3 du règlement sont applicables, des prestations de nature différente, revenus ou rémunérations susceptibles d'entraîner la réduction ou la suspension de la prestation due par elle, non pour le calcul du montant visé à l'article 46 paragraphe 1 du règlement, mais exclusivement pour la réduction ou la suspension du montant qui résulte de l'application de l'article 46 paragraphe 3 du règlement. Toutefois, ces prestations, revenus ou rémunérations ne sont comptés que pour une fraction de leur montant, obtenue en affectant ce montant d'un coefficient égal au rapport entre le montant de la prestation qui résulte de l'application des dispositions de l'article 46 paragraphe 3 du règlement et celui qui résulte de l'application des dispositions de l'article 46 paragraphe 1 premier alinéa du règlement.
2. Pour l'application des dispositions de l'article 12 paragraphes 2, 3 et 4 du règlement, les institutions compétentes en cause se communiquent, sur leur demande, tous renseignements appropriés.
Article 8
Règles applicables en cas de cumul de droits à prestations de maternité au titre des législations de plusieurs États membres
Si un travailleur ou un membre de sa famille peut prétendre au bénéfice des prestations de maternité au titre des législations de deux ou plusieurs États membres, ces prestations sont octroyées exclusivement au titre de la législation de celui de ces États membres sur le territoire duquel a eu lieu l'accouchement ou, si l'accouchement n'a pas eu lieu sur le territoire de l'un de ces États membres, exclusivement au titre de la législation de l'État membre à laquelle ce travailleur a été soumis en dernier lieu.
Article 9
Règles applicables en cas de cumul de droits à allocations de décès au titre des législations de plusieurs États membres
1. En cas de décès survenu sur le territoire d'un État membre, seul le droit à l'allocation de décès acquis au titre de la législation de cet État membre est maintenu, tandis que s'éteint le droit acquis au titre de la législation de tout autre État membre.
2. En cas de décès survenu sur le territoire d'un État membre, alors que le droit à l'allocation de décès est acquis au titre des législations de deux ou plusieurs autres États membres, ou en cas de décès survenu hors du territoire des États membres, alors que ce droit est acquis au titre des législations de deux ou plusieurs États membres, seul est maintenu le droit acquis au titre de la législation de l'État membre sous laquelle le travailleur a accompli sa dernière période d'assurance, tandis que s'éteint le droit acquis au titre de la législation de tout autre État membre.
Article 10
Règles applicables en cas de cumul de droits à prestations ou allocations familiales ou lorsque le travailleur est soumis successivement à la législation de plusieurs États membres au cours d'une même période ou partie de période
1. Si, au cours d'une même période, des prestation-ou des allocations familiales sont dues à deux perssonnes pour un même membre de la famille en vertu de l'article 73 paragraphes 1 ou 2 ou de l'article 74 paragraphes 1 ou 2 du règlement et en vertu de la législation du pays de résidence de ce membre de la famille, les dispositions à appliquer en ce qui concerne le cumul de droits à des prestations ou des allocations familiales sont celles prévues par la législation du pays de résidence du membre de la famille. A cette fin, le droit aux prestations ou aux allocations familiales dues en vertu de l'article 73 paragraphes 1 ou 2 ou de l'article 74 paragraphes 1 ou 2 du règlement est pris en compte comme s'il s'agissait d'un droit acquis en vertu de la législation du pays de résidence du membre de la famille considéré.
2. Si un travailleur a été soumis successivement à la législation de deux États membres au cours de la période séparant deux échéances telles qu'elles sont prévues par la législation de l'un ou de deux États membres en cause pour l'octroi des prestations ou allocations familiales, les règles suivantes sont applicables:
a) les prestations ou allocations familiales auxquelles ce travailleur peut prétendre du chef de son assujettissement à la législation de chacun de ces États correspondent au nombre de prestations ou allocations journalières dues en application de la législation considérée. Si ces législations ne prévoient pas de prestations ou allocations journalières, les prestations ou allocations familiales sont octroyées au prorata de la durée pendant laquelle ce travailleur a été soumis à la législation de chacun des États membres, par rapport à la période fixée par la législation en cause;
b) lorsque les prestations ou allocations familiales ont été servies par une institution pendant une période où elles auraient dû être servies par une autre institution, il y a lieu à décompte entre ces institutions;
c) pour l'application des dispositions des alinéas a) et b), lorsque les périodes d'emploi accomplies sous la législation d'un État membre sont exprimées en unités différentes de celles qui servent au calcul des prestations ou allocations familiales en vertu de la législation d'un autre État membre à laquelle le travailleur a été également soumis au cours d'une même période, la conversion s'effectue conformément aux dispositions de l'article 15 paragraphe 3 du règlement d'application;
d) par dérogation aux dispositions de l'alinéa a), dans le cadre des relations entre les États membres mentionnées à l'annexe 8 du règlement d'application, l'institution qui supporte la charge des prestations ou allocations familiales du chef de la première occupation au cours de la période considérée, supporte cette charge pendant toute la période en cours.
3. Si des membres de la famille d'un travailleur soumis à la législation française ou d'un chômeur qui bénéficie de prestations de chômage en vertu de la législation française, transfèrent leur résidence du territoire d'un État membre sur le territoire d'un autre État membre au cours du même mois civil, l'institution chargée du service des allocations familiales au début du mois, continue de les servir pour tout le mois en cours.
TITRE III
APPLICATION DES DISPOSITIONS DU RÈGLEMENT RELATIVES A LA DÉTERMINATION DE LA LÉGISLATION APPLICABLE
Application des articles 13 à 16 du règlement
Article 11
Formalités en cas de détachement
1. Dans les cas visés à l'article 14 paragraphe 1 alinéa a) i) et paragraphe 2 alinéa a) du règlement, l'institution désignée par l'autorité compétente de l'État membre dont la législation reste applicable remet au travailleur, à la demande de celui-ci ou de son employeur, si les conditions requises sont remplies, un certificat de détachement attestant qu'il demeure soumis à cette législation et indiquant jusqu'à quelle date.
2. L'accord prévu à l'article 14 paragraphe 1 alinéa a) ii) du règlement est à demander par l'employeur.
Article 12
Dispositions particulières concernant l'affiliation au régime allemand de sécurité sociale
1. Lorsque la législation allemande est applicable en vertu de l'article 14 paragraphe 1 alinéas b) ou c) ou du paragraphe 2 alinéa a) du règlement, à un travailleur occupé par une entreprise ou un employeur dont le siège ou le domicile ne se trouvent pas sur le territoire de l'Allemagne, cette législation est appliquée comme si le travailleur était occupé au lieu de sa résidence sur le territoire de l'Allemagne.
2. Lorsque des cotisations sont versées pour une période déterminée en vertu de la législation d'un État membre autre que l'Allemagne, au titre de l'assurance obligatoire en cas d'invalidité, de vieillesse ou de décès (pensions), des cotisations complémentaires pour l'assurance complémentaire au titre de la législation allemande (Höherversicherung) peuvent également être versées pour la même période.
Article 13
Exercice du droit d'option par le personnel de service des missions diplomatiques et des postes consulaires
1. Le droit d'option prévu à l'article 16 paragraphe 2 du règlement doit être exercé pour la première fois dans les trois mois suivant la date à laquelle le travailleur a été engagé dans la mission diplomatique ou le poste consulaire dont il s'agit ou est entré au service personnel d'agents de cette mission ou de ce poste. L'option prend effet à la date d'entrée en service.
Lorsque le travailleur exerce à nouveau son droit d'option à la fin d'une année civile, l'option prend effet au premier jour de l'année civile suivante.
2. Le travailleur qui exerce son droit d'option en informe l'institution désignée par l'autorité compétente de l'État membre pour la législation duquel il a opté, en avisant en même temps son employeur. Cette institution en informe, en tant que de besoin, toutes autres institutions du même État membre, conformément aux directives émises par l'autorité compétente de cet État membre.
3. L'institution désignée par l'autorité compétente de l'État membre pour la législation duquel le travailleur a opté, lui remet un certificat attestant qu'il est soumis à la législation de cet État membre, pendant qu'il est occupé dans la mission diplomatique ou le poste consulaire dont il s'agit, ou au service personnel d'agents de cette mission ou de ce poste.
4. Si le travailleur a opté pour l'application de la législation allemande, les dispositions de cette législation sont appliquées comme si le travailleur était occupé au lieu où le gouvernement allemand a son siège. L'autorité compétente désigne l'institution compétente en matière d'assurance-maladie.
Article 14
Exercice du droit d'option par les agents auxiliaires des Communautés européennes
1. Le droit d'option prévu à l'article 16 paragraphe 3 du règlement doit être exercé au moment de la conclusion du contrat d'engagement. L'autorité habilitée à conclure ce contrat informe l'institution désignée par l'autorité compétente de l'État membre pour la législation duquel l'agent auxiliaire a opté. Ladite institution en informe, en tant que de besoin, toutes autres institutions du même État membre.
2. L'institution désignée par l'autorité compétente de l'État membre pour la législation duquel l'agent auxiliaire a opté, lui remet un certificat attestant qu'il est soumis à la législation de cet État membre pendant qu'il est occupé au service des Communautés européennes en sa qualité d'agent auxiliaire.
3. Les autorités compétentes des États membres désignent, en tant que de besoin, les institutions compétentes pour les agents auxiliaires des Communautés européennes.
4. Si l'agent auxiliaire, occupé sur le territoire d'un État membre autre que l'Allemagne, a opté pour l'application de la législation allemande, les dispositions de cette législation sont appliquées comme si l'agent auxiliaire était occupé au lieu où le gouvernement allemand a son siège. L'autorité compétente désigne l'institution compétente en matière d'assurance-maladie.
TITRE IV
APPLICATION DES DISPOSITIONS DU RÈGLEMENT PARTICULIÈRES AUX DIFFÉRENTES CATÉGORIES DE PRESTATIONS
CHAPITRE 1
RÈGLES GÉNÉRALES RELATIVES A LA TOTALISATION DES PÉRIODES D'ASSURANCE
Article 15
1. Dans les cas visés à l'article 18 paragraphe 1, à l'article 38, à l'article 45 paragraphes 1 et 2, à l'article 64 et à l'article 67 paragraphes 1 et 2 du règlement, la totalisation des périodes d'assurance s'effectue conformément aux règles suivantes:
a) aux périodes d'assurance accomplies sous la législation d'un État membre s'ajoutent les périodes d'assurance accomplies sous la législation de tout autre État membre, dans la mesure où il est nécessaire d'y faire appel pour compléter les périodes d'assurance accomplies sous la législation du premier État membre, en vue de l'acquisition, du maintien ou du recouvrement du droit aux prestations, à condition que ces périodes d'assurance ne se superposent pas. S'il s'agit de prestations d'invalidité, de vieillesse ou de décès (pensions) à liquider par les institutions de deux ou plusieurs États membres conformément aux dispositions de l'article 46 paragraphe 2 du règlement, chacune des institutions en cause procède séparément à cette totalisation, en tenant compte de l'ensemble des périodes d'assurance accomplies par le travailleur sous les législations de tous les États membres auxquelles il a été soumis, sans préjudice, le cas échéant, des dispositions de l'article 45 paragraphe 2 et de l'article 46 paragraphe 2 alinéa c) du règlement;
b) lorsqu'une période d'assurance accomplie au titre d'une assurance obligatoire sous la législation d'un État membre coïncide avec une période d'assurance accomplie au titre d'une assurance volontaire ou facultative continuée sous la législation d'un autre État membre, seule la première est prise en compte;
c) lorsqu'une période d'assurance autre qu'une période assimilée accomplie sous la législation d'un État membre coïncide avec une période assimilée en vertu de la législation d'un autre État membre, seule la première est prise en compte;
d) toute période assimilée en vertu des législations de deux ou plusieurs États membres n'est prise en compte que par l'institution de l'État membre à la législation duquel l'assuré a été soumis à titre obligatoire en dernier lieu avant ladite période; au cas où l'assuré n'aurait pas été soumis à titre obligatoire à la législation d'un État membre avant ladite période, celle-ci est prise en compte par l'institution de l'État membre à la législation duquel il a été soumis à titre obligatoire pour la première fois après ladite période;
e) au cas où l'époque à laquelle certaines périodes d'assurance ont été accomplies sous la législation d'un État membre ne peut être déterminée de façon précise, il est présumé que ces périodes d'assurance ne se superposent pas à des périodes d'assurance accomplies sous la législation d'un autre État membre et il en est tenu compte, dans la mesure où elles peuvent être utilement prises en considération,
f) au cas où, selon la législation d'un État membre, certaines périodes d'assurance ne sont prises en compte que si elles ont été accomplies dans un délai déterminé, l'institution qui applique cette législation,
i) ne tient compte des périodes d'assurance accomplies sous la législation d'un autre État membre que si elles ont été accomplies dans ledit délai, ou
ii) prolonge ce délai de la durée des périodes d'assurance accomplies en tout ou en partie dans ledit délai, sous la législation d'un autre État membre lorsqu'il s'agit de périodes d'assurance entraînant uniquement, selon la législation du deuxième État membre, la suspension du délai dans lequel des périodes d'assurance doivent être accomplies.
2. Les périodes d'assurance accomplies sous une législation d'un État membre non comprise dans le champ d'application du règlement, mais qui sont prises en compte en vertu d'une législation de cet État membre comprise dans le champ d'application du règlement, sont considérées comme des périodes d'assurance à prendre en compte aux fins de la totalisation.
3. Lorsque les périodes d'assurance accomplies sous la législation d'un État membre sont exprimées dans des unités différentes de celles qui sont utilisées par la législation d'un autre État membre, la conversion nécessaire aux fins de la totalisation s'effectue selon les règles suivantes:
a) si le travailleur a été soumis au régime de la semaine de six jours:
i) un jour est équivalent à huit heures et inversement;
ii) six jours sont équivalents à une semaine et inversement;
iii) vingt-six jours sont équivalents à un mois et inversement;
iv) trois mois ou treize semaines ou soixante-dix-huit jours sont équivalents à un trimestre et inversement;
v) pour la conversion des semaines en mois et inversement, les semaines et les mois sont convertis en jours;
vi) l'application des règles précédentes ne peut avoir pour effet de retenir, pour l'ensemble des périodes d'assurance accomplies au cours d'une année civile, un total supérieur à trois cent douze jours ou cinquante-deux semaines ou douze mois ou quatre trimestres;
b) si le travailleur a été soumis au régime de la semaine de cinq jours:
i) un jour est équivalent à neuf heures et inversement;
ii) cinq jours sont équivalents à une semaine et inversement;
iii) vingt-deux jours sont équivalents à un mois et inversement;
iv) trois mois ou treize semaines ou soixante-six jours sont équivalents à un trimestre et inversement;
v) pour la conversion des semaines en mois et inversement, les semaines et les mois sont convertis en jours;
vi) l'application des règles précédentes ne peut avoir pour effet de retenir pour l'ensemble des périodes d'assurance accomplies au cours d'une année civile, un total supérieur à deux cent soixante-quatre jours ou cinquante-deux semaines ou douze mois ou quatre trimestres.
CHAPITRE 2
MALADIE ET MATERNITÉ
Application de l'article 18 du règlement
Article 16
Attestation des périodes d'assurance
1. Pour bénéficier des dispositions de l'article 18 du règlement, le travailleur est tenu de présenter à l'institution compétente une attestation mentionnant les périodes d'assurance accomplies sous la législation à laquelle il a été soumis antérieurement en dernier lieu.
2. Cette attestation est délivrée à la demande du travailleur, par l'institution ou les institutions de l'État membre à la législation duquel il a été soumis antérieurement en dernier lieu. S'il ne présente pas ladite attestation, l'institution compétente s'adresse à cette ou à ces institutions pour l'obtenir.
3. Les dispositions des paragraphes 1 et 2 sont appli cables par analogie, s'il est nécessaire de tenir compte de périodes d'assurance accomplies antérieurement sous la législation de tout autre État membre pour satisfaire aux conditions requises par la législation de l'État compétent.
Application de l'article 19 du règlement
Article 17
Prestations en nature en cas de résidence dans un État membre autre que l'État compétent
1. Pour bénéficier des prestations en nature en vertu de l'article 19 du règlement, le travailleur est tenu de se faire inscrire, ainsi que les membres de sa famille, auprès de l'institution du lieu de résidence, en présentant une attestation certifiant qu'il a droit à ces prestations en nature, pour lui-même et pour les membres de sa famille. Cette attestation est délivrée par l'institution compétente, au vu des renseignements fournis par l'employeur, le cas échéant. Si le travailleur ou les membres de sa famille ne présentent pas ladite attestation, l'institution du lieu de résidence s'adresse à l'institution compétente pour l'obtenir.
2. Cette attestation reste valable aussi longtemps que l'institution du lieu de résidence n'a pas reçu notification de son annulation. Toutefois, lorsque ladite attestation est délivrée par une institution française, elle est seulement valable pendant un délai de trois mois suivant la date de sa délivrance et doit être renouvelée tous les trois mois.
3. Si le travailleur a la qualité de travailleur saisonnier, l'attestation visée au paragraphe 1 est valable pendant toute la durée prévue du travail saisonnier, à moins que l'institution compétente ne notifie entre-temps son annulation à l'institution du lieu de résidence.
4. L'institution du lieu de résidence avise l'institution compétente de toute inscription à laquelle elle a procédé conformément aux dispositions du paragraphe 1.
5. Lors de toute demande de prestations en nature, l'intéressé présente les pièces justificatives requises, en vertu de la législation de l'État membre sur le territoire duquel il réside, pour l'octroi des prestations en nature.
6. En cas d'hospitalisation, l'institution du lieu de résidence notifie à l'institution compétente, dans un délai de trois jours suivant la date à laquelle elle en a pris connaissance, la date d'entrée à l'établissement hospitalier et la durée probable de l'hospitalisation, ainsi que la date de sortie. Toutefois, il n'y a pas lieu à notification, lorsque les dépenses de prestations en nature font l'objet d'un remboursement forfaitaire à l'institution du lieu de résidence.
7. L'institution du lieu de résidence avise, au préalable l'institution compétente de toute décision relative à l'octroi de prestations en nature inscrites sur la liste visée à l'article 24 paragraphe 2 du règlement. L'institution compétente dispose d'un délai de quinze jours à compter de l'envoi de cet avis pour notifier, le cas échéant, son opposition motivée; l'institution du lieu de résidence octroie les prestations en nature si elle n'a pas reçu d'opposition à l'expiration de ce délai. Si de telles prestations en nature doivent être octroyées en cas d'urgence absolue, l'institution du lieu de résidence en avise sans délai l'institution compétente. Toutefois, il n'y a pas lieu de notifier l'opposition motivée lorsque les dépenses de prestations en nature font l'objet d'un remboursement forfaitaire à l'institution du lieu de résidence.
8. Le travailleur ou les membres de sa famille sont tenus d'informer l'institution du lieu de résidence de tout changement dans leur situation susceptible de modifier le droit aux prestations en nature, notamment tout abandon ou changement d'emploi du travailleur ou tout transfert de la résidence ou du séjour de celui-ci ou d'un membre de sa famille. L'institution compétente informe également l'institution du lieu de résidence de la cessation de l'affiliation ou de la fin des droits à prestations en nature du travailleur. L'institution du lieu de résidence peut demander en tout temps à l'institution compétente de lui fournir tous renseignements relatifs à l'affiliation ou aux droits à prestations en nature du travailleur.
9. Deux ou plusieurs États membres ou les autorités compétentes de ces États membres peuvent convenir, après avis de la commission administrative, d'autres modalités d'application.
Article 18
Prestations en espèces - en cas de résidence dans un État membre autre que l'État compétent
1. Pour bénéficier des prestations en espèces en vertu de l'article 19 paragraphe 1 alinéa b) du règlement, le travailleur est tenu de s'adresser, dans un délai de trois jours après le début de l'incapacité de travail, à l'institution du lieu de résidence en présentant un avis d'arrêt de travail ou, si la législation appliquée par l'institution compétente ou par l'institution du lieu de résidence le prévoit, un certificat d'incapacité de travail délivré par le médecin traitant.
2. Lorsque les médecins traitants du pays de résidence ne délivrent pas de certificat d'incapacité de travail, le travailleur s'adresse directement à l'institution du lieu de résidence dans le délai fixé par la législation qu'elle applique.
Cette institution fait procéder immédiatement à la constatation médicale de l'incapacité de travail et à l'établissement du certificat visé au paragraphe 1. Ce certificat qui doit préciser la durée probable de l'incapacité est transmis sans délai à l'institution compétente.
3. Dans les cas où le paragraphe 2 ne s'applique pas, l'institution du lieu de résidence procède dès que possible, et en tout cas dans un délai de trois jours suivant la date à laquelle le travailleur s'est adressé à elle, au contrôle médical du travailleur comme s'il s'agissait de son propre assuré. Le rapport du médecin contrôleur, qui indique notamment la durée probable de l'incapacité de travail, est transmis par l'institution du lieu de résidence à l'institution compétente, dans un délai de trois jours suivant la date du contrôle.
4. L'institution du lieu de résidence procède ultérieurement, en tant que de besoin, au contrôle administratif ou médical du travailleur comme s'il s'agissait de son propre assuré. Dès qu'elle constate que le travailleur est apte à reprendre le travail, elle en avertit, sans délai, le travailleur ainsi que l'institution compétente en indiquant la date à laquelle prend fin l'incapacité du travailleur. Sans préjudice des dispositions du paragraphe 6, la notification au travailleur est pré sumée valoir décision prise pour le compte de l'insti tution compétente.
5. L'institution compétente conserve en tout cas la faculté de faire procéder au contrôle du travailleur par un médecin de son choix.
6. Si l'institution compétente décide de refuser les prestations en espèces parce que le travailleur ne s'est pas soumis aux formalités prévues par la législation du pays de résidence ou si elle constate que le travailleur est apte à reprendre le travail, elle notifie sa décision au travailleur et en adresse simultanément copie à l'institution du lieu de résidence.
7. Lorsque le travailleur reprend le travail, il en avise l'institution compétente, s'il est ainsi prévu par la législation que cette institution applique.
8. L'institution compétente verse des prestations en espèces par les moyens appropriés, notamment par mandat poste international, et en avise l'institution du lieu de résidence et le travailleur. Si les prestations en espèces sont versées par l'institution du lieu de résidence pour le compte de l'institution compétente, celle-ci informe le travailleur de ses droits et indique à l'institution du lieu de résidence le montant des prestations en espèces, les dates auxquelles elles doivent être versées et la durée maximale de leur octroi, telle qu'elle est prévue par la législation de l'État compétent.
9. Deux ou plusieurs États membres ou les autorités compétentes de ces États membres peuvent convenir, après avis de la commission administrative, d'autres modalités d'application.
Application de l'article 20 du règlement
Article 19
Dispositions particulières aux travailleurs frontaliers et aux membres de leur famille
S'il s'agit de travailleurs frontaliers ou de membres de leur famille, les médicaments, les bandages, les lunettes, le petit appareillage, les analyses et examens de laboratoire ne peuvent être délivrés ou effectués que sur le territoire de l'État membre où ils ont été prescrits, selon les dispositions de la législation de cet État membre.
Application de l'article 22 du règlement
Article 20
Prestations en nature en cas de séjour dans un État membre autre que l'État compétent - Cas particulier des travailleurs détachés et des travailleurs des transports internationaux ainsi que des membres de leur famille
1. Pour bénéficier des prestations en nature, pour lui-même ou pour les membres de sa famille qui l'accompagnent lors de son détachement, le travailleur visé à l'article 14 paragraphe 1 alinéa a) i) ou paragraphe 2 alinéa a) du règlement est tenu de présenter à l'institution du lieu de séjour le certificat prévu à l'article 11 du règlement d'application. Lorsque le travailleur a présenté ce certificat, il est présumé remplir les conditions d'ouverture du droit aux prestations en nature.
2. Pour bénéficier des prestations en nature, pour lui-même ou pour les membres de sa famille qui l'accompagnent, le travailleur des transports internationaux visé à l'article 14 paragraphe 1 alinéa b) du règlement qui se trouve dans l'exercice de son emploi sur le territoire d'un État membre autre que l'État compétent, est tenu de présenter dès que possible à l'institution du lieu de séjour une attestation spéciale délivrée par l'employeur ou son préposé au cours du mois civil de sa présentation ou des deux mois civils précédents. Cette attestation indique notamment la date depuis laquelle le travailleur est occupé pour le compte dudit employeur, ainsi que la dénomination et le siège de l'institution compétente; toutefois, si, selon la législation de l'État compétent, l'employeur n'est pas censé connaître l'institution compétente, le travailleur est tenu d'indiquer par écrit la dénomination et le siège de cette institution, lors de la présentation de sa demande à l'institution du lieu de séjour. Lorsque le travailleur a présenté cette attestation, il est présumé remplir les conditions d'ouverture du droit aux prestations en nature. Si le travailleur n'est pas en mesure de s'adresser à l'institution du lieu de séjour avant le traitement médical, il bénéficie néan moins de ce traitement sur présentation de ladite attestation, comme s'il était assuré auprès de cette institution.
3. L'institution du lieu de séjour s'adresse, dans un délai de trois jours, à l'institution compétente, pour savoir si l'intéressé satisfait aux conditions d'ouver ture du droit aux prestations en nature. Elle est tenue de servir les prestations en nature jusqu'à réception de la réponse de l'institution compétente et au plus pendant un délai de trente jours.
4. L'institution compétente adresse sa réponse à l'institution du lieu de séjour dans un délai de dix jours suivant la réception de la demande de cette institution. Si cette réponse est affirmative, l'institu tion compétente indique, le cas échéant, la durée maximale d'octroi des prestations en nature, telle qu'elle est prévue par la législation qu'elle applique, et l'institution du lieu de séjour continue de servir lesdites prestations.
5. Au lieu du certificat ou de l'attestation prévus respectivement aux paragraphes 1 et 2, les travailleurs visés à ces paragraphes peuvent présenter à l'institu tion du lieu de séjour une attestation certifiant que les conditions d'ouverture du droit aux prestations en nature sont remplies. Cette attestation qui est délivrée par l'institution compétente indique notamment, le cas échéant, la durée maximale d'octroi des prestations en nature, telle qu'elle est prévue par la législation de l'État compétent. Dans ce cas, les dis positions des paragraphes 1, 2, 3 et 4 ne sont pas applicables.
6. Les dispositions de l'article 17 paragraphes 6, 7 et 9 du règlement d'application sont applicables par analogie.
7. Les prestations en nature servies en vertu de la présomption établie au paragraphe 1 ou au paragraphe 2 font l'objet du remboursement prévu à l'article 36 paragraphe 1 du règlement.
Article 21
Prestations en nature en cas de séjour dans un État membre autre que l'État compétent - Travailleurs autres que ceux visés à l'article 20 du règlement d'application
1. Pour bénéficier des prestations en nature en vertu de l'article 22 paragraphe 1 alinéa a) i) du règlement, sauf dans les cas visés à l'article 20 du règlement d'application, le travailleur est tenu de présenter à l'institution du lieu de séjour une attestation certifiant qu'il a droit aux prestations en nature. Cette attestation, qui est délivrée par l'institution compétente à la demande du travailleur, si possible avant qu'il ne quitte le territoire de l'État membre où il réside, indique notamment, le cas échéant, la durée maximale d'octroi des prestations en nature, telle qu'elle est prévue par la législation de l'État compétent. Si le travailleur ne présente pas ladite attestation, l'institution du lieu de séjour s'adresse à l'institution compétente pour l'obtenir.
2. Les dispositions de l'article 17 paragraphes 6, 7 et 9 du règlement d'application sont applicables par analogie.
Article 22
Prestations en nature aux travailleurs en cas de transfert de résidence ou de retour dans le pays de résidence, ainsi qu'aux travailleurs autorisés à se rendre dans un autre État membre pour s'y faire soigner
1. Pour bénéficier des prestations en nature en vertu de l'article 22 paragraphe 1 alinéa b) i) du règlement, le travailleur est tenu de présenter à l'institution du lieu de résidence une attestation certifiant qu'il est autorisé à conserver le bénéfice desdites prestations. Cette attestation, qui est délivrée par l'institution compétente, indique notamment, le cas échéant, la durée maximale pendant laquelle les prestations en nature peuvent encore être servies, selon les dispositions de la législation de l'État compétent. L'attesta tion peut être délivrée après le départ et à la demande du travailleur lorsqu'elle n'a pu être établie antérieurement pour des raisons de force majeure.
2. Les dispositions de l'article 17 paragraphes 6, 7 et 9 du règlement d'application sont applicables pa analogie.
3. Les dispositions des paragraphes 1 et 2 sont applicables par analogie pour le service des prestations en nature, dans le cas visé à l'article 22 paragraphe 1 alinéa c) i) du règlement.
Article 23
Prestations en nature aux membres de la famille
Les dispositions de l'article 21 ou de l'article 22 du règlement d'application, selon le cas, sont applicables par analogie pour l'octroi des prestations en nature aux membres de la famille visés à l'article 22 paragraphe 3 du règlement.
Article 24
Prestations en espèces aux travailleurs en cas de séjour dans un État membre autre que l'État compétent
Pour bénéficier des prestations en espèces en vertu de l'article 22 paragraphe 1 alinéa a) ii) du règlement, les dispositions de l'article 18 du règlement d'application sont applicables par analogie. Toutefois, sans préjudice de l'obligation de présenter un certificat d'incapacité de travail, le travailleur qui séjourne sur le territoire d'un État membre sans y exercer une activité professionnelle n'est pas tenu de présenter l'avis d'arrêt de travail visé à l'article 18 paragraphe 1 du règlement d'application.
Application de l'article 23 paragraphe 3 du règlement
Article 25
Attestation relative aux membres de la famille à prendre en considération pour le calcul des prestations en espèces
1. Pour bénéficier des dispositions de l'article 23 paragraphe 3 du règlement, le travailleur est tenu de présenter à l'institution compétente une attestation relative aux membres de sa famille ayant leur résidence sur le territoire d'un État membre autre que celui où se trouve ladite institution.
2. Cette attestation est délivrée par l'institution du lieu de résidence des membres de la famille.
Elle est valable pendant un délai de douze mois suivant la date de sa délivrance. Elle peut être renouvelée; dans ce cas, la durée de sa validité court à partir de la date de son renouvellement.
Le travailleur est tenu de notifier immédiatement à l'institution compétente tout fait nécessitant une modification de ladite attestation. Une telle modification prend effet à compter du jour où ce fait s'est produit.
3. Au lieu de l'attestation prévue au paragraphe 1, l'institution compétente peut exiger du travailleur des documents récents d'état civil relatifs aux membres de sa famille ayant leur résidence sur le territoire d'un État membre autre que celui où se trouve ladite institution.
Application de l'article 25 paragraphe 1 du règlement
Article 26
Prestations aux chômeurs qui se rendent dans un État membre autre que l'État compétent pour y chercher un emploi
1. Pour bénéficier, pour lui-même et pour les membres de sa famille, des prestations en nature et en espèces, en vertu de l'article 25 paragraphe 1 du règlement, le chômeur est tenu de présenter à l'institution d'assurance-maladie du lieu où il s'est rendu, une attestation à demander avant son départ à l'institution compétente de l'assurance-maladie. Si le chômeur ne présente pas ladite attestation, l'institution du lieu où il s'est rendu s'adresse à l'institution compétente pour l'obtenir.
Cette attestation doit certifier l'existence du droit auxdites prestations, aux conditions énoncées à l'article 69 paragraphe 1 alinéa a) du règlement, indiquer la durée de ce droit, compte tenu des dispositions de l'article 69 paragraphe 1 alinéa c) du règlement et préciser le montant des prestations en espèces à servir, le cas échéant, au titre de l'assurance-maladie, pendant la durée précitée, en cas d'incapacité de travail ou d'hospitalisation.
2. L'institution d'assurance-chômage du lieu où le chômeur s'est rendu certifie sur une copie de l'attestation visée à l'article 83 du règlement d'application à remettre à l'institution d'assurance-maladie de ce même lieu, l'existence des conditions énoncées à l'article 69 paragraphe 1 alinéa b) du règlement et précise la date à partir de laquelle ces conditions sont réunies et la date à partir de laquelle le chômeur béné ficie des prestations de l'assurance-chômage pour le compte de l'institution compétente.
Cette attestation est valable pendant le délai prévu à l'article 69 paragraphe 1 alinéa c) du règlement, aussi longtemps que les conditions sont remplies. L'institution d'assurance-chômage du lieu où le chômeur s'est rendu, informe dans les trois jours, ladite institution d'assurance-maladie si les conditions ne sont plus réunies.
3. Les dispositions de l'article 17 paragraphes 6 et 7 du règlement d'application sont applicables par analogie.
Application de l'article 25 paragraphe 3 du règlement
Article 27
Prestations en nature aux membres de la famille de chômeurs en cas de résidence dans un État membre autre que l'État compétent
Les dispositions de l'article 17 du règlement d'application sont applicables par analogie pour l'octroi des prestations en nature aux membres de la famille des chômeurs lorsque ces membres de la famille ont leur résidence sur le territoire d'un État membre autre que l'État compétent. Lors de l'inscription des membres de la famille de chômeurs qui bénéficient de prestations au titre des dispositions de l'article 69 paragraphe 1 du règlement, l'attestation visée à l'article 26 paragraphe 1 du règlement d'application doit être présentée. Cette attestation est valable pour la durée de l'octroi des prestations prévues à l'article 69 paragraphe 1 du règlement.
Application de l'article 26 du règlement
Article 28
Prestations en nature aux demandeurs de pensions ou de rentes et aux membres de leur famille
1. Pour bénéficier des prestations en nature sur le territoire de l'État membre où il réside, en vertu de l'article 26 paragraphe 1 du règlement, le requérant est tenu de se faire inscrire, ainsi que les membres de sa famille, auprès de l'institution du lieu de résidence, en présentant une attestation certifiant qu'il a droit auxdites prestations pour lui-même et pour les membres de sa famille, en vertu de la législation d'un autre État membre. Cette attestation est délivrée par l'institution de cet autre État membre qui est compétente pour les prestations en nature.
2. L'institution du lieu de résidence avise l'institution qui a délivré l'attestation de toute inscription à laquelle elle a procédé conformément aux dispositions du paragraphe 1.
Application de l'article 28 du règlement
Article 29
Prestations en nature aux titulaires de pensions ou de rentes et aux membres de leur famille n'ayant pas leur résidence dans un État membre au titre de la législation duquel ils ont droit à prestations
1. Pour bénéficier des prestations en nature sur le territoire de l'État membre où il réside, en vertu de l'article 28 paragraphe 1 du règlement, le titulaire de pension ou de rente est tenu de se faire inscrire, ainsi que les membres de sa famille, auprès de l'institution du lieu de résidence, en présentant une attestation certifiant qu'il a droit auxdites prestations, pour lui-même et pour les membres de sa famille, en vertu de la législation ou de l'une des législations au titre des quelles une pension ou une rente est due.
2. Cette attestation est délivrée, à la demande du titulaire, par l'institution ou par l'une des institutions débitrices de pension ou de rente, ou le cas échéant, par l'institution habilitée à décider du droit aux prestations en nature, dès que le titulaire satisfait aux conditions d'ouverture du droit à ces prestations. Si le titulaire ne présente pas l'attestation, l'institution du lieu de résidence s'adresse pour l'obtenir à l'institution ou aux institutions débitrices de pension ou de rente, ou le cas échéant, à l'institution habilitée à cet effet. En attendant la réception de cette attestation, l'institution du lieu de résidence peut procéder à une inscription provisoire du titulaire et des membres de sa famille, au vu des pièces justificatives admises par elle. Cette inscription n'est opposable à l'institution à laquelle incombe la charge des prestations en nature que lorsque cette dernière institution a délivré l'attestation prévue au paragraphe 1.
3. L'institution du lieu de résidence avise l'institution qui a délivré l'attestation prévue au paragraphe 1 de toute inscription à laquelle elle a procédé, conformément aux dispositions dudit paragraphe.
4. Lors de toute demande de prestations en nature, il doit être prouvé à l'institution du lieu de résidence que le titulaire a toujours droit à une pension ou rente, au moyen du récépissé ou du talon du mandat correspondant au dernier arrérage versé.
5. Le titulaire ou les membres de sa famille sont tenus d'informer l'institution du lieu de résidence de tout changement dans leur situation susceptible de modifier le droit aux prestations en nature, notamment toute suspension ou suppression de la pension ou de la rente et tout transfert de leur résidence. Les institutions débitrices de la pension ou de la rente infor ment également l'institution du lieu de résidence du titulaire d'un tel changement.
6. La commission administrative fixe, en tant que de besoin, les modalités permettant de déterminer l'institution à laquelle incombe la charge des prestations en nature dans le cas visé à l'article 28 paragraphe 2 alinéa b) du règlement.
Application de l'article 29 du règlement
Article 30
Prestations en nature aux membres de la famille ayant leur résidence dans un État membre autre que celui où réside le titulaire de pension ou de rente
1. Pour bénéficier des prestations en nature sur le territoire de l'État membre où ils résident, en vertu de l'article 19 paragraphe 1 du règlement, les membres de la famille sont tenus de se faire inscrire auprès de l'institution du lieu de leur résidence, en présentant les pièces justificatives requises, en vertu de la législation que cette institution applique, pour l'octroi de telles prestations aux membres de la famille d'un titulaire de pension ou de rente, ainsi qu'une attestation certifiant que le titulaire a droit aux prestations en nature pour lui-même et pour les membres de sa famille. Cette attestation, qui est délivrée par l'institution du lieu de résidence du titulaire, reste valable aussi longtemps que l'institution du lieu de résidence des membres de la famille n'a pas reçu notification de son annulation. Toutefois, lorsque ladite attestation est délivrée par une institution française, elle est seulement valable pendant un délai de douze mois suivant la date de sa délivrance et doit être renouvelée tous les ans.
2. Lors de toute demande de prestations en nature, les membres de la famille sont tenus de présenter à l'institution du lieu de leur résidence l'attestation visée au paragraphe 1, si la législation qu'applique cette institution prévoit qu'une telle demande doit être accompagnée du titre de pension ou de rente.
3. L'institution du lieu de résidence du titulaire in forme l'institution du lieu de résidence des membres de la famille de la suspension ou suppression de la pension ou de la rente et de tout transfert de la résidence du titulaire. L'institution du lieu de résidence des membres de la famille peut demander en tout temps à l'institution du lieu de résidence du titulaire de lui fournir tous renseignements relatifs aux droits à prestations en nature.
4. Les membres de la famille sont tenus d'informer l'institution du lieu de leur résidence de tout changement dans leur situation susceptible de modifier le droit aux prestations en nature, notamment de tout transfert de résidence.
Application de l'article 31 du règlement
Article 31
Prestations en nature aux titulaires de pensions ou de rentes et aux membres de leur famille en cas de séjour dans un État membre autre que celui où ils ont leur résidence
1. Pour bénéficier des prestations en nature en vertu de l'article 31 du règlement, le titulaire de pension ou de rente est tenu de présenter à l'institution du lieu de séjour une attestation certifiant qu'il a droit auxdites prestations. Cette attestation, qui est délivrée par l'institution du lieu de résidence du titulaire, si possible avant qu'il ne quitte le territoire de l'État membre où il réside, indique notamment, le cas échéant, la durée maximale d'octroi des prestations en nature, telle qu'elle est prévue par la législation de cet État membre. Si le titulaire ne présente pas ladite attestation, l'institution du lieu de séjour s'adresse à l'institution du lieu de résidence pour l'obtenir.
2. Les dispositions de l'article 17 paragraphes 6, 7 et 9 du règlement d'application sont applicables par analogie. Dans ce cas, l'institution du lieu de résidence du titulaire de pension ou de rente est considérée comme l'institution compétente.
3. Les dispositions des paragraphes 1 et 2 sont applicables par analogie pour l'octroi des prestations en nature aux membres de la famille visés à l'article 31 du règlement.
Application de l'article 35 paragraphe 1 du règlement
Article 32
Institutions auxquelles peuvent s'adresser les travailleurs des mines et des établissements assimilés et les membres de leur famille en cas de séjour ou de résidence dans un État membre autre que l'État compétent
1. Dans les cas visés à l'article 35 paragraphe 1 du règlement, et lorsque dans le pays de séjour ou de résidence, les prestations prévues par le régime d'assurance-maladie ou maternité dont relèvent les travailleurs manuels de l'industrie de l'acier, sont équivalentes à celles prévues par le régime spécial pour les travailleurs des mines et des établissements assimilés, les travailleurs de cette catégorie ainsi que les membres de leur famille peuvent s'adresser à l'institution la plus proche sur le territoire de l'État membre où ils ont leur séjour ou leur résidence, désignée à l'annexe 3 du règlement d'application, même si celle-ci est une institution du régime applicable aux travailleurs manuels de l'industrie de l'acier, qui est alors tenue de servir les prestations.
2. Lorsque les prestations prévues par le régime spécial pour les travailleurs des mines et des établissements assimilés sont plus avantageuses, ces travailleurs ou les membres de leur famille ont la faculté de s'adresser soit à l'institution chargée d'appliquer ce régime, soit à l'institution la plus proche sur le territoire de l'État membre où ils ont leur séjour ou leur résidence, appliquant le régime des travailleurs manuels de l'industrie de l'acier. Dans ce dernier cas, l'institution en question est tenue d'attirer l'attention de l'intéressé sur le fait qu'en s'adressant à l'institution chargée d'appliquer le régime spécial précité, il obtiendra des prestations plus avantageuses; elle doit en outre lui indiquer la dénomination et l'adresse de cette institution.
Application de l'article 35 paragraphe 3 du règlement
Article 33
Prise en compte de la période pendant laquelle des prestations ont déjà été servies par l'institution d'un autre État membre
Pour l'application des dispositions de l'article 35 paragraphe 3 du règlement, l'institution d'un État membre appelée à servir des prestations peut demander à l'institution d'un autre État membre de lui communiquer des renseignements relatifs à la période pendant laquelle cette dernière institution a déjà servi des prestations pour le même cas de maladie ou de maternité.
Remboursement par l'institution compétente d'un État membre des frais exposés lors d'un séjour dans un autre État membre
Article 34
1. Si les formalités prévues à l'article 20 paragraphes 1, 2 et 5 et aux articles 21, 23 et 31 du règlement d'application n'ont pu être accomplies pendant le séjour sur le territoire d'un État membre autre que l'État compétent, les frais exposés sont remboursés à la demande du travailleur par l'institution compétente aux tarifs de remboursement appliqués par l'institution du lieu de séjour.
2. L'institution du lieu de séjour est tenue de fournir à l'institution compétente qui le demande, les indications nécessaires sur ces tarifs.
CHAPITRE 3
INVALIDITÉ, VIEILLESSE ET DÉCÈS (PENSIONS)
Introduction et instruction des demandes de prestations
Article 35
Demandes de prestations d'invalidité dans le cas où le travailleur a été assuré exclusivement en vertu des législations mentionnées à l'annexe III du règlement ainsi que dans le cas visé à l'article 40 paragraphe 2 du règlement
1. Pour bénéficier des prestations en vertu des articles 37, 38 et 39 du règlement, y compris dans les cas visés à l'article 40 paragraphe 2, à l'article 41 paragraphe 1 et à l'article 42 paragraphe 2 du règlement, le travailleur est tenu d'adresser une demande soit à l'institution de l'État membre à la législation duquel il était soumis au moment où est survenue l'incapacité de travail suivie d'invalidité ou l'aggravation de cette invalidité, soit à l'institution du lieu de résidence, qui transmet alors la demande à la première institution, en indiquant la date à laquelle elle a été introduite; cette date est considérée comme la date d'introduction de la demande auprès de la première institution. Toutefois, si des prestations en espèces ont été octroyées au titre de l'assurance- maladie, la date de l'expiration de la période d'octroi de ces prestations en espèces doit, le cas échéant, être considérée comme date d'introduction de la demande de pension.
2. Dans le cas visé à l'article 41 paragraphe 1 alinéa b) du règlement, l'institution à laquelle le travailleur a été affilié en dernier lieu fait connaître le montant et la date d'effet des prestations dues en vertu de la législation qu'elle applique, à l'institution initialement débitrice des prestations. A compter de cette date, les prestations dues avant l'aggravation de l'invalidité sont supprimées ou réduites à concurrence du complément visé à l'article 41 paragraphe 1 alinéa c) du règlement.
3. Dans le cas visé à l'article 41 paragraphe 1 alinéa d) du règlement, les dispositions du paragraphe 2 ne sont pas applicables. Dans ce cas, l'institution à laquelle le travailleur a été affilié en dernier lieu s'adresse à l'institution néerlandaise pour connaître le montant dû par cette institution.
Article 36
Demandes de prestations de vieillesse, de survivants (à l'exception des prestations pour orphelins) ainsi que de prestations d'invalidité dans les cas non visés à l'article 35 du règlement d'application
1. Pour bénéficier des prestations en vertu des articles 40 à 51 du règlement, sauf dans les cas visés à l'article 35 du règlement d'application, le requérant est tenu d'adresser une demande à l'institution du lieu de résidence, selon les modalités prévues par la législation qu'applique cette institution. Si le travailleur n'a pas accompli de périodes d'assurance sous cette législation, l'institution du lieu de résidence transmet la demande à l'institution de l'État membre à la législation duquel le travailleur a été soumis en dernier lieu, en indiquant la date à laquelle la demande a été introduite. Cette date est considérée comme la date d'introduction de la demande auprès de la dernière institution.
2. Lorsque le requérant réside sur le territoire d'un État membre sous la législation duquel le travailleur n'a pas accompli de périodes d'assurance, il peut adresser sa demande à l'institution de l'État membre à la législation duquel le travailleur a été soumis en dernier lieu.
3. Lorsque le requérant réside sur le territoire d'un État qui n'est pas un État membre, il est tenu d'adresser sa demande à l'institution compétente de celui des États membres à la législation duquel le travail leur a été soumis en dernier lieu.
Au cas où le requérant adresse sa demande à l'institution de l'État membre dont il est ressortissant, cette dernière la transmet à l'institution compétente.
4. Une demande de prestations adressée à l'institution d'un État membre entraîne automatiquement la liquidation concomitante des prestations au titre des législations de tous les États membres en cause aux conditions desquelles le requérant satisfait, sauf si, conformément à l'article 44 paragraphe 2 du règlement, le requérant désire qu'il soit sursis à la liquidation des prestations de vieillesse qui seraient acquises au titre de la législation d'un ou plusieurs États membres.
Article 37
Pièces et indications à joindre aux demandes de prestations visées à l'article 36 du règlement d'application
L'introduction des demandes visées à l'article 36 du règlement d'application est soumise aux règles suivantes:
a) la demande doit être accompagnée des pièces justificatives requises et doit être établie sur le formulaire prévu par la législation,
i) de l'État membre sur le territoire duquel réside le requérant dans le cas visé à l'article 36 paragraphe 1,
ii) de l'État membre à laquelle le travailleur a été soumis en dernier lieu, dans les cas visés à l'article 36 paragraphes 2 et 3;
b) l'exactitude des renseignements donnés par le requérant doit être établie par des pièces officielles annexées au formulaire de demande, ou confirmée par les organes compétents de l'État membre sur le territoire duquel il réside;
c) le requérant doit indiquer, dans la mesure du possible, soit l'institution ou les institutions d'assu rance-invalidité, vieillesse ou décès (pensions) de tout État membre auxquelles le travailleur a été affilié, soit l'employeur ou les employeurs par les quels il a été occupé sur le territoire de tout État membre, en produisant les certificats de travail qui peuvent être en sa possession;
d) si, conformément à l'article 44 paragraphe 2 du règlement, le requérant désire qu'il soit sursis à la liquidation des prestations de vieillesse qui seraient acquises au titre de la législation d'un ou plusieurs États membres, il doit préciser au titre de quelle législation il demande des prestations.
Article 38
Attestation relative aux membres de la famille à prendre en considération pour l'établissement du montant de la prestation
1. Pour bénéficier des dispositions de l'article 39 paragraphe 4 ou de l'article 47 paragraphe 3 du règlement, le requérant est tenu de présenter une attestation relative aux membres de sa famille, à l'exception de ses enfants, ayant leur résidence sur le territoire d'un État membre autre que celui où se trouve l'institution chargée de liquider les prestations.
Cette attestation est délivrée par l'institution d'assurance-maladie du lieu de résidence des membres de la famille, ou par une autre institution désignée par l'autorité compétente de l'État membre sur le territoire duquel ils ont leur résidence. Les dispositions de l'article 25 paragraphe 2 deuxième et troisième alinéas du règlement d'application sont applicables par analogie.
Au lieu de l'attestation prévue au premier alinéa, l'institution chargée de liquider les prestations peut exiger du requérant des documents récents d'état civil relatifs aux membres de sa famille, à l'exception de ses enfants, ayant leur résidence sur le territoire d'un État membre autre que celui où se trouve ladite institution.
2. Dans le cas visé au paragraphe 1, si la législation qu'applique l'institution en cause exige que les membres de la famille habitent sous le même toit que le titulaire de pension ou de rente, le fait que ces membres de la famille, lorsqu'ils ne satisfont pas à cette condition, sont néanmoins à la charge principale du requérant, doit être établi par des documents prouvant la transmission régulière d'une partie du salaire.
Article 39
Instruction des demandes de prestations d'invalidité dans le cas où le travailleur a été assuré exclusivement en vertu de législations mentionnées à l'annexe III du règlement
1. Si le travailleur a présenté une demande de presta tions d'invalidité et si l'institution constate que les dispositions de l'article 37 paragraphe 1 du règlement sont applicables, elle s'adresse, en tant que de besoin, à l'institution à laquelle le travailleur a été affilié en dernier lieu, pour obtenir une attestation mentionnant les périodes d'assurance qu'il a accomplies sous la législation qu'applique cette dernière institution.
2. Les dispositions du paragraphe 1 sont applicables par analogie, s'il est nécessaire de tenir compte des périodes d'assurance accomplies antérieurement sous la législation de tout autre État membre, pour satisfaire aux conditions requises par la législation de l'État compétent.
3. Dans le cas visé à l'article 39 paragraphe 3 du règlement, l'institution qui a instruit le dossier du travailleur le communique à l'institution à laquelle celui-ci a été affilié en dernier lieu.
4. Les articles 41 à 50 du règlement d'application ne sont pas applicables à l'instruction des demandes visées aux paragraphes 1, 2 et 3.
Article 40
Détermination du degré d'invalidité
Pour déterminer le degré d'invalidité, l'institution d'un État membre prend en considération les documents et rapports médicaux ainsi que les renseignements d'ordre administratif recueillis par l'institution de tout autre État membre. Toutefois, chaque institution conserve la faculté de faire procéder à l'examen du requérant par un médecin de son choix, sauf dans le cas où les dispositions de l'article 40 paragraphe 3 du règlement sont applicables.
Instruction des demandes de prestations d'invalidité, de vieillesse et de survivants dans les cas visés à l'article 36 du règlement d'application
Article 41
Détermination de l'institution d'instruction
1. Les demandes de prestations sont instruites par l'institution à laquelle elles ont été adressées ou transmises conformément aux dispositions de l'article 36 du règlement d'application. Cette institution est désignée par le terme "institution d'instruction".
2. L'institution d'instruction est tenue de notifier immédiatement à toutes les institutions en cause, au moyen d'un formulaire établi à cet effet, les demandes de prestations afin qu'elles puissent être instruites simultanément et sans délai par toutes ces institutions.
Article 42
Formulaires à utiliser pour l'instruction des demandes de prestations
1. Pour l'instruction des demandes de prestations, l'institution d'instruction utilise un formulaire comportant notamment le relevé et la récapitulation des périodes d'assurance accomplies par le travailleur sous les législations de tous les États membres en cause.
2. La transmission de ces formulaires à l'institution de tout autre État membre tient lieu de transmission des pièces justificatives.
Article 43
Procédure à suivre par les institutions en cause pour l'instruction de la demande
1. L'institution d'instruction porte, sur le formulaire prévu à l'article 42 paragraphe 1 du règlement d'application, les périodes d'assurance accomplies sous la législation qu'elle applique et communique un exemplaire de ce formulaire à l'institution d'assurance-invalidité, vieillesse ou décès (pensions) de tout État membre à laquelle le travailleur a été affilié, en joignant, le cas échéant, les certificats de travail produits par le requérant.
2. S'il n'y a qu'une autre institution en cause, cette institution complète ledit formulaire par l'indication:
a) des périodes d'assurance accomplies sous la législation qu'elle applique;
b) du montant de la prestation à laquelle le requérant pourrait prétendre pour ces seules périodes d'assurance;
c) du montant théorique et du montant effectif des prestations calculés conformément aux dispositions de l'article 46 paragraphe 2 du règlement.
Le formulaire ainsi complété est retourné à l'institution d'instruction.
Si le droit à prestations est ouvert compte tenu des seules périodes d'assurance accomplies sous la législation appliquée par l'institution du deuxième État membre, et si le montant de la prestation correspondant à ces périodes d'assurance peut être établi sans délai, alors que les opérations de calcul visées sous c) demandent un délai sensiblement plus long, le formulaire est retourné à l'institution d'instruction avec les indications visées sous a) et b); les indications visées sous c) seront communiquées dès que possible à l'institution d'instruction.
3. S'il y a deux ou plusieurs autres institutions en cause, chacune des institutions complète ledit formulaire par l'indication des périodes d'assurance accomplies sous la législation qu'elle applique et le retourne à l'institution d'instruction.
Si un droit à prestations est ouvert compte tenu des seules périodes d'assurance accomplies sous la législation appliquée par l'une ou plusieurs de ces institutions, et si le montant de la prestation correspondant à ces périodes d'assurance peut être établi sans délai, ce montant est communiqué à l'institution d'instruction en même temps que les périodes d'assurance; si l'établissement dudit montant demande un certain délai, il sera communiqué à l'institution d'instruction dès qu'il aura été établi.
Après réception de tous les formulaires comportant l'indication des périodes d'assurance et, le cas échéant, du montant ou des montants dus en application de la législation d'un ou de plusieurs États membres en cause, l'institution d'instruction communique un exemplaire des formulaires ainsi complétés à chacune des institutions en cause qui y mentionne le montant théorique et le montant effectif des prestations calculés conformément aux dispositions de l'article 46 paragraphe 2 du règlement et retourne le formulaire à l'institution d'instruction.
4. Dès que l'institution d'instruction, au reçu des renseignements visés aux paragraphes 2 ou 3, constate qu'il y a lieu d'appliquer les dispositions de l'article 40 paragraphe 2 ou de l'article 48 paragraphes 2 ou 3 du règlement, elle en avise les autres institutions en cause.
5. Dans le cas prévu à l'article 37 alinéa d) du règlement d'application, les institutions des États membres à la législation desquels le requérant a été soumis mais auxquelles il a demandé de surseoir à la liquidation des prestations, indiquent seulement, sur le formulaire prévu à l'article 42 paragraphe 1 du règlement d'application, les périodes d'assurance accomplies par le requérant sous la législation qu'elles appliquent.
Article 44
Institution habilitée à prendre la décision relative à l'état d'invalidité
1. L'institution d'instruction est seule habilitée à prendre la décision visée à l'article 40 paragraphe 3 du règlement, au sujet de l'état d'invalidité du requérant, sous réserve des dispositions des paragraphes 2 et 3. Elle prend cette décision dès qu'elle est en mesure de déterminer si les conditions d'ouverture du droit fixées par la législation qu'elle applique sont remplies, compte tenu, le cas échéant, des dispositions de l'article 45 du règlement. Elle notifie sans délai cette décision aux autres institutions en cause.
2. Si les conditions d'ouverture du droit autres que celles relatives à l'état d'invalidité, fixées par la légis lation qu'elle applique, ne sont pas remplies, compte tenu des dispositions de l'article 45 du règlement, l'institution d'instruction en avise immédiatement l'institution compétente en matière d'invalidité de celui des autres États membres en cause à la législation duquel le travailleur a été soumis en dernier lieu. Cette institution est habilitée à prendre la décision relative à l'état d'invalidité du requérant, si les conditions d'ouverture du droit fixées par la législation qu'elle applique sont remplies; elle notifie sans délai cette décision aux autres institutions en cause.
3. Il y a lieu de remonter, le cas échéant, dans les mêmes conditions, jusqu'à l'institution compétente en matière d'invalidité de l'État membre à la législation duquel le travailleur a été soumis en premier lieu.
Article 45
Versement de prestations à titre provisionnel et avances sur prestations
1. Si l'institution d'instruction constate que le requérant a droit à prestations au titre de la législation qu'elle applique sans qu'il soit nécessaire de tenir compte des périodes d'assurance accomplies sous la législation d'autres États membres, elle verse immédiatement ces prestations à titre provisionnel.
2. Si le requérant n'a pas droit à prestations en vertu du paragraphe 1 mais qu'il résulte des indications fournies à l'institution d'instruction en application de l'article 43 paragraphes 2 ou 3 du règlement d'application qu'un droit à prestations est ouvert sous la législation d'un autre État membre compte tenu des seules périodes d'assurance accomplies sous ladite législation, l'institution qui applique cette législation verse ces prestations à titre provisionnel, dès que l'institution d'instruction l'aura avisée que cette obligation lui incombe.
3. Si, dans le cas visé au paragraphe 2, un droit à prestations est ouvert sous la législation de plusieurs États membres, compte tenu des seules périodes d'assurance accomplies sous chacune de ces législations, le versement des prestations à titre provisionnel incombe à l'institution qui a, en premier lieu, informé l'institution d'instruction de l'existence d'un tel droit; il appartient à l'institution d'instruction d'aviser les autres institutions en cause.
4. L'institution tenue de verser des prestations en vertu des paragraphes 1, 2 ou 3 en informe immédiatement le requérant en attirant explicitement son attention sur le caractère provisoire et non susceptible de recours de la mesure prise à cet effet.
5. Si aucune prestation à titre provisionnel ne peut être versée au requérant en vertu des paragraphes 1, 2 ou 3 mais qu'il résulte des indications reçues qu'un droit est ouvert au titre de l'article 46 paragraphe 2 du règlement, l'institution d'instruction lui verse une avance récupérable appropriée dont le montant est le plus proche possible de celui qui sera probablement liquidé en application de l'article 46 paragraphe 2 du règlement.
6. Deux États membres ou les autorités compétentes de ces États membres peuvent convenir d'autres modalités de versement de prestations à titre provisionnel pour le cas où les institutions de ces États membres sont seules en cause. Les accords qui seront conclus en cette matière seront communiqués à la commission administrative.
Article 46
Calcul des prestations en cas de superposition de périodes d'assurance
1. Pour le calcul du montant théorique ainsi que du montant effectif de la prestation conformément aux dispositions de l'article 46 paragraphe 2 alinéas a) et b) du règlement, les règles prévues à l'article 15 paragraphe 1 alinéas b), c) et d) du règlement d'application sont applicables.
Le montant effectif ainsi établi est majoré du montant correspondant aux périodes d'assurance volontaire ou facultative continuée déterminé selon la législation sous laquelle ces périodes d'assurance ont été accomplies.
2. Pour l'application de l'article 46 paragraphe 3 du règlement les montants des prestations correspondant aux périodes d'assurance volontaire ou facultative continuée ne sont pas pris en compte.
3. Les dispositions des paragraphes 1 et 2 sont applicables par analogie dans le cas de l'assurance complémentaire facultative visée à l'article 15 paragraphe 3 deuxième alinéa du règlement.
En ce qui concerne l'application de la législation allemande, les cotisations qui ne sont pas prises en compte en vertu de l'article 15 paragraphe 1 alinéa b) du règlement d'application sont prises en compte pour le calcul des montants complémentaires au titre de l'assurance complémentaire facultative. Les dispositions des paragraphes 1 et 2 sont applicables par analogie.
Article 47
Calcul définitif des montants de prestations dus par les institutions qui appliquent l'article 46 paragraphe 3 du règlement
Dans le cas visé à l'article 46 paragraphe 3 deuxième alinéa du règlement, l'institution d'instruction calcule et notifie à chacune des institutions en cause le montant définitif des prestations que chacune d'elles doit octroyer.
Article 48
Communication des décisions des institutions au requérant
1. Les décisions définitives prises par chacune des institutions en cause, compte tenu, le cas échéant, de la notification visée à l'article 47 du règlement d'application, sont transmises à l'institution d'instruction. Chacune de ces décisions doit préciser les voies et délais de recours prévus par la législation en cause. Au reçu de toutes ces décisions, l'institution d'instruction les notifie au requérant dans la langue de celui-ci au moyen d'une note récapitulative à laquelle sont annexées lesdites décisions. Les délais de recours ne commencent à courir qu'à partir de la réception de la note récapitulative par le requérant.
2. En même temps qu'elle fait parvenir au requérant la note récapitulative prévue au paragraphe 1, l'institution d'instruction en adresse copie à chacune des institutions en cause en y joignant copie des décisions des autres institutions.
Article 49
Recalcul des prestations
1. Pour l'application des dispositions de l'article 49 paragraphes 2 et 3 et de l'article 51 paragraphe 2 du règlement, les dispositions des articles 45 et 47 du règlement d'application sont applicables par analogie.
2. En cas de recalcul, de suppression ou de suspension de la prestation, l'institution qui a pris cette décision, la notifie sans délai à l'intéressé et à chacune des institutions à l'égard desquelles l'intéressé a un droit, le cas échéant par l'intermédiaire de l'institution d'instruction. La décision doit préciser les voies et délais de recours prévus par la législation en cause. Les délais de recours ne commencent à courir qu'à partir de la réception de la décision par l'intéressé.
Article 50
Mesures tendant à accélérer la liquidation des prestations
1. a) i) Lorsqu'un travailleur ressortissant d'un État membre est soumis à la législation d'un autre État membre, l'institution compétente en matière de pensions de ce dernier État membre transmet, en utilisant tous les moyens dont elle dispose, au moment de l'immatriculation dudit travailleur à l'organisme désigné par l'autorité compétente de ce même État membre (pays d'emploi), toutes les informations relatives à l'identification du travailleur, la date de début de l'activité, ainsi que la dénomination de ladite institution compétente et le numéro matricule attribué par celle-ci.
ii) En outre, l'institution compétente visée sous i) communique, dans la mesure du possible, à l'organisme désigné conformément aux dispositions du sous-alinéa i), toutes autres informations susceptibles de faciliter et d'accélérer la liquidation ultérieure des pensions.
iii) Ces renseignements sont communiqués, dans les conditions fixées par la commission administrative, à l'organisme désigné par l'autorité compétente de l'État membre intéressé.
iv) Pour l'application des dispositions des sous-alinéas i), ii) et iii), les apatrides et les réfugiés sont considérés comme ressortissants de l'État membre à la législation duquel ils ont été soumis en premier lieu.
b) Les institutions en cause procèdent, à la requête du travailleur ou de l'institution à laquelle il est affilié à ce moment-là, à la reconstitution de sa carrière, au plus tard à partir de la date précédant d'une année la date à laquelle il atteindra l'âge d'admission à la pension.
2. La commission administrative fixe les modalités d'application des dispositions du paragraphe 1.
Contrôle administratif et médical
Article 51
1. Lorsqu'un bénéficiaire, notamment de:
a) prestations d'invalidité,
b) prestations de vieillesse octroyées en cas d'inaptitude au travail,
c) prestations de vieillesse octroyées aux chômeurs âgés,
d) prestations de vieillesse octroyées en cas de cessation de l'activité professionnelle,
e) prestations de survivants octroyées en cas d'invalidité ou d'inaptitude au travail,
f) prestations octroyées à la condition que les ressources du bénéficiaire n'excèdent pas une limite prescrite,
séjourne ou réside sur le territoire d'un État membre autre que celui où se trouve l'institution débitrice, le contrôle administratif et médical est effectué, à la demande de cette institution, par l'institution du lieu de séjour ou de résidence du bénéficiaire selon les modalités prévues par la législation que cette dernière institution applique. Toutefois, l'institution débitrice conserve la faculté de faire procéder au contrôle du bénéficiaire par un médecin de son choix.
2. S'il est constaté que le bénéficiaire de prestations visées au paragraphe 1 est occupé ou qu'il dispose de ressources excédant la limite prescrite, alors qu'il jouit de ces prestations, l'institution du lieu de séjour ou de résidence est tenue d'adresser un rapport à l'institution débitrice qui a demandé le contrôle. Ce rapport indique notamment la nature de l'emploi occupé, le montant des gains ou ressources dont l'intéressé a disposé au cours du dernier trimestre écoulé, la rémunération normale perçue dans la même région par un travailleur de la catégorie professionnelle à laquelle appartenait l'intéressé dans la profession qu'il exerçait avant de devenir invalide au cours d'une période de référence à déterminer par l'institution débitrice, ainsi que, le cas échéant, l'avis d'un médecin expert sur l'état de santé de l'intéressé.
Article 52
Lorsque, après suspension des prestations dont il bénéficiait l'intéressé recouvre son droit à prestations alors qu'il réside sur le territoire d'un État membre autre que l'État compétent, les institutions en cause échangent tous renseignements utiles en vue de reprendre le service desdites prestations.
Paiement des prestations
Article 53
Mode de paiement des prestations
1. Si l'institution débitrice d'un État membre ne paye pas directement les prestations dues aux bénéficiaires qui résident sur le territoire d'un autre État membre, le paiement de ces prestations est effectué, à la demande de l'institution débitrice, par l'organisme de liaison de ce dernier État membre ou par l'institution du lieu de résidence desdits bénéficiaires selon les modalités prévues aux articles 54 à 58 du règlement d'application; si l'institution débitrice paye directement les prestations à ces bénéficiaires, elle le notifie à l'institution du lieu de résidence. La procédure de paiement appliquée par les institutions des États membres est mentionnée à l'annexe 6.
2. Deux ou plusieurs États membres ou les autorités compétentes de ces États membres peuvent convenir d'autres procédures de paiement des prestations, pour les cas où les institutions compétentes de ces États membres sont seules en cause. Les accords qui seront conclus en cette matière seront communiqués à la commission administrative.
3. Les dispositions d'accords relatives au paiement des prestations, applicables au jour précédant l'entrée en vigueur du règlement, restent applicables pour autant qu'elles soient mentionnées à l'annexe 5.
Article 54
Communication du bordereau des arrérages à l'organisme payeur
L'institution débitrice adresse en double exemplaire à l'organisme de liaison de l'État membre sur le territoire duquel réside le bénéficiaire ou à l'institution du lieu de résidence, désignés par le terme "organisme payeur", un bordereau des arrérages qui doit parvenir à cet organisme au plus tard vingt jours avant la date d'échéance des prestations.
Article 55
Versements des arrérages au compte de l'organisme payeur
1. Dix jours avant la date d'échéance des prestations, l'institution débitrice verse, dans la monnaie de l'État membre sur le territoire duquel elle se trouve, la somme nécessaire au paiement des arrérages mentionnés sur le bordereau prévu à l'article 54 du règlement d'application. Le versement est effectué auprès de la banque nationale ou d'une autre banque de l'État membre sur le territoire duquel se trouve l'institution débitrice, au compte ouvert au nom de la banque nationale ou d'une autre banque de l'État membre sur le territoire duquel se trouve l'organisme payeur, à l'ordre de cet organisme. Ce versement est libératoire. L'institution débitrice adresse simultanément à l'organisme payeur un avis de versement.
2. La banque au compte de laquelle le versement a été effectué crédite l'organisme payeur de la contre-valeur du versement dans la monnaie de l'État membre sur le territoire duquel se trouve cet organisme.
3. Le nom et le siège des banques visées au paragraphe 1 sont mentionnés à l'annexe 7.
Article 56
Paiement des arrérages au bénéficiaire par l'organisme payeur
1. Les arrérages mentionnés sur le bordereau prévu à l'article 54 du règlement d'application sont payés au bénéficiaire par l'organisme payeur pour le compte de l'institution débitrice. Ces paiements sont effectués selon les modalités prévues par la législation qu'applique l'organisme payeur.
2. Dès que l'organisme payeur ou tout autre organisme désigné par lui a connaissance d'une circonstance justifiant la suspension ou la suppression des prestations, il cesse tout paiement. Il en est de même lorsque le bénéficiaire transfère sa résidence sur le territoire d'un autre État.
3. L'organisme payeur avise l'institution débitrice de tout motif de non paiement. En cas de décès du bénéficiaire ou de son conjoint, ou en cas de remariage d'une veuve ou d'un veuf, l'organisme payeur en indique la date à cette institution.
Article 57
Apurement des comptes des paiements visés à l'article 56 du règlement d'application
1. Les comptes des paiements visés à l'article 56 du règlement d'application font l'objet d'un apurement à la fin de toute période de paiement afin d'arrêter les montants effectivement payés aux bénéficiaires ou à leurs représentants légaux ou mandataires, ainsi que les montants non payés.
2. Le montant total, arrêté en chiffres et en lettres dans la monnaie de l'État membre sur le territoire duquel se trouve l'institution débitrice, est certifié conforme aux paiements effectués par l'organisme payeur et revêtu de la signature du représentant de cet organisme.
3. L'organisme payeur se porte garant de la régularité des paiements constatés.
4. La différence entre les sommes versées par l'institution débitrice exprimées dans la monnaie de l'État membre sur le territoire duquel elle se trouve, et la valeur, exprimée dans la même monnaie, des paiements justifiés par l'organisme payeur est imputée sur les sommes à verser ultérieurement au même titre par l'institution débitrice.
Article 58
Récupération des frais afférents au paiement des prestations
Les frais afférents au paiement des prestations, notamment les frais postaux et bancaires, peuvent être récupérés par l'organisme payeur auprès des bénéficiaires, dans les conditions prévues par la législation que cet organisme applique.
Article 59
Notification des transferts de résidence du bénéficiaire
Lorsque le bénéficiaire de prestations dues au titre de la législation de l'un ou de plusieurs des États membres transfère sa résidence du territoire d'un État sur celui d'un autre État, il est tenu de le notifier à l'institution ou aux institutions débitrices de ces prestations, ainsi qu'à l'organisme payeur.
CHAPITRE 4
ACCIDENTS DU TRAVAIL ET MALADIES PROFESSIONNELLES
Application des articles 52 et 53 du règlement
Article 60
Prestations en nature en cas de résidence dans un État membre autre que l'État compétent
1. Pour bénéficier des prestations en nature, en vertu de l'article 52 alinéa a) du règlement, le travailleur est tenu de présenter à l'institution du lieu de résidence une attestation certifiant qu'il a droit à ces prestations en nature. Cette attestation est délivrée par l'institution compétente, au vu des renseignements fournis par l'employeur, le cas échéant. En outre, si la législation de l'État compétent le prévoit, le travailleur est tenu de présenter à l'institution du lieu de résidence un avis de réception par l'institution compétente de la déclaration d'accident du travail ou de maladie professionnelle. Si le travailleur ne présente pas ces documents, l'institution du lieu de résidence s'adresse à l'institution compétente pour les obtenir et, en attendant, elle lui octroie les prestations en nature de l'assurance-maladie, pour autant qu'il satisfasse aux conditions requises pour y avoir droit.
2. Cette attestation reste valable aussi longtemps que l'institution du lieu de résidence n'a pas reçu notification de son annulation. Toutefois, lorsque ladite attestation est délivrée par une institution française, elle est seulement valable pendant un délai de trois mois suivant la date de sa délivrance et doit être renouvelée tous les trois mois.
3. Si le travailleur a la qualité de travailleur saisonnier, l'attestation visée au paragraphe 1 est valable pendant toute la durée prévue du travail saisonnier, à moins que l'institution compétente ne notifie entre-temps son annulation à l'institution du lieu de résidence.
4. Lors de toute demande de prestations en nature, le travailleur présente les pièces justificatives requises en vertu de la législation de l'État membre sur le territoire duquel il réside, pour l'octroi des prestations en nature.
5. En cas d'hospitalisation, l'institution du lieu de résidence notifie à l'institution compétente, dans un délai de trois jours suivant la date à laquelle elle en a pris connaissance, la date d'entrée à l'établissement hospitalier et la durée probable de l'hospitalisation, ainsi que la date de sortie.
6. L'institution du lieu de résidence avise, au préalable, l'institution compétente de toute décision relative à l'octroi de prestations en nature inscrites sur la liste visée à l'article 24 paragraphe 2 du règlement, en lui transmettant les pièces justificatives nécessaires. L'institution compétente dispose d'un délai de quinze jours, à compter de l'envoi de cet avis, pour notifier, le cas échéant, son opposition motivée; l'institution du lieu de résidence octroie les prestations en nature si elle n'a pas reçu d'opposition à l'expiration de ce délai. Si de telles prestations en nature doivent être octroyées en cas d'urgence absolue, l'institution du lieu de résidence en avise sans délai l'institution compétente.
7. Le travailleur est tenu d'informer l'institution du lieu de résidence de tout changement dans sa situation susceptible de modifier le droit aux prestations en nature, notamment tout abandon ou changement d'emploi ou tout transfert de résidence ou de séjour. L'institution compétente informe également l'institution du lieu de résidence de la cessation de l'affiliation ou de la fin des droits à prestations en nature du travailleur. L'institution du lieu de résidence peut demander en tout temps à l'institution compétente de lui fournir tous renseignements relatifs à l'affiliation ou aux droits à prestations en nature du travailleur.
8. S'il s'agit de travailleurs frontaliers, les médicaments, les bandages, les lunettes, le petit appareillage, les analyses et examens de laboratoire ne peuvent être délivrés ou effectués que sur le territoire de l'État membre où ils ont été prescrits, selon les dispositions de la législation de cet État membre.
9. Deux ou plusieurs États membres ou les autorités compétentes de ces États membres peuvent convenir, après avis de la commission administrative, d'autres modalités d'application.
Article 61
Prestations en espèces autres que les rentes en cas de résidence dans un État membre autre que l'État compétent
1. Pour bénéficier des prestations en espèces autres que les rentes, en vertu de l'article 52 alinéa b) du règlement, le travailleur est tenu de s'adresser, dans un délai de trois jours après le début de l'incapacité de travail, à l'institution du lieu de résidence en présentant un avis d'arrêt de travail ou, si la législation appliquée par l'institution compétente ou par l'institution du lieu de résidence le prévoit, un certificat d'incapacité de travail délivré par le médecin traitant.
2. Lorsque les médecins traitants du pays de résidence ne délivrent pas de certificat d'incapacité de travail, le travailleur s'adresse directement à l'institution du lieu de résidence, dans le délai fixé par la législation qu'elle applique.
Cette institution fait procéder immédiatement à la constatation médicale de l'incapacité de travail et à l'établissement du certificat visé au paragraphe 1. Ce certificat qui doit préciser la durée probable de l'incapacité est transmis sans délai à l'institution compétente.
3. Dans les cas où le paragraphe 2 ne s'applique pas, l'institution du lieu de résidence procède dès que possible, et en tout cas dans un délai de trois jours suivant la date à laquelle le travailleur s'est adressé à elle, au contrôle médical du travailleur comme s'il s'agissait de son propre assuré. Le rapport du médecin contrôleur, qui indique notamment la durée probable de l'incapacité de travail, est transmis par l'institution du lieu de résidence à l'institution compétente, dans un délai de trois jours suivant la date du contrôle.
4. L'institution du lieu de résidence procède ultérieurement, en tant que de besoin, au contrôle administratif ou médical du travailleur comme s'il s'agissait de son propre assuré. Dès qu'elle constate que le travailleur est apte à reprendre le travail, elle en avertit sans délai, le travailleur ainsi que l'institution compétente en indiquant la date à laquelle prend fin l'incapacité du travailleur. Sans préjudice des dispositions du paragraphe 6, la notification au travailleur est présumée valoir décision prise pour le compte de l'institution compétente.
5. L'institution compétente conserve en tout cas la faculté de faire procéder au contrôle du travailleur par un médecin de son choix.
6. Si l'institution compétente décide de refuser les prestations en espèces parce que le travailleur ne s'est pas soumis aux formalités prévues par la législation du pays de résidence ou si elle constate que le travailleur est apte à reprendre le travail, elle notifie sa décision au travailleur et en adresse simultanément copie à l'institution du lieu de résidence.
7. Lorsque le travailleur reprend le travail, il en avise l'institution compétente, s'il est ainsi prévu par la législation que cette institution applique.
8. L'institution compétente verse les prestations en espèces par les moyens appropriés, notamment par mandat-poste international, et en avise l'institution du lieu de résidence et le travailleur. Si les prestations en espèces sont versées par l'institution du lieu de résidence pour le compte de l'institution compétente, celle-ci informe le travailleur de ses droits et indique à l'institution du lieu de résidence le montant des prestations en espèces, les dates auxquelles elles doivent être versées et la durée maximale de leur octroi, telle qu'elle est prévue par la législation de l'État compétent.
9. Deux ou plusieurs États membres ou les autorités compétentes de ces États membres peuvent convenir, après avis de la commission administrative, d'autres modalités d'application.
Application de l'article 55 du règlement
Article 62
Prestations en nature en cas de séjour dans un État membre autre que l'État compétent
1. Pour bénéficier des prestations en nature, le travailleur visé à l'article 14 paragraphe 1 alinéa a) i) ou paragraphe 2 alinéa a) du règlement est tenu de présenter à l'institution du lieu de séjour le certificat prévu à l'article 11 du règlement d'application. Lorsque le travailleur a présenté ce certificat, il est présumé remplir les conditions d'ouverture du droit aux prestations en nature.
2. Pour bénéficier des prestations en nature, le travailleur des transports internationaux visé à l'article 14 paragraphe 1 alinéa b) du règlement, qui se trouve dans l'exercice de son emploi sur le territoire d'un État membre autre que l'État compétent, est tenu de présenter dès que possible, à l'institution du lieu de séjour, une attestation spéciale délivrée par l'employeur ou son préposé au cours du mois civil de sa présentation ou des deux mois civils précédents. Cette attestation indique notamment la date depuis laquelle le travailleur est occupé pour le compte dudit employeur, ainsi que la dénomination et le siège de l'institution compétente. Lorsque le travailleur a présenté cette attestation, il est présumé remplir les conditions d'ouverture du droit aux prestations en nature. Si le travailleur n'est pas en mesure de s'adresser à l'institution du lieu de séjour avant le traitement médical, il bénéficie néanmoins de ce traitement sur présentation de ladite attestation, comme s'il était assuré auprès de cette institution.
3. L'institution du lieu de séjour s'adresse, dans un délai de trois jours, à l'institution compétente pour savoir si le travailleur visé aux paragraphes 1 et 2 satisfait aux conditions d'ouverture du droit aux prestations en nature. Elle est tenue de servir les prestations en nature jusqu'à réception de la réponse de l'institution compétente et au plus pendant un délai de trente jours.
4. L'institution compétente adresse sa réponse à l'institution du lieu de séjour dans un délai de dix jours suivant la réception de la demande de cette institution. Si cette réponse est affirmative, l'institution compétente indique, le cas échéant, la durée maximale d'octroi des prestations en nature telle qu'elle est prévue par la législation qu'elle applique, et l'institution du lieu de séjour continue à servir lesdites prestations.
5. Les prestations en nature servies en vertu de la présomption établie au paragraphe 1 ou au paragraphe 2 font l'objet du remboursement prévu à l'article 36 paragraphe 1 du règlement.
6. Au lieu du certificat ou de l'attestation prévus respectivement aux paragraphes 1 et 2, les travailleurs visés à ces paragraphes peuvent présenter à l'institution du lieu de séjour l'attestation prévue au paragraphe 7.
7. Pour bénéficier des prestations en nature en vertu de l'article 55 paragraphe 1 alinéa a) i) du règlement, sauf dans les cas où est invoquée la présomption établie aux paragraphes 1 ou 2, le travailleur est tenu de présenter à l'institution du lieu de séjour une attestation certifiant qu'il a droit aux prestations en nature. Cette attestation, qui est délivrée par l'institution compétente, si possible avant que le travailleur ne quitte le territoire de l'État membre où il réside, indique notamment, le cas échéant, la durée maximale d'octroi des prestations en nature telle qu'elle est prévue par la législation de l'État compétent. Si le travailleur ne présente pas ladite attestation, l'institution du lieu de séjour s'adresse à l'institution compétente pour l'obtenir.
8. Les dispositions de l'article 60 paragraphes 5, 6 et 9 du règlement d'application sont applicables par analogie.
Article 63
Prestations en nature aux travailleurs en cas de transfert de résidence ou de retour dans le pays de résidence, ainsi qu'aux travailleurs autorisés à se rendre dans un autre État membre pour s'y faire soigner
1. Pour bénéficier des prestations en nature en vertu de l'article 55 paragraphe 1 alinéa b) i) du règlement, le travailleur est tenu de présenter à l'institution du lieu de résidence une attestation certifiant qu'il est autorisé à conserver le bénéfice desdites prestations. Cette attestation qui est délivrée par l'institution compétente, indique notamment, le cas échéant, la durée maximale pendant laquelle les prestations en nature peuvent encore être servies, selon les dispositions de la législation de l'État compétent. L'attestation peut être délivrée après le départ et à la demande du travailleur lorsqu'elle n'a pu être établie antérieurement pour des raisons de force majeure.
2. Les dispositions de l'article 60 paragraphes 5, 6 et 9 du règlement d'application sont applicables par analogie.
3. Les dispositions des paragraphes 1 et 2 sont applicables par analogie pour le service des prestations en nature, dans le cas visé à l'article 55 paragraphe 1 alinéa c) i) du règlement.
Article 64
Prestations en espèces autres que les rentes en cas de séjour dans un État membre autre que l'État compétent
Pour bénéficier des prestations en espèces autres que les rentes en vertu de l'article 55 paragraphe 1 alinéa a) ii) du règlement, les dispositions de l'article 61 du règlement d'application sont applicables par analogie. Toutefois, sans préjudice de l'obligation de présenter un certificat d'incapacité de travail, le travailleur qui séjourne sur le territoire d'un État membre sans y exercer une activité professionnelle n'est pas tenu de présenter l'avis d'arrêt de travail visé à l'article 61 paragraphe 1 du règlement d'application.
Application des articles 52 à 56 du règlement
Article 65
Déclarations, enquêtes et échange d'information entre institutions, relatifs à un accident du travail ou à une maladie professionnelle survenus dans un État membre autre que l'État compétent
1. Lorsque l'accident du travail survient ou lorsque la maladie professionnelle est médicalement constatée pour la première fois, sur le territoire d'un État membre autre que l'État compétent, la déclaration de l'accident du travail ou de la maladie professionnelle doit être effectuée conformément aux dispositions de la législation de l'État compétent, sans préjudice, le cas échéant, de toutes dispositions légales en vigueur sur le territoire de l'État membre où est survenu l'accident du travail ou dans lequel a été faite la première constatation médicale de la maladie profes sionnelle, et qui restent applicables en un tel cas. Cette déclaration est adressée à l'institution compétente et une copie est envoyée à l'institution du lieu de résidence ou de séjour.
2. L'institution de l'État membre sur le territoire duquel l'accident du travail est survenu ou dans lequel la première constatation médicale de la maladie professionnelle a été faite, communique à l'institution compétente, en double exemplaire, les certificats médicaux établis sur ce territoire et, à la demande de cette dernière institution, tous renseignements appropriés.
3. Si, en cas d'accident de trajet survenu sur le territoire d'un État membre autre que l'État compétent, il y a lieu de procéder à une enquête sur le territoire du premier État membre, un enquêteur peut être désigné à cet effet par l'institution compétente, qui en informe les autorités de cet État membre. Ces autorités prêtent leur concours audit enquêteur, en désignant notamment une personne chargée de l'assister pour la consultation des procès-verbaux et de tous autres documents relatifs à l'accident.
4. A l'issue du traitement, un rapport détaillé accompagné de certificats médicaux concernant les conséquences permanentes de l'accident ou de la maladie, en particulier l'état actuel de la victime ainsi que la guérison ou la consolidation des lésions est transmis à l'institution compétente. Les honoraires afférents sont payés par l'institution du lieu de résidence ou par l'institution du lieu de séjour, selon le cas, au tarif appliqué par cette institution à la charge de l'institution compétente.
5. L'institution compétente notifie sur demande à l'institution du lieu de résidence ou à l'institution du lieu de séjour, selon le cas, la décision fixant la date de guérison ou de consolidation des lésions ainsi que, le cas échéant, la décision relative à l'octroi d'une rente.
Article 66
Contestation du caractère professionnel de l'accident ou de la maladie
1. Lorsque l'institution compétente conteste que, dans le cas visé à l'article 52 ou à l'article 55 paragraphe 1 du règlement, la législation relative aux accidents du travail ou aux maladies professionnelles est applicable, elle en avise immédiatement l'institution du lieu de résidence ou l'institution du lieu de séjour ayant servi les prestations en nature qui sont alors considérées comme relevant de l'assurance-maladie et continuent à être servies à ce titre au vu des certificats ou des attestations visés aux articles 20 et 21 du règlement d'application.
2. Lorsqu'une décision définitive est intervenue à ce sujet, l'institution compétente en avise immédiatement l'institution du lieu de résidence ou l'institution du lieu de séjour ayant servi les prestations en nature. Cette institution continue de servir ces prestations en nature au titre de l'assurance-maladie, si le travailleur y a droit, au cas où il ne s'agit pas d'un accident du travail ou d'une maladie professionnelle. Dans le cas contraire, les prestations en nature, dont le travailleur a bénéficié au titre de l'assurance-maladie, sont considérées comme prestations d'accident du travail ou de maladie professionnelle.
Application de l'article 57 du règlement
Article 67
Procédure en cas d'exposition au risque de maladie professionnelle dans plusieurs États membres
1. Dans le cas visé à l'article 57 paragraphe 1 du règlement, la déclaration de la maladie professionnelle est transmise soit à l'institution compétente en matière de maladies professionnelles de l'État membre sous la législation duquel la victime a exercé en dernier lieu une activité susceptible de provoquer la maladie considérée, soit à l'institution du lieu de résidence, qui transmet la déclaration à ladite institution compétente.
2. Si l'institution compétente visée au paragraphe 1 constate qu'une activité susceptible de provoquer la maladie professionnelle considérée a été exercée en dernier lieu sous la législation d'un autre État membre, elle transmet la déclaration et les pièces qui l'accompagnent à l'institution correspondante de cet État membre.
3. Lorsque l'institution de l'État membre sous la législation duquel la victime a exercé en dernier lieu une activité susceptible de provoquer la maladie professionnelle considérée, constate que la victime ou ses survivants ne satisfont pas aux conditions de cette législation, compte tenu des dispositions de l'article 57 paragraphe 2 et paragraphe 3 alinéas a) et b) du règlement, ladite institution:
a) transmet sans délai à l'institution de l'État membre sous la législation duquel la victime a exercé précédemment une activité susceptible de provoquer la maladie professionnelle considérée, la déclaration et toutes les pièces qui l'accompagnent, y compris les constatations et rapports des expertises médicales auxquelles la première institution a procédé, ainsi qu'une copie de la décision visée sous b);
b) notifie simultanément à l'intéressé sa décision, en indiquant notamment les raisons qui motivent le refus des prestations, les voies et délais de recours, ainsi que la date à laquelle le dossier a été transmis à l'institution visée sous a).
4. Il y a lieu, le cas échéant, de remonter, selon la même procédure, jusqu'à l'institution correspondante de l'État membre sous la législation duquel la victime a exercé en premier lieu une activité susceptible de provoquer la maladie professionnelle considérée.
Article 68
Échange d'information entre institutions en cas de recours contre une décision de rejet - Versement d'avances en cas d'un tel recours
1. En cas d'introduction d'un recours contre une décision de rejet prise par l'institution de l'un des États membres sous la législation desquels la victime a exercé une activité susceptible de provoquer la maladie professionnelle considérée, cette institution est tenue d'en informer l'institution à laquelle la déclaration a été transmise, selon la procédure prévue à l'article 67 paragraphe 3 du règlement d'application, et de l'aviser ultérieurement de la décision définitive intervenue.
2. Si le droit aux prestations est ouvert au titre de la législation que cette dernière institution applique, compte tenu des dispositions de l'article 57 paragraphe 2 et paragraphe 3 alinéas a) et b) du règlement, cette institution verse des avances dont le montant est déterminé, le cas échéant, après consultation de l'institution contre la décision de laquelle le recours a été introduit. Cette dernière institution rembourse le montant des avances versées si, à la suite du recours, elle est tenue de servir les prestations. Ce montant est alors retenu sur le montant des prestations dues à l'intéressé.
Article 69
Répartition de la charge des prestations en espèces en cas de pneumoconiose sclérogène
Pour l'application de l'article 57 paragraphe 3 alinéa c) du règlement, les règles suivantes sont applicables:
a) l'institution compétente de l'État membre au titre de la législation duquel les prestations en espèces sont octroyées en vertu de l'article 57 paragraphe 1 du règlement, désignée par le terme "institution chargée du versement des prestations en espèces", utilise un formulaire comportant notamment le relevé et la récapitulation de l'ensemble des périodes d'assurance (assurance-vieillesse) accomplies par la victime sous la législation de chacun des États membres en cause;
b) l'institution chargée du versement des prestations en espèces transmet ce formulaire à toutes les institutions d'assurance-vieillesse de ces États membres auxquelles la victime a été affiliée; chacune de ces institutions porte sur le formulaire les périodes d'assurance (assurance-vieillesse) accomplies sous la législation qu'elle applique et le retourne à l'institution chargée du versement des prestations en espèces;
c) l'institution chargée du versement des prestations en espèces procède alors à la répartition des charges entre elle-même et les autres institutions compétentes en cause; elle leur notifie, pour accord, cette répartition avec les justifications appropriées notamment quant au montant des prestations en espèces octroyées et au calcul des pourcentages de répartition;
d) à la fin de chaque année civile, l'institution chargée du versement des prestations en espèces transmet aux autres institutions compétentes en cause un état des prestations en espèces versées au cours de l'exercice considéré, en indiquant le montant dû par chacune d'elles, selon la répartition prévue sous c); chacune de ces institutions rembourse le montant dû à l'institution chargée du versement des prestations en espèces dès que possible et au plus tard dans un délai de trois mois.
Application de l'article 58 paragraphe 3 du règlement
Article 70
Attestation relative aux membres de la famille à prendre en considération pour le calcul des prestations en espèces, y compris les rentes
1. Pour bénéficier des dispositions de l'article 58 paragraphe 3 du règlement, le requérant est tenu de présenter une attestation relative aux membres de sa famille ayant leur résidence sur le territoire d'un État membre autre que celui où se trouve l'institution chargée de liquider les prestations en espèces.
Cette attestation est délivrée par l'institution d'assurance-maladie du lieu de résidence des membres de la famille ou par une autre institution désignée par l'autorité compétente de l'État membre sur le territoire duquel ils ont leur résidence. Les dispositions de l'article 25 paragraphe 2 deuxième et troisième alinéas du règlement d'application sont applicables par analogie.
Au lieu de l'attestation prévue au premier alinéa, l'institution chargée de liquider les prestations en espèces peut exiger du requérant des documents récents d'état-civil relatifs aux membres de sa famille ayant leur résidence sur le territoire d'un État membre autre que celui où se trouve ladite institution.
2. Dans le cas visé au paragraphe 1, si la législation qu'applique l'institution en cause exige que les membres de la famille habitent sous le même toit que le requérant, le fait que ces membres de la famille, lorsqu'ils ne satisfont pas à cette condition, sont néanmoins à la charge principale du requérant, doit être établi par des documents prouvant la transmission régulière d'une partie du salaire.
Application de l'article 60 du règlement
Article 71
Aggravation d'une maladie professionnelle
1. Dans les cas visés à l'article 60 paragraphe 1 du règlement, le travailleur est tenu de fournir à l'institution de l'État membre auprès de laquelle il fait valoir des droits à prestations tous renseignements relatifs aux prestations octroyées antérieurement pour la maladie professionnelle considérée. Cette institution peut s'adresser à toute autre institution qui a été compétente antérieurement pour obtenir les renseignements qu'elle estime nécessaires.
2. Dans le cas visé à l'article 60 paragraphe 1 alinéa c) du règlement, l'institution compétente tenue de verser les prestations en espèces notifie à l'autre institution en cause, pour accord, le montant dont cette dernière institution doit supporter la charge, à la suite de l'aggravation, avec les justifications appropriées. A la fin de chaque année civile, la première institution adresse à la seconde un état des prestations en espèces versées au cours de l'exercice considéré, en indiquant le montant dû par cette dernière institution, qui le rembourse dès que possible et au plus tard dans un délai de trois mois.
3. Dans le cas visé à l'article 60 paragraphe 2 alinéa b) première phrase du règlement, l'institution chargée du versement des prestations en espèces notifie aux institutions compétentes en cause, pour accord, les modifications apportées à la répartition antérieure des charges, avec les justifications appropriées.
4. Dans le cas visé à l'article 60 paragraphe 2 alinéa b) deuxième phrase du règlement, les dispositions du paragraphe 2 sont applicables par analogie.
Application de l'article 61 paragraphe 5 du règlement
Article 72
Appréciation du degré d'incapacité en cas d'accident du travail ou de maladie professionnelle survenus antérieurement
1. Pour l'appréciation du degré d'incapacité, dans le cas visé à l'article 61 paragraphe 5 du règlement, le travailleur est tenu de fournir à l'institution compétente de l'État membre à la législation duquel il était soumis lors de la survenance de l'accident du travail ou de la première constatation médicale de la maladie professionnelle, tous renseignements relatifs aux accidents du travail ou aux maladies professionnelles dont il a été victime antérieurement, alors qu'il était soumis à la législation de tout autre État membre, quel que soit le degré d'incapacité provoqué par ces cas antérieurs.
2. L'institution compétente tient compte, conformément aux dispositions de la législation qu'elle applique, pour l'ouverture du droit et la détermination du montant des prestations, du degré d'incapacité provoqué par ces cas antérieurs.
3. L'institution compétente peut s'adresser à toute autre institution qui a été compétente antérieurement pour obtenir les renseignements qu'elle estime nécessaires.
Lorsqu'une incapacité de travail antérieure a été provoquée par un accident survenu alors que le travailleur était soumis à la législation d'un État membre qui ne fait pas de distinction selon l'origine de l'incapacité de travail, l'institution compétente pour l'incapacité de travail antérieure ou l'organisme désigné par l'autorité compétente de l'État membre en cause est tenu, à la demande de l'institution compétente d'un autre État membre, de fournir des indications sur le degré de l'incapacité de travail antérieure ainsi que, dans la mesure du possible, des renseignements permettant de déterminer si l'incapacité était la suite d'un accident du travail au sens de la législation appliquée par l'institution du second État membre. Si tel est le cas, les dispositions du paragraphe 2 sont applicables par analogie.
Application de l'article 62 paragraphe 1 du règlement
Article 73
Institutions auxquelles peuvent s'adresser les travailleurs des mines et des établissements assimilés en cas de séjour ou de résidence dans un État membre autre que l'État compétent
1. Dans les cas visés à l'article 62 paragraphe 1 du règlement et lorsque, dans le pays de séjour ou de résidence, les prestations prévues par le régime d'assurance accidents du travail et maladies professionnelles dont relèvent les travailleurs manuels de l'industrie de l'acier, sont équivalentes à celles prévues par le régime spécial pour les travailleurs des mines et des établissements assimilés, les travailleurs de cette catégorie peuvent s'adresser à l'institution la plus proche sur le territoire de l'État membre où ils ont leur séjour ou leur résidence, désignée à l'annexe 3 du règlement d'application, même si celle-ci est une institution du régime applicable aux travailleurs manuels de l'industrie de l'acier qui est alors tenue de servir ces prestations.
2. Lorsque les prestations prévues par le régime spécial pour les travailleurs des mines et des établissements assimilés sont plus avantageuses, ces travailleurs ont la faculté de s'adresser soit à l'institution chargée d'appliquer ce régime, soit à l'institution la plus proche sur le territoire de l'État membre où ils ont leur séjour ou leur résidence appliquant le régime des travailleurs manuels de l'industrie de l'acier. Dans ce dernier cas, l'institution en question est tenue d'attirer l'attention du travailleur sur le fait qu'en s'adressant à l'institution chargée d'appliquer le régime spécial précité, il obtiendra des prestations plus avantageuses; elle doit, en outre, lui indiquer la dénomination et l'adresse de cette institution.
Application de l'article 62 paragraphe 2 du règlement
Article 74
Prise en compte de la période pendant laquelle des prestations ont déjà été servies par l'institution d'un autre État membre
Pour l'application des dispositions de l'article 62 paragraphe 2 du règlement, l'institution d'un État membre appelée à servir des prestations peut demander à l'institution d'un autre État membre de lui communiquer des renseignements relatifs à la période pendant laquelle cette dernière institution a déjà servi des prestations pour le même cas d'accident du travail ou de maladie professionnelle.
Introduction et instruction des demandes de rentes, à l'exclusion des rentes de maladies professionnelles visées à l'article 57 du règlement
Article 75
1. Pour bénéficier d'une rente ou d'une allocation supplémentaire au titre de la législation d'un État membre, le travailleur ou ses survivants résidant sur le territoire d'un autre État membre sont tenus d'adresser une demande soit à l'institution compétente, soit à l'institution du lieu de résidence qui la transmet à l'institution compétente. L'introduction de la demande est soumise aux règles suivantes:
a) la demande doit être accompagnée des pièces justificatives requises et établie sur le formulaire prévu par la législation qu'applique l'institution compétente;
b) l'exactitude des renseignements donnés par le requérant doit être établie par des pièces officielles annexées au formulaire de demande, ou confirmée par les organes compétents de l'État membre sur le territoire duquel le requérant réside.
2. L'institution compétente notifie sa décision au requérant directement ou par l'intermédiaire de l'organisme de liaison de l'État compétent; elle adresse copie de cette décision à l'organisme de liaison de l'État membre sur le territoire duquel réside le requérant.
Contrôle administratif et médical
Article 76
1. Le contrôle administratif et médical, ainsi que les examens médicaux prévus en cas de révision des rentes sont effectués à la demande de l'institution compétente, par l'institution de l'État membre sur le territoire duquel se trouve le bénéficiaire, selon les modalités prévues par la législation que cette dernière institution applique. Toutefois, l'institution compétente conserve la faculté de faire procéder à l'examen du bénéficiaire par un médecin de son choix.
2. Toute personne à laquelle une rente est servie, pour elle-même ou pour un orphelin est tenue d'informer l'institution débitrice de tout changement dans sa situation ou dans celle de l'orphelin, susceptible de modifier le droit à la rente.
Paiement des rentes
Article 77
Le paiement des rentes dues par l'institution d'un État membre à des titulaires ayant leur résidence sur le territoire d'un autre État membre est effectué conformément aux dispositions des articles 53 à 58 du règlement d'application.
CHAPITRE 5
ALLOCATIONS DE DÉCÈS
Application des articles 64, 65 et 66 du règlement
Article 78
Introduction de la demande d'allocation
Pour bénéficier d'une allocation de décès en vertu de la législation d'un État membre autre que celui sur le territoire duquel il réside, le requérant est tenu d'adresser sa demande soit à l'institution compétente, soit à l'institution du lieu de résidence.
La demande doit être accompagnée des pièces justificatives requises par la législation qu'applique l'institution compétente.
L'exactitude des renseignements donnés par le requérant doit être établie par des pièces officielles annexées à la demande, ou confirmée par les organes compétents de l'État membre sur le territoire duquel le requérant réside.
Article 79
Attestation des périodes d'assurance
1. Pour bénéficier des dispositions de l'article 64 du règlement, le requérant est tenu de présenter à l'institution compétente une attestation mentionnant les périodes d'assurance accomplies par le travailleur sous la législation à laquelle il a été soumis en dernier lieu.
2. Cette attestation est délivrée, à la demande du requérant, par l'institution d'assurance-maladie ou l'institution d'assurance-vieillesse, selon le cas, à laquelle le travailleur a été affilié en dernier lieu. Si le requérant ne présente pas ladite attestation, l'institution compétente s'adresse à l'une ou à l'autre des institutions précitées pour l'obtenir.
3. Les dispositions des paragraphes 1 et 2 sont applicables par analogie, s'il est nécessaire de tenir compte de périodes d'assurance accomplies antérieurement sous la législation de tout autre État membre, pour satisfaire aux conditions requises par la législation de l'État compétent.
CHAPITRE 6
PRESTATIONS DE CHÔMAGE
Application de l'article 67 du règlement
Article 80
Attestation des périodes d'assurance ou d'emploi
1. Pour bénéficier des dispositions de l'article 67 paragraphes 1, 2 ou 4 du règlement, l'intéressé est tenu de présenter à l'institution compétente une attestation mentionnant les périodes d'assurance ou d'emploi accomplies sous la législation à laquelle il a été soumis antérieurement en dernier lieu, ainsi que tous renseignements complémentaires requis par la législation que cette institution applique.
2. Cette attestation est délivrée, à la demande de l'intéressé soit par l'institution compétente en matière de chômage de l'État membre à la législation duquel il a été soumis antérieurement en dernier lieu, soit par une autre institution désignée par l'autorité compétente dudit État membre. S'il ne présente pas ladite attestation, l'institution compétente s'adresse à l'une ou à l'autre des institutions précitées pour l'obtenir.
3. Les dispositions des paragraphes 1 et 2 sont applicables par analogie s'il est nécessaire de tenir compte de périodes d'assurance ou d'emploi accomplies antérieurement sous la législation de tout autre État membre, pour satisfaire aux conditions requises par la législation de l'État compétent.
Application de l'article 68 du règlement
Article 81
Attestation pour le calcul des prestations
Pour le calcul des prestations incombant à une institution visée à l'article 68 paragraphe 1 du règlement, si l'intéressé n'a pas exercé son dernier emploi pendant quatre semaines au moins sur le territoire de l'État membre où se trouve cette institution, il est tenu de lui présenter une attestation indiquant la nature du dernier emploi exercé sur le territoire d'un autre État membre pendant quatre semaines au moins, ainsi que la branche économique dans laquelle cet emploi a été exercé. Si l'intéressé ne présente pas cette attestation, ladite institution s'adresse, pour l'obtenir, soit à l'institution compétente en matière de chômage de ce dernier État membre à laquelle il a été affilié en dernier lieu, soit à une autre institution désignée par l'autorité compétente de cet État membre.
Article 82
Attestation relative aux membres de la famille à prendre en considération pour le calcul des prestations
1. Pour bénéficier des dispositions de l'article 68 paragraphe 2 du règlement, l'intéressé est tenu de présenter à l'institution compétente une attestation relative aux membres de sa famille ayant leur résidence sur le territoire d'un État membre autre que celui où se trouve ladite institution.
2. Cette attestation est délivrée par l'institution désignée par l'autorité compétente de l'État membre sur le territoire duquel ces membres de la famille résident. Elle doit certifier que les membres de la famille ne sont pas pris en considération pour le calcul des prestations de chômage dues à une autre personne au titre de la législation dudit État membre. L'attestation est valable pendant un délai de douze mois suivant la date de sa délivrance. Elle peut être renouvelée; dans ce cas, la durée de sa validité court à partir de la date de son renouvellement. L'intéressé est tenu de notifier immédiatement à l'institution compétente tout fait nécessitant une modification de ladite attestation. Une telle modification prend effet à compter du jour où ce fait s'est produit.
Application de l'article 69 du règlement
Article 83
Conditions et limites du maintien du droit aux prestations lorsque le chômeur se rend dans un autre État membre
1. Pour conserver le bénéfice des prestations, le chômeur visé à l'article 69 paragraphe 1 du règlement est tenu de présenter à l'institution du lieu où il s'est rendu une attestation par laquelle l'institution compétente certifie qu'il continue à avoir droit aux prestations aux conditions fixées au paragraphe 1 alinéa b) dudit article. L'institution compétente indique notamment dans cette attestation:
a) le montant de la prestation qui est à verser au chômeur selon la législation de l'État compétent;
b) la date à laquelle le chômeur a cessé d'être à la disposition des services de l'emploi de l'État compétent;
c) le délai accordé conformément à l'article 69 paragraphe 1 alinéa b) du règlement pour l'inscription comme demandeur d'emploi dans l'État membre où le chômeur s'est rendu;
d) la période maximum pendant laquelle le droit aux prestations peut être conservé conformément à l'article 69 paragraphe 1 alinéa c) du règlement;
e) les faits susceptibles de modifier le droit aux prestations.
2. Le chômeur qui a l'intention de se rendre dans un autre État membre en vue d'y chercher un emploi est tenu de solliciter l'attestation visée au paragraphe 1 avant son départ. Si le chômeur ne présente pas ladite attestation, l'institution du lieu où il s'est rendu s'adresse à l'institution compétente pour l'obtenir. Les services de l'emploi de l'État compétent doivent s'assurer que le chômeur a été informé des obligations qui lui incombent en vertu de l'article 69 du règlement et du présent article.
3. L'institution du lieu où le chômeur s'est rendu avise l'institution compétente de la date d'inscription du chômeur et de celle du début du versement des prestations et verse les prestations de l'État compétent selon les modalités prévues par la législation de l'État membre où le chômeur s'est rendu.
L'institution du lieu où le chômeur s'est rendu procède ou fait procéder au contrôle comme s'il s'agissait d'un chômeur bénéficiaire de prestations en vertu de la législation qu'elle applique. Dès qu'elle en a connaissance, elle informe l'institution compétente de la survenance de tout fait visé au paragraphe 1 alinéa e) et, dans les cas où la prestation doit être suspendue ou supprimée, arrête immédiatement le versement de la prestation. L'institution compétente lui indique sans délai dans quelle mesure et à partir de quelle date les droits du chômeur sont modifiés par ce fait. Le versement des prestations ne peut être repris, le cas échéant, qu'après réception de ces indications. Dans le cas où la prestation doit être réduite, l'institution du lieu où s'est rendu le chômeur continue à lui verser une part réduite de la prestation sous réserve de régularisation, après réception de la réponse de l'institution compétente.
4. Deux ou plusieurs États membres ou les autorités compétentes de ces États membres peuvent convenir, après avis de la commission administrative, d'autres modalités d'application.
Application de l'article 71 du règlement
Article 84
Chômeurs qui, au cours de leur dernier emploi, résidaient dans un État membre autre que l'État compétent
1. Dans les cas visés à l'article 71 paragraphe 1 alinéa a) ii) et alinéa b) ii) première phrase du règlement, l'institution du lieu de résidence est considérée comme l'institution compétente pour l'application des dispositions de l'article 80 du règlement d'application.
2. Pour bénéficier des dispositions de l'article 71 paragraphe 1 alinéa b) ii) du règlement, le chômeur est tenu de présenter à l'institution du lieu de sa résidence, outre l'attestation visée à l'article 80 du règlement d'application, une attestation de l'institution de l'État membre à la législation duquel il a été soumis en dernier lieu, indiquant qu'il n'a pas droit aux prestations en vertu de l'article 69 du règlement.
3. Pour l'application des dispositions de l'article 71 paragraphe 2 du règlement, l'institution du lieu de résidence demande à l'institution compétente tous renseignements relatifs aux droits du chômeur à l'égard de cette dernière institution.
CHAPITRE 7
PRESTATIONS ET ALLOCATIONS FAMILIALES
Application de l'article 72 du règlement
Article 85
Attestation des périodes d'emploi
1. Pour bénéficier des dispositions de l'article 72 du règlement, l'intéressé est tenu de présenter à l'institution compétente une attestation mentionnant les périodes d'emploi accomplies sous la législation à laquelle il a été soumis antérieurement en dernier lieu.
2. Cette attestation est délivrée, à la demande de l'intéressé, soit par l'institution compétente en matière de prestations familiales de l'État membre à laquelle il a été affilié antérieurement en dernier lieu, soit par une autre institution désignée par l'autorité compétente dudit État membre. S'il ne présente pas ladite attestation, l'institution compétente s'adresse à l'une ou à l'autre des institutions précitées pour l'obtenir, à moins que l'institution d'assurance-maladie ne soit en mesure de lui communiquer copie de l'attestation prévue à l'article 16 paragraphe 1 du règlement d'application.
3. Les dispositions des paragraphes 1 et 2 sont applicables par analogie, s'il est nécessaire de tenir compte de périodes d'emploi accomplies antérieurement sous la législation de tout autre État membre, pour satisfaire aux conditions requises par la législation de l'État compétent.
Application de l'article 73 paragraphe 1 et de l'article 75 paragraphe 1 alinéas a) et b) du règlement
Article 86
Travailleurs soumis à la législation d'un État membre autre que la France
1. Pour bénéficier des prestations familiales, conformément à l'article 73 paragraphe 1 du règlement, le travailleur est tenu d'adresser une demande à l'institution compétente, le cas échéant par l'intermédiaire de son employeur.
2. Le travailleur est tenu de produire, à l'appui de sa demande, un état de famille délivré par les autorités compétentes en matière d'état civil du pays de rési dence des membres de la famille. Cet état de famille doit être renouvelé une fois par an.
3. A l'appui de sa demande, le travailleur est égale ment tenu de fournir des renseignements permettant d'individualiser la personne entre les mains de laquelle les prestations familiales sont à payer dans le pays de résidence (nom, prénom, adresse complète), si la législation de l'État compétent prévoit que les prestations familiales peuvent ou doivent être payées à une autre personne que le travailleur.
4. Les autorités compétentes de deux ou plusieurs États membres peuvent convenir de modalités particulières pour le paiement des prestations familiales, notamment en vue de faciliter l'application de l'article 75 paragraphe 1 alinéas a) et b) du règlement. Ces accords sont communiqués à la commission administrative.
5. Le travailleur est tenu d'informer, le cas échéant par l'intermédiaire de son employeur, l'institution compétente:
- de tout changement dans la situation des membres de sa famille susceptible de modifier le droit aux prestations familiales,
- de toute modification du nombre des membres de sa famille pour lesquels les prestations familiales sont dues,
- de tout transfert de résidence ou de séjour de ces membres de la famille,
- de tout exercice d'une activité professionnelle au titre de laquelle des prestations familiales sont également dues en vertu de la législation de l'État membre sur le territoire duquel les membres de la famille ont leur résidence.
Application de l'article 73 paragraphe 2 du règlement
Article 87
Travailleurs soumis à la législation française
1. Pour bénéficier des allocations familiales conformément à l'article 73 paragraphe 2 du règlement, le travailleur est tenu d'adresser une demande à l'institution compétente, qui lui délivre une attestation certifiant qu'il remplit les conditions relatives à l'emploi auxquelles la législation française subordonne l'ouverture du droit aux allocations familiales. A cette occasion, le travailleur est tenu de signer une déclaration certifiant qu'aucun droit à allocations familiales n'est ouvert en vertu de la législation du pays de résidence des membres de la famille, au titre d'une activité professionnelle.
Dans les cas où la législation française prévoit que le droit aux allocations familiales s'ouvre pour une durée correspondant à la durée des périodes d'emploi, l'attestation mentionne la durée d'emploi accomplie pendant la période considérée.
Les membres de la famille sont inscrits auprès de l'institution du lieu de leur résidence au vu de cette attestation et des pièces justificatives requises en vertu de la législation que cette institution applique pour l'octroi des allocations familiales.
Si les membres de la famille ne présentent pas ladite attestation, l'institution du lieu de résidence s'adresse à l'institution compétente pour l'obtenir.
2. L'attestation visée au paragraphe 1 reste valable pendant un délai de trois mois suivant la date de sa délivrance et doit être renouvelée d'office tous les trois mois par l'institution compétente.
3. Si le travailleur a la qualité de travailleur saisonnier, l'attestation visée au paragraphe 1 est valable pendant toute la durée prévue du travail saisonnier, à moins que l'institution compétente ne notifie entre temps son annulation à l'institution du lieu de résidence.
4. Si la législation de l'État membre sur le territoire duquel résident les membres de la famille prévoit l'octroi d'allocations familiales mensuelles ou trimestrielles, alors que la législation française prévoit que le droit aux allocations familiales s'ouvre pour une durée correspondant à la durée d'emploi accomplie, les allocations familiales sont octroyées au prorata de cette durée par rapport à la durée prévue par la législation du pays de résidence des membres de la famille.
5. Si la législation de l'État membre sur le territoire duquel résident les membres de la famille prévoit l'octroi des allocations pour un nombre de journées correspondant aux journées d'emploi accomplies, alors que la législation française prévoit que le droit aux allocations familiales s'ouvre pour un mois, les allocations familiales sont octroyées pour un mois.
6. Dans les cas visés aux paragraphes 4 et 5, lorsque les périodes d'emploi accomplies sous la législation française sont exprimées en unités différentes de celles qui servent au calcul des allocations familiales en vertu de la législation de l'État membre sur le territoire duquel résident les membres de la famille, la conversion s'effectue conformément aux dispositions de l'article 15 paragraphe 3 du règlement d'application.
7. L'institution compétente informe immédiatement l'institution du lieu de résidence des membres de la famille de la date à laquelle le travailleur cesse d'avoir droit aux allocations familiales ou transfère sa résidence du territoire d'un État membre sur celui d'un autre État membre.
L'institution du lieu de résidence des membres de la famille peut demander en tout temps à l'institution compétente de lui fournir tous renseignements relatifs au droit aux allocations familiales du travailleur.
Si l'institution compétente l'estime nécessaire, l'institution du lieu de résidence procède, à sa demande, à la vérification de la déclaration visée au premier alinéa du paragraphe 1.
8. Les membres de la famille sont tenus d'informer l'institution du lieu de leur résidence de tout changement dans leur situation susceptible de modifier le droit aux allocations familiales, notamment de tout transfert de leur résidence.
Application de l'article 74 paragraphe 1 du règlement
Article 88
Chômeurs soumis à la législation d'un État membre autre que la France
Les dispositions de l'article 86 du règlement d'application sont applicables par analogie aux chômeurs visés à l'article 74 paragraphe 1 du règlement.
Application de l'article 74 paragraphe 2 du règlement
Article 89
Chômeurs soumis à la législation française
1. Pour bénéficier des allocations familiales sur le territoire de l'État membre où ils résident, les membres de la famille visés à l'article 74 paragraphe 2 du règlement sont tenus de présenter à l'institution du lieu de leur résidence une attestation certifiant que le chômeur bénéficie de prestations de chômage au titre de la législation française.
Cette attestation est délivrée par l'institution compétente française en matière de chômage ou par l'institution désignée par l'autorité compétente française, à la demande du chômeur qui est tenu de signer une déclaration certifiant qu'aucun droit aux allocations familiales n'est ouvert en vertu de la législation du pays de résidence des membres de la famille, au titre d'une activité professionnelle.
Si les membres de la famille ne présentent pas ladite attestation, l'institution du lieu de résidence s'adresse à l'institution compétente pour l'obtenir.
2. Les dispositions de l'article 87 paragraphes 2 à 8 du règlement d'application sont applicables par analogie.
CHAPITRE 8
PRESTATIONS POUR ENFANTS A CHARGE DE TITULAIRES DE PENSIONS OU DE RENTES ET POUR ORPHELINS
Application des articles 77, 78 et 79 du règlement
Article 90
1. Pour bénéficier des prestations en vertu de l'article 77 ou de l'article 78 du règlement, le requérant est tenu d'adresser une demande à l'institution du lieu de sa résidence, selon les modalités prévues par la législation que cette institution applique.
2. Toutefois, si le requérant ne réside pas sur le territoire de l'État membre où se trouve l'institution compétente, il peut adresser sa demande soit à l'institution compétente, soit à l'institution du lieu de sa résidence, qui transmet alors la demande à l'institution compétente, en indiquant la date à laquelle elle a été introduite. Cette date est considérée comme la date d'introduction de la demande auprès de l'institution compétente.
3. Si l'institution compétente visée au paragraphe 2 constate que le droit n'est pas ouvert en vertu des dispositions de la législation qu'elle applique, elle transmet sans délai cette demande accompagnée de tous les documents et renseignements nécessaires à l'institution de l'État membre sous la législation duquel le travailleur a accompli la plus longue de ses périodes d'assurance.
Il y a lieu de remonter, le cas échéant, dans les mêmes conditions jusqu'à l'institution de l'État membre sous la législation duquel le travailleur a accompli la plus courte de ses périodes d'assurance.
4. La commission administrative détermine, en tant que de besoin, les modalités complémentaires nécessaires pour l'introduction des demandes de prestations.
Article 91
1. Le paiement des prestations dues en vertu de l'article 77 ou de l'article 78 du règlement est effectué conformément aux dispositions des articles 53 à 58 du règlement d'application.
2. Les autorités compétentes des États membres désignent, en tant que de besoin, l'institution compétente pour le versement des prestations dues en vertu de l'article 77 ou de l'article 78 du règlement.
Article 92
Toute personne à laquelle des prestations sont versées en vertu de l'article 77 ou de l'article 78 du règlement, pour les enfants d'un titulaire de pension ou de rente ou pour des orphelins, est tenue d'informer l'institution débitrice de ces prestations:
- de tout changement dans la situation des enfants ou orphelins susceptible de modifier le droit aux prestations,
- de toute modification du nombre des enfants ou orphelins pour lesquels des prestations sont dues,
- de tout transfert de résidence des enfants ou orphelins,
- de tout exercice d'une activité professionnelle ouvrant droit à des prestations ou allocations familiales pour ces enfants ou orphelins.
TITRE V
DISPOSITIONS FINANCIÈRES
Article 93
Remboursement des prestations d'assurance maladie-maternité autres que celles visées aux articles 94 et 95 du règlement d'application
1. Le montant effectif des prestations en nature servies en vertu de l'article 19 paragraphes 1 et 2 du règlement aux travailleurs et aux membres de leur famille qui résident sur le territoire du même État membre, ainsi que des prestations en nature servies en vertu de l'article 22, de l'article 25 paragraphes 1, 3 et 4, de l'article 26, de l'article 29 paragraphe 1 ou de l'article 31 du règlement, est remboursé par l'institution compétente à l'institution qui a servi lesdites prestations, tel qu'il ressort de la comptabilité de cette dernière institution.
2. Dans les cas visés à l'article 29 paragraphe 1 et à l'article 31 du règlement, et pour l'application du paragraphe 1, l'institution du lieu de résidence du titulaire de pension ou de rente est considérée comme l'institution compétente.
3. Si le montant effectif des prestations visées au paragraphe 1 ne ressort pas de la comptabilité de l'institution qui les a servies, le montant à rembourser est déterminé, à défaut d'un accord conclu en vertu du paragraphe 6, sur la base d'un forfait établi à partir de toutes les références appropriées, tirées des données disponibles. La commission administrative apprécie les bases servant au calcul des forfaits et en arrête le montant.
4. Des tarifs supérieurs à ceux qui sont applicables aux prestations en nature servies aux travailleurs soumis à la législation appliquée par l'institution ayant servi les prestations visées au paragraphe 1 ne peuvent être pris en compte pour le remboursement.
5. Les dispositions des paragraphes 1 et 2 sont applicables par analogie au remboursement des prestations en espèces versées conformément aux dispositions de l'article 18 paragraphe 8 deuxième phrase du règlement d'application.
6. Deux ou plusieurs États membres ou les autorités compétentes de ces États membres peuvent convenir, après avis de la commission administrative, d'autres modalités d'évaluation des montants à rembourser, notamment sur la base de forfaits.
Article 94
Remboursement des prestations en nature d'assurance maladie-maternité servies aux membres de la famille d'un travailleur qui ne résident pas dans le même État membre que ce dernier
1. Le montant des prestations en nature servies en vertu de l'article 19 paragraphe 2 du règlement aux membres de la famille qui ne résident pas sur le territoire du même État membre que le travailleur, est remboursé par les institutions compétentes aux institutions qui ont servi lesdites prestations, sur la base d'un forfait aussi proche que possible des dépenses réelles, établi pour chaque année civile.
2. Le forfait est établi en multipliant le coût moyen annuel par famille par le nombre moyen annuel de familles à prendre en compte, et en appliquant au résultat un abattement de vingt pour cent.
3. Les éléments de calcul nécessaires à l'établissement dudit forfait sont déterminés selon les règles suivantes.
a) le coût moyen annuel par famille est obtenu pour chaque État membre, en divisant les dépenses annuelles afférentes au total des prestations en nature servies par les institutions de cet État membre à l'ensemble des membres de la famille des travailleurs soumis à la législation dudit État membre dans les régimes de sécurité sociale à prendre en considération, par le nombre moyen annuel de ces travailleurs ayant des membres de la famille; les régimes de sécurité sociale à prendre en considération à cet effet sont mentionnés à l'annexe 9;
b) le nombre moyen annuel de familles à prendre en considération est égal, dans les relations entre les institutions de deux États membres, au nombre moyen annuel des travailleurs soumis à la législation de l'un de ces États membres et dont les membres de la famille sont admis à bénéficier de prestations en nature à servir par une institution de l'autre État membre.
4. Le nombre de familles à prendre en considération, conformément aux dispositions du paragraphe 3 sous b) est établi au moyen d'un inventaire tenu à cet effet par l'institution du lieu de résidence, sur la base des documents justificatifs des droits des intéressés fournis par l'institution compétente. En cas de litige, les observations des institutions en cause sont soumises à la commission des comptes visée à l'article 101 paragraphe 3 du règlement d'application.
5. La commission administrative fixe les méthodes et les modalités de détermination des éléments de calcul visés aux paragraphes 3 et 4.
6. Deux ou plusieurs États membres ou les autorités compétentes de ces États membres peuvent convenir, après avis de la commission administrative, d'autres modalités d'évaluation des montants à rembourser.
Article 95
Remboursement des prestations en nature de l'assurance maladie-maternité servies aux titulaires de pensions ou de rentes et aux membres de leur famille n'ayant pas droit à prestations au titre de la législation de l'État membre où ils résident
1. Le montant des prestations en nature servies en vertu de l'article 28 paragraphe 1 du règlement est remboursé par les institutions compétentes aux institutions qui ont servi lesdites prestations, sur la base d'un forfait aussi proche que possible des dépenses réelles.
2. Le forfait est établi en multipliant le coût moyen annuel par titulaire de pension ou de rente, par le nombre moyen annuel des titulaires de pension ou de rente à prendre en considération et en appliquant au résultat un abattement de vingt pour cent.
3. Les éléments de calcul nécessaires à l'établissement dudit forfait sont déterminés selon les règles suivantes:
a) le coût moyen annuel par titulaire de pension ou de rente est obtenu, pour chaque État membre, en divisant les dépenses annuelles afférentes au total des prestations en nature servies par les institutions de cet État membre à l'ensemble des titulaires de pension ou de rente dues en vertu de la législation dudit État membre dans les régimes de sécurité sociale à prendre en considération ainsi qu'aux membres de leur famille, par le nombre moyen annuel des titulaires de pension ou de rente; les régimes de sécurité sociale à prendre en considération à cet effet sont mentionnés à l'annexe 9;
b) le nombre moyen annuel des titulaires de pension ou de rente à prendre en considération est égal, dans les relations entre les institutions de deux États membres, au nombre moyen annuel des titulaires de pension ou de rente visés à l'article 28 paragraphe 2 du règlement et qui, résidant sur le territoire de l'un des deux États membres, ont droit aux prestations en nature à la charge d'une institution de l'autre État membre.
4. Le nombre des titulaires de pension ou de rente à prendre en considération, conformément aux dispositions du paragraphe 3 sous b), est établi au moyen d'un inventaire tenu à cet effet par l'institution du lieu de résidence, sur la base des documents justificatifs des droits des intéressés fournis par l'institution compétente. En cas de litige, les observations des institutions en cause sont soumises à la commission des comptes visée à l'article 101 paragraphe 3 du règlement d'application.
5. La commission administrative fixe les méthodes et les modalités de détermination des éléments de calcul visés aux paragraphes 3 et 4.
6. Deux ou plusieurs États membres ou les autorités compétentes de ces États membres peuvent convenir, après avis de la commission administrative, d'autres modalités d'évaluation des montants à rembourser.
Application de l'article 63 paragraphe 2 du règlement
Article 96
Remboursement des prestations en nature de l'assurance accidents du travail et maladies professionnelles servies par l'institution d'un État membre pour le compte de l'institution d'un autre État membre
Pour l'application des dispositions de l'article 63 paragraphe 2 du règlement, les dispositions de l'article 93 du règlement d'application sont applicables par analogie.
Application de l'article 70 paragraphe 2 du règlement
Article 97
Remboursement des prestations de chômage versées aux chômeurs se rendant dans un autre État membre pour y rechercher un emploi
1. Le montant des prestations versées en vertu de l'article 69 du règlement est remboursé par l'institution compétente à l'institution qui a versé lesdites prestations, tel qu'il ressort de la comptabilité de cette dernière institution.
2. Deux ou plusieurs États membres ou les autorités compétentes de ces États membres peuvent:
- après avis de la commission administrative, convenir d'autres modalités de détermination des montants à rembourser notamment forfaitaires, ou d'autres modes de paiement, ou
- renoncer à tout remboursement entre institutions.
Remboursement des allocations familiales versées en vertu de l'article 73 paragraphe 2 et de l'article 74 paragraphe 2 du règlement
Article 98
Membres de la famille des travailleurs soumis à la législation française ou des chômeurs bénéficiant des prestations de chômage au titre de la législation française
1. Le montant effectif des allocations familiales versé en vertu de l'article 73 paragraphe 2 et de l'article 74 paragraphe 2 du règlement est remboursé par l'institution compétente française à l'institution qui a versé ces allocations familiales, tel qu'il ressort de la comptabilité de cette dernière institution.
2. La France et chacun des autres États membres ou les autorités compétentes de la France et celles de chacun des autres États membres peuvent convenir du remboursement forfaitaire de ces allocations familiales. Dans le cas d'un remboursement forfaitaire, le forfait est établi en multipliant le coût moyen annuel par famille par le nombre moyen annuel de familles à prendre en considération.
3. Les éléments de calcul nécessaires à l'établissement dudit forfait sont déterminés selon les règles suivantes:
a) le coût moyen annuel par famille est obtenu en divisant les dépenses annuelles totales afférentes aux allocations familiales versées, par les institutions de l'État membre sur le territoire duquel les membres de la famille résident, à l'ensemble des membres de la famille de travailleurs et de chômeurs résidant sur le territoire de cet État membre, par le nombre moyen annuel des familles ayant droit aux allocations familiales;
b) le nombre moyen annuel des familles à prendre en considération est égal au nombre moyen annuel de travailleurs soumis à la législation de l'État compétent, et le cas échéant, de chômeurs bénéficiant de prestations de chômage à la charge d'une institution de cet État compétent, dont les membres de la famille sont admis à bénéficier des allocations familiales versées par une institution d'un autre État membre sur le territoire duquel ils résident.
4. La commission administrative fixe, sur rapport de la commission des comptes visée à l'article 101 paragraphe 3 du règlement d'application, les méthodes et les modalités de détermination des éléments de calcul visés au paragraphe 3.
5. La France et chacun des autres États membres ou les autorités compétentes de la France et celles de chacun des autres États membres peuvent, après avis de la commission administrative, convenir d'autres modalités d'établissement du forfait.
Dispositions communes aux remboursements
Article 99
Frais d'administration
Deux ou plusieurs États membres ou les autorités compétentes de ces États membres peuvent convenir, conformément aux dispositions de l'article 84 paragraphe 2 troisième phrase du règlement, que les montants de prestations visés aux articles 93 à 98 du règlement d'application sont majorés d'un pourcentage déterminé pour tenir compte des frais d'administration. Ce pourcentage peut être différent selon les prestations en cause.
Article 100
Créances arriérées
1. Lors du règlement des comptes entre les institutions des États membres, les demandes de remboursement afférentes à des prestations servies au cours d'une année civile antérieure de plus de trois années à la date de la transmission de ces demandes, soit à un organisme de liaison, soit à l'institution débitrice de l'État compétent, peuvent ne pas être prises en considération par l'institution débitrice.
2. En ce qui concerne les demandes relatives aux remboursements calculés sur une base forfaitaire, le délai de trois ans commence à courir à partir de la date de la publication au Journal officiel des Communautés européennes des coûts moyens annuels des prestations en nature établis conformément aux articles 94 et 95 du règlement d'application.
Article 101
Situation des créances
1. La commission administrative établit une situation des créances pour chaque année civile, en application des articles 36, 63 et 70 et de l'article 75 paragraphe 2 du règlement.
2. La commission administrative peut faire procéder à toute vérification utile au contrôle des données statistiques et comptables qui servent à l'établissement de la situation des créances prévue au paragraphe 1, notamment pour s'assurer de leur conformité avec les règles fixées au présent titre.
3. La commission administrative prend les décisions visées au présent article sur rapport d'une commission des comptes qui lui fournit un avis motivé. La commission administrative fixe les modalités de fonctionnement et la composition de la commission des comptes
Article 102
Attributions de la commission des comptes - Modalités de remboursement
1. La commission des comptes est chargée:
a) de réunir les données nécessaires et de procéder aux calculs requis pour l'application du présent titre;
b) de rendre compte périodiquement à la commission administrative des résultats d'application des règlements, notamment sur le plan financier;
c) d'adresser à la commission administrative toutes suggestions utiles en relation avec les dispositions des alinéas a) et b);
d) de présenter à la commission administrative des propositions au sujet des observations qui lui sont transmises conformément à l'article 94 paragraphe 4 et à l'article 95 paragraphe 4 du règlement d'application;
e) de saisir la commission administrative de propositions relatives à l'application de l'article 101 du règlement d'application;
f) d'effectuer tous travaux, études ou missions sur les questions qui lui sont soumises par la commission administrative.
2. Les remboursements prévus aux articles 36, 63 et 70 et à l'article 75 paragraphe 2 du règlement sont effectués, pour l'ensemble des institutions compétentes d'un État membre en faveur des institutions créancières d'un autre État membre, par l'intermédiaire des organismes désignés par les autorités compétentes des États membres. Les organismes par l'intermédiaire desquels les remboursements ont été effectués avisent la commission administrative des sommes remboursées dans les délais et selon les modalités fixés par cette commission.
3. Lorsque les remboursements sont déterminés sur la base du montant effectif des prestations servies, tel qu'il ressort de la comptabilité des institutions, ils sont effectués pour chaque semestre civil, dans le courant du semestre civil suivant.
4. Lorsque les remboursements sont déterminés sur la base de forfaits, ils sont effectués pour chaque année civile; dans ce cas, les institutions compétentes versent des avances aux institutions créancières le premier jour de chaque semestre civil, suivant les modalités fixées par la commission administrative.
5. Les autorités compétentes de deux ou plusieurs États membres peuvent convenir d'autres délais de remboursement ou d'autres modalités relatives au versement d'avances.
Article 103
Réunion des données statistiques et comptables
Les autorités compétentes des États membres prennent les mesures nécessaires pour l'application des dispositions du présent titre, notamment de celles qui impliquent la réunion des données statistiques ou comptables.
Article 104
Inscription à l'annexe 5 des accords entre États membres ou autorités compétentes des États membres concernant les remboursements
1. Les dispositions analogues à celles qui sont prévues à l'article 36 paragraphe 3, à l'article 63 paragraphe 3 et à l'article 70 paragraphe 3 du règlement, ainsi qu'à l'article 93 paragraphe 6, à l'article 94 paragraphe 6 et à l'article 95 paragraphe 6 du règlement d'application, et qui sont en vigueur au jour précédant l'entrée en vigueur du règlement, restent applicables pour autant qu'elles soient mentionnées à l'annexe 5 du règlement d'application.
2. Les dispositions analogues à celles qui sont visées au paragraphe 1 et qui s'appliqueront dans les relations entre deux ou plusieurs États membres après l'entrée en vigueur du règlement, seront inscrites à l'annexe 5 du règlement d'application. Il en est de même des dispositions qui seront convenues en vertu de l'article 97 paragraphe 2 et de l'article 98 paragraphe 2 du règlement d'application.
Frais de contrôle administratif et médical
Article 105
1. Les frais résultant du contrôle administratif, ainsi que des examens médicaux, mises en observation, dé placements de médecins et vérifications de tout genre, nécessaires à l'octroi, au service ou à la révision des prestations, sont remboursés à l'institution qui en a été chargée, sur la base du tarif qu'elle applique, par l'institution pour le compte de laquelle ils ont été effectués.
2. Toutefois, deux ou plusieurs États membres ou les autorités compétentes de ces États membres peuvent convenir d'autres modes de remboursement, notamment forfaitaires, ou renoncer à tout remboursement entre institutions.
Ces accords seront inscrits à l'annexe 5 du règlement d'application. Les accords en vigueur au jour précédant l'entrée en vigueur du règlement restent applicables pour autant qu'ils soient mentionnés à ladite annexe.
Dispositions communes aux paiements de prestations en espèces
Article 106
Les autorités compétentes de tout État membre communiquent à la commission administrative, dans les délais et selon les modalités fixés par cette commission, le montant des prestations en espèces versées par les institutions relevant de leur compétence au profit de bénéficiaires ayant leur résidence ou leur séjour sur le territoire de tout autre État membre.
Article 107
Conversion des monnaies
1. Pour l'application des dispositions suivantes:
a) dispositions du règlement: article 12 paragraphes 2, 3 et 4, article 19 paragraphe 1 alinéa b) dernière phrase, article 22 paragraphe 1 ii) dernière phrase, article 25 paragraphe 1 alinéa b) avant-dernière phrase, article 41 paragraphe 1 alinéas c) et d), article 46 paragraphes 3 et 4, article 50, article 52 alinéa b) dernière phrase, article 55 paragraphe 1 ii) dernière phrase, article 57 paragraphe 3 alinéa c), article 60 paragraphe 1 alinéa c), article 60 paragraphe 2 alinéa b), article 70 paragraphes 1 et 2 et article 71 paragraphe 1 alinéa b) ii) avant-dernière phrase,
b) dispositions du règlement d'application: article 34, article 101 paragraphe 1, article 102 paragraphe 1 alinéa b) et article 119 paragraphe 2,
la conversion des montants libellés en différentes monnaies nationales est effectuée aux parités officielles déclarées par les autorités monétaires nationales et acceptées par le Fonds monétaire international.
2. Dans les cas non visés au paragraphe 1, la conversion est effectuée au cours effectivement pratiqué au moment du paiement.
TITRE VI
DISPOSITIONS DIVERSES
Article 108
Justification de la qualité de travailleur saisonnier
Pour justifier de sa qualité de travailleur saisonnier, le travailleur visé à l'article 1er alinéa c) du règlement est tenu de présenter son contrat de travail visé par les services de l'emploi de l'État membre sur le territoire duquel il vient exercer son activité ou un autre document visé par ces services et certifiant que le travailleur dispose d'un travail à caractère saisonnier.
Article 109
Arrangement concernant le versement des cotisations
L'employeur n'ayant pas d'établissement dans l'État membre sur le territoire duquel le travailleur est occupé et le travailleur peuvent convenir que celui-ci exécute les obligations de l'employeur en ce qui concerne le versement des cotisations.
L'employeur est tenu de communiquer un tel arrangement à l'institution compétente ou, le cas échéant, à l'institution désignée par l'autorité compétente de l'État membre précité.
Article 110
Entraide administrative concernant la récupération de prestations indues
Si l'institution d'un État membre ayant servi des prestations se propose d'exercer un recours contre une personne ayant indûment reçu ces prestations, l'institution du lieu de résidence de cette personne ou l'institution désignée par l'autorité compétente de l'État membre sur le territoire duquel cette personne réside prête ses bons offices à la première institution.
Article 111
Répétition de l'indu par les institutions de sécurité sociale et recours des organismes d'assistance
1. Si, lors de la liquidation ou de la révision de prestations d'invalidité, de vieillesse ou de décès (pensions) en application du chapitre 3 du titre III du règlement, l'institution d'un État membre a versé à un bénéficiaire de prestations une somme qui excède celle à laquelle il a droit, cette institution peut demander à l'institution de tout autre État membre débitrice de prestations correspondantes en faveur de ce bénéficiaire, de retenir le montant payé en trop sur les rappels des arrérages que celle-ci verse audit bénéficiaire. Cette dernière institution transfère la montant retenu à l'institution créancière. Dans la mesure où le montant payé en trop ne peut être retenu sur les rappels d'arrérages, les dispositions du paragraphe 2 sont applicables.
2. Lorsque l'institution d'un État membre a versé à un bénéficiaire de prestations une somme qui excède celle à laquelle il a droit, cette institution peut, dans les conditions et limites prévues par la législation qu'elle applique, demander à l'institution de tout autre État membre débitrice de prestations en faveur de ce bénéficiaire, de retenir le montant payé en trop sur les sommes que celle-ci verse audit bénéficiaire. Cette dernière institution opère la retenue dans les conditions et limites prévues pour une telle compensation par la législation qu'elle applique comme s'il s'agissait de sommes versées en trop par elle-même et transfère le montant retenu à l'institution créancière.
3. Lorsqu'une personne à laquelle le règlement est applicable a bénéficié de l'assistance sur le territoire d'un État membre pendant une période au cours de laquelle elle avait droit à des prestations au titre de la législation d'un autre État membre, l'organisme qui a fourni l'assistance peut, s'il dispose d'un recours légalement admissible sur les prestations dues à ladite personne, demander à l'institution de tout autre État membre débitrice de prestations en faveur de cette personne, de retenir le montant dépensé au titre de l'assistance sur les sommes que celle-ci verse à ladite personne.
Lorsqu'un membre de la famille d'une personne à laquelle le règlement est applicable a bénéficié de l'assistance sur le territoire d'un État membre pendant une période au cours de laquelle ladite personne avait droit à des prestations, du fait du membre de la famille concerné, au titre de la législation d'un autre État membre, l'organisme qui a fourni l'assistance peut, s'il dispose d'un recours légalement admissible sur les prestations qui sont dues à ladite personne du fait du membre de la famille concerné, demander à l'institution de tout autre État membre débitrice de telles prestations en faveur de cette personne, de retenir le montant dépensé au titre de l'assistance sur les sommes que celle-ci verse de ce fait à ladite personne.
L'institution débitrice opère la retenue dans les conditions et limites prévues pour une telle compensation par la législation qu'elle applique, et transfère le montant retenu à l'organisme créancier.
Article 112
Lorsqu'une institution a procédé à des paiements indus, soit directement, soit par l'intermédiaire d'une autre institution, et que leur récupération est devenue impossible, les sommes en question restent définitivement à la charge de la première institution, sauf dans le cas où le paiement indu est le résultat d'une action dolosive.
Article 113
Recouvrement des prestations en nature servies indûment aux travailleurs des transports internationaux
1. Si le droit aux prestations en nature n'est pas reconnu par l'institution compétente, les prestations en nature qui ont été servies à un travailleur des transports internationaux par l'institution du lieu de séjour en vertu de la présomption établie à l'article 20 paragraphe 2 ou à l'article 62 paragraphe 2 du règlement d'application, sont remboursées par l'institution compétente.
2. Les dépenses encourues par l'institution du lieu de séjour pour tout travailleur des transports internationaux ayant bénéficié de prestations en nature sur présentation de l'attestation visée à l'article 20 paragraphe 2 ou à l'article 62 paragraphe 2 du règlement d'application, alors qu'il ne s'est pas adressé au préalable à l'institution du lieu de séjour et n'a pas droit à prestations en nature, sont remboursées par l'institution indiquée comme compétente dans ladite attestation ou par toute autre institution désignée à cette fin par l'autorité compétente de l'État membre en cause.
3. L'institution compétente ou, dans le cas visé au paragraphe 2, l'institution indiquée comme compétente ou l'institution désignée à cette fin conserve sur le bénéficiaire une créance égale à la valeur des prestations en nature indûment servies. Lesdites institutions font connaître ces créances à la commission des comptes visée à l'article 101 paragraphe 3 du règlement d'application, qui en établit un relevé.
Article 114
Versements provisoires de prestations en cas de contestation de la législation applicable ou de l'institution appelée à servir les prestations
En cas de contestation entre les institutions ou les autorités compétentes de deux ou plusieurs États membres au sujet soit de la législation applicable à un travailleur en vertu du titre II du règlement, soit de la détermination de l'institution appelée à servir des prestations, l'intéressé qui pourrait prétendre à des prestations s'il n'y avait pas de contestation, bénéficie à titre provisoire des prestations prévues par la législation qu'applique l'institution du lieu de résidence, ou si l'intéressé ne réside pas sur le territoire de l'un des États membres en cause, des prestations prévues par la législation qu'applique l'institution en cause à laquelle la demande a été présentée en premier lieu.
Article 115
Modalités des expertises médicales effectuées dans un État membre autre que l'État compétent
L'institution du lieu de séjour ou de résidence qui est appelée, en vertu de l'article 87 du règlement, à effectuer une expertise médicale, procède selon les modalités prévues par la législation qu'elle applique.
A défaut de telles modalités, elle s'adresse à l'institution compétente pour connaître les modalités à appliquer.
Article 116
Accords relatifs au recouvrement des cotisations
1. Les accords qui seront conclus en vertu de l'article 92 paragraphe 2 du règlement seront inscrits à l'an nexe 5 du règlement d'application.
2. Les accords conclus pour l'application de l'article 51 du règlement no 3 restent applicables pour autant qu'ils soient mentionnés à l'annexe 5 du règlement d'application.
Article 117
Traitement électronique de l'information
1. Un ou plusieurs États membres ou leurs autorités compétentes peuvent, après avis de la commission administrative, adapter au traitement électronique de l'information les modèles de certificats, attestations, déclarations, demandes et autres documents, ainsi que les opérations et méthodes de transmission des données prévus pour l'application du règlement et du règlement d'application.
2. La commission administrative entreprendra les études nécessaires en vue de généraliser et d'unifier les formules d'adaptation résultant des dispositions du paragraphe 1 lorsque le développement du traitement électronique de l'information dans les États membres le permettra.
TITRE VII
DISPOSITIONS TRANSITOIRES ET FINALES
Article 118
Dispositions transitoires en matière de pensions et de rentes
1. Les demandes de pension ou de rente qui n'ont pas encore donné lieu à liquidation avant la date d'entrée en vigueur du règlement entraînent une double liquidation:
- pour la période antérieure à cette date, conformément aux dispositions du règlement no 3,
- pour la période à partir de cette date, conformément aux dispositions du règlement.
2. L'introduction d'une demande de prestations d'invalidité, de vieillesse ou de survivants auprès d'une institution, à partir de la date d'entrée en vigueur du règlement, entraîne la révision d'office, conformément aux dispositions du règlement, des prestations qui ont été liquidées pour la même éventualité, avant cette date, par l'institution ou les institutions de l'un ou de plusieurs des autres États membres.
Article 119
Dispositions transitoires en matière de prestations familiales
1. Les droits visés à l'article 94 paragraphe 9 du règlement sont ceux dont bénéficiaient les travailleurs pour les membres de leur famille ouvrant droit à des prestations familiales, au taux et dans les limites qui sont applicables le jour précédant celui de l'entrée en vigueur du règlement, en vertu soit de l'article 41 ou de l'annexe D du règlement no 3, soit de l'article 20 ou de l'annexe 1 du règlement no 36/63/CEE du Conseil, du 2 avril 1963, concernant la sécurité sociale des travailleurs frontaliers [4].
2. Tant que le montant des prestations familiales visées au paragraphe 1 sera supérieur au montant des allocations familiales qui seraient dues en vertu de l'article 73 paragraphe 2 du règlement, il appartiendra à l'institution compétente française d'en assurer le versement au travailleur ou directement aux membres de sa famille, au lieu de leur résidence, pour les enfants ouvrant droit à ces prestations familiales.
3. L'institution du lieu de résidence des membres de la famille assurera le versement des allocations familiales selon les dispositions de la législation qu'elle applique, à charge de remboursement par l'institution compétente française, dès lors qu'il y aura lieu de verser les prestations familiales en vertu de l'article 73 paragraphe 2 du règlement.
4. Dans les relations bilatérales des États membres intéressés, les modalités d'application du présent article sont déterminées par ces États membres ou leurs autorités compétentes.
Article 120
Accords complémentaires d'application
1. Deux ou plusieurs États membres ou les autorités compétentes de ces États membres peuvent, en tant que de besoin, conclure des accords tendant à compléter les modalités d'application administrative du règlement. Ces accords seront inscrits à l'annexe 5 du règlement d'application.
2. Les accords analogues à ceux visés au paragraphe 1, qui sont en vigueur le jour précédant celui de l'entrée en vigueur du règlement d'application, restent applicables pour autant qu'ils soient mentionnés à l'annexe 5 du règlement d'application.
Article 121
Nature et modification des annexes
1. Les annexes au règlement d'application font partie intégrante de celui-ci.
2. Ces annexes peuvent être modifiées par un règlement du Conseil arrêté sur proposition de la Commission, à la demande de l'État ou des États membres en cause ou de leurs autorités compétentes, après avis de la commission administrative.
3. L'annexe V du règlement, partie "B. Allemagne", est complétée par le texte suivant:
"7. Pour l'application du règlement, l'intervention forfaitaire dans les dépenses occasionnées par l'accouchement, octroyée en vertu de la législation allemande aux membres de la famille des travailleurs, des chômeurs et des titulaires et demandeurs de pension ou de rente, est considérée comme une prestation en nature."
Article 122
Entrée en vigueur du règlement d'application
Le règlement d'application entre en vigueur le premier jour du septième mois suivant celui de sa publication au Journal officiel des Communautés européennes.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 21 mars 1972.