ДИРЕКТИВА 2014/94/EC НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 22 октомври 2014 година
за разгръщането на инфраструктура за алтернативни горива
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 91 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
В съобщението си от 3 март 2010 г., озаглавено „Европа 2020: Стратегия за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж“, Комисията има за цел повишаване на конкурентоспособността и енергийната сигурност чрез по-ефективно използване на ресурсите и енергията.
(2)
В Бялата книга на Комисията от 28 март 2011 г., озаглавена „Пътна карта за постигането на Единно европейско транспортно пространство - към конкурентоспособна транспортна система с ефективно използване на ресурсите“, се призовава за намаляване на зависимостта на транспорта от нефта. Това трябва да бъде постигнато чрез набор от политически инициативи, включително разработване на устойчива стратегия за алтернативните горива, както и на подходящата инфраструктура. В Бялата книга на Комисията се предлага също намаляване с 60 % спрямо равнището от 1990 г. на емисиите на парникови газове от транспорта до 2050 г.
(3)
Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (4) определя цел от 10 % за пазарния дял на възобновяемите източници в транспортните горива.
(4)
Въз основа на консултация със заинтересованите страни и националните експерти, както и на експертните знания и опит, отразени в съобщението на Комисията от 24 януари 2013 г., озаглавено „Чиста енергия за транспорта: Европейска стратегия за алтернативните горива“, електроенергията, водородът, биогоривата, природният газ и втечненият нефтен газ (ВНГ) бяха определени като основните алтернативни горива понастоящем с потенциал за дългосрочно заменяне на нефта и от гледна точка на възможната им едновременна и комбинирана употреба, например чрез системи, използващи двугоривна технология.
(5)
„Източници на захранване“ означава всички алтернативни източници на енергия за транспорта, като електроенергия и водород, които не е необходимо да се отделят посредством окисляване чрез горене или без горене.
(6)
Синтетичните горива, заместители на дизеловите и бензиновите горива и керосина за реактивни двигатели, могат да бъдат добивани от различни изходни суровини чрез преобразуване на биомаса, газ, въглища или пластмасови отпадъци в течни горива, метан и диметилов етер (ДМЕ). Синтетичните парафинови дизелови горива, като например хидрогенираните растителни масла (ХРМ) и дизелът по технология Fisher-Tropsch, са заменяеми и могат да бъдат смесвани с изкопаемо дизелово гориво в много високи съотношения или да бъдат използвани в чист вид във всички съществуващи или бъдещи дизелови превозни средства. Поради това тези горива могат да бъдат разпространявани, съхранявани и използвани с наличната инфраструктура. Синтетичните горива, заместители на бензина, като например метанол и други алкохоли, могат да бъдат смесвани с бензина и подлежат на техническа употреба с малки адаптации при съвременните технологии за превозни средства. Метанолът може да се използва в корабоплаването по вътрешните водни пътища и в морския транспорт на къси разстояния. Синтетичните и парафиновите горива имат потенциал да намалят използването на нефтените източници при снабдяването на транспорта с енергия.
(7)
ВНГ или автомобилният газ е алтернативно гориво, което се получава при преработване на природен газ и рафиниране на нефт и се отличава с по-нисък въглероден отпечатък и значително по-малки емисии на замърсители в сравнение с конвенционалните горива. Очаква се добиваният от различни видове биомаса био-ВНГ да прерасне в перспективна технология в средносрочен до дългосрочен план. ВНГ може да се използва в автомобилния транспорт (за автомобили и камиони) на всякакви разстояния. Възможна е употребата му в корабоплаването по вътрешните водни пътища и в морския транспорт на къси разстояния. Инфраструктурата за ВНГ е относително добре развита, като в Съюза вече са налице значителен брой станции за зареждане (приблизително 29 000). Тези станции за зареждане обаче са неравномерно разпределени и в много страни са малко на брой.
(8)
Без да се засяга определението за алтернативни горива в настоящата директива, следва да се отбележи, че съществуват още няколко типа чисти горива, които могат да представляват потенциални алтернативи на изкопаемите горива. При подбора на нови видове алтернативни горива следва да бъдат отчитани също така обещаващите резултати от научноизследователската и развойната дейност. Следва да бъдат разработени отворени по отношение на технологиите стандарти и законодателство, за да не се възпрепятства развитието на алтернативни горива и енергийни носители.
(9)
В доклада на групата на високо равнище CARS 21 от 6 юни 2012 г. се посочва, че липсата на хармонизирана инфраструктура за целия Съюз за алтернативни горива пречи на въвеждането на пазара на превозни средства, които използват алтернативни горива, и забавя ползите за околната среда от тях. В своето съобщение от 8 ноември 2012 г., озаглавено „CARS 2020: План за действие за конкурентоспособна и устойчива автомобилна промишленост в Европа“ Комисията възприе основните препоръки от доклада на групата на високо равнище CARS 21 и представи план за действие, основан на тях. Настоящата директива е едно от ключовите обявени от Комисията действия във връзка с инфраструктурата за алтернативни горива.
(10)
Разпокъсването на вътрешния пазар поради некоординирано въвеждане на пазара на алтернативни горива следва да бъде избегнато. Поради това следва чрез координирани рамки за политиката на всички държави членки да се обезпечи дългосрочната сигурност, необходима за частните и публичните инвестиции в технологии за превозни средства и горива, както и в изграждане на инфраструктура, за да се постигне двойната цел за свеждане до минимум на зависимостта на транспорта от нефта и смекчаване на въздействието му върху околната среда. Поради това държавите членки следва да създадат национални рамки за политиката, които посочват техните национални краткосрочни и дългосрочни цели и подкрепящи действия за развитието на пазара по отношение на алтернативните горива, включително разгръщането на необходимата инфраструктура, която трябва да бъде изградена, в тясно сътрудничество с регионалните и местните органи и със съответния отрасъл, като същевременно отчитат потребностите на малките и средните предприятия. При необходимост държавите членки следва да си сътрудничат с други съседни държави членки на регионално или макрорегионално равнище посредством консултации или съвместни рамки за политиката, по-специално когато трябва да се осигури цялостно покритие на инфраструктурата за алтернативни горива през националните граници или изграждането на нова инфраструктура в близост до националните граници, включително различни възможности за недискриминационен достъп до зарядни точки и точки за зареждане. Координирането на тези национални рамки за политиката и тяхната съгласуваност на равнището на Съюза следва да се подпомагат чрез осъществяване на сътрудничество между държавите членки и оценяване и докладване от страна на Комисията. С цел да се улесни докладването от страна на държавите членки на информацията, предвидена в приложение I, Комисията следва да приеме необвързващи насоки.
(11)
Необходим е координиран подход за задоволяването на дългосрочните енергийни потребности на всички видове транспорт. По-специално политиките следва да се основават на използването на алтернативни горива, като се поставя акцент върху специфичните нужди на всеки вид транспорт. При разработването на национални рамки за политика следва да се отчитат нуждите на различните видове транспорт, съществуващи на територията на съответната държава членка, включително на тези, за които са налични ограничени алтернативи на изкопаемите горива.
(12)
Комисията следва да улеснява разработването и прилагането на националните рамки за политиката на държавите членки посредством обмен на информация и добри практики между държавите членки.
(13)
С цел популяризиране на алтернативните горива и разработване на съответната инфраструктура, националните рамки за политиката могат да съдържат няколко плана, стратегии или други документи във връзка с планирането, които са разработени отделно или по интегриран начин, или под друга форма, на съответното административно равнище, определено от държавите членки.
(14)
Горивата, включени в националните рамки за политиката, следва да бъдат допустими за мерки на равнището на Съюза и на национално равнище за подпомагане на инфраструктурата за алтернативни горива, с цел обществената подкрепа да се съсредоточи върху координираното развитие на вътрешния пазар, насочено към мобилност в целия Съюз при използването на превозни средства и плавателни съдове, работещи с алтернативни горива.
(15)
Целта на настоящата директива не е да доведе до допълнително финансово обременяване на държавите членки или регионалните и местните власти. Следва да бъде възможно за държавите членки да прилагат настоящата директива, като използват широк набор от регулаторни и нерегулаторни стимули и мерки, в тясно сътрудничество с участниците от частния сектор, които следва да играят водеща роля при подпомагането на развитието на инфраструктурата за алтернативни горива.
(16)
В съответствие с Регламент (ЕС) № 1316/2013 на Европейския парламент и на Съвета (5) може да се предоставя финансиране от Съюза за развитието на нови технологии и иновации, по-специално по отношение на декарбонизацията на транспорта. Освен това в посочения регламент се предвижда отпускането на допълнително финансиране за дейности, които използват взаимодействията между поне два от обхванатите от регламента сектори (а именно транспорт, енергетика и телекомуникации). И накрая Комисията се подпомага от Координационния комитет за Механизма за свързване на Европа (МСЕ) при координирането на работните програми, с цел да се даде възможност за покани за представяне на предложения за няколко сектора, така че да се използва в максимална степен възможното полезно взаимодействие между тези сектори. Следователно МСЕ следва да допринесе за разгръщането на инфраструктура за алтернативни горива.
(17)
Рамковата програма „Хоризонт 2020“, установена с Регламент (EС) № 1291/2013 на Европейския парламент и на Съвета (6), ще предоставя също така подкрепа за научни изследвания и иновации по отношение на превозни средства, използващи алтернативни горива, и на свързаната с тях инфраструктура, по-специално чрез общественото предизвикателство „Интелигентен, екологосъобразен и интегриран транспорт“. Този специфичен източник на финансиране следва също така да допринася за развитието на инфраструктурата за алтернативни горива и следва да бъде разглеждан изцяло като допълнителна възможност за осигуряване на устойчив пазар на мобилността в целия Съюз.
(18)
За да бъде даден импулс на инвестициите в устойчив транспорт и да се подкрепи разгръщането на цялостна мрежа от инфраструктура за алтернативни горива в Съюза, Комисията и държавите членки следва да подкрепят националните и регионалните мерки за развитие в тази област. Те следва да насърчават обмена на най-добри практики в разгръщането на инфраструктурата за алтернативни горива и нейното управление между местните и регионалните инициативи за развитие и за тази цел следва да поощряват използването на европейските структурни и инвестиционни фондове, по-специално Европейския фонд за регионално развитие и Кохезионния фонд.
(19)
Мерките за подпомагане на инфраструктурата за алтернативни горива следва да се изпълняват в съответствие с правилата за държавна помощ, съдържащи се в Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС). Държавите членки могат да сметнат за необходимо да предоставят подкрепа на операторите, засегнати от настоящата директива, в съответствие с приложимите правила за държавна помощ. Всички национални мерки за подпомагане на инфраструктурата за алтернативни горива, за които Комисията е нотифицирана, следва да се оценяват без забавяне.
(20)
В насоките на Съюза за развитието на Трансевропейската транспортна мрежа (TEN-T) се отчита, че алтернативните горива служат поне частично като заместител на изкопаемите нефтени източници в енергоснабдяването на транспорта, допринасят за неговата декарбонизация и повишават екологичните показатели на транспортния сектор. По отношение на новите технологии и иновациите в насоките за развитието на TEN-T се поставя изискването TEN-T да създаде условия за декарбонизация на всички видове транспорт чрез стимулиране на енергийната ефективност, както и чрез въвеждане на системи за алтернативно задвижване и осигуряване на съответната инфраструктура. В насоките за TEN-T се поставя и изискването на пристанищата по вътрешните водни пътища и морските пристанища, на летищата и пътищата от основната мрежа, създадена с Регламент (ЕС) № 1315/2013 на Европейския парламент и на Съвета (7) („основната TEN-T мрежа“) да е осигурено наличие на алтернативни горива. В МСЕ - инструментът за финансиране на TEN-T, внедряването на тези нови технологии и иновации в рамките на основната TEN-T мрежа, включително инфраструктурата за алтернативни чисти горива, се посочва като допустимо за отпускане на безвъзмездни средства. Освен това разполагането на инфраструктурата за алтернативни чисти горива в рамките на по-широката всеобхватна мрежа ще може да получи финансова помощ от МСЕ под формата на обществени поръчки и финансови инструменти, като например облигации за проекти.
(21)
Биогоривата, определени в Директива 2009/28/ЕО, понастоящем са най-важният вид алтернативни горива и съставляват 4,7 % от общото количество горива, употребени от транспорта в Съюза през 2011 г. Те също могат да допринесат за съществено намаляване на цялостните емисии CO2, ако са произведени по устойчив начин. Те биха могли да осигурят чиста енергия за транспорта във всичките му форми.
(22)
Липсата на хармонизирано развитие на инфраструктура за алтернативните горива в целия Съюз възпрепятства реализирането на икономии от мащаба по отношение на предлагането и мобилността в рамките на Съюза по отношение на търсенето. Трябва да бъдат изградени нови инфраструктурни мрежи, например за електроенергия, природен газ (втечнен природен газ (ВПГ) и компресиран природен газ (KПГ) и водород, по целесъобразност. Важно е да бъдат отчитани различните етапи на развитие за всяка технология на горивата и свързаните с нея инфраструктури, включително зрелостта на стопанските модели за частните инвеститори и достъпността и приемането на алтернативните горива от ползвателите. Следва да се гарантира технологичната неутралност и националните рамки за политиката следва надлежно да вземат под внимание изискването за подкрепа на търговското развитие на алтернативни горива. Освен това при разработването на националните рамки за политиката следва да бъдат отчитани гъстотата на населението и географските характеристики.
(23)
Електроенергията има потенциала да увеличи енергийната ефективност на пътните превозни средства и да допринесе за намаляването на емисиите на CO2 в транспорта. Тя представлява крайно необходим енергиен източник за използването на електрическите превозни средства, включително на превозните средства от категория L, посочени в Директива 2007/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (8) и Регламент (ЕС) №168/2013 на Европейския парламент и на Съвета (9), които могат да допринесат за подобряването на качеството на въздуха и намаляването на шума в градските/крайградските агломерации и други гъстонаселени райони. Държавите членки следва да осигурят изграждане на публично достъпни зарядни точки за електрически превозни средства с подходящо покритие, за да се предостави възможност на електрическите превозни средства да се движат поне в градските/крайградските агломерации и други гъстонаселени райони и ако е целесъобразно, в рамките на определени от държавите членки мрежи. Броят на тези зарядни точки следва да се определи, като се вземе предвид очакваният брой на регистрираните електрически превозни средства до края на 2020 г. във всяка държава членка. За ориентир подходящият среден брой зарядни точки следва да съответства на минимум една зарядна точка на всеки 10 автомобила, като също се отчита и видът автомобили, технологията за зареждане и наличните частни зарядни точки. Следва да се инсталират подходящ брой публично достъпни зарядни точки, по-специално на станциите на обществения транспорт, като пристанищни пътнически терминали, летища или железопътни гари. Частните собственици на електрически превозни средства са зависими в голяма степен от достъпа до зарядни точки в колективни паркинги, като например в жилищни блокове, офис сгради и търговски обекти. Публичните органи следва да предприемат мерки за подпомагане на ползвателите на такива превозни средства, като създадат условия предприемачите и управителите на обекти да осигурят подходящата инфраструктура с достатъчно зарядни точки за електрически превозни средства.
(24)
Държавите членки следва да гарантират изграждането на публично достъпна инфраструктура за снабдяване с електроенергия на моторни превозни средства. При определянето на подходящ брой публично достъпни зарядни точки в своите национални рамки за политиката за държавите членки следва да бъде възможно да вземат предвид броя на съществуващите на тяхната територия публично достъпни зарядни точки, както и спецификациите за тях, за да решат дали да насочат усилията си към разгръщането на зарядни точки с нормална или голяма мощност.
(25)
Електромобилността е бързо развиваща се област. Настоящите технологии за заряден интерфейс включват кабелни конектори, но бъдещите технологии за интерфейс, като безжичното зареждане или замяната на акумулатори, трябва също да се вземат предвид. Законодателството трябва да гарантира улесняването на технологичните иновации. Ето защо настоящата директива следва да се актуализира по целесъобразност, за да се вземат предвид бъдещите стандарти за технологии, като безжичното зареждане или замяната на акумулатори.
(26)
Публично достъпната зарядна точка или точка за зареждане може да включва например зарядни точки или точки или устройства за зареждане, които са частна собственост и обществеността получава достъп до тях чрез регистрационни карти или такси, зарядни точки или точки за зареждане при схеми за общо ползване на автомобили на разменни начала, които позволяват достъп на ползватели от трети страни чрез абонамент, или зарядни точки или точки за зареждане на публичен паркинг. Зарядните точки или точките за зареждане, които позволяват физически достъп на частни ползватели чрез разрешение или абонамент, следва да се смятат за публично достъпни зарядни точки или точки за зареждане.
(27)
Електроенергията и водородът са особено привлекателни източници на захранване с оглед на използването на електрически превозни средства/превозни средства с горивни клетки от категория L в градските/крайградските агломерации и други гъстонаселени райони, което може да допринесе за подобряване на качеството на въздуха и намаляване на шума. Електромобилността дава значителен принос за постигането на амбициозните цели, които Съюзът си е поставил за 2020 г. в областта на климата и енергетиката. Действително Директива 2009/28/ЕО, транспонирана от държавите членки до 5 декември 2010 г., определя задължителни цели за всички държави членки по отношение на дела на енергията от възобновяеми източници, така че до 2020 г. да бъде постигната целта на Съюза за дял на енергията от възобновяеми източници, възлизащ най-малко на 20 %, и 10-процентен дял от тази енергия от възобновяеми източници, конкретно използван в транспортния сектор.
(28)
При зареждането на електрически превозни средства, осъществявано от зарядните точки, следва да се използват интелигентни измервателни системи, ако е технически и финансово целесъобразно, за да се допринесе за стабилността на електроенергийната система, като акумулаторите се зареждат от мрежата по време на ниско общо потребление на електроенергия и се създават възможности за безопасна и гъвкава обработка на данните. В дългосрочен план това може също да позволи акумулаторите на електрическите превозни средства да захранват обратно мрежата в моменти на високо общо потребление на електроенергия. Съгласно определението в Директива 2012/27/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (10) интелигентните измервателни системи дават възможност за предоставяне в реално време на данни, необходими, за да се гарантира стабилността на мрежата и да се насърчава рационалното използване на услугите за зареждане. Интелигентните измервателни системи предоставят точна и прозрачна информация относно разходите и наличността на услугите за зареждане, като при това насърчават зареждането в ненатоварени периоди, което означава във време на ниско общо потребление на електроенергия и на ниски цени на енергията. Използването на интелигентни измервателни системи оптимизира зареждането, което е от полза както за електроенергийната система, така и за потребителите.
(29)
По отношение на зарядните точки за електрическите превозни средства, които не са публично достъпни, държавите членки следва да имат за цел да проучат техническата и финансовата осъществимост на постигането на полезно взаимодействие с плановете за въвеждане на интелигентни измервателни системи съгласно задължението по приложение I, точка 2 от Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (11). Операторите на разпределителни системи играят важна роля по отношение на зарядните точки. При изпълнението на задачите си операторите на разпределителни системи, някои от които могат да бъдат част от вертикално интегрирано предприятие - собственик или оператор на зарядни точки, следва да си сътрудничат на недискриминационна основа с всички други собственици или оператори на зарядни точки, като по-специално предоставят информацията, необходима за ефикасния достъп до системата и нейното ефикасно използване.
(30)
При разработването на инфраструктура за електрически превозни средства взаимодействието на тази инфраструктура с електроенергийната система, както и с електроенергийната политика на Съюза, следва да бъде в съответствие с принципите, установени съгласно Директива 2009/72/ЕО. Създаването и експлоатацията на зарядни точки за електрически превозни средства следва да се развият като конкурентен пазар с открит достъп за всички страни, заинтересовани от разгръщането или експлоатацията на зарядната инфраструктура.
(31)
Достъпът на доставчиците на електроенергия в Съюза до зарядните точки следва да не засяга дерогациите по член 44 от Директива 2009/72/ЕО.
(32)
През 2010 г. Комисията предостави мандат (M468) на европейските организации по стандартизация (ЕОС) да издават нови стандарти или да преразглеждат съществуващите стандарти, с цел да се гарантира оперативната съвместимост и връзката между зарядната точка от електроснабдителната мрежа и съответното зарядно устройство на електрическите превозни средства. CEN/CENELEC създаде целева група, която публикува доклад през октомври 2011 г. Макар че докладът съдържаше редица препоръки, не се стигна до консенсус за избирането на един стандартен интерфейс. Поради това са необходими допълнителни действия на политиката с цел да се осигури непатентовано решение, осигуряващо оперативна съвместимост в целия Съюз.
(33)
Интерфейсът за зареждане на електрически превозни средства може да включва няколко открити контакта или конектори за превозното средство, стига един от тях да съответства на техническите спецификации, установени в настоящата директива, така че да е възможно зареждането съгласно различни стандарти. При все това направеният с настоящата директива избор на общите за целия Съюз конектори за електрически превозни средства (тип 2 и тип „Combo 2“) не следва да е в ущърб на държавите членки, които вече са инвестирали в разполагането на други стандартизирани технологии за зарядни точки, и не следва да засяга съществуващите зарядни точки, разположени преди влизането в сила на настоящата директива. Електрическите превозни средства, които са в движение преди влизането в сила на настоящата директива, следва да могат да зареждат дори ако са проектирани за зареждане от зарядни точки, които не съответстват на техническите спецификации, установени в настоящата директива. Изборът на оборудване за зарядни точки с нормална или голяма мощност следва да бъде в съответствие с приложимите на национално равнище специфични изисквания за безопасност.
(34)
Брегови съоръжения за снабдяване с електроенергия могат да служат за снабдяване на морския транспорт и на транспорта по вътрешните водни пътища с чиста енергия, по-специално в морските пристанища и пристанищата по вътрешните водни пътища, в които качеството на въздуха и нивото на шума са влошени. Бреговото електроснабдяване може да допринесе за намаляването на въздействието върху околната среда на корабите, плаващи по море, и на плавателните съдове по вътрешните водни пътища.
(35)
Стандартизацията на бреговото електроснабдяване не следва да затруднява използването на системи, които са инсталирани преди влизането в сила на настоящата директива. По-специално държавите членки следва да осигурят възможност за поддръжка и подобряване на съществуващите системи, така че да се гарантира тяхната ефикасна употреба през целия им жизнен цикъл, без да се изисква пълно съответствие с техническите спецификации, установени в настоящата директива.
(36)
Захранването с електроенергия на стационарни самолети на самите летища може да доведе до намаляване на потреблението на гориво и на равнището на шума, до подобряване на качеството на въздуха и до намаляване на въздействието върху изменението на климата. Ето защо държавите членки следва да гарантират, че потребността от инсталиране на захранване с електроенергия на летищата се взема предвид в техните национални рамки за политиката.
(37)
Степента на пазарно навлизане на моторните превозни средства, задвижвани с водород, включително превозните средства от категория L, задвижвани с водород, понастоящем е много малка, но изграждането на достатъчна инфраструктура за зареждане с водород е от съществено значение за по-широкото използване на моторните превозни средства, задвижвани с водород.
(38)
Държавите членки, които решат да включат точки за зареждане с водород в своите национални рамки за политиката, следва да направят необходимото за изграждането на публично достъпна инфраструктура за снабдяване с водород на моторни превозни средства, които да позволят движението на моторни превозни средства, задвижвани с водород, в рамките на определените от тези държави членки мрежи. При целесъобразност следва да се вземат предвид трансгранични връзки, което да позволи движението на моторни превозни средства, задвижвани с водород, в целия Съюз.
(39)
Що се отнася до превозните средства на природен газ, понастоящем в Съюза са в експлоатация около 3 000 точки за зареждане. Допълнителни точки за зареждане могат да бъдат изградени и снабдявани от съществуващите добре развити мрежи за разпространение на природен газ в Съюза, при условие че качеството на газа е подходящо за употреба в съществуващите и напредналите технологично газови превозни средства. Настоящата мрежа за разпространение на природен газ може да бъде допълнена с местни точки за зареждане, които използват произвеждан на място биометан.
(40)
Общата инфраструктура за природен газ изисква общи технически спецификации за нейното техническо оборудване, както и за качеството на газа. Качеството на природния газ, използван в Съюза, зависи от неговия произход, съставките му, например биометан, смесен с природен газ, и от начина, по който се оперира с природния газ в разпределителната верига. Ето защо един широк набор от технически характеристики може да попречи на оптималното използване на двигателите и да намали тяхната енергийна ефективност. Във връзка с това техническият комитет CEN/TC 408 - комитет за проект разработва набор от спецификации за качеството на природния газ, използван в транспорта, и за впръскването на биометан в мрежата за природен газ.
(41)
Чрез своите национални рамки за политиката държавите членки следва да направят необходимото за изграждането на подходящ брой публично достъпни точки за зареждане за снабдяване на моторни превозни средства с КПГ или компресиран биометан, с цел да се даде възможност моторните превозни средства с КПГ да се движат в градските/крайградските агломерации и други гъстонаселени райони, както и на цялата територия на Съюза, най-малкото в рамките на съществуващата основна TEN-T мрежа. При създаването на своите мрежи за снабдяване на моторни превозни средства с КПГ държавите членки следва да направят необходимото за инсталирането на публично достъпни точки за зареждане, като вземат предвид минималния обхват на моторните превозни средства с КПГ. За ориентир необходимото средно разстояние между точките за зареждане следва да бъде приблизително 150 km. За да се създадат условия за функциониране на пазара и за оперативна съвместимост, всички точки за зареждане с КПГ на моторни превозни средства следва да осигуряват газ с качество, което се изисква за употреба в превозни средства с КПГ, използващи настоящи и напреднали технологии.
(42)
ВПГ е привлекателна алтернатива като гориво за плавателни съдове, годно да покрие изискванията за намаляване на съдържанието на сяра в корабните горива в зоните с контрол на серните емисии, които се отнасят за половината от корабите, извършващи европейски морски транспорт на къси разстояния, и които са предвидени в Директива 2012/33/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (12). Основната мрежа от точки за зареждане с ВПГ на морските пристанища и на пристанищата по вътрешните водни пътища следва да бъде изградена най-късно до края съответно на 2025 г. и 2030 г. Точките за зареждане за ВПГ включват, inter alia, терминали за ВПГ, резервоари, подвижни контейнери, бункеровъчни плавателни съдове и шлепове. Първоначалното съсредоточаване върху основната мрежа не следва да изключва възможността в дългосрочен план ВПГ да е на разположение също така в пристанища извън основната мрежа, по-специално в пристанища, които са важни за корабите, които не извършват транспортни операции. Решението за местоположението на точките за зареждане с ВПГ в пристанищата следва да се основава на анализ на разходите и ползите, включително проучване на ползите за околната среда. Следва да бъдат взети предвид и приложимите разпоредби, свързани с безопасността. Разгръщането на инфраструктурата за ВПГ, предвидено в настоящата директива, не следва да възпрепятства развитието на други потенциално предстоящи енергийноефективни алтернативни горива.
(43)
Комисията и държавите членки следва да се стремят да изменят Европейското споразумение за международен превоз на опасни товари по вътрешните водни пътища, сключено в Женева на 26 май 2000 г., с последващите му изменения (ADN), за да се даде възможност за широкомащабно транспортиране на ВПГ по вътрешните водни пътища. Произтичащите от това изменения следва да станат приложими към целия транспорт на територията на Съюза чрез адаптирането на приложение III, раздел III.1 от Директива 2008/68/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (13). Директива 2006/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (14) следва да бъде изменена, където това е необходимо, за да се даде възможност за ефикасно и безопасно използване на ВПГ за задвижване на плавателни съдове по вътрешните водни пътища. Предложените изменения не следва да противоречат на разпоредбите на ADN, приложимо на територията на Съюза по силата на приложение III, раздел III.1 към Директива 2008/68/ЕО.
(44)
Държавите членки следва да осигурят подходяща разпределителна система между станциите за съхранение и точките за зареждане с ВПГ. Що се отнася до автомобилния транспорт, наличността и географското местоположение на товарните пунктове за автомобилни цистерни за ВПГ са от ключово значение, за да се развие икономически устойчива мобилност, основаваща се на ВПГ.
(45)
ВПГ, включително втечненият биометан, би могъл също да предложи ефективна по отношение на разходите технология, която да позволи на тежкотоварните превозни средства да се съобразят със строгите ограничения за емисиите на замърсители в стандартите Евро VI, съгласно посоченото в Регламент (ЕО) № 595/2009 на Европейския парламент и на Съвета (15).
(46)
Основната TEN-T мрежа следва да бъде основата за разгръщането на инфраструктурата за ВПГ, тъй като обхваща основните потоци на движението и позволява да се извлекат ползи от мрежата. При създаването на своите мрежи за снабдяване на тежкотоварни моторни превозни средства с ВПГ държавите членки следва да осигурят инсталирането на публично достъпни точки за зареждане, най-малкото в рамките на съществуващата основна TEN-T мрежа, на подходящи разстояния, съобразени с минималния пробег на тежкотоварните моторни превозни средства с ВПГ. Ориентировъчното необходимо средно разстояние между точките за зареждане следва да бъде приблизително 400 km.
(47)
Разполагането на точките за зареждане, както за ВПГ, така и за КПГ, следва да бъде координирано по подходящ начин с изпълнението на основната TEN-T мрежа.
(48)
Подходящ брой публично достъпни точки за зареждане за ВПГ и КПГ следва да бъдат изградени до 31 декември 2025 г., най-малкото в рамките на съществуващата основна TEN-T мрежа към тази дата, а впоследствие и в другите ѝ части, където те са достъпни за превозни средства.
(49)
Поради нарастващото многообразие на видовете горива за моторни превозни средства, свързано с увеличаващата се автомобилна мобилност на гражданите навсякъде в Съюза, е необходимо на ползвателите на превозни средства да се осигури ясна и лесна за разбиране информация за наличните горива на станциите за зареждане и за съвместимостта на техните превозни средства с различните горива или зарядни точки, налични на пазара в Съюза, без да се засяга Директива 2009/30/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (16). Държавите членки следва да могат да решат да приложат тези информационни мерки и спрямо превозните средства в движение.
(50)
В случай че липсва европейски стандарт за дадено алтернативно гориво, на държавите членки следва да се позволи да използват други стандарти за информация за ползвателите и етикетиране.
(51)
Ясната и лесно съпоставима информация относно цените на различните горива би могла да изиграе важна роля за това ползвателите да могат да направят по-точна преценка за относителните разходи за отделните горива, налични на пазара. Ето защо, когато се посочват цените на горивата на станция за зареждане с гориво, по-специално цените на природния газ и водорода, следва да бъде възможно да се посочи с информационна цел цената им за единица, съпоставена с тази на конвенционалните горива, например „еквивалент на 1 литър бензин“.
(52)
С нарастващото многообразие на видовете горива за моторни превозни средства е необходимо на ползвателите на превозни средства да се предоставят данни относно географското местоположение на публично достъпните зарядни точки и точки за зареждане с алтернативни горива, обхванати от настоящата директива. Следователно когато дружества или уебсайтове предоставят тази информация, следва да бъде осигурен открит и недискриминационен достъп до нея на всички ползватели.
(53)
От особено значение за определянето на политики въз основа на факти на всички равнища е да се събират най-добри практики и съгласувани данни чрез мониторингови дейности, като „Портала за чисти превозни средства“ и „Европейската обсерватория за електромобилност“.
(54)
Ключова информация относно наличността на зарядни точки и точки за зареждане и всяка друга информация, необходима за мобилността в целия Съюз, следва да се включи, ако е приложимо, в рамките на информационните услуги за движението по пътищата и за пътуванията като част от интелигентната транспортна система.
(55)
С цел да се осигури адаптирането на разпоредбите на настоящата директива към пазарното развитие и техническия прогрес, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от ДФЕС във връзка с техническите спецификации на зарядните точки и точките за зареждане и съответните стандарти. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да следва обичайната си практика и да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(56)
Международната морска организация (ММО) разработва единни и международно признати стандарти за безопасност и екологични стандарти за морския транспорт. Предвид глобалното естество на морския транспорт следва да се избягват противоречията с международните стандарти. Ето защо Съюзът следва да гарантира, че техническите спецификации за морския транспорт, приети съгласно настоящата директива, съответстват на приетите от ММО международни правила.
(57)
Техническите спецификации за оперативна съвместимост на зарядните точки и точките за зареждане следва да бъдат уточнени в европейски или международни стандарти. Европейските организации по стандартизация следва да приемат европейски стандарти в съответствие с член 10 от Регламент (ЕС) № 1025/2012 на Европейския парламент и на Съвета (17), като тези стандарти следва да се основават на съществуващите международни стандарти или текущата международна дейност по стандартизация, когато е приложимо. За стандарти, които все още не са приети, работата следва да се основава на стандарти в процес на изготвяне: Насоки относно системи и инсталации за снабдяване с ВПГ като гориво за кораби (ISO/DTS 18683), Станции за зареждане с природен газ - ВПГ станции за зареждане на превозни средства (ISO/DIS 16924) и Станции за зареждане с природен газ - КПГ станции за зареждане на превозни средства (ISO/DIS 16923). На Комисията следва да бъде предоставено правомощието за актуализиране на референтните номера на техническите спецификации, включени в европейските или международните стандарти, посредством делегирани актове.
(58)
При прилагането на настоящата директива Комисията следва да се консултира със съответните експертни групи, най-малкото с Европейската експертна група по бъдещи транспортни горива, която се състои от експерти от промишлеността и гражданското общество, както и със съвместната експертна група „Транспорт и околна среда“, която включва експерти от държавите членки.
(59)
Комисията създаде експертна група, наречена „Европейски форум за устойчиво корабоплаване“ (ESSF), която да я подпомага при изпълнението на дейностите на Съюза в областта на устойчивостта на морския транспорт. В рамките на ESSF беше създадена подгрупата за морски ВПГ, чийто мандат е да предложи на ESSF разработването на стандарти или правила за морски ВПГ, използван като гориво за кораби, обхващащи техническите и оперативните аспекти, аспектите на безопасността, сигурността, обучението и екологичните аспекти на зареждането на кораби с ВПГ. Също така беше създаден Комитет за създаването на технически стандарти (CESTE), който да се занимава с техническите стандарти в областта на корабоплаването по вътрешни водни пътища. От особена важност е преди приемането на делегирани актове относно изискванията за зареждане на плавателни съдове с ВПГ, включително свързаните с него аспекти на сигурността, Комисията да следва обичайната си практика и да проведе консултации с експерти, включително с ESSF и CESTE.
(60)
Централната комисия за корабоплаването по река Рейн (CCNR) е международна организация, която се занимава с всички въпроси на корабоплаването по вътрешни водни пътища. Комисията за река Дунав е международна организация, която осигурява и развива свободното корабоплаване по Дунав. От особена важност е преди приемането на делегирани актове относно корабоплаването по вътрешни водни пътища Комисията да следва обичайната си практика и да проведе консултации с експерти, включително с CCNR и Комисията за река Дунав.
(61)
Когато се разглеждат въпроси, свързани с настоящата директива, които не се отнасят до изпълнението ѝ или до нарушения, от експерти в качеството им на експертни групи, Европейският парламент следва да получи пълната информация и документация и когато е целесъобразно, покана да присъства на съответните заседания.
(62)
За да се гарантират еднакви условия за изпълнение на настоящата директива, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия за определяне на общите процедури и спецификации. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (18).
(63)
За да гарантира, че алтернативните горива за транспорта са с качеството, което се изисква за използването им в двигатели по сегашни или бъдещи технологии и че те осигуряват екологични показатели на високо равнище по отношение на CO2 и емисиите на други замърсители, Комисията следва да осъществява наблюдение на въвеждането им на пазара. За тази цел Комисията следва, ако е целесъобразно, да предложи необходимите правни мерки, за да се гарантира хармонизирано високо равнище на качеството на горивата в целия Съюз.
(64)
С цел постигането на възможно най-широко използване на алтернативни горива за транспорта при осигуряване на технологична неутралност и насърчаването на устойчива електрическа мобилност в целия Съюз Комисията следва, ако счете за необходимо, да предприеме подходящи мерки, като приемането на план за действие за изпълнението на стратегията, установена в съобщението, озаглавено „Чиста енергия за транспорта: Европейска стратегия за алтернативните горива“. За тази цел Комисията би могла да вземе предвид потребностите на отделните пазари и развитието в държавите членки.
(65)
Доколкото целта на настоящата директива, а именно насърчаване на широко развитие на пазара на алтернативни горива, не може да бъде постигната в достатъчна степен самостоятелно от държавите членки, а поради необходимостта от действие в отговор на търсенето на критичната маса на превозни средства, работещи с алтернативни горива, и на ефективни по отношение на разходите разработки от страна на европейската промишленост, както и за да позволи мобилност в рамките на целия Съюз на превозни средства, работещи с алтернативни горива, може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
Настоящата директива установява обща рамка от мерки за разгръщането в Съюза на инфраструктура за алтернативни горива, с цел да се сведе до минимум зависимостта от нефта и да се смекчи въздействието на транспорта върху околната среда. Настоящата директива определя минималните изисквания за изграждането на инфраструктурата за алтернативни горива, включително зарядни точки за електрически превозни средства и точки за зареждане с природен газ (ВПГ и KПГ) и водород, които да бъдат изпълнени посредством национални рамки за политиката на държавите членки, както и общи технически спецификации за тези зарядни точки и точки за зареждане, както и изисквания за информацията за ползвателите.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1)
„алтернативни горива“ означава горива или източници на захранване, които поне отчасти служат за заместител на изкопаемите нефтени източници при снабдяването с енергия на транспорта и имат потенциал да допринесат за неговата декарбонизация и да повишат екологичните показатели на транспортния сектор. Те включват, inter alia:
-
електроенергия,
-
водород,
-
биогорива, както са определени в член 2, буква и) от Директива 2009/28/ЕО,
-
синтетични и парафинови горива,
-
природен газ, включително биометан, в газообразна форма (компресиран природен газ - (КПГ) и втечнена форма (втечнен природен газ - (ВПГ), и
-
втечнен нефтен газ (ВНГ);
2)
„eлектрическо превозно средство“ означава моторно превозно средство със задвижване, включващо поне един непериферен електроуред като преобразувател на енергия с презаредима електрическа система за акумулиране на енергия, която може да бъде зареждана от външен източник;
3)
„зарядна точка“ означава интерфейс, с помощта на който може да се зарежда по едно електрическо превозно средство или да се заменя акумулаторът на едно електрическо превозно средство;
4)
„зарядна точка с нормална мощност“ означава зарядна точка, която дава възможност за пренос на електроенергия към електрическо превозно средство с мощност по-малка от или равна на 22 kW, като се изключват устройства с мощност по-малка от или равна на 3,7 kW, които са инсталирани в частни домакинства или чието основно предназначение не е зареждането на електрически превозни средства и които не са публично достъпни;
5)
„зарядна точка с голяма мощност“ означава зарядна точка, която дава възможност за пренос на електроенергия към електрическо превозно средство, като мощността е по-голяма от 22 kW;
6)
„брегово електроснабдяване“ означава снабдяване с електроенергия от стоянка на брега, посредством стандартизиран интерфейс, на морски кораби или плавателни съдове по вътрешните водни пътища на пристан;
7)
„публично достъпна зарядна точка или точка за зареждане“ означава зарядна точка или точка за зареждане с алтернативно гориво, която предоставя недискриминационен достъп на ползвателите в целия Съюз. Недискриминационният достъп може да включва различни условия за установяване на автентичността, използване и плащане;
8)
„точка за зареждане“ означава съоръжение за зареждане, предназначено за снабдяване с всякакъв вид гориво, с изключение на ВПГ, посредством фиксирана или подвижна инсталация;
9)
„точка за зареждане с ВПГ“ означава съоръжение за зареждане, предназначено за снабдяване с ВПГ, което може да бъде фиксирано или подвижно, или съоръжение, разположено в морето, или друга система.
Член 3
Национални рамки за политиката
1. Всяка държава членка приема национална рамка за политиката за развитието на пазара на алтернативни горива в транспортния сектор и за разгръщането на съответната инфраструктура. Рамката съдържа най-малко следните елементи:
-
оценка на актуалното състояние и на бъдещото развитие на пазара на алтернативни горива в транспортния сектор, включително с оглед на тяхното евентуално едновременно и комбинирано използване, както и на разработването на инфраструктура за алтернативни горива, като се отчита и трансграничната ѝ непрекъснатост, когато това е от значение,
-
национални краткосрочни и дългосрочни цели съгласно член 4, параграфи 1, 3 и 5, член 6, параграфи 1, 2, 3, 4, 6, 7 и 8 и ако е целесъобразно - член 5, параграф 1, за разгръщането на инфраструктурата за алтернативни горива. Тези национални краткосрочни и дългосрочни цели се определят и могат да бъдат преразглеждани въз основа на оценката на търсенето на национално и регионално равнище или на равнището на целия Съюз, като същевременно се осигури съответствие с минималните изисквания за инфраструктурата, предвидени в настоящата директива,
-
мерки, необходими, за да се гарантира постигането на националните краткосрочни и дългосрочни цели, съдържащи се в националната рамка за политиката,
-
мерки, които могат да насърчат разгръщането на инфраструктура за алтернативни горива в публичните транспортни услуги,
-
определяне на градски/крайградски агломерации, на други гъстонаселени райони и на мрежи, които, в зависимост от нуждите на пазара, да бъдат оборудвани с публично достъпни зарядни точки в съответствие с член 4, параграф 1,
-
определяне на градски/крайградски агломерации, на други гъстонаселени райони и на мрежи, които, в зависимост от нуждите на пазара, да бъдат оборудвани с точки за зареждане с КПГ в съответствие с член 6, параграф 7,
-
оценка на необходимостта от инсталиране на точки за зареждане с ВПГ извън основната TEN-T мрежа,
-
отчитане на необходимостта от инсталиране на електроснабдяване на летищата за използване в стационарни самолети.
2. Държавите членки следва да гарантират, че националните рамки за политиката отчитат нуждите на различните видове транспорт, съществуващи на техните територии, включително на тези, за които са налични ограничен брой алтернативи на изкопаемите горива.
3. Националните рамки за политиката отчитат, където е целесъобразно, интересите на регионалните и местните органи, както и на съответните заинтересовани лица.
4. При необходимост държавите членки си сътрудничат, посредством консултации или съвместни рамки за политиката, за да гарантират, че мерките, необходими за постигането на целите на настоящата директива, са съгласувани и координирани.
5. Мерките за подпомагане на инфраструктурата за алтернативни горива се изпълняват в съответствие с правилата за държавна помощ, съдържащи се в ДФЕС.
6. Националните рамки за политиката са в съответствие с приложимото законодателство на Съюза в областта на опазването на околната среда и климата.
7. Държавите членки нотифицират Комисията за своите национални рамки за политиката до 18 ноември 2016 г.
8. Въз основа на националните рамки за политиката Комисията публикува и редовно актуализира информацията относно националните дългосрочни и краткосрочни цели, предоставена от всяка държава членка по отношение на:
-
броя публично достъпни зарядни точки,
-
точките за зареждане с ВПГ на морските пристанища и пристанищата по вътрешните водни пътища,
-
публично достъпните точки за зареждане с ВПГ на моторни превозни средства,
-
публично достъпните точки за зареждане с КПГ на моторни превозни средства.
Където е приложимо се публикува и информация по отношение на следното:
-
публично достъпните точки за зареждане с водород,
-
инфраструктурата за брегово електроснабдяване на морските пристанища и пристанищата по вътрешните водни пътища,
-
инфраструктурата за електроснабдяване на стационарни самолети.
9. Комисията оказва съдействие на държавите членки при докладването по националните рамки за политиката чрез насоките, посочени в член 10, параграф 4, тя извършва оценка на съгласуваността на националните рамки за политиката на равнището на Съюза и оказва съдействие на държавите членки в процеса на сътрудничество, предвиден в параграф 4 от настоящия член.
Член 4
Снабдяване на транспорта с електроенергия
1. Посредством националните си рамки за политиката държавите членки осигуряват до 31 декември 2020 г. инсталирането на подходящ брой публично достъпни зарядни точки, за да гарантират, че електрическите превозни средства могат да се движат поне в градските/крайградските агломерации и други гъстонаселени райони и където е подходящо, в рамките на определените от държавите членки мрежи. Броят на тези зарядни точки се определя, като се вземе предвид, inter alia, очакваният брой на регистрираните електрически превозни средства до края на 2020 г., посочен в техните национални рамки за политиката, както и най-добрите практики и препоръки, представени от Комисията. Ако е целесъобразно, се вземат предвид специфичните потребности, свързани с инсталирането на публично достъпни зарядни точки на станциите на публичния транспорт.
2. Комисията извършва оценка на прилагането на изискванията в параграф 1 и ако е целесъобразно, представя предложение за изменение на настоящата директива, като взема предвид развитието на пазара на електрически превозни средства, за да гарантира инсталирането на допълнителни публично достъпни зарядни точки във всяка държава членка до 31 декември 2025 г. поне в рамките на основната TEN-T мрежа, в градските/крайградските агломерации и други гъстонаселени райони.
3. Освен това държавите членки предприемат мерки в своите национални рамки за политиката за насърчаване и улесняване на разгръщането на зарядни точки, които не са публично достъпни.
4. Държавите членки гарантират, че зарядните точки с нормална мощност за електрически превозни средства, с изключение на устройствата за безжично или индуктивно зареждане, изградени или обновени след 18 ноември 2017 г., отговарят най-малко на техническите спецификации, определени в приложение II, точка 1.1, и на действащите специфични изисквания за безопасност на национално равнище.
Държавите членки гарантират, че зарядните точки с голяма мощност за електрически превозни средства, с изключение на устройствата за безжично или индуктивно зареждане, изградени или обновени след 18 ноември 2017 г., отговарят най-малко на техническите спецификации, предвидени в приложение II, точка 1.2.
5. Държавите членки гарантират, че в националните им рамки за политиката е оценена необходимостта от брегово електроснабдяване на плавателни съдове по вътрешните водни пътища или кораби, плаващи по море, в морски пристанища и пристанища по вътрешните водни пътища. Бреговото електроснабдяване се инсталира приоритетно в пристанища от основната TEN-T мрежа и в други пристанища до 31 декември 2025 г., освен ако няма търсене и разходите са несъразмерни по отношение на ползите, включително ползите за околната среда.
6. Държавите членки гарантират, че инсталациите за брегово електроснабдяване на морския транспорт, разгърнати или обновени след 18 ноември 2017 г., отговарят на техническите спецификации, определени в приложение II, точка 1.7.
7. Зареждането на електрически превозни средства от публично достъпните зарядни точки се основава, в случай че е технически осъществимо и икономически изгодно, на интелигентни измервателни системи съгласно определението в член 2, точка 28 от Директива 2012/27/ЕС и отговаря на изискванията, установени в член 9, параграф 2 от същата директива.
8. Държавите членки гарантират, че операторите на публично достъпните зарядни точки могат сами да решават да закупуват електроенергия от всеки доставчик от Съюза при наличие на съгласие от страна на доставчика. На операторите на зарядни точки се дава възможност да предоставят на клиентите услуги във връзка със зареждането на електрически превозни средства на договорна основа, включително от името и за сметка на други доставчици на услуги.
9. Всички публично достъпни зарядни точки предоставят и възможност на ползвателите на електрически превозни средства за зареждане ad hoc, без встъпване в договорни отношения със съответния доставчик на електроенергия или оператор.
10. Държавите членки гарантират, че цените, начислявани от операторите на публично достъпните зарядни точки, са разумни, лесно и ясно съпоставими, прозрачни и недискриминационни.
11. Държавите членки гарантират, че операторите на разпределителни мрежи си сътрудничат на недискриминационна основа с всяко лице, което създава или експлоатира публично достъпни зарядни точки.
12. Държавите членки гарантират, че правната рамка позволява доставката на електроенергия за зарядна точка да бъде предмет на договор с доставчик, различен от субекта, доставящ електроенергия на домакинството или помещенията, където е разположена подобна зарядна точка.
13. Без да се засяга Регламент (EС) № 1025/2012, Съюзът се стреми към разработване от съответните организации по стандартизация на европейски стандарти, съдържащи подробни технически спецификации за безжични зарядни точки и за замяна на акумулатори на моторни превозни средства, както и за зарядни точки за превозните средства от категория L и за електрическите автобуси.
14. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 8, с цел:
a)
да допълни настоящия член и приложение II, точки 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 и 1.8, за да установи изискване за съответствие на инфраструктурите, които предстои да бъдат разгърнати или обновени, с техническите спецификации, съдържащи се в европейските стандарти, които предстои да бъдат разработени съгласно параграф 13 от настоящия член, в случаите, в които съответните европейски организации по стандартизация са препоръчали само едно техническо решение с технически спецификации съгласно описанието в съответния европейски стандарт;
б)
да актуализира позоваването на стандартите, посочени в техническите спецификации в приложение II, точка 1, когато тези стандарти са заменени с нови, приети от съответните организации по стандартизация.
От особена важност е преди приемането на тези делегирани актове Комисията да следва обичайната си практика и да проведе консултации с експерти, включително експерти на държавите членки.
Тези делегирани актове предвиждат преходни периоди от най-малко 24 месеца, преди съдържащите се в тях технически спецификации или техните изменения да придобият обвързваща сила по отношение на инфраструктурата, която ще се разгръща или обновява.
Член 5
Снабдяване на автомобилния транспорт с водород
1. Държавите членки, които решат да включат в своите национални рамки за политиката публично достъпни точки за зареждане с водород, до 31 декември 2025 г. вземат необходимите мерки за наличието на подходящ брой такива точки, които да осигурят движението на моторни превозни средства, задвижвани с водород, включително превозни средства с горивни клетки, в рамките на определените от тези държави членки мрежи, включително при целесъобразност трансграничните връзки.
2. Държавите членки гарантират, че публично достъпните точки за зареждане с водород, разгърнати или обновени след 18 ноември 2017 г., отговарят на техническите спецификации, определени в приложение II, точка 2.
3. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 8 за актуализирането на референтните номера на стандартите, посочени в техническите спецификации, определени в приложение II, точка 2, когато тези стандарти бъдат заменени с нови, приети от съответните организации по стандартизация.
От особена важност е преди приемането на тези делегирани актове Комисията да следва обичайната си практика и да проведе консултации с експерти, включително експерти на държавите членки.
Тези делегирани актове предвиждат преходни периоди от най-малко 24 месеца, преди съдържащите се в тях технически спецификации или техните изменения да придобият обвързваща сила по отношение на инфраструктурата, която ще се разгръща или обновява.
Член 6
Снабдяване на транспорта с природен газ
1. Посредством националните си рамки за политиката държавите членки осигуряват инсталирането до 31 декември 2025 г. на подходящ брой точки за зареждане с ВПГ на морските пристанища, които да позволят движението на плавателни съдове по вътрешните водни пътища, задвижвани с ВПГ, или на кораби, плаващи по море, задвижвани с ВПГ, в рамките на основната TEN-T мрежа. Държавите членки си сътрудничат при необходимост със съседните държави членки, за да осигурят адекватно покритие на мрежата.
2. Посредством националните си рамки за политиката държавите членки осигуряват инсталирането до 31 декември 2030 г. на подходящ брой точки за зареждане с ВПГ на пристанищата по вътрешните водни пътища, които да позволят движението на плавателни съдове по вътрешните водни пътища, задвижвани с ВПГ, или на кораби, плаващи по море, задвижвани с ВПГ, в рамките на основната TEN-T мрежа. Държавите членки си сътрудничат при необходимост със съседните държави членки, за да осигурят адекватно покритие на основната TEN-T мрежа.
3. Държавите членки посочват в националните си рамки за политиката морските пристанища и пристанищата по вътрешните водни пътища, на които да се предоставя достъп до точки за зареждане с ВПГ по параграфи 1 и 2, като също отчитат реалните потребности на пазара.
4. Посредством националните си рамки за политиката държавите членки осигуряват инсталирането, до 31 декември 2025 г., на подходящ брой публично достъпни точки за зареждане с ВПГ, поне в рамките на съществуващата основна TEN-T мрежа, за да предоставят възможност на тежкотоварните превозни средства, задвижвани с ВПГ, да се движат в целия Съюз, при условие че има търсене и разходите не са несъразмерни по отношение на ползите, включително ползите за околната среда.
5. Комисията извършва оценка на прилагането на изискването в параграф 4 и ако е необходимо, представя предложение за изменение на настоящата директива до 31 декември 2027 г., като взема предвид пазара на тежкотоварни превозни средства, задвижвани с ВПГ, за да гарантира инсталирането на достатъчен брой публично достъпни точки за зареждане с ВПГ във всяка държава членка.
6. Държавите членки осигуряват на територията си наличието на подходяща разпределителна система за снабдяване с ВПГ, включително съоръжения за товарене на автомобилни цистерни за ВПГ, с цел снабдяването на точките за зареждане, посочени в параграфи 1, 2 и 4. Чрез дерогация съседни държавни членки, в контекста на техните национални рамки за политиката, могат да образуват пул за целите на изпълнението на настоящото изискване. Договореностите за образуване на пул са предмет на задълженията за докладване на държавите членки по настоящата директива.
7. Посредством националните си рамки за политиката държавите членки осигуряват инсталирането до 31 декември 2020 г. на подходящ брой публично достъпни точки за зареждане с КПГ, за да се осигури възможност в съответствие с член 3, параграф 1, шесто тире, на моторните превозни средства, задвижвани с КПГ, да се движат поне в градските/крайградските агломерации и други гъстонаселени райони и ако е възможно, в рамките на определените от държавите членки мрежи.
8. Посредством националните си рамки за политиката държавите членки осигуряват инсталирането до 31 декември 2025 г. на подходящ брой публично достъпни точки за зареждане с КПГ, поне в рамките на съществуващата основна TEN-T мрежа, за да се осигури възможност на превозните средства, задвижвани с КПГ, да се движат в целия Съюз.
9. Държавите членки гарантират, че точките за зареждане с КПГ на моторни превозни средства, изградени или обновени след 18 ноември 2017 г., отговарят на техническите спецификации, определени в приложение II, точка 3.4.
10. Без да се засяга Регламент (ЕС) № 1025/2012, Съюзът се стреми към разработването от страна на съответните европейски или международни организации по стандартизация на стандарти, включително подробни технически спецификации за:
a)
точките за зареждане с ВПГ за морския транспорт и транспорта по вътрешните водни пътища;
б)
точките за зареждане на моторни превозни средства с ВПГ и КПГ.
11. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 8, с цел:
a)
да допълва настоящия член и приложение II, точки 3.1, 3.2 и 3.4, за да установи изискване за съответствие от страна на инфраструктурите, за които предстои да бъдат разгърнати или обновени, с техническите спецификации, съдържащи се в стандартите, които предстои да бъдат разработени съгласно параграф 10, букви a) и б) от настоящия член, в случаите, в които съответните европейски организации по стандартизация са препоръчали само едно техническо решение с технически спецификации съгласно описанието в съответния европейски стандарт, ако е приложимо, което е съвместимо със съответните международни стандарти;
б)
да актуализира позоваването на стандартите, посочени в техническите спецификации, предвидени или които предстои да бъдат предвидени в приложение II, точка 3, когато тези стандарти са заменени с нови, приети от съответните европейски или международни организации по стандартизация.
От особена важност е преди приемането на тези делегирани актове Комисията да следва обичайната си практика и да проведе консултации с експерти, включително експерти на държавите членки.
Тези делегирани актове предвиждат преходни периоди от най-малко 24 месеца, преди съдържащите се в тях технически спецификации или техните изменения да придобият обвързваща сила по отношение на инфраструктурата, която ще се разгръща или обновява.
12. При липса на стандарт, съдържащ подробните технически спецификации за точките за зареждане с ВПГ за морския транспорт и за транспорта по вътрешни водни пътища, посочени в параграф 10, буква a), и по-специално при липса на спецификации, отнасящи се за зареждането на плавателни съдове с ВПГ, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 8, като взема предвид текущата работа в ММО, CCNR, Комисията за река Дунав и други свързани с тази област международни форуми, за да определи:
-
изисквания за интерфейси за зареждане с ВПГ на морски плавателни съдове и плавателни съдове по вътрешните водни пътища,
-
изисквания, свързани с аспектите на сигурността на процедурата за съхраняване на ВПГ на брега и за зареждането на плавателни съдове с ВПГ в областта на морския транспорт и транспорта по вътрешни водни пътища.
От особена важност е преди приемането на тези делегирани актове Комисията да следва обичайната си практика и да проведе консултации със съответните експертни групи по морски транспорт и по транспорт по вътрешни водни пътища, включително с експерти от националните органи за морско корабоплаване и корабоплаване по вътрешни водни пътища.
Член 7
Информация за ползвателите
1. Без да се засяга Директива 2009/30/ЕО, държавите членки правят необходимото да се предоставя относима, последователна и ясна информация относно превозните средства, които могат редовно да бъдат зареждани с отделните горива, пуснати на пазара, или да бъдат зареждани от зарядни точки. Тази информация се предоставя в ръководствата за моторните превозни средства, в точките за зареждане и зарядните точки, с моторните превозни средства и при дистрибуторите на моторни превозни средства на територията на държавите членки. Това изискване се прилага за всички моторни превозни средства и за ръководствата за моторни превозни средства, пуснати на пазара след 18 ноември 2016 г.
2. Посоченото в параграф 1 предоставяне на информация се основава на разпоредбите за етикетиране относно съвместимостта на горивата със стандартите на европейските организации по стандартизация, с които се определят техническите спецификации за горивата. В случай че тези стандарти са представени графично, включително със схема за цветна кодировка, графичното представяне е опростено и лесно за разбиране и се поставя по ясно видим начин:
a)
на съответните колонки и техните накрайници във всички точки за зареждане, считано от датата на пускане на горивата на пазара;
б)
върху капачките или в непосредствена близост до капачките на резервоарите на моторните превозни средства, за които е препоръчано да се използва това гориво и които са съвместими с него, и в ръководствата за моторните превозни средства, когато тези моторни превозни средства са пуснати на пазара след 18 ноември 2016 г.
3. При целесъобразност и по-специално за природния газ и водорода, когато се посочват цените на горивата на станция за зареждане с гориво, с информационна цел се посочват за сравнение съответните цени за единица. Посочването на тази информация не трябва да е подвеждащо или объркващо за ползвателя.
За да се повиши осведомеността на потребителя и да се осигури прозрачност на цената на горивото по съгласуван начин в целия Съюз, на Комисията се предоставя правомощието да приема посредством актове за изпълнение обща методика за сравняването на цените на алтернативните горива за единица.
4. Когато стандартите на европейските организации по стандартизация определят технически спецификации за гориво, без да включват разпоредби за етикетиране за съответствието с въпросните стандарти, когато разпоредбите за етикетиране не се отнасят до графично представяне, включващо схема за цветна кодировка, или когато те не са подходящи за постигане на целите на настоящата директива, за целите на еднаквото прилагане на параграфи 1 и 2 Комисията може да възложи на европейските организации по стандартизация да разработят спецификации за етикетирането на съвместимостта или може да приеме актове за изпълнение, определящи графичното представяне, включително със схема за цветна кодировка, на съвместимостта на горивата, за въведените на пазара на Съюза горива, които според оценката на Комисията достигат нивото от 1 % от общия обем на продажбите в повече от една държава членка.
5. Ако се актуализират разпоредбите за етикетиране съгласно стандартите на европейските организации по стандартизация, ако се приемат актове за изпълнение по отношение на етикетирането или ако при необходимост се разработват нови стандарти на европейските организации по стандартизация за алтернативни горива, съответните изисквания за етикетиране се прилагат за всички зарядни точки, точки за зареждане и моторни превозни средства, регистрирани на територията на държавите членки, считано от 24 месеца след съответното им актуализиране или приемане.
6. Актовете за изпълнение, посочени в настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 9, параграф 2.
7. Държавите членки правят необходимото, за да осигурят открит и недискриминационен достъп за всички ползватели до данните, когато такива съществуват, посочващи географското местонахождение на публично достъпните точки за зареждане и зарядни точки за алтернативни горива, обхванати от настоящата директива. За зарядните точки, когато са налични, тези данни може да включват информация за достъпността в реално време, както и информация за предишни зареждания и зареждания в реално време.
Член 8
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в членове 4, 5 и 6, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 17 ноември 2014 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в членове 4, 5 и 6, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и на Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно членове 4, 5 и 6, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът не са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и на Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с три месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 9
Комитет
1. Комисията се подпомага от комитет. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011. Когато комитетът не даде становище, Комисията не приема проекта за акт за изпълнение и се прилага член 5, параграф 4, трета алинея от Регламент (ЕС) № 182/2011.
3. Когато становището на комитета трябва да бъде получено чрез писмена процедура, тази процедура се прекратява без резултат, ако в рамките на определения срок за предаване на становището председателят на комитета вземе такова решение или това бъде поискано с обикновено мнозинство от членовете на комитета.
Член 10
Докладване и преглед
1. Всяка държава членка представя на Комисията доклад за прилагането на националната си рамка за политиката до 18 ноември 2019 г. и на всеки три години след това. Тези доклади обхващат информацията, посочена в приложение I, и включват, ако е възможно, съответната обосновка относно степента на постигане на националните краткосрочни и дългосрочни цели, предвидени в член 3, параграф 1.
2. До 18 ноември 2017 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за оценката на националните рамки за политиката и тяхната съгласуваност на равнището на Съюза, включително и оценка на степента на постигане на националните краткосрочни и дългосрочни цели, предвидени в член 3, параграф 1.
3. Комисията представя доклад за прилагането на настоящата директива на Европейския парламент и на Съвета на всеки три години, считано от 18 ноември 2020 г.
Докладът на Комисията съдържа следните елементи:
-
оценка на действията, предприети от държавите членки,
-
оценка на въздействието на настоящата директива върху развитието на пазара във връзка с инфраструктурата за алтернативни горива и нейния принос по отношение на пазара за алтернативни горива за транспорта, както и въздействието ѝ върху икономиката и околната среда,
-
информация за техническия напредък и развитието на пазара във връзка с алтернативните горива в транспортния сектор и на свързаната с тях инфраструктура, обхванати от настоящата директива, както и за всички други алтернативни горива.
Комисията може да посочи примери за добри практики и да направи подходящи препоръки.
Докладът на Комисията оценява също така изискванията и сроковете, определени в настоящата директива по отношение на изграждането на инфраструктура и прилагането на спецификации, като взема предвид техническото, икономическото и пазарното развитие на съответните алтернативни горива, и се придружава, ако е необходимо, от законодателно предложение.
4. Комисията приема насоки за докладите на държавите членки по отношение на изброените в приложение I елементи.
5. До 31 декември 2020 г. Комисията извършва преглед на изпълнението на настоящата директива и по целесъобразност представя предложение за изменението ѝ с установяване на нови общи технически спецификации относно инфраструктурата за алтернативни горива в рамките на приложното поле на настоящата директива.
6. До 31 декември 2018 г. Комисията приема, ако счете за необходимо, план за действие за изпълнение на стратегията, установена в съобщението, озаглавено „Чиста енергия за транспорта: Европейска стратегия за алтернативните горива“, с цел постигане на възможно най-широко използване на алтернативни горива за транспорта, като в същото време се осигури технологична неутралност, и с цел насърчаване на устойчивата електрическа мобилност в целия Съюз. За тази цел Комисията може да вземе предвид потребностите на отделните пазари и развитието в държавите членки.
Член 11
Транспониране
1. До 18 ноември 2016 г. държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно уведомяват Комисията за това.
2. Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
3. Държавите членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 12
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 13
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 22 октомври 2014 година.
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2014/94/EL,
22. oktoober 2014,
alternatiivkütuste taristu kasutuselevõtu kohta
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 91,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust (2),
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (3)
ning arvestades järgmist:
(1)
Oma 3. märtsi 2010. aasta teatises „Euroopa 2020. aastal: Aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegia” on komisjon seadnud eesmärgiks suurendada konkurentsivõimet ja energiajulgeolekut tõhusama ressursi- ja energiakasutuse teel.
(2)
Komisjoni 28. märtsi 2011. aasta valges raamatus „Euroopa ühtse transpordipiirkonna tegevuskava - Konkurentsivõimelise ja ressursitõhusa transpordisüsteemi suunas” kutsutakse üles vähendama transpordi sõltuvust naftast. See tuleb saavutada mitme poliitilise algatuse, sealhulgas säästvate alternatiivkütuste strateegia ning asjakohase taristu väljaarendamise kaudu. Samuti tehakse komisjoni valges raamatus ettepanek vähendada transpordist tulenevat kasvuhoonegaaside heidet 2050. aastaks 1990. aasta tasemetega võrreldes 60 % võrra.
(3)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2009/28/EÜ (4) seatakse eesmärgiks saavutada transpordikütuste puhul taastuvate energiaallikate 10 % suurune turuosa.
(4)
Sidusrühmade ja liikmesriikide ekspertidega konsulteerimise ning komisjoni 24. jaanuari 2013. aasta teatises „Puhas energia ja transport: alternatiivkütuste Euroopa strateegia” kajastuvate eksperdiarvamuste põhjal tehti kindlaks, et peamised nafta pikaajalise asendamise potentsiaaliga alternatiivkütused on praegu elekter, vesinik, biokütused, maagaas ja veeldatud naftagaas, seda pidades silmas ka nende võimalikku samaaegset ja kombineeritud kasutamist näiteks segakütuse tehnoloogia süsteemide kaudu.
(5)
Energiaallikatena käsitatakse kõiki alternatiivseid transpordi energiaallikaid, nagu elekter ja vesinik, mille rakendamisel ei kasutata põlemisreaktsiooni või põlemisreaktsioonita oksüdatsiooni.
(6)
Sünteetilisi kütuseid, mis asendavad diislikütust, bensiini ja reaktiivkütust, saab toota erinevatest lähteainetest, muundades biomassi, gaasi, sütt või plastijäätmeid vedelkütusteks, metaaniks ja dimetüüleetriks. Sünteetilised parafiinsed diisliõlid, näiteks hüdrogeenitud taimsed õlid ja Fischer-Tropsch'i diisel, on asendatavad ja neid on võimalik segada fossiilse diislikütuse sisse väga kõrge osakaaluga või kasutada puhtana kõikides olemasolevates või tulevastes diiselmootoriga sõidukites. Seetõttu saab kõnealuseid kütuseid jaotada, hoida ja kasutada olemasolevas taristus. Sünteetilisi kütuseid, millega saab asendada bensiini, näiteks metanool ja muud alkoholid, saab segada bensiiniga ja neid saab tehniliselt kasutada tänapäeva sõidukitehnoloogias väikeste kohandustega. Metanooli saab kasutada ka sisevee- ja lähimerevedude puhul. Sünteetiliste ja parafiinkütustega on võimalik vähendada transpordi energiavarustuses naftaallikate kasutamist.
(7)
Veeldatud naftagaas ehk autogaas on maagaasi töötlemise ja nafta rafineerimise tulemusel saadud alternatiivne kütus, mille CO2-jalajälg on väiksem ja saasteainete heitkogused tunduvalt väiksemad kui tavapärastel kütustel. Loodetakse, et erinevatest biomassiallikatest saadav bioloogilise päritoluga veeldatud naftagaas muutub keskpikas perspektiivis elujõuliseks tehnoloogiaks. Veeldatud naftagaasi saab kasutada maanteetranspordis (sõidu- ja veoautod) ükskõik kui pikkade vahemaade puhul. Samuti saab seda kasutada sisevee- ja lähimerevedude puhul. Veeldatud naftagaasi taristu on suhteliselt hästi arenenud ja liidus on juba kasutusel suur hulk tanklaid (ligikaudu 29 000). Kõnealused tanklad paiknevad siiski ebaühtlaselt ning mitmes riigis on nende osakaal väike.
(8)
Käesolevas direktiivis toodud alternatiivkütuste määratlust piiramata tuleks märkida, et fossiilkütuste võimaliku alternatiivina kõne alla tulevaid puhaste kütuste liike on rohkem. Uute alternatiivkütuste liikide valimisel tuleks kaaluda ka teadus- ja arendustegevuse paljutõotavaid tulemusi. Standardid ja õigusaktid tuleks sõnastada ilma mõnd kindlat liiki tehnoloogiat eelistamata, et mitte takistada alternatiivkütuste ja alternatiivsete energiakandjate edasiarendamist.
(9)
CARS 21 kõrgetasemelise töörühma 6. juuni 2012. aasta aruandes leitakse, et liidu ühtlustatud alternatiivkütuste taristu puudumine takistab alternatiivkütustel töötavate sõidukite turuletoomist ja põhjustab viivitusi neist keskkonnakasu saamisel. Oma 8. novembri 2012. aasta teatises „CARS 2020: Euroopa konkurentsivõimelise ja jätkusuutliku autotööstuse tegevuskava” võttis komisjon aluseks CARS 21 kõrgetasemelise töörühma aruande peamised soovitused ja esitas neil põhineva tegevuskava. Käesolev direktiiv on üks nendest põhimeetmetest alternatiivkütuste taristu vallas, millest komisjon on teatanud.
(10)
Vältida tuleks siseturu killustumist alternatiivkütuste kooskõlastamata turuletoomise tõttu. Kõikide liikmesriikide kooskõlastatud poliitikaraamistikud peaksid seepärast andma pikaajalise kindluse, mida on vaja avaliku ja erasektori investeeringuteks sõiduki- ja kütusetehnoloogiasse ning taristu rajamiseks, et teenida kahte eesmärki: vähendada sõltuvust naftast ja leevendada transpordi keskkonnamõju. Liikmesriigid peaksid seetõttu tihedas koostöös piirkondlike ja kohalike asutuste ning asjaomase tööstusharuga, võttes arvesse ka väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate huve, kehtestama riiklikud poliitikaraamistikud, milles esitatakse nende riikide eesmärgid alternatiivkütuste turu arendamiseks, sealhulgas vajaliku taristu kasutuselevõtuks. Vajaduse korral peaksid liikmesriigid konsultatsioonide või ühiste poliitikaraamistike kaudu tegema piirkondlikul või makropiirkondlikul tasandil koostööd teiste naaberliikmesriikidega, eriti siis, kui on vaja tagada alternatiivkütuste taristuga kaetuse piiriülene järjepidevus või ehitada riigipiiride lähedusse uus taristu, mis hõlmaks erinevaid mittediskrimineerivaid juurdepääsuvõimalusi laadimispunktidele ja tanklatele. Kõnealuste riiklike poliitikaraamistike koordineerimist ja nende sidusust liidu tasandil peaks toetama koostöö liikmesriikide vahel ning komisjonipoolne hindamine ja aruandlus. I lisas sätestatud liikmesriikide aruandluse hõlbustamiseks peaks komisjon vastu võtma mittesiduvad suunised.
(11)
Kõigi transpordiliikide pikaajaliste energiavajaduste arvestamiseks on vaja koordineeritud lähenemist. Poliitika peaks eelkõige põhinema alternatiivkütuste kasutamisel, keskendudes iga transpordiliigi konkreetsetele vajadustele. Liikmesriikide riiklike poliitikaraamistike välja töötamisel tuleks arvesse võtta asjaomase liikmesriigi territooriumil olevate eri transpordiliikide vajadusi, kaasa arvatud nende transpordiliikide vajadusi, mille jaoks fossiilkütuste alternatiivid on piiratud kättesaadavusega.
(12)
Komisjon peaks lihtsustama liikmesriikide riiklike poliitikaraamistike arendamist ja rakendamist teabevahetuse ja parimate tavade vahendamisega liikmesriikide vahel.
(13)
Selleks et edendada alternatiivkütuseid ja arendada asjaomast taristut, võivad riiklikud poliitikaraamistikud koosneda mitmest kavast, strateegiast või muust kavandamisdokumendist, mida arendatakse eraldi või integreeritult või muus vormis ning liikmesriigi valitud administratiivsel tasemel.
(14)
Liidu ja liikmesriigi alternatiivkütuste taristu toetamise meetmeid tuleks kohaldada riiklike poliitikaraamistikega hõlmatud kütuste suhtes, et avaliku sektori toetus keskenduks siseturu kooskõlastatud arendamisele alternatiivkütustel töötavatel sõidukitel ja laevadel põhineva üleliidulise liikuvuse suunas.
(15)
Käesoleva direktiivi mõte ei ole tekitada liikmesriikidele või piirkondlikele ja kohalikele asutustele täiendavat finantskoormust. Liikmesriikidel peaks olema võimalik käesoleva direktiivi rakendamisel kasutada laia regulatiivsete ja mitteregulatiivsete stiimulite ja meetmete valikut tihedas koostöös eraettevõtjatega, kes peaksid täitma alternatiivkütuste taristu arendamise toetamisel keskset rolli.
(16)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1316/2013 (5) kohaselt on uute tehnoloogiate ja innovatsiooni arendamine, eelkõige seoses transpordi CO2-heite vähendamisega, kõlblik saama liidu rahalist abi. Nimetatud määrus näeb lisaks ette täiendavate rahastamisvahendite eraldamist tegevustele, mille puhul kasutatakse vähemalt kahe hõlmatud sektori (nimelt transport, energia ja telekommunikatsioon) vahelist koostoimet. Lisaks aitab Euroopa ühendamise rahastu koordineerimiskomitee komisjonil koordineerida tööprogramme, mille eesmärk on võimaldada mitut sektorit hõlmavaid projektikonkursse, et nende sektorite vahelist võimalikku koostoimet maksimaalselt ära kasutada. Euroopa ühendamise rahastu peaks seetõttu alternatiivkütuste taristu kasutuselevõtule kaasa aitama.
(17)
Alternatiivkütuseid kasutavate sõidukite ja vastava taristuga seotud teadus- ja arendustegevust toetatakse ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1291/2013 (6) loodud raamprogrammist „Horisont 2020”, eelkõige ühiskondlike väljakutsetega seotud eesmärgi „Nutikas, keskkonnahoidlik ja integreeritud transport” raames. Kõnealune konkreetne rahastamisallikas peaks samuti kaasa aitama alternatiivkütuste taristu arendamisele ja seda tuleks igakülgselt kaaluda lisavõimalusena jätkusuutliku liikuvuse tagamiseks kõikjal liidu turul.
(18)
Selleks et käivitada investeeringud säästvasse transporti ning toetada alternatiivkütuste taristu ulatusliku võrgustiku kasutuselevõttu liidus, peaksid komisjon ja liikmesriigid toetama riiklikke ja piirkondlikke arengumeetmeid kõnealuses valdkonnas. Nad peaksid soodustama heade tavade vahetamist alternatiivkütuste taristu kasutuselevõtu ja majandamise valdkonnas kohalike ja piirkondlike algatuste vahel ning sellel eesmärgil peaksid nad edendama Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide, eelkõige Euroopa Regionaalarengu Fondi ja Ühtekuuluvusfondi kasutamist.
(19)
Alternatiivkütuste taristu toetamise meetmeid tuleks rakendada Euroopa Liidu toimimise lepingus (ELi toimimise leping) sätestatud riigiabi eeskirjade põhimõtete kohaselt. Liikmesriigid võivad pidada vajalikuks toetada käesolevast direktiivist mõjutatud ettevõtjaid kooskõlas kehtivate riigiabi eeskirjadega. Viivitamata tuleks hinnata kõiki komisjonile teatatud riiklikke alternatiivkütuste taristu toetamise meetmeid.
(20)
Üleeuroopalise transpordivõrgu (TEN-T) suunistes tunnistatakse, et alternatiivkütustega saab vähemalt osaliselt asendada fossiilseid naftaallikaid transpordi energiaga varustamisel ning aidata kaasa transpordi CO2-heite vähendamisele ja transpordisektori keskkonnatoime parandamisele. TEN-T suunistes nõutakse uute tehnoloogiate ja innovatsiooni suhtes, et TEN-T peab võimaldama vähendada kõigi transpordiliikide CO2-heidet, soodustades energiatõhusust ning alternatiivsete jõuseadmete kasutamist ning asjakohase taristu rajamist. TEN-T suunistes nõutakse samuti, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1315/2013 (7) rajatud põhivõrgu („TEN-T põhivõrk”) sisevee- ja meresadamad, lennujaamad ja maanteed pakuksid võimalust kasutada alternatiivkütuseid. TEN-T rahastamisvahendi Euroopa ühendamise rahastus on kõnealuste uute tehnoloogiate ja innovatsiooni, sealhulgas puhaste alternatiivkütuste taristu põhivõrgus kasutuselevõttu käsitatud toetuskõlblikuna. Lisaks antakse puhaste alternatiivkütuste kasutuselevõtu puhul laiemas üldises võrgus Euroopa ühendamise rahastust finantsabi hangete ja rahastamisvahendite kaudu, näiteks projektivõlakirjade vormis.
(21)
Biokütused, nagu on määratletud direktiivis 2009/28/EÜ, on praegu kõige olulisem alternatiivkütuste liik, mille osakaal liidu transpordis tarbitud kütuste kogumahus oli 2011. aastal 4,7 %. Biokütused võivad samuti kaasa aidata CO2-heite olulisele vähendamisele, kui neid toodetakse säästvalt. Nendest saaks puhast energiat kõigi transpordiliikide jaoks.
(22)
Alternatiivkütuste taristu ebaühtlane arendamine liidus takistab mastaabisäästu saavutamist pakkumise poolel ja üleliidulist liikuvust nõudluse poolel. Tuleb rajada uued taristuvõrgud, näiteks elektri, maagaasi (veeldatud ja surumaagaas) ja vajaduse korral vesiniku jaoks. Oluline on tunnistada iga kütusetehnoloogia ja seonduvate taristute erisuguseid arenguetappe, sealhulgas ärimudelite küpsust erainvestorite jaoks ning alternatiivkütuste kättesaadavust ja kasutajate heakskiitu. Tuleks tagada tehnoloogianeutraalsus ning riiklikes poliitikaraamistikes tuleks nõuetekohaselt arvesse võtta alternatiivkütuste turu arengu toetamise nõuet. Lisaks tuleks riiklike poliitikaraamistike väljatöötamisel arvestada rahvastikutihedust ja geograafilist eripära.
(23)
Elektrienergial on potentsiaal suurendada sõidukite energiatõhusust ja vähendada transpordi CO2-heidet. See on vältimatu energiaallikas elektrisõidukite, sealhulgas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2007/46/EÜ (8) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) nr 168/2013 (9) osutatud L-kategooria sõidukite kasutuselevõtuks, mille tulemusel võib linna- ja eeslinnaasumites ja teistel tiheasustusaladel paraneda õhukvaliteet ja väheneda müra. Liikmesriigid peaksid tagama, et üldkasutatavaid laadimispunkte ehitatakse piisaval alal, et võimaldada elektrisõidukite liikumist vähemalt linna-ja eeslinnaasumites ja teistel tiheasustusaladel ning vajaduse korral liikmesriikide määratud võrkudes. Tuleks kindlaks määrata selliste laadimispunktide arv, võttes arvesse hinnangulist registreeritud elektrisõidukite arvu 2020. aasta lõpuks igas liikmesriigis. Orienteeruvalt peaks piisav keskmine laadimispunktide arv olema vähemalt üks laadimispunkt iga kümne sõiduki kohta, võttes samuti arvesse sõidukite tüüpi, laadimistehnoloogiat ja juurdepääsetavaid eraomandis olevaid laadimispunkte. Tuleks rajada piisav arv üldkasutatavaid laadimispunkte, eelkõige ühistranspordijaamadesse, nagu sadamate reisiterminalid, lennujaamad ja raudteejaamad. Elektrisõidukite eraomanikud sõltuvad suurel määral juurdepääsust üldkasutatavates (nt korterelamute, büroo- või ärihoonete) parklates asuvatele laadimispunktidele. Riigiasutused peaksid võtma meetmeid selliste sõidukikasutajate abistamiseks, tagades, et kinnisvaraarendajad ja -haldajad looksid asjakohased taristud, kus oleks piisaval arvul elektrisõidukite laadimispunkte.
(24)
Liikmesriigid peaksid tagama, et mootorsõidukite elektriga varustamiseks luuakse üldkasutatav taristu. Selleks et määrata oma riiklikes poliitikaraamistikes kindlaks üldkasutatavate laadimispunktide vajalik arv, peaks liikmesriikidel olema võimalik arvesse võtta nende territooriumil juba olemas olevaid üldkasutatavaid laadimispunkte ja nende tehnilisi kirjeldusi ning teha otsus keskendumiseks tava- või kiirlaadimispunktide kasutuselevõtule.
(25)
Elektritransport on kiiresti arenev valdkond. Praegune laadimisliideste tehnoloogia sisaldab kaabliühendusi, aga tuleks arvesse võtta ka tuleviku liidesetehnoloogiaid, näiteks juhtmeta laadimise ning akude vahetuse tehnoloogiad. Õigusaktid peavad tagama tehnoloogilise innovatsiooni hõlbustamise. Käesolevat direktiivi tuleks seetõttu asjakohaselt ajakohastada, et võtta arvesse tuleviku tehnoloogia, näiteks juhtmeta laadimise ning akude vahetuse tehnoloogia standardeid.
(26)
Üldkasutatav laadimispunkt või tankla võib hõlmata näiteks eraomanduses olevaid laadimispunkte või tanklaid või seadmeid, mis on üldsusele kättesaadavad registreerimiskaartide või -tasude eest, ühisauto kasutamise süsteemide laadimispunkte või tanklaid, mis annavad kolmandatest isikutest kasutajatele juurdepääsu abonemendi alusel, või laadimispunkte või tanklaid üldkasutatavates parklates. Laadimispunkte või tanklaid, mis võimaldavad erakasutajatele füüsilise juurdepääsu loa või abonemendi alusel, tuleks käsitada üldkasutatavate laadimispunktide või tanklatena.
(27)
Elekter ja vesinik on atraktiivsed energiaallikad, mis sobivad eelkõige elektrisõidukite, vesinikkütuseelemendiga sõidukite ja L-kategooria sõidukite kasutuselevõtuks linna- ja eeslinnaasumites ja teistel tiheasustusaladel, mille tulemusel võib paraneda õhukvaliteet ja väheneda müra. Elektritranspordil on tähtis roll liidu ambitsioonikate 2020. aasta kliima- ja energiaeesmärkide saavutamisel. Direktiivis 2009/28/EÜ, mille liikmesriigid 5. detsembriks 2010 üle võtsid, kehtestatakse kõikidele liikmesriikidele kohustuslikud taastuvenergia osakaalu eesmärgid, et täita liidu eesmärk saavutada taastuvenergia osakaaluks 2020. aastaks vähemalt 20 % ja konkreetselt transpordisektoris kasutatava taastuvenergia osakaaluks 10 %.
(28)
Kui see on tehniliselt ja rahaliselt põhjendatud, peaks elektrisõidukite laadimispunktides laadimisel kasutama arukaid arvestisüsteeme, et suurendada elektrisüsteemi stabiilsust, laadides akusid võrgust ajal, mil üldine elektrinõudlus on väike, ning võimaldades turvalist ja paindlikku andmekäitlust. Pikas perspektiivis võib see samuti võimaldada elektrisõidukitel kanda akudest elektrit võrku tagasi ajal, mil üldine elektrinõudlus on suur. Arukas arvestisüsteem, mis on määratletud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2012/27/EL, (10) võimaldab esitada reaalaja-andmeid, mis on vajalikud võrgu stabiilsuse tagamiseks ning laadimisteenuse mõistliku kasutamise soodustamiseks. Arukad arvestisüsteemid võimaldavad saada täpset ja läbipaistvat teavet laadimisteenuste hinna ja kättesaadavuse kohta, seeläbi soodustades laadimist tippkoormusevälisel ajal, mil üldine elektrinõudlus on väike ja energiahind on madal. Arukate arvestisüsteemide kasutamine optimeerib laadimist ning see on kasulik elektrisüsteemile ja tarbijatele.
(29)
Elektrisõidukite laadimispunktide puhul, mis ei ole üldkasutatavad, peaksid liikmesriigid seadma eesmärgiks uurida, kas tehniliselt ja rahaliselt on võimalik saavutada sünergiat arukate arvestite kasutuselevõtu kavadega, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/72/EÜ (11) I lisa punktist 2. Jaotusvõrguettevõtjatel on oluline roll seoses laadimispunktidega. Oma ülesannete täitmisel peaksid jaotusvõrguettevõtjad, kellest mõned võivad olla osa laadimispunkte omavast või käitavast vertikaalselt integreeritud ettevõtjast, tegema mittediskrimineerivat koostööd teiste laadimispunktide omanike või käitajatega, eelkõige jagades süsteemile tõhusa juurdepääsu ja kasutamise jaoks vajalikku teavet.
(30)
Elektrisõidukite taristu arendamisel peaks kõnealuse taristu ja elektrisüsteemi vastastikune mõju ning liidu elektripoliitika olema kooskõlas direktiiviga 2009/72/EÜ kehtestatud põhimõtetega. Elektrisõidukite laadimispunktide rajamine ja käitamine peaks toimuma konkurentsipõhisel turul, millele on juurdepääs kõikidel laadimistaristute rajamisest või käitamisest huvitatud isikutel.
(31)
Liidu elektritarnijate juurdepääs laadimispunktidele ei tohi piirata direktiivi 2009/72/EÜ artiklis 44 sätestatud erandite kohaldamist.
(32)
Komisjon andis 2010. aastal Euroopa standardiorganisatsioonidele volituse (M468) anda välja uued standardid või vaadata läbi olemasolevad, et tagada laadimispunkti ja sõiduki laadimisseadme vaheline koostalitlusvõime ja ühenduvus. CEN/CENELEC lõi töörühma, kes avaldas 2011. aasta oktoobris aruande. Kuigi aruandes on mitmeid soovitusi, ei saavutatud ühe standardliidese valimisel üksmeelt. Seepärast on vaja täiendavaid poliitikameetmeid, et leida litsentsivaba lahendus, mis tagaks koostalitlusvõime kogu liidus.
(33)
Elektrisõidukite laadimise liides võib sisaldada mitut pistikupesa või pistikut, kui üks neist on vastavuses käesolevas direktiivis sätestatud tehniliste kirjeldustega, et võimaldada mitmestandardilist laadimist. Siiski ei tohiks käesolevas direktiivis üleliiduliste tavaliste ühenduste (2. tüüpi ja „Combo 2”-tüüpi) valik kahjustada liikmesriike, kes on juba investeerinud laadimispunktide muude standardtehnoloogiate kasutamisse, ega mõjutada olemasolevaid laadimispunkte enne käesoleva direktiivi jõustumist. Enne käesoleva direktiivi jõustumist kasutusel olevaid elektrisõidukeid peab olema võimalik laadida, isegi kui neid tuleb laadida laadimispunktides, mis ei vasta käesolevas direktiivis sätestatud tehnilistele kirjeldustele. Tava- ja kiirlaadimispunktide seadmete valik peaks vastama riiklikul tasemel kehtivatele spetsiaalsetele ohutusnõuetele.
(34)
Kaldaäärsed elektrirajatised võivad varustada mere- ja siseveetransporti puhta elektriga, eriti mere- ja siseveesadamates, kus on probleeme õhukvaliteedi või müratasemega. Kaldaäärne elekter võib aidata kaasa mere- ja siseveelaevade keskkonnamõju vähendamisele.
(35)
Kaldaäärse elektritoite standardimine ei tohiks takistada enne käesoleva direktiivi jõustumist kasutusel olevate süsteemide kasutamist. Liikmesriigid peaksid eelkõige lubama olemasolevate süsteemide hooldust ja ajakohastamist eesmärgiga tagada nende tõhus kasutamine kogu kasutusea vältel, nõudmata täielikku vastavust käesoleva direktiiviga sätestatud tehnilistele kirjeldustele.
(36)
Lennujaamades seisvate lennukite elektritoide võib vähendada kütusekulu ja müra, parandada õhukvaliteeti ja vähendada kliimamuutuste mõju. Liikmesriigid peaksid seega tagama, et lennujaamadesse elektritoite paigaldamise vajadust võetakse arvesse nende riiklikes poliitikaraamistikes.
(37)
Vesinikkütusega mootorsõidukite, sealhulgas vesinikkütusega L-kategooria sõidukite turuosa on praegu väga väike, kuid vesinikkütusega mootorsõidukite ulatuslikuma kasutuselevõtu võimaldamiseks on oluline piisava vesinikutanklate taristu rajamine.
(38)
Need liikmesriigid, kes otsustavad lisada oma riiklikesse poliitikaraamistikesse vesinikutanklad, peaksid tagama üldkasutatava taristu rajamise mootorsõidukite varustamiseks vesinikuga, et tagada vesinikkütusega mootorsõidukite liikumine liikmesriikide määratud võrkudes. Asjakohasel juhul tuleks arvesse võtta piiriüleseid ühendusi eesmärgiga võimaldada vesinikkütusega mootorsõidukite liikumist kogu liidus.
(39)
Maagaasil töötavate sõidukite jaoks on liidus praegu umbes 3 000 tanklat. Tanklaid võiks juurde rajada ja varustada olemasolevast hästi välja arendatud piirkonnast, mis hõlmab liidu maagaasi jaotusvõrku, tingimusel et gaasi kvaliteet on praegustes ja kõrgtehnoloogilistes gaasisõidukites kasutamiseks sobiv. Olemasolevat maagaasi jaotusvõrku võiks täiendada kohalikud tanklad, kus kasutatakse kohapeal toodetud biometaani.
(40)
Ühine maagaasi taristu nõuab ühiseid tehnilisi kirjeldusi selle paigaldistele ja gaasi kvaliteedile. Liidus kasutatava maagaasi kvaliteet sõltub selle päritolust, selle koostisosadest, näiteks maagaasiga segatud biometaan, ning maagaasi käitlemise viisist jaotusvõrgustikus. Seetõttu võib tehniliste näitajate kõikumine takistada mootorite optimaalset kasutamist ja vähendada nende energiatõhusust. Seoses sellega töötab tehnilise komitee CEN/TC 408 projektikomisjon välja kvaliteedinäitajaid transpordis kasutatava maagaasi jaoks ning biometaani suunamiseks maagaasivõrku.
(41)
Liikmesriigid peaksid oma riiklike poliitikaraamistikega tagama, et rajatakse piisav hulk üldkasutatavaid tanklaid mootorsõidukite varustamiseks gaasilises olekus surumaagaasi või surubiometaaniga, mille eesmärk on tagada, et surumaagaasi kasutavad mootorsõidukid saaksid liikuda linna-ja eeslinnaasumites ja teistel tiheasustusaladel, ning kogu liidu ulatuses, vähemalt olemasoleva TEN-T põhivõrgu piires. Mootorsõidukite surumaagaasi võrgustike loomisel peaksid liikmesriigid tagama üldkasutatavate tanklate rajamise, võttes arvesse surumaagaasi kasutavate mootorsõidukite minimaalse sõiduulatuse. Hinnanguliselt peaks tanklatevaheline kaugus olema keskmiselt 150 km. Turu toimimise ja koostalitlusvõime tagamiseks peaksid kõik mootorsõidukite surumaagaasi tanklad pakkuma sellise kvaliteediga gaasi, mis on vajalik olemasolevate ja kõrgtehnoloogiliste surumaagaasisõidukite kasutamiseks.
(42)
Veeldatud maagaas on laevadele atraktiivne alternatiivkütus, sest väävliheite kontrolli piirkondades (SOx Emission Control Areas) tuleb vähendada laevakütuste väävlisisaldust ja see käib poolte Euroopa lähimereveolaevade kohta, nagu on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2012/33/EL (12). Mere- ja siseveesadamate veeldatud maagaasi tanklate põhivõrk peaks olema kättesaadav vähemalt vastavalt 2025. ja 2030. aasta lõpuks. Veeldatud maagaasi tanklate hulka kuuluvad muu hulgas veeldatud maagaasi terminalid, mahutid, teisaldatavad konteinerid, punkerlaevad ja praamid. Esialgne keskendumine põhivõrgule ei tohiks välistada võimalust, et pikemas perspektiivis tehakse veeldatud maagaas kättesaadavaks ka põhivõrku mittekuuluvates sadamates, eriti neis, mis on olulised laevadele, mis ei tegele transpordiga. Otsus veeldatud maagaasi tanklate asukoha kohta sadamates tuleks teha kulude ja tulude analüüsi põhjal, sealhulgas hinnates keskkonnakasu. Samuti tuleks arvesse võtta kohaldatavaid ohutussätteid. Käesolevas direktiivis ette nähtud veeldatud maagaasi taristu kasutuselevõtt ei tohiks takistada teiste võimalike energiatõhusate alternatiivkütuste arendamist.
(43)
Komisjon ja liikmesriigid peaksid püüdma muuta 26. mail 2000. aastal Genfis sõlmitud ohtlike kaupade rahvusvahelise siseveetranspordi Euroopa kokkulepet koos muudatustega (ADN), et võimaldada veeldatud maagaasi suuremahulist vedu siseveeteedel. Sellega kaasnevaid muudatusi tuleks kohaldada transpordi suhtes kogu liidu territooriumil, kohandades Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/68/EÜ (13) III lisa jaotist III.1. Vajaduse korral tuleks muuta Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/87/EÜ, (14) et võimaldada veeldatud maagaasi tõhusat ja ohutut kasutamist siseveelaevade käiturites. Muudatusettepanekud ei tohiks olla vastuolus ADNi sätetega, mida kohaldatakse liidu territooriumil direktiivi 2008/68/EÜ III lisa jaotise III.1 kohaselt.
(44)
Liikmesriigid peaksid tagama hoidlate ja veeldatud maagaasi tanklate vahelise asjakohase jaotussüsteemi. Maanteetranspordi puhul on oluline veeldatud maagaasi vedavate paakautode laadimispunktide kättesaadavus ja geograafiline asukoht, et arendada välja majanduslikult jätkusuutlik veeldatud maagaasil põhinev liikuvus.
(45)
Veeldatud maagaas, sealhulgas veeldatud biometaan, võib olla ka kulutasuv tehnoloogia võimaldades raskeveokitel järgida Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 595/2009 (15) osutatud Euro VI normide rangeid saasteaineheidete piirmäärasid.
(46)
TEN-T põhivõrk peaks olema veeldatud maagaasi taristu kasutuselevõtu aluseks, kuna see hõlmab peamisi liiklusvoogusid ja võimaldab võrgust kasu saada. Raskeveokite veeldatud maagaasi võrgustike kasutuselevõtul peaksid liikmesriigid tagama üldkasutatavate tanklate rajamise vähemalt olemasoleva TEN-T põhivõrgu ulatuses, võttes arvesse veeldatud maagaasi kasutavate raskeveokite minimaalse sõiduulatuse. Hinnanguliselt peaks tanklatevaheline kaugus olema keskmiselt 400 km.
(47)
Veeldatud maagaasi ja surumaagaasi tanklate kasutuselevõtmine peaks olema piisaval määral kooskõlas TEN-T põhivõrgu rakendamisega.
(48)
Piisav arv veeldatud maagaasi ja surumaagaasi üldkasutatavaid tanklaid peaks olema rajatud hiljemalt 31. detsembriks 2025 vähemalt selleks kuupäevaks olemas oleva TEN-T põhivõrgu ulatuses ning pärast seda kuupäeva TEN-T põhivõrgu muudes osades, mis on tehtud sõidukitele juurdepääsetavaks.
(49)
Kuna mootorsõidukikütuste liigid aina mitmekesistuvad ja kodanike liikuvus liidu maanteedel kasvab pidevalt, tuleb sõidukite kasutajad varustada selge ja kergesti arusaadava teabega tanklates saada olevate kütuste kohta ning nende sõiduki sobivuse kohta eri kütuste või laadimispunktidega, mida liidu turul pakutakse, ilma et see piiraks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/30/EÜ (16) kohaldamist. Liikmesriikidel peaks olema võimalik otsustada rakendada selliseid teavitusmeetmeid ka kasutusel olevate sõidukite suhtes.
(50)
Kui asjaomasel alternatiivkütusel puudub Euroopa standard, tuleks liikmesriikidel lubada kasutada teisi standardeid kasutaja teavitamiseks ja märgistuseks.
(51)
Lihtsal ja kergesti võrreldaval teabel erinevate kütuste hindade kohta võib olla sõidukite kasutajatele oluline roll turul saada olevate üksikute kütuste suhtelise maksumuse paremal hindamisel. Seetõttu võib teabe eesmärgil tanklas hindade, eelkõige maagaasi ja vesiniku hindade kuvamisel tuua välja võrdluse tavapäraste kütustega, näiteks „vastab ühele liitrile bensiinile”.
(52)
Kuna mootorsõidukikütuste liigid aina mitmekesistuvad, tuleb sõidukite kasutajaid teavitada käesoleva direktiiviga hõlmatud alternatiivkütuste üldkasutatavate tanklate või laadimispunktide geograafilisest asukohast. Seega, kui ettevõtjad või veebisaidid esitavad selle teabe, siis peaksid seda saama avalikult ja mittediskrimineerivalt kasutada kõik kasutajad.
(53)
Faktidel põhineva poliitika kujundamiseks kõikidel tasanditel on eriti tähtis koguda parimaid tavasid ja koordineeritud andmeid seiretegevusega, näiteks keskkonnasõbralike sõidukite portaali ja Euroopa elektritranspordi vaatluskeskuse abil.
(54)
Aruka transpordisüsteemi osana peaksid liiklus- ja reisiteabe teenused hõlmama vajaduse korral olulist teavet laadimispunktide ja tanklate kättesaadavuse kohta ja mis tahes muud liiduülese liikuvuse jaoks vajalikku teavet.
(55)
Selleks et tagada käesoleva direktiivi sätete kohandamine turu ja tehnika arenguga, peaks komisjonil olema õigus võtta kooskõlas ELi toimimise lepingu artikliga 290 vastu delegeeritud õigusakte tanklate ja laadimispunktide tehniliste kirjelduste ja asjakohaste standardite kohta. On eriti oluline, et komisjon järgiks oma ettevalmistava töö käigus oma tavapärast praktikat ning viiks läbi asjakohaseid konsultatsioone, sealhulgas ekspertide tasandil. Delegeeritud õigusaktide ettevalmistamisel ja koostamisel peaks komisjon tagama asjaomaste dokumentide sama- ja õigeaegse ning asjakohase edastamise Euroopa Parlamendile ja nõukogule.
(56)
Rahvusvaheline Mereorganisatsioon (IMO) töötab välja ühtsed ja rahvusvaheliselt tunnustatud ohutus- ja keskkonnanõuded meretranspordi jaoks. Meretranspordi üleilmset olemust arvestades tuleks vältida vastuolu rahvusvaheliste standarditega. Seetõttu peaks liit tagama, et käesoleva direktiivi kohaselt vastu võetud meretranspordi tehnilised kirjeldused oleksid kooskõlas IMO vastu võetud rahvusvaheliste eeskirjadega.
(57)
Laadimispunktide ja tanklate koostalitluse tehnilisi kirjeldusi tuleks Euroopa või rahvusvahelistes standardites täpsustada. Euroopa standardiorganisatsioonid peaksid võtma Euroopa standardid vastu kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1025/2012 (17) artikliga 10 ning need standardid peaksid põhinema kehtivatel rahvusvahelistel standarditel või vajaduse korral poolelioleval rahvusvahelisel standardimistööl. Veel vastu võtmata standardite puhul peaks töö aluseks olema väljatöötatavad standardid: veeldatud maagaasi laevakütuseks tarnimise süsteemide ja seadmete suunised (ISO/DTS 18683), maagaasi tanklaid - veeldatud maagaasi tanklad sõidukite jaoks - käsitlev standard (ISO/DIS 16924) ja maagaasi tanklaid - surumaagaasi tanklad sõidukite jaoks - käsitlev standard (ISO/DIS 16923). Komisjonil peaks olema õigus ajakohastada viiteid Euroopa või rahvusvahelistes standardites esitatud tehnilistele kirjeldustele delegeeritud õigusaktidega.
(58)
Komisjon peaks käesoleva direktiivi kohaldamisel konsulteerima asjaomaste eksperdirühmadega, sealhulgas vähemalt tuleviku transpordikütuste Euroopa eksperdirühmaga, mis koosneb asjaomase majandusharu ja kodanikuühiskonna ekspertidest, ning samuti transpordi- ja keskkonnaekspertide ühisrühmaga, mis ühendab liikmesriikide eksperte.
(59)
Komisjon moodustas Euroopa säästva laevanduse foorumi (ESSF) nimelise eksperdirühma, et aidata tal rakendada liidu meetmeid meretranspordi säästvuse valdkonnas. Euroopa säästva laevanduse foorumi raames loodi merenduse veeldatud maagaasi alarühm, millele on antud volitus teha nimetatud foorumile ettepanekuid laevakütusena kasutatava merenduse veeldatud maagaasi standardite või eeskirjade väljatöötamiseks, mis hõlmavad veeldatud maagaasi punkerdamise tehnilisi, käitamisega seotud, ohutuse, julgeoleku, väljaõppe ja keskkonnaga seotud aspekte. Samuti loodi tehniliste standardite väljatöötamise komisjon (CESTE), et tegeleda siseveelaevandust käsitlevate tehniliste standarditega. On eriti oluline, et enne veeldatud maagaasi punkerdamise nõudeid, sealhulgas selle ohutusaspekte, käsitlevate delegeeritud õigusaktide vastuvõtmist järgiks komisjon oma tavapärast praktikat ja viiks läbi konsultatsioonid ekspertidega, sealhulgas Euroopa säästva laevanduse foorumiga ja standardite väljatöötamise Euroopa komisjoniga.
(60)
Reini navigatsiooni keskkomisjon (CCNR) on rahvusvaheline organisatsioon, mis käsitleb kõiki siseveelaevanduse küsimusi. Doonau komisjon on rahvusvaheline valitsustevaheline organisatsioon Doonaul vaba laevaliikluse tagamiseks ja arendamiseks. On eriti oluline, et enne siseveelaevandust käsitlevate delegeeritud õigusaktide vastuvõtmist järgiks komisjon oma tavapärast praktikat ja viiks läbi konsultatsioonid ekspertidega, sealhulgas Reini navigatsiooni keskkomisjoni ja Doonau komisjoniga.
(61)
Kui eksperdirühmadena tegutsevad eksperdid arutavad käesoleva direktiiviga seotud küsimusi, mis ei puuduta direktiivi rakendamist või rikkumist, tuleks esitada Euroopa Parlamendile täielik sellekohane teave ja dokumentatsioon ning asjakohastel juhtudel kutse asjaomastel koosolekutel osalemiseks.
(62)
Selleks et tagada käesoleva direktiivi rakendamiseks ühetaolised tingimused, tuleks komisjonile anda rakendamisvolitused ühiste menetluste ja tehniliste kirjelduste sätestamiseks. Neid volitusi tuleks teostada kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 182/2011 (18).
(63)
Selleks, et tagada sellise kvaliteediga alternatiivsete transpordikütuste tarnimine, mida on vaja praegusel ja tulevasel tehnoloogial põhinevates mootorites kasutamiseks, ning keskkonnatoime kõrge tase seoses CO2 ja teiste saasteainete heitkogustega, peaks komisjon tegema nende turuleviimise järelevalvet. Sellel eesmärgil peaks komisjon esitama vajalikud õiguslikud meetmed kütuste kvaliteedi ühtlustatud kõrge taseme tagamiseks kogu liidus.
(64)
Selleks et saavutada alternatiivsete transpordikütuste võimalikult lai kasutamine, tagades tehnoloogilise neutraalsuse, ning edendada säästvat elektripõhist liikuvust kogu liidus, võib komisjon, kui ta peab asjakohaseks, võtta sobivaid meetmeid, näiteks võtta vastu tegevuskava teatises „Puhas energia ja transport: alternatiivkütuste Euroopa strateegia” sätestatud strateegia rakendamiseks. Sel eesmärgil võiks komisjon võtta arvesse iga turu vajadusi ja arengut liikmesriikides.
(65)
Kuna käesoleva direktiivi eesmärki, nimelt edendada alternatiivkütuste turu ulatuslikku arengut, ei suuda liikmesriigid eraldi piisavalt saavutada, küll aga saab seda vajaduse tõttu võtta meede, mis rahuldaks nõudlust alternatiivkütustel töötavate sõidukite kriitilise massi ja Euroopa tööstuse kulutasuva arengu järele ning võimaldaks alternatiivkütustel töötavate sõidukite üleliidulist liikuvust, paremini saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
Artikkel 1
Reguleerimisese
Käesoleva direktiiviga kehtestatakse ühine meetmete raamistik alternatiivkütuste taristu kasutuselevõtuks liidus, et vähendada transpordisüsteemi sõltuvust naftast ja leevendada transpordi keskkonnamõju. Käesolevas direktiivis on sätestatud alternatiivkütuste taristu, sealhulgas elektrisõidukite laadimispunktide ning maagaasi- (veeldatud ja surumaagaas) ja vesinikutanklate rajamise miinimumnõuded, mida tuleb rakendada liikmesriikide riiklike poliitikaraamistike selliste laadimispunktide ja tanklate ühiste tehniliste kirjelduste ning kasutaja teavitamise nõuete kaudu.
Artikkel 2
Mõisted
Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1) „alternatiivkütused”- kütused või energiaallikad, mida kasutatakse vähemalt osaliselt transpordi energiavarustuses fossiilsete naftaallikate asemel ja millel on potentsiaali aidata kaasa transpordi CO2-heite vähendamisele ja transpordisektori keskkonnatoime parandamisele. Need on muu hulgas järgmised:
-
elekter,
-
vesinik,
-
direktiivi 2009/28/EÜ artikli 2 punktis i määratletud biokütused,
-
sünteetilised ja parafiinkütused,
-
maagaas, sealhulgas biometaan, gaasilises olekus (surumaagaas) ja veeldatud olekus (veeldatud maagaas) ning
-
veeldatud naftagaas;
2) „elektrisõiduk”- sõiduk, mis on varustatud jõuseadmega, millel on vähemalt üks energiamuunduriga mitteperifeerne elektriseade koos elektrilise laetava energiasalvestussüsteemiga, mida saab väljastpoolt laadida;
3) „laadimispunkt”- liides, millega on võimalik laadida korraga ühte elektrisõidukit või vahetada korraga ühe elektrisõiduki aku;
4) „tavalaadimispunkt”- laadimispunkt, mis võimaldab edastada elektrisõidukile elektrit võimsusega kuni 22 kW, välja arvatud seadmed, mille toitevõimsus on 3,7 kW või väiksem, mis on paigaldatud eramajapidamisse või mille peamine ülesanne ei ole elektrisõidukite laadimine ja mis ei ole üldkasutatavad;
5) „kiirlaadimispunkt”- laadimispunkt, mis võimaldab edastada elektrisõidukile elektrit võimsusega üle 22 kW;
6) „kaldaäärne elektritoide”- kai ääres asuvate merelaevade või siseveelaevade varustamine maismaalt saadava elektriga standardliidese abil;
7) „üldkasutatav laadimispunkt või tankla”- alternatiivkütust pakkuv laadimispunkt või tankla, millele juurdepääsul ei diskrimineerita kasutajaid kusagil liidus. Mittediskrimineeriv juurdepääs võib hõlmata erinevaid autentimis-, kasutus- ja maksetingimusi;
8) „tankla”- rajatis, kus toimub kütusega, välja arvatud veeldatud maagaas, varustamine statsionaarse või liikuva seadme abil;
9) „veeldatud maagaasi tankla”- rajatis, kus toimub veeldatud maagaasiga varustamine statsionaarse või liikuva seadme, merel asuva seadme või muu süsteemi abil.
Artikkel 3
Riiklikud poliitikaraamistikud
1. Iga liikmesriik võtab vastu riikliku poliitikaraamistiku transpordisektori alternatiivkütuste turu arendamiseks ja asjaomase taristu kasutuselevõtuks. See sisaldab vähemalt järgmisi elemente:
-
hinnang transpordisektori alternatiivkütuste turu praegusele olukorrale ja tulevasele arengule, pidades sealhulgas silmas nimetatud kütuste võimalikku samaaegset ja kombineeritud kasutamist, ning alternatiivkütuste taristu arengu kohta, käsitledes asjakohasel juhul piiriülest järjepidevust;
-
artikli 4 lõigetega 1, 3 ja 5, artikli 6 lõigetega 1, 2, 3, 4, 6, 7 ja 8 ning kui see on kohaldatav, artikli 5 lõikega 1 ette nähtud riiklikud eesmärgid alternatiivkütuste taristu kasutuselevõtuks. Nimetatud riiklikud eesmärgid seatakse ja neid võib muuta riigisisesele, piirkondlikule ja üleliidulisele nõudlusele antud hinnangu põhjal, tagades sealjuures käesolevas direktiivis sätestatud taristu miinimumnõuete täitmise;
-
meetmed, mis on vajalikud riiklikus poliitikaraamistikus seatud eesmärkide saavutamise tagamiseks;
-
meetmed, mis võivad edendada alternatiivkütuste taristu kasutuselevõttu avaliku transporditeenuse osutamisel;
-
linna- ja eeslinnaasumite ja teiste tiheasustusalade ja võrgustike kindlaksmääramine, mis varustatakse vastavalt turuvajadustele üldkasutatavate laadimispunktidega artikli 4 lõike 1 kohaselt;
-
linna- ja eeslinnaasumite ja teiste tiheasustusalade ja võrgustike kindlaksmääramine, mis varustatakse vastavalt turuvajadustele surumaagaasi tanklatega artikli 6 lõike 7 kohaselt;
-
hinnang veeldatud maagaasi tanklate rajamise vajadusele väljaspool TEN-T põhivõrku asuvates sadamates;
-
hinnang lennujaamades seisvate lennukite elektritoite paigaldamise vajadusele.
2. Liikmesriigid tagavad, et riiklikes poliitikaraamistikes võetakse arvesse nende territooriumil olevate eri transpordiliikide vajadusi, kaasa arvatud nende transpordiliikide vajadusi, mille jaoks fossiilkütuste alternatiivid on piiratud.
3. Riiklikes poliitikaraamistikes võetakse asjakohaselt arvesse piirkondlike ja kohalike omavalitsuste ning asjaomaste sidusrühmade huve.
4. Vajaduse korral teevad liikmesriigid konsultatsioonide või ühiste poliitikaraamistike kaudu koostööd, et tagada käesoleva direktiivi eesmärkide saavutamiseks vajalike meetmete sidusus ja kooskõla.
5. Alternatiivkütuste taristu toetamise meetmeid rakendatakse ELi toimimise lepingus sätestatud riigiabi eeskirjade põhimõtete kohaselt.
6. Riiklikud poliitikaraamistikud peavad olema kooskõlas liidu kehtivate keskkonna- ja kliimakaitsealaste õigusaktidega.
7. Liikmesriigid teavitavad komisjoni oma riiklikest poliitikaraamistikest hiljemalt 18. novembriks 2016.
8. Komisjon avaldab ja ajakohastab riiklike poliitikaraamistike alusel regulaarselt teavet iga liikmesriigi poolt seatud riiklike eesmärkide kohta seoses järgmisega:
-
üldkasutatavate laadimispunktide arv;
-
veeldatud maagaasi tanklad mere- ja siseveesadamates;
-
üldkasutatavad veeldatud maagaasi tanklad mootorsõidukite jaoks;
-
üldkasutatavad surumaagaasi tanklad mootorsõidukite jaoks.
Kui see on asjakohane, avaldatakse ka järgmine teave:
-
üldkasutatavad vesinikutanklad;
-
kaldaäärse elektritoite taristu mere- ja siseveesadamates;
-
lennujaamades seisvate lennukite elektritoite taristu.
9. Komisjon abistab liikmesriike riiklikest poliitikaraamistikest aru andmisel artikli 10 lõikes 4 osutatud suuniste abil, hindab riiklike poliitikaraamistike sidusust liidu tasandil ning abistab liikmesriike käesoleva artikli lõikes 4 sätestatud koostööprotsessis.
Artikkel 4
Transpordi varustamine elektriga
1. Liikmesriigid tagavad oma riiklike poliitikaraamistike kaudu, et 31. detsembriks 2020 rajatakse piisav hulk üldkasutatavaid laadimispunkte, et tagada elektrisõidukite liikumise võimalus vähemalt linna- ja eeslinnaasumites ja teistel tiheasustusaladel ning vajaduse korral liikmesriikide määratud võrkudes. Laadimispunktide arvu väljaselgitamisel võetakse muu hulgas arvesse liikmesriikide riiklikes poliitikaraamistikes märgitud registreeritud elektrisõidukite hinnangulist arvu 2020. aasta lõpuks ning komisjoni koostatud parimaid tavasid ja soovitusi. Kui see on asjakohane, võetakse arvesse erivajadusi seoses üldkasutatavate laadimispunktide rajamisega ühistranspordijaamadesse.
2. Komisjon hindab lõikes 1 sätestatud nõuete täitmist ja vajaduse korral esitab käesoleva direktiivi muutmise ettepaneku, võttes arvesse elektrisõidukite turu arengut, et tagada hiljemalt 31. detsembriks 2025 täiendavate üldkasutatavate laadimispunktide rajamine igas liikmesriigis vähemalt TEN-T põhivõrgus, linna- ja eeslinnaasumites ja teistel tiheasustusaladel.
3. Liikmesriigid võtavad oma riiklikes poliitikaraamistikes meetmeid, et julgustada ja edendada niisuguste laadimispunktide kasutuselevõttu, mis ei ole üldkasutatavad.
4. Liikmesriigid tagavad, et alates 18. novembrist 2017 elektrisõidukite jaoks kasutusele võetud või ajakohastatud tavalaadimispunktid (välja arvatud juhtmevabad või induktiivlaadimispunktid) vastavad vähemalt II lisa punktis 1.1 toodud tehnilistele kirjeldustele ja riiklikul tasemel kehtivatele eriohutusnõuetele.
Liikmesriigid tagavad, et alates 18. novembrist 2017 elektrisõidukite jaoks kasutusele võetud või ajakohastatud kiirlaadimispunktid (välja arvatud juhtmevabad või induktiivlaadimispunktid) vastavad vähemalt II lisa punktis 1.2 toodud tehnilistele kirjeldustele.
5. Liikmesriigid tagavad, et nad hindavad oma riiklikes poliitikaraamistikes sisevee- ja meresadamates viibivate sisevee- ja merelaevade vajadust kaldaäärse elektritoite järele. Nimetatud kaldaäärne elektritoide rajatakse esmajärjekorras TEN-T põhivõrgu sadamates ning teistes sadamates 31. detsembriks 2025, välja arvatud juhul, kui puudub nõudlus ja kulud on kasuga, sealhulgas keskkonnakasuga võrreldes ebaproportsionaalsed.
6. Liikmesriigid tagavad, et meretranspordi jaoks alates 18. novembrist 2017 kasutusele võetud või ajakohastatud kaldaäärse elektritoite paigaldised vastavad II lisa punktis 1.7 toodud tehnilistele kirjeldustele.
7. Kui see on tehniliselt teostatav ja majanduslikult põhjendatud, tuleb elektrisõidukite üldkasutatavates laadimispunktides laadimisel kasutada direktiivi 2012/27/EL artikli 2 punktis 28 määratletud arukaid arvestisüsteeme ja järgida nimetatud direktiivi artikli 9 lõikes 2 sätestatud nõudeid.
8. Liikmesriigid tagavad, et üldkasutatavate laadimispunktide käitajad võivad vabalt valida, milliselt liidu elektritarnijalt tema nõusolekul elektrit osta. Laadimispunktide käitajatel lubatakse lepingu alusel osutada klientidele elektrisõidukite laadimise teenust, sealhulgas muude teenuseosutajate nimel ja huvides.
9. Kõik üldkasutatavad laadimispunktid võimaldavad elektrisõidukite kasutajatele ka ühekordset laadimisvõimalust ilma asjaomase elektritarnija või käitajaga lepingut sõlmimata.
10. Liikmesriigid tagavad, et üldkasutatavate laadimispunktide käitajate nõutavad hinnad on mõistlikud, lihtsalt ja selgelt võrreldavad, läbipaistvad ja mittediskrimineerivad.
11. Liikmesriigid tagavad, et jaotusvõrguettevõtjad teevad mittediskrimineerivat koostööd kõigi isikutega, kes paigaldavad või käitavad üldkasutatavaid laadimispunkte.
12. Liikmesriigid tagavad, et õigusraamistik lubab sõlmida lepingu laadimispunktile elektri tarnimiseks muu tarnijaga kui tarnija, kes tarnib laadimispunkti asukohas elektrit majapidamisele või hoonetele.
13. Ilma et see piiraks määruse (EL) nr 1025/2012 kohaldamist, taotleb liit asjakohaste standardiorganisatsioonide kaudu Euroopa standardite väljatöötamist, mis sisaldavad üksikasjalikke tehnilisi kirjeldusi mootorsõidukite juhtmeta laadimise punktide ja akuvahetuse jaoks ning L-kategooria mootorsõidukite ja elektribusside laadimispunktide jaoks.
14. Komisjonil on õigus võtta kooskõlas artikliga 8 vastu delegeeritud õigusakte, et:
a)
täiendada käesolevat artiklit ning II lisa punkte 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 ja 1.8, selleks et nõuda loodavate või ajakohastatavate taristute vastavust tehnilistele kirjeldustele, mis sisalduvad käesoleva artikli lõike 13 kohaselt välja töötatavates Euroopa standardites, kui asjaomased Euroopa standardiorganisatsioonid on soovitanud vaid ühte tehnilist lahendust tehnilise kirjeldusega, mis on esitatud asjaomases Euroopa standardis;
b)
ajakohastada II lisa punktis 1 osutatud tehnilistes kirjeldustes toodud viiteid standarditele, kui need standardid asendatakse uute versioonidega, mille on vastu võtnud asjaomased standardiorganisatsioonid.
On eriti oluline, et enne nende delegeeritud õigusaktide vastuvõtmist järgiks komisjon oma tavapärast praktikat ja viiks läbi konsultatsioonid ekspertidega, sealhulgas liikmesriikide ekspertidega.
Kõnealustes delegeeritud õigusaktides sätestatakse vähemalt 24 kuu pikkused üleminekuperioodid enne seda, kui nendes sisalduvad tehnilised kirjeldused või nende muudatused muutuvad kasutusele võetava või ajakohastatava taristu suhtes siduvaks.
Artikkel 5
Maanteetranspordi varustamine vesinikuga
1. Liikmesriigid, kes otsustavad lisada oma riiklikesse poliitikaraamistikesse üldkasutatavad vesinikutanklad, tagavad hiljemalt 31. detsembriks 2025 piisava arvu vesinikutanklate kättesaadavuse, et tagada vesinikkütusega mootorsõidukite, sealhulgas vesinikkütuseelemendiga sõidukite liikumine kõnealuste liikmesriikide määratud võrkudes, sealhulgas asjakohasel juhul piiriülesed ühendused.
2. Liikmesriigid tagavad, et alates 18. novembrist 2017 kasutusele võetud või ajakohastatud üldkasutatavad vesinikutanklad vastavad II lisa punktis 2 toodud tehnilistele kirjeldustele.
3. Komisjonil on õigus võtta kooskõlas artikliga 8 vastu delegeeritud õigusakte, et ajakohastada II lisa punktis 2 esitatud tehnilistes kirjeldustes nimetatud standardeid, kui need standardid asendatakse uute versioonidega, mille on vastu võtnud asjaomased standardiorganisatsioonid.
On eriti oluline, et enne nende delegeeritud õigusaktide vastuvõtmist järgiks komisjon oma tavapärast praktikat ja viiks läbi konsultatsioonid ekspertidega, sealhulgas liikmesriikide ekspertidega.
Kõnealustes delegeeritud õigusaktides sätestatakse vähemalt 24 kuu pikkused üleminekuperioodid enne seda, kui nendes sisalduvad tehnilised kirjeldused või nende muudatused muutuvad kasutusele võetava või ajakohastatava taristu suhtes siduvaks.
Artikkel 6
Transpordi varustamine maagaasiga
1. Liikmesriigid tagavad oma riiklike poliitikaraamistike kaudu, et hiljemalt 31. detsembriks 2025 on meresadamates rajatud piisav arv veeldatud maagaasi tanklaid, et veeldatud maagaasi kasutavatel sisevee- või merelaevadel oleks võimalik liikuda kogu TEN-T põhivõrgus. Liikmesriigid teevad vajaduse korral koostööd naaberliikmesriikidega, et tagada, et TEN-T põhivõrk oleks piisavalt varustatud.
2. Liikmesriigid tagavad oma riiklike poliitikaraamistike kaudu, et hiljemalt 31. detsembriks 2030 on siseveesadamates rajatud piisav arv veeldatud maagaasi tanklaid, et veeldatud maagaasi kasutavatel sisevee- või merelaevadel oleks võimalik liikuda kogu TEN-T põhivõrgus. Liikmesriigid teevad vajaduse korral koostööd naaberliikmesriikidega, et tagada, et TEN-T põhivõrk oleks piisavalt varustatud.
3. Liikmesriigid määravad oma riiklikes poliitikaraamistikes kindlaks mere- ja siseveesadamad, kus on olemas juurdepääs lõigetes 1 ja 2 osutatud veeldatud maagaasi tanklatele, võttes arvesse ka turu tegelikke vajadusi.
4. Liikmesriigid tagavad oma riiklike poliitikaraamistike kaudu, et hiljemalt 31. detsembriks 2025 on rajatud piisav arv üldkasutatavaid veeldatud maagaasi tanklaid, vähemalt olemasoleva TEN-T põhivõrgu ulatuses, et veeldatud maagaasi kasutavatel raskeveokitel oleks nõudluse olemasolul võimalik liikuda kogu liidus, välja arvatud juhul, kui kulud on võrreldes kasuga, sealhulgas keskkonnakasuga, ebaproportsionaalsed.
5. Komisjon hindab lõikes 4 sätestatud nõude täitmist ja esitab asjakohasel juhul hiljemalt 31. detsembriks 2027 ettepaneku muuta käesolevat direktiivi, võttes arvesse veeldatud maagaasi kasutavate raskeveokite turgu, et tagada igas liikmesriigis piisava arvu üldkasutatavate veeldatud maagaasi tanklate rajamine.
6. Liikmesriigid tagavad oma territooriumil veeldatud maagaasi asjakohase jaotussüsteemi olemasolu, mis hõlmab ka veeldatud maagaasi vedavate paakautode laadimise rajatisi, et varustada lõigetes 1, 2 ja 4 osutatud tanklaid. Käesoleva nõude täitmiseks võivad naaberliikmesriigid erandina oma riiklike poliitikaraamistike alusel oma süsteemid ühendada. Ühise tegutsemise lepingutele kohaldatakse käesolevast direktiivist tulenevat liikmesriikide aruandekohustust.
7. Liikmesriigid tagavad oma riiklike poliitikaraamistike kaudu, et 31. detsembriks 2020 on rajatud piisav arv üldkasutatavaid surumaagaasi tanklaid, et tagada artikli 3 lõike 1 kuuenda taande kohaselt, et surumaagaasi kasutavad mootorsõidukid saavad liikuda linna- ja eeslinnaasumites ja teistel tiheasustusaladel ning vajaduse korral liikmesriikide määratud võrkudes.
8. Liikmesriigid tagavad oma riiklike poliitikaraamistike kaudu, et hiljemalt 31. detsembriks 2025 on rajatud piisav arv üldkasutatavaid surumaagaasi tanklaid, vähemalt olemasoleva TEN-T põhivõrgu ulatuses, et surumaagaasi kasutavatel mootorsõidukitel oleks võimalik liikuda kogu liidus.
9. Liikmesriigid tagavad, et mootorsõidukite jaoks alates 18. novembrist 2017 kasutusele võetud või ajakohastatud surumaagaasi tanklad vastavad II lisa punktis 3.4 toodud tehnilistele kirjeldustele.
10. Ilma et see piiraks määruse (EL) nr 1025/2012 kohaldamist, taotleb liit järgmiste standardite, sealhulgas üksikasjalike tehniliste kirjelduste väljatöötamist asjaomaste Euroopa või rahvusvaheliste standardiorganisatsioonide poolt:
a)
mere- ja siseveetranspordi jaoks ette nähtud veeldatud maagaasi tanklate kohta;
b)
mootorsõidukite jaoks ette nähtud veeldatud maagaasi ja surumaagaasi tanklate kohta.
11. Komisjonil on õigus võtta kooskõlas artikliga 8 vastu delegeeritud õigusakte, et:
a)
täiendada käesolevat artiklit ja II lisa punkte 3.1, 3.2 ja 3.4, et nõuda kasutusele võetavate või ajakohastatavate taristute vastavust tehnilistele kirjeldustele, mis sisalduvad käesoleva artikli lõike 10 punktide a ja b kohaselt välja töötatavates standardites, kui asjaomased Euroopa standardiorganisatsioonid on soovitanud vaid ühte tehnilist lahendust tehnilise kirjeldusega, mis on esitatud asjaomases Euroopa standardis, mis asjakohasel juhul on kooskõlas asjaomaste rahvusvaheliste standarditega;
b)
ajakohastada II lisa punktis 3 juba sätestatud või tulevikus sätestatavates tehnilistes kirjeldustes osutatud viiteid standarditele, kui kõnealused standardid asendatakse uute versioonidega, mille on vastu võtnud asjaomased Euroopa või rahvusvahelised standardiorganisatsioonid.
On eriti oluline, et enne nende delegeeritud õigusaktide vastuvõtmist järgiks komisjon oma tavapärast praktikat ja viiks läbi konsultatsioonid ekspertidega, sealhulgas liikmesriikide ekspertidega.
Kõnealustes delegeeritud õigusaktides sätestatakse vähemalt 24 kuu pikkused üleminekuperioodid enne seda, kui nendes sisalduvad tehnilised kirjeldused või nende muudatused muutuvad kasutusele võetava või ajakohastatava taristu suhtes siduvaks.
12. Kui puudub lõike 10 punktis a osutatud standard, mis sisaldab üksikasjalikke tehnilisi kirjeldusi mere- ja siseveetranspordi jaoks ette nähtud veeldatud maagaasi tanklate kohta, ja eelkõige kui puuduvad kõnealused kirjeldused veeldatud maagaasi punkerdamise kohta, on komisjonil, võttes arvesse IMOs, CCNRis, Doonau komisjonis ja teistel asjaomastel rahvusvahelistel foorumitel tehtavat tööd, õigus võtta kooskõlas artikliga 8 vastu delegeeritud õigusakte, et sätestada:
-
nõuded veeldatud maagaasi punkerdamise liidestele mere- ja siseveetranspordis,
-
mere- ja siseveetranspordi jaoks ette nähtud veeldatud maagaasi maismaal säilitamise ja punkerdamise ohutusnõuded.
On eriti oluline, et enne kõnealuste delegeeritud õigusaktide vastuvõtmist järgiks komisjon oma tavapärast praktikat ja viiks läbi konsultatsioonid asjaomaste mere- ja siseveetranspordi eksperdirühmadega, sealhulgas mere- ja siseveelaevanduse riiklike ametite ekspertidega.
Artikkel 7
Teave kasutajale
1. Ilma et see piiraks direktiivi 2009/30/EÜ kohaldamist, tagavad liikmesriigid, et asjakohane, järjepidev ja selge teave tehakse kättesaadavaks mootorsõidukite kohta, mida võib regulaarselt tankida üksikute turule lastud kütustega või laadida laadimispunktides. Niisugune teave tehakse kättesaadavaks mootorsõidukite kasutusjuhendites, tanklates ja laadimispunktides, mootorsõidukites ning mootorsõidukite müügiettevõtetes liikmesriikide territooriumil. Seda nõuet kohaldatakse kõikide pärast 18. novembrit 2016 turule lastud mootorsõidukite ja nende mootorsõidukite kasutusjuhendite suhtes.
2. Lõikes 1 osutatud teave põhineb Euroopa Standardiorganisatsiooni kütuste tehnilisi kirjeldusi kehtestavates standardites sätestatud kütuse standardile vastavuse märgistamise nõuetel. Kui need standardid osutavad graafilisele tähisele, sealhulgas värvikoodide skeemile, peab graafiline tähis olema lihtne ja kergesti arusaadav ning paigutatud hästi nähtavas vormis:
a)
kõigi tanklate vastavatele pumpadele ja nende püstolitele alates kütuste turule laskmise kuupäevast;
b)
nende mootorsõidukite kütusepaakide korkidele või nende vahetusse lähedusse, millele antud kütust soovitatakse ja mille jaoks see sobib, ning mootorsõidukite kasutusjuhenditesse, kui need mootorsõidukid lastakse turule pärast 18 novembrit 2016.
3. Asjakohasel juhul, eelkõige maagaasi ja vesiniku puhul, tuleb teavitamise eesmärgil tanklas kütuse hindade kuvamisel tuua välja võrdlus asjakohaste ühikuhindadega. Selle teabe kuvamine ei tohi tarbijat eksitada ega segadusse ajada.
Selleks, et suurendada tarbijate teadlikkust ja tagada kütusehinna läbipaistvus järjepidevalt kogu liidus, on komisjonil õigus võtta rakendusaktidega vastu alternatiivkütuste ühikuhindade võrdlemise ühtne metoodika.
4. Kui Euroopa Standardiorganisatsiooni standardites sätestatud kütuse tehnilised kirjeldused ei hõlma kõnealusele standardile vastamise märgistust või kui märgistamisnõuetes ei osutata graafilisele tähisele, sealhulgas värvikoodide skeemile, või kui märgistamisnõuded ei ole käesoleva direktiivi eesmärkide saavutamiseks sobivad, võib komisjon lõigete 1 ja 2 ühetaolise rakendamise tagamiseks volitada Euroopa Standardiorganisatsiooni välja töötama sobivuse märgistamise tehnilisi kirjeldusi või võtta vastu rakendusakte, milles määratakse kindlaks liidu turule lastud ja rohkem kui ühes liikmesriigis komisjoni hinnangul kogumüügist 1 % tasemeni jõudnud kütuste sobivuse graafiline tähis, sealhulgas värvikoodide skeem.
5. Kui Euroopa Standardiorganisatsiooni asjakohaste standardite märgistamissätteid ajakohastatakse, võetakse vastu märgistamist käsitlevad rakendusaktid või vajaduse korral kehtestatakse uued Euroopa Standardiorganisatsiooni standardid alternatiivkütuste jaoks, kohaldatakse vastavaid märgistamisnõudeid kõikide tanklate ja laadimispunktide ning liikmesriigi territooriumil registreeritud mootorsõidukite suhtes alates 24 kuud pärast nende vastavat ajakohastamist või vastuvõtmist.
6. Käesolevas artiklis osutatud rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 9 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega.
7. Liikmesriigid tagavad, et kui andmed käesoleva direktiiviga hõlmatud alternatiivkütuste üldkasutatavate tanklate või laadimispunktide geograafilise asukoha kohta on kättesaadavad, siis saavad neid avalikult ja mittediskrimineerivalt kasutada kõik kasutajad. Kui andmed laadimispunktide kohta on olemas, võivad need hõlmata teavet reaalajas nii laadimispunktidele juurdepääsetavuse kui ka varasemat ja reaalajas teavet laadimise kohta.
Artikkel 8
Delegeeritud volituste rakendamine
1. Komisjonile antakse õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte käesolevas artiklis sätestatud tingimustel.
2. Artiklites 4, 5 ja 6 osutatud õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte antakse komisjonile viieks aastaks alates 17. novembrist 2014. Komisjon esitab delegeeritud volituste kohta aruande hiljemalt üheksa kuud enne viieaastase tähtaja möödumist. Volituste delegeerimist pikendatakse automaatselt samaks ajavahemikuks, välja arvatud juhul, kui Euroopa Parlament või nõukogu esitab selle suhtes vastuväite hiljemalt kolm kuud enne iga ajavahemiku lõppemist.
3. Euroopa Parlament ja nõukogu võivad artiklites 4, 5 ja 6 osutatud volituste delegeerimise igal ajal tagasi võtta. Tagasivõtmise otsusega lõpetatakse otsuses nimetatud volituste delegeerimine. Otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas või otsuses nimetatud hilisemal kuupäeval. See ei mõjuta juba jõustunud delegeeritud õigusaktide kehtivust.
4. Niipea kui komisjon on delegeeritud õigusakti vastu võtnud, teeb ta selle samal ajal teatavaks Euroopa Parlamendile ja nõukogule.
5. Artiklite 4, 5 ja 6 alusel vastu võetud delegeeritud õigusakt jõustub üksnes juhul, kui Euroopa Parlament ega nõukogu ei ole kahe kuu jooksul pärast õigusakti teatavakstegemist Euroopa Parlamendile ja nõukogule esitanud selle suhtes vastuväidet või kui Euroopa Parlament ja nõukogu on enne selle tähtaja möödumist komisjonile teatanud, et nad ei esita vastuväidet. Euroopa Parlamendi või nõukogu algatusel pikendatakse seda tähtaega kolme kuu võrra.
Artikkel 9
Komiteemenetlus
1. Komisjoni abistab komitee. Nimetatud komitee on komitee määruse (EL) nr 182/2011 tähenduses.
2. Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse määruse (EL) nr 182/2011 artiklit 5. Kui komitee arvamust ei esita, ei võta komisjon rakendusakti eelnõu vastu ja kohaldatakse määruse (EL) nr 182/2011 artikli 5 lõike 4 kolmandat lõiku.
3. Kui komitee arvamus saadakse kirjaliku menetlusega, lõpetatakse nimetatud menetlus ilma tulemust saavutamata, kui arvamuse esitamiseks ette nähtud tähtaja jooksul komitee eesistuja nii otsustab või kui komitee liikmete lihtenamus seda taotleb.
Artikkel 10
Aruandlus ja läbivaatamine
1. Iga liikmesriik esitab komisjonile aruande riikliku poliitikaraamistiku rakendamise kohta hiljemalt 18. novembriks 2019 ja seejärel iga kolme aasta pärast. Need aruanded hõlmavad I lisas loetletud teavet ning sisaldavad asjakohasel juhul asjakohaseid põhjendusi artikli 3 lõikes 1 osutatud riiklike eesmärkide saavutamise ulatuse kohta.
2. Hiljemalt 18. novembriks 2017 esitab komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande riiklike poliitikaraamistike hindamise kohta ja nende sidususe kohta liidu tasandil, sealhulgas hinnangu artikli 3 lõikes 1 osutatud riiklike eesmärkide saavutamise ulatusele.
3. Komisjon esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule iga kolme aasta tagant alates 18. novembriks 2020 aruande käesoleva direktiivi kohaldamise kohta.
Komisjoni aruanne sisaldab järgmisi elemente:
-
hinnang liikmesriigi võetud meetmetele;
-
hinnang sellele, kuidas käesolev direktiiv on mõjutanud alternatiivkütuste taristu turu arengut, selle panus alternatiivsete transpordikütuste turgu, ning milline on olnud selle majanduslik ja keskkonnamõju;
-
teave käesoleva direktiivi kohaldamisalasse kuuluvate transpordisektori alternatiivkütuste turu ning asjaomase taristu tehnilise edenemise ja arengu kohta.
Komisjon võib tuua näiteid parimatest tavadest ja anda asjakohaseid soovitusi.
Samuti hinnatakse komisjoni aruandes käesolevas direktiivis taristu rajamise ja kirjelduste rakendamise suhtes sätestatud nõudeid ja tähtaegu, võttes arvesse asjaomaste alternatiivkütuste tehnilist ja majanduslikku edenemist ning nende turu arengut, ja aruandele lisatakse seadusandlik ettepanek, kui see on asjakohane.
4. Komisjon võtab vastu suuniseid seoses I lisas loetletud aspekte käsitleva liikmesriikide aruandlusega.
5. Hiljemalt 31. detsembriks 2020 vaatab komisjon direktiivi rakendamise läbi ja esitab vajaduse korral ettepaneku seda muuta, sätestades uued üldised tehnilised kirjeldused alternatiivkütuste taristu jaoks käesoleva direktiivi kohaldamisalas.
6. Kui komisjon peab asjakohaseks, võtab ta hiljemalt 31. detsembril 2018 vastu tegevuskava teatises „Puhas energia ja transport: alternatiivkütuste Euroopa strateegia” sätestatud strateegia rakendamiseks, et saavutada transpordis tehnoloogilist neutraalsust tagades alternatiivsete transpordikütuste võimalikult laialdane kasutamine ning edendada säästvat elektripõhist liikuvust kogu liidus. Sel eesmärgil võib komisjon võtta arvesse iga turu vajadusi ja arengut liikmesriikides.
Artikkel 11
Ülevõtmine
1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 18. novembriks 2016. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.
2. Kui liikmesriigid need sätted vastu võtavad, lisavad nad nende ametlikul avaldamisel nendesse või nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
3. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastu võetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
Artikkel 12
Jõustumine
Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Artikkel 13
Adressaadid
Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.
Strasbourg, 22. oktoober 2014