РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 793/2013 НА КОМИСИЯТА
от 20 август 2013 година
за определяне на мерки по отношение на Фарьорските острови с цел опазване на запасите от атлантическо-скандинавска херинга
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 1026/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. относно някои мерки, целящи опазването на рибни запаси, по отношение на държави, позволяващи неустойчив риболов (1), и по-специално член 4 от него,
като има предвид, че:
(1)
Запасите от атлантическо-скандинавска херинга (също наричана „размножаваща се през пролетта норвежка херинга“) са най-големите запаси от херинга в света. Тези запаси са позволявали улов от порядъка на един до два милиона тона. Прекалено интензивната експлоатация обаче, дължаща се на прекомерен улов, доведе до рязко намаляване на запасите и спиране на риболова за повече от две десетилетия - между началото на 70-те и средата на 90-те години на XX век, с изключително тежки последици за флотовете, експлоатиращи запаса.
(2)
След възстановяването на запасите от атлантическо-скандинавска херинга и подновяването на риболова през 1996 г. запасите бяха управлявани въз основа на консултации между петте страни, през чиито изключителни икономически зони (ИИЗ) преминава рибата от този вид при миграционния си цикъл: Руската федерация, Норвегия, Фарьорските острови, Исландия и Европейския съюз (наричани по-долу „крайбрежните държави“).
(3)
От 2007 г. в споразуменията, постигнати в хода на консултациите между крайбрежните държави, бяха включени окончателни правила за споделяне на общия допустим улов и ангажименти за запазване на относителна стабилност на дяловете през идните години. Дяловете от запаса от атлантическо-скандинавска херинга, за които бе достигнато споразумение, възлизаха на 5,16 % за Фарьорските острови, 14,51 % за Исландия, 6,51 % за Съюза, 61 % за Норвегия и 12,82 % за Руската федерация. Освен това крайбрежните държави имат също дългосрочна договореност да извършват преглед и ревизия на одобрените от всички страни споразумения за управление на запаса само съвместно и въз основа на нови научни препоръки и към дадена дата.
(4)
За да се улесни установяването на общия допустим улов, въз основа на наличните научни познания крайбрежните държави договориха и започнаха прилагането на съвместим с принципа на предпазливост дългосрочен план за управление на запаса, чиято цел е да се запази уловът в рамките на допустимите биологични равнища и да се осигури устойчиво рибарство.
(5)
Целта на дългосрочния план за управление беше да се избегне падането на запаса под 2 500 000 тона биомаса и да се положат всички възможни усилия запасът да остане над 5 000 000 тона - равнището, за което се смята, че ще доведе до максимален устойчив улов. Предвиденият начин за постигане на тази цел беше чрез ограничаване на улова по начин, който е съвместим със смъртност от риболов от 0,125. Беше договорено, че ако равнището на биомаса падне под нивото от 5 000 000 тона, смъртността от риболов следва да бъде ограничена, за да се гарантира бързото възстановяване на запаса.
(6)
През септември 2012 г. Международният съвет за изследване на морето (ICES) препоръча в съответствие с принципа на предпазливост, установен в плана за управление, общият допустим улов (ОДУ) за петте крайбрежни държави да не да надвишава 619 000 тона през 2013 г., което е намаление с 26 % в сравнение с определения за 2012 г. ОДУ.
(7)
На консултациите между крайбрежните държави, които се проведоха между октомври 2012 г. и януари 2013 г. с оглед постигане на договореностите за 2013 г., представителите на Фарьорските острови последователно и многократно заявяваха, че отхвърлят продължаването на настоящите споразумения за дяловете. Договореностите за 2013 г. бяха окончателно сключени на 18 януари 2013 г. от само четири крайбрежни държави, за да се запази, доколкото е възможно, съгласуваното управление на запаса от страна на крайбрежните държави. Съгласуваният протокол от консултациите, носещ дата 23 януари 2013 г., гласи: „Делегациите изразяват загрижеността си от това, че Фарьорските острови се оттеглят от Споразумението между крайбрежните държави без предварително уведомление“. С оглед на невъзможността да се достигне до споразумение между петте страни поради оттеглянето на Фарьорските острови от консултациите оставащите четири страни се споразумяха да вземат предвид риболовните интереси на Фарьорските острови, като запазят традиционния им дял, т.е. дела, предоставен на Фарьорските острови съгласно договореностите от 2007 г., който отговаря на 31 000 тона (5,16 % от ОДУ).
(8)
В хода на консултациите на крайбрежните държави до 23 януари 2013 г. представителите на Фарьорските острови не представиха никакво искане за конкретен дял, не отправиха писмено или устно предложение за ново споразумение за определяне на дяловете, не потърсиха контакт с другите четири страни и не положиха никакви усилия за сътрудничество в рамките на обсъжданията за договореност за 2013 г.
(9)
В изявление от 26 март 2013 г. министърът на риболова на Фарьорските острови заяви, че за флота на Фарьорските острови е било едностранно определено ограничение на улова от 105 230 тона, което представлява 17 % от препоръчания ОДУ, или повече от три пъти от дела, който би съответствал на прилагането на предишните договорености, и увеличение от 145 % на дела на Фарьорските острови през 2012 г. Посочената едностранна декларация следва да се оценява в контекста на споменатата по-горе научна препоръка за намаляване на улова с 26 % през 2013 г. С декларацията Фарьорските острови de facto се оттеглиха от съвместно приетия план за управление.
(10)
С тези действия Фарьорските острови се отказаха също от сътрудничество със Съюза и с другите крайбрежни държави в областта на управлението на запаса от атлантическо-скандинавска херинга от общ интерес, а освен това не изпълниха задълженията си по член 61, параграф 2, член 63, параграфи 1 и 2, членове 118, 119 и 300 от Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г., както и членове 5 и 6 и член 8, параграфи 1 и 2 от Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси („Споразумението на ООН за рибните запаси“).
(11)
Ако бъдат постигнати ограниченията на улова, определени от четирите крайбрежни държави и Фарьорските острови, общият улов ще достигне 692 290 тона, което ще бъде прекомерен улов в сравнение с препоръчания ОДУ. Според оценките и предвижданията за улова, направени от ICES при издаване на препоръката за управление за риболовния сезон през 2013 г. (2), такъв улов би довел до намаляване на хвърлящата хайвер биомаса в началото на 2014 г. до равнището от 4 200 000 тона, което е далеч под равнището от 5 000 000 тона, за което се очаква, че ще произведе максимален устойчив улов.
(12)
Освен това новите достъпни за широката общественост научни данни, предоставени от ICES (3) през май 2013 г., потвърждават, че в настоящия си вид дългосрочният план за управление (при който се цели смъртност от риболов от 0,125) е предпазлив, докато увеличаването на целевата смъртност от риболов до стойност 0,15, съвпадаща със смъртността от риболов, която би настъпила при увеличаването на дела на Фарьорските острови, би превърнало плана в непредпазлив със свързания с това риск от изчерпване на запаса.
(13)
Според член 3 от Регламент (ЕС) № 1026/2012 дадена държава може да бъде определена като държава, позволяваща неустойчив риболов, когато: а) не сътрудничи в управлението на запас от общ интерес при пълно спазване на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г. и Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси от 4 август 1995 г. („Споразумението на ООН за рибните запаси“), или на всякакво друго международно споразумение или норма на международното право; и б) или: i) не е приела необходимите мерки за управление на риболова; или ii) е приела мерки за управление на риболова без необходимото съобразяване с правата, интересите и задълженията на други държави и на Съюза, и тези мерки за управление на риболова, когато се разглеждат съвместно с мерките, предприети от други държави и Съюза, водят до риболовни дейности, които биха могли да причинят неустойчиво състояние на запаса.
(14)
От горните съображения произтича, че Фарьорските острови отговарят на всички критерии, за да бъдат определени като държава, която разрешава неустойчив риболов, поради което Комисията може да приеме мерките, предвидени в Регламент (ЕС) № 1026/2012.
(15)
В съответствие с член 6 от Регламент (ЕС) № 1026/2012 Комисията реши с Решение от 17 май 2013 г. (4) и с писмо от същата дата да уведоми местното правителство на Фарьорските острови и правителството на Дания за намерението си да определи Фарьорските острови като държава, която разрешава неустойчив риболов, като посочи доводи за това определяне и опише възможните мерки, които могат да се вземат в съответствие с посочения регламент. Още същия ден местното правителство на Фарьорските острови потвърди получаването на писмото.
(16)
На 17 юни 2013 г. местното правителство на Фарьорските острови отговори на уведомлението, като оспори изтъкнатите от Комисията доводи със свои собствени аргументи, а именно, че Фарьорските острови не са се оттеглили от консултациите, че поддържат ангажимента си за намиране на договорено решение за поделяне на запаса и че ЕС няма право да прилага мерки за процесуална принуда. Местното правителство на Фарьорските острови обаче не изрази намерение да измени решението си за неустойчивите ограничения на улова за 2013 г., нито обоснова по ясен начин увеличението на ограничението за улова за 2013 г., освен с лишеното от основание „увеличение на запаса през последните години в морските области под юрисдикцията на Фарьорските острови“.
(17)
Комисията проучи съществуващата научна литература по въпроса и намери твърдения само за отделни случаи, в които във водите под юрисдикцията на Фарьорските острови е констатирано присъствие на херинга по-дълго през сезона, но не и източник, който да позволи това явление да се тълкува като постоянно увеличаване на достъпното количество. По отношение на довода на Фарьорските острови, че през 2014 г. запасът ще намалее под максималния устойчив улов (МУУ) при всички случаи, а не в резултат от техния едностранно увеличен дял, следва да се отбележи, че съгласно последните научни препоръки (вж. съображение 12 по-горе) въпреки че запасът може да се възстанови и да достигне МУУ, той ще остане дълго под това равнище и под заплаха от изчерпване, ако настоящата целева смъртност от риболов се увеличи до стойност, еквивалентна на получената в резултат на увеличения дял на Фарьорските острови.
(18)
След подробен анализ на доводите на местното правителство на Фарьорските острови Комисията заключи, че те не опровергават доводите, посочени в нейното уведомление, нито са обективна причина за отказа за сътрудничество, изразен от тази държава. Това заключение, както и нежеланието да се коригират едностранните ограничения за улова за 2013 г., доведоха Комисията до заключението, че Фарьорските острови продължават да отговарят на условията да бъдат определени като държава, позволяваща неустойчив риболов.
(19)
Поради това Комисията е на мнение, че е необходимо да се приемат мерки в съответствие с член 4 от Регламент (ЕС) № 1026/2012.
(20)
Необходимо е мерките да бъдат ефективни и пропорционални, за да се постигне целта за запазване на запаса и да се попречи на Фарьорските острови да се възползват от пазара, пристанищата и съоръженията на Съюза, докато продължават неустойчивия улов на херинга.
(21)
Освен това Комисията оцени въздействието върху околната среда, търговското, икономическото и социалното въздействие в краткосрочен и в дългосрочен план на мерките, които може да бъдат приети в съответствие с член 4, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1026/2012, както и административната тежест, свързана с тяхното прилагане.
(22)
Въз основа на тази оценка е целесъобразно да се приемат първоначално някои от мерките, изброени в член 4, параграф 1, букви в), г), д) и и) от Регламент (ЕС) № 1026/2012. Ако тези мерки се окажат неефективни и ако Фарьорските острови продължат да позволяват неустойчив риболов, могат да бъдат предприети допълнителни мерки.
(23)
Уловът на херинга на Фарьорските острови, който се извършва от пелагични траулери, може да бъде целеви риболов през студените месеци на годината и смесен риболов през късната пролет и лятото, когато се улавят херинга и скумрия в сходни количества. По време на сезона и двата вида могат да бъдат улавяни от един и същ кораб при едно хвърляне, при един риболовен рейс или една риболовна зона. Затова скумрията е съпътстващ вид за херингата. Следователно, като продължават да улавят и изнасят скумрия, Фарьорските острови по необходимост ще продължават да улавят големи количества херинга, която представлява необходим прилов, дори ако херингата не може да бъде изнасяна за Съюза. Поради това, ако вносът на скумрия не се включи в мерките, ефективността на забраната за внос на херинга като средство за предотвратяване на по-големите щети върху устойчивостта на запаса от херинга ще бъде намалена. Скумрията съжителства с херингата до такава степен, че при улов на скумрия в риболовните зони под контрола на Фарьорските острови винаги има риск от улов на херинга. Поради това всичката скумрия, уловена под контрола на Фарьорските острови, може да е била уловена заедно с херинга. Следователно, за да се гарантира ефективността на търговските мерки, те следва да обхванат както херингата, така и скумрията.
(24)
При оценката на пропорционалността на мерките и по-специално при вземането на решение дали ограниченията на търговията с основния вид, добиван при улова на херинга, следва да се ограничат до определено количество или да бъде забранен всякакъв внос, Комисията разгледа въпроса дали могат да бъдат предвидени по-пропорционални мерки, различни от цялостната забрана на вноса на всички продукти от херинга или скумрия или съдържащи тези видове риба. Бяха разгледани три възможности: i) количествено ограничение за всички продукти, като се ограничи вносът до традиционния обмен, ii) цялостна забрана само на прясна, замразена и консервирана риба, като не се включват преработени продукти, като рибно брашно и рибено масло, и iii) забрана за внос, ограничена до херингата и продуктите от нея. Въпреки че първата от трите възможности може да бъде много ефективна, като се има предвид голямата важност на износа на рибно брашно от Фарьорските острови за ЕС, на сегашния етап тя се възприема като твърде обременителна, особено като се има предвид, че от една страна, тя може да засегне сектори на рибарската промишленост на Фарьорските острови, които не са пряко свързани със сектора на пелагичния риболов, а от друга - че ще създаде голяма административна тежест, свързана с анализа на проби от рибно брашно и рибено масло в специализирани лаборатории с цел определяне на състава им по видове. Третата възможност, както бе посочено по-горе, се смята за неефективна, тъй като нейните възможни икономически последици могат лесно да се неутрализират от износа на скумрия. Ето защо втората възможност предлага най-добър баланс между средствата и желаното им въздействие, като няма по-лесноосъществими мерки за постигане на необходимия резултат.
(25)
При оценката на пропорционалността Комисията разгледа също необходимостта от други мерки освен ограниченията на вноса, а именно ограничения в ползването на пристанища. Тъй като използването на пристанища за зареждане с гориво, разтоварване на сушата, смяна на екипажи, ремонт и почивка е обичайна и необходима дейност, свързана с улова на херинга, Комисията заключи, че тези мерки също са необходими и че не съществуват алтернативни, по-малко ограничителни мерки, които да предотвратят използването от страна на флота на Фарьорските острови на съоръженията на ЕС при извършване на неустойчив улов на херинга.
(26)
При оценката на краткосрочното и дългосрочното въздействие на мерките върху околната среда, търговията, икономиката и обществото, както и на свързаната с прилагането им административна тежест, може да се заключи, че мерките са разумни и че няма да имат неприемливо въздействие или да създадат ненужна административна тежест. Въздействието върху околната среда е положително, тъй като се очаква мерките да подобрят устойчивостта на запаса от херинга. Въздействието върху търговията е умерено, тъй като независимо от незабавното икономическо влияние, което следва да се очаква, в средносрочен план могат да бъдат намерени алтернативни механизми за обмен и в крайна сметка не следва да се очакват затруднения в доставките в рамките на ЕС. Прогнозира се, че икономическото и социалното въздействие ще бъдат умерени в краткосрочен план, тъй като те са свързани с въздействието върху търговията; ако мерките постигнат желаното въздействие, в средносрочен и в дългосрочен план те със сигурност ще имат много положително въздействие върху редица флотове, които са силно зависими от пелагичния улов в икономическо отношение. Административната тежест от мерките ще бъде относително малка, като се има предвид, че повечето средства за контрол, включително персоналът, необходими за прилагане на мерките в държавите членки, вече съществуват.
(27)
На последно място, Комисията разгледа съвместимостта на мерките с международното право и стигна до заключението, че те се вземат с цел запазване на заплашен от изчерпване рибен запас и целят ефективно избягване на неговата свръхексплоатация, тъй като мерките имат за цел запасът от атлантическо-скандинавска херинга да се поддържа в безопасни биологични граници. Мерките се прилагат заедно със собствените мерки на Съюза за опазване (член 5, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 1026/2012). По-специално, в съответствие с препоръките на Международния съвет за изследване на морето (ICES), Съюзът намали улова си с 26 % и се съобразява изцяло с условията и ограниченията на дългосрочния план за управление, който беше договорен и приведен в действие от крайбрежните държави през 1999 г., и който през май 2013 г. беше отново потвърден от ICES като съвместим с подхода на предпазливост и като правилен подход за управление, имащ за цел да се поддържа уловът в безопасни биологични граници. Освен това няма убедителни научни данни, които да сочат, че Фарьорските острови имат право върху по-голям дял от запаса на атлантическо-скандинавска херинга, поради което би било целесъобразно те да ограничат улова си в съответствие с препоръките на ICES за 2013 г.
(28)
Следователно мерките, приети на първо време, следва да включват: а) забрана за внос на херинга и скумрия от атлантическо-скандинавските запаси, както и рибни продукти, съдържащи тези риби или приготвени от тях, и б) ограничения за използването на пристанищата на Съюза от кораби, извършващи риболов от запасите на атлантическо-скандинавска херинга и скумрия под контрола на Фарьорските острови, както и от кораби, които превозват риба или рибни продукти с произход от такъв риболов. За да се улесни изпълнението на мерките, приложими към корабите, които извършват риболов от съответните запаси на херинга или скумрия или които превозват риба или рибни продукти с произход от тези запаси, на държавите членки следва да се предостави списък на тези кораби. За да се определи дали херингата или скумрията са уловени под контрола на Фарьорските острови, следва да се използва схемата за сертифициране на улова, предвидена в глава III от Регламент (ЕО) № 1005/2008 на Съвета от 29 септември 2008 г. за създаване на система на Общността за предотвратяване, възпиране и премахване на незаконния, недеклариран и нерегулиран риболов, за изменение на регламенти (ЕИО) № 2847/93, (ЕО) № 1936/2001 и (ЕО) № 601/2004 и за отмяна на регламенти (ЕО) № 1093/94 и (ЕО) № 1447/1999 (5).
(29)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по рибарство и аквакултури,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет
С настоящия регламент Фарьорските острови се определят като държава, която позволява неустойчив риболов на запаса от атлантическо-скандинавска херинга и се установяват мерки по отношение на Фарьорските острови с цел да се гарантира запазването в дългосрочен план на този запас.
Член 2
Обхват и цели
Настоящият регламент се прилага към улова на атлантическо-скандинавска херинга, извършван под контрола на Фарьорските острови. С него се цели да се гарантира запазването в дългосрочен план на запаса от атлантическо-скандинавска херинга.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„запас от атлантическо-скандинавска херинга“ означава запасът от херинга (Clupea harengus) от подзони I, II, V, XII и XIV на ICES (Международен съвет за изследване на морето) (6);
б)
„атлантическо-скандинавска херинга“ означава рибата от запаса от атлантическо-скандинавска херинга;
в)
„скумрия“ означава риба от вида Scomber scombrus, която е уловена в зоните, населявани от атлантическо-скандинавска херинга;
г)
„уловена под контрола на Фарьорските острови“ означава уловена от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, или от кораби, плаващи под контрола на друга държава, на които е разрешено да извършват риболов в изключителната икономическа зона на Фарьорските острови или които са наети от стопански субект от Фарьорските острови или от органи на Фарьорските острови.
Член 4
Определяне
Фарьорските острови се определят като държава, която позволява неустойчив улов на риба от запаса от атлантическо-скандинавска херинга.
Член 5
Мерки
1. Забранява се въвеждането на територията на Съюза, включително за целите на трансбордиране в пристанищата, на посочените в приложението риба или рибни продукти, които се състоят от атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, които са приготвени от такава риба или които съдържат такава риба, уловена под контрола на Фарьорските острови.
2. Забранява се използването на пристанищата на Съюза от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, които извършват улов на атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, и от кораби, които превозват риба или рибни продукти с произход от атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, уловена от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, или от кораби, получили разрешение от тази държава, които плават под друг флаг. Тази забрана не се прилага в случаите на непреодолима сила или бедствие по смисъла на член 18 от Конвенцията на ООН по морско право от 1982 г. по отношение на предоставянето на услуги, необходими единствено за справяне с тези ситуации.
Член 6
Изпълнение
1. Компетентните органи на държавите членки използват схемата за сертифициране на улова, предвидена в глава III от Регламент (ЕО) № 1005/2008, за да определят продуктите, обхванати от забраната, установена в член 5, параграф 1 от настоящия регламент.
2. За да се улесни изпълнението на забраната, установена в член 5, параграф 2, на държавите членки се предоставят примерни списъци на корабите, за които има достоверни данни, че са извършвали улов или понастоящем извършват улов на атлантическо-скандинавска херинга или скумрия под контрола на Фарьорските острови.
Член 7
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 20 август 2013 година.
KOMISJONI RAKENDUSMÄÄRUS (EL) nr 793/2013,
20. august 2013,
millega kehtestatakse Fääri saarte suhtes meetmed, et tagada atlandi-skandinaavia heeringa varude säilimine
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta määrust (EL) nr 1026/2012, milles käsitletakse kalavarude kaitseks võetavaid teatavaid meetmeid seoses mittesäästvat kalapüüki lubavate riikidega, (1) eriti selle artiklit 4,
ning arvestades järgmist:
(1)
Atlandi-skandinaavia heeringa (mida nimetatakse ka norra kevadheeringaks) varud on suurimad heeringavarud maailmas. Heeringa väljapüügi suurusjärk on olnud üks kuni kaks miljonit tonni. Väga laialdase kasutamise ja ülepüügi tõttu kuivasid varud kokku ning see sundis lõpetama nende püügi rohkem kui kaheks aastakümneks alates varastest 1970ndatest kuni 1990ndate aastate keskpaigani, mis omakorda avaldas väga tõsiseid tagajärgi kõnealuse kalavaru püügi laevastikele.
(2)
Pärast varude taastumist ja kalapüügi taasalustamist 1996. aastal hallati atlandi-skandinaavia heeringa varusid nõupidamiste alusel, millel osalesid viis osapoolt, kelle majandusvööndit kala oma rändel läbib, ja kelleks on: Venemaa Föderatsioon, Norra, Fääri saared, Island ja Euroopa Liit (edaspidi „rannikuäärsed riigid”).
(3)
Alates 2007. aastast on rannikuäärsete riikide nõupidamiste käigus kokku lepitud korra kohaselt kehtestatud lubatud kogupüügi jaotamise lõplikud eeskirjad ja kohustus säilitada tulevasteks aastateks varude jaotuse suhteline stabiilsus. Atlandi-skandinaavia heeringa varude kokkuleppeline jaotus on järgmine: 5,16 % Fääri saartele, 14,51 % Islandile, 6,51 % Euroopa Liidule, 61 % Norrale ja 12,82 % Venemaa Föderatsioonile. Lisaks oli rannikuäärsetel riikidel juba sõlmitud pikaajaline kokkulepe selle kohta, et ühiselt kokkulepitud halduskorda vaadatakse läbi ja muudetakse üksnes ühiselt, uute teaduslike nõuannete põhjal ja teatavaks kuupäevaks.
(4)
Lubatud kogupüügi haldamise hõlbustamiseks on rannikuäärsed riigid kiitnud heaks ja rakendavad olemasolevatest teaduslikest andmetest lähtuvalt pikaajalist halduskava, mis sisaldab ka ettevaatuspõhimõtet, mille eesmärk on hoida kalavarude tase ohututes bioloogilistes piirides ja tagada säästev püük.
(5)
Pikaajalise majandamiskava eesmärk oli ära hoida kalavarude jäämine alla 2 500 000 tonni suuruse biomassi taseme ning teha kõik, et varud oleks üle 5 000 000 tonni, mida peetakse maksimaalse jätkusuutliku saagikuse jaoks vajalikuks tasemeks. Eesmärgi täitmise vahendina määrati kindlaks püügipiirangud ning kalastussuremus 0,125. Lepiti kokku, et kui biomassi tase langeb alla 5 000 000 tonni, tuleks kalastussuremust vähendada, et tagada varude kiire taastumine.
(6)
Septembris 2012 soovitas Rahvusvaheline Mereuurimise Nõukogu (ICES) kooskõlas majandamiskavas sätestatud ettevaatuspõhimõttega, et viie rannikuäärse riigi lubatud kogupüük (TAC) ei tohi olla 2013. aastal suurem kui 619 000 tonni, mis on 26 % vähem kui 2012. aastaks lubatud kogupüük.
(7)
Oktoobrist 2012 kuni jaanuarini 2013 toimunud rannikuäärsete riikide nõupidamistel 2013. aasta korra kokku leppimiseks väljendasid Fääri saarte esindajad järjekindlalt ja korduvalt oma soovimatust praeguse jagamise korraga jätkata. Selleks et tagada rannikuäärsete riikide poolne varude koordineeritud majandamine nii palju kui võimalik, jõudsid 2013. aasta korra küsimuses 18. jaanuaril 2013 lõpuks kokkuleppele üksnes neli rannikuäärset riiki. Kõnealuste nõupidamiste kooskõlastatud 23. jaanuari 2013. aasta protokollis on sätestatud, et: „delegatsioonid väljendasid oma muret seoses sellega, et Fääri saared on ilma sellest eelnevalt teavitamata rannikuäärsete riikide vahelisest kokkuleppest välja astunud”. Kuna Fääri saared enam nõupidamistel ei osalenud, siis ei olnud viie kokkuleppeosalise vahel enam võimalik korda kokku leppida, seega otsustasid neli allesjäänud kokkuleppeosalist Fääri saarte kalandusalaste huvidega arvestada ja jätta välja nende tavapärane, st Fääri saartele alates 2007. aasta kokkuleppest kuulunud osa, mis vastas 31 000 tonnile (5,16 % lubatud kogupüügist).
(8)
Rannikuäärsete riikide nõupidamistel, mis kestsid kuni 23. jaanuarini 2013, ei esitanud Fääri saarte esindajad ühtegi taotlust konkreetse püügiosa saamiseks, samuti ei teinud nad mis tahes kirjalikku ega suulist ettepanekut uue jaotuskorra kohta, nad ei püüdnud leida kokkulepet ülejäänud nelja kokkuleppeosalisega ega teinud mingeid jõupingutusi teha koostööd, et 2013. aasta korra osas kokkuleppele jõuda.
(9)
Fääri saarte kalandusminister teatas oma 26. märtsi 2013 aasta seisukohas, et Fääri saarte laevadele on ühepoolselt kehtestatud 105 230 tonni suurune püügi piirnorm, mis on soovitatud lubatud kogupüügist 17 % ehk üle kolme korra suurem kui osa, mis vastaks varem kokku lepitud korra kohasele taotlusele, ja mis suurendaks Fääri saarte 2012. aasta osa 145 %. Ühepoolset seisukohavõttu tuleb hinnata lähtuvalt eespool nimetatud teaduslikust soovitusest vähendada püüki 2013. aastal 26 % võrra. Seisukoha avaldamisega jätsid Fääri saared de facto kõrvale ka ühiselt kokkulepitud majandamiskava.
(10)
Nende algatustega loobusid Fääri saared koostööst liidu ja teiste rannikuäärsete riikidega ühist huvi pakkuvate kalavarude, st atlandi-skandinaavia heeringa majandamisel ning loobusid ka täitmast oma kohustusi, mis neil on vastavalt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 1982. aasta 10. detsembri mereõiguse konventsiooni (UNCLOS) artikli 61 lõikele 2, artikli 63 lõigetele 1 ja 2, artiklitele 118, 119 ja 300 ning Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 10. detsembri 1982. aasta mereõiguste konventsiooni piirialade kalavarude ja pika rändega kalavarude kaitset ja majandamist käsitlevate sätete rakenduskokkuleppe (UNFSA) artiklitega 5 ja 6 ning artikli 8 lõigetega 1 ja 2.
(11)
Nelja rannikuäärse riigi ja Fääri saarte kehtestatud püügi piirnormide täimisel oleks kogupüük olnud 692 290 tonni, mis oleks soovitatud lubatud kogupüügiga võrreldes olnud ülepüük. 2013. aasta püügihooaja majandamise nõustamiseks ICESi antud hinnangute ja püügiprognooside (2) kohaselt viiks selline püük kudekarja biomassi (SSB) 2014. aasta alguseks 4 200 000 tonni tasemele, mis on tunduvalt madalam 5 000 000 tonni tasemest, mis aitaks maksimaalset jätkusuutlikku saagikust tagada.
(12)
Lisaks esitas ICES 2013. aasta mais uued avalikult kättesaadavad teaduslikud tõendid, (3) mis annavad kinnitust, et praeguseks väljatöötatud pikaajaline majandamiskava (millele eesmärk on kalastussuremus 0,125) vastab ettevaatusprintsiibile, samas kui kalastussuremuse tõusu väärtus 0,15, mis vastab Fääri saarte soovitud suurendamisele, muudab kava ettevaatusprintsiibi tühiseks, mis omakorda suurendab varude hävinemise ohtu.
(13)
Määruse (EL) nr 1026/2012 artikli 3 kohaselt võib riiki lugeda mittesäästvat kalapüüki lubavaks riigiks a) kui ta ei tee koostööd ühist huvi pakkuvate kalavarude majandamisel täies vastavuses Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 10. detsembri 1982. aasta mereõiguste konventsiooni (UNCLOS) sätetega ja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 10. detsembri 1982. aasta mereõiguste konventsiooni piirialade kalavarude ja pika rändega kalavarude kaitset ja majandamist käsitlevate sätete 4. augusti 1995. aasta rakenduskokkuleppega (UNFSA) või muude rahvusvaheliste lepingute või rahvusvaheliste õigusnormidega ning b) kui see riik kas: i) ei ole võtnud vajalikke meetmeid kalavarude majandamiseks või ii) on kalavarude majandamise meetmeid võtnud teiste riikide ja liidu õigusi, huve ja kohustusi vajalikul määral arvestamata ning need kalavarude majandamise meetmed koostoimes teiste riikide ja liidu võetud meetmetega põhjustavad püüki, mille tulemuseks võib olla kalavarude jätkusuutmatu seisund.
(14)
Eespool esitatud asjaolude seisukohalt vastavad Fääri saared kõikidele kriteeriumidele, mis võimaldavad käsitada neid mittesäästvat kalapüüki lubava riigina, ning seetõttu võib komisjon olla sunnitud võtma määrusega (EL) nr 1026/2012 ette nähtud meetmeid.
(15)
Kooskõlas määruse (EL) nr 1026/2012 artikliga 6 otsustas komisjon teavitada Fääri saarte kohalikku valitsust ja Taani valitsust 17. mai 2013. aasta otsusega (4) ja sama kuupäevaga kirjaga oma kavatsusest käsitada Fääri saari mittesäästvat kalapüüki lubava riigina, tuues esile selle otsuse põhjused ning kirjeldades meetmeid, mida võidakse kõnealuse määruse kohaselt võtta. Fääri saarte kohalik valitsus kinnitas kirja kättesaamist samal päeval.
(16)
Fääri saarte kohalik valitsus vastas 17. juunil 2013 teavitamisele sellega, et seadis komisjoni poolt esitatud argumendid kahtluse alla ja esitas oma argumendid, nimelt, et nad ei ole oma isikut nõupidamistelt tagandanud, et nad soovivad jätkuvalt leida läbirääkimiste teel lahendust kalavarude jagamisele ja et ELil ei ole õigust sunnimeetmeid kasutusele võtta. Kuid nad ei väljendanud siiski soovi muuta oma otsust 2013. aasta mittesäästva püügi piirnormide kohta ega esitanud muud selget põhjendust oma kõrge püügilimiidi kohta 2013. aastaks, kui kinnitamata väite, et „kõnealuseid varusid on Fääri saarte jurisdiktsiooni all olevatel merealadel viimastel aastatel rohkem esinenud”.
(17)
Komisjon uuris kõnealuse teema käsitlemist olemasolevas teaduskirjanduses, kuid leidis üksnes avaldusi, milles osutati, et hooajal esineb heeringat juhuslikult Fääri saarte vetes pikema aja jooksul, samas ei leidnud ta midagi, mis võimaldaks tõlgendada seda nähtust varude arvukuse stabiilsuse või pideva tõusuga. Fääri saarte argumendi kohta, et 2014. aastaks vähenevad varud igal juhul alla maksimaalset jätkusuutlikku saagikust ja seda mitte Fääri saarte osa ühepoolse suurendamise tõttu, tuleb märkida, et viimastes teaduslikes nõuannetes (vt eespool esitatud põhjendus 12) osutatakse, et sel ajal kui varud taastuvad maksimaalse jätkusuutliku saagikuseni, jäävad nad siiski pikaks ajaks alla seda taset ja on seda suuremas hävimisohus, kui kalavaru kalastussuremuse näitaja suureneb sellise väärtuseni nagu Fääri saarte suurendatud osast tuleneks.
(18)
Pärast Fääri saarte kohaliku valitsuse argumentide põhjalikku analüüsi tegi komisjon järelduse, et need ei lükka ümber komisjoni teatises esindatud põhjuseid, samuti ei ole need objektiivsed põhjused, mis õigustaksid selle riigi koostöövalmiduse puudumist. See kokkuvõte koos soovimatusega muuta ühepoolset 2013. aasta püügipiirangut on andnud komisjonile aluse järeldada, et Fääri saared vastavad jätkuvalt kriteeriumidele, mille kohaselt tuleb neid käsitleda mittesäästvat kalapüüki lubava riigina.
(19)
Seetõttu leiab komisjon, et on vaja vastu võtta määruse (EL) nr 1026/2012 artikli 4 kohased meetmed.
(20)
Et saavutada kaitseeesmärki ning mitte lasta Fääri saartel kasutada oma mittesäästval heeringapüügil liidu turu, sadamate ja rajatiste eeliseid, peavad kõnealused meetmed olema tõhusad ja proportsionaalsed.
(21)
Lisaks on komisjon hinnanud määruse (EL) nr 1026/2012 artikli 4 lõike 1 kohaselt vastu võetavate meetmete majandus-, keskkonna- ja sotsiaalset mõju lühikeses ja pikas perspektiivis, samuti nende rakendamisega seotud halduskoormust.
(22)
Selle hindamise põhjal oleks asjakohane võtta esimese sammuna vastu teatavad meetmed, mis on loetletud määruse (EL) nr 1026/2012 artikli 4 lõike 1 punktides c, d, e ja i. Kui kõnealused meetmed osutuvad ebatõhusaks ja Fääri saared jätkavad endiselt mittesäästvat kalapüüki, võib kehtestada täiendavaid meetmeid.
(23)
Fääri saarte heeringapüük pelaagiliste traaleritega võib olla aasta külmematel kuudel sihtpüük, kuid kevadel ja suvel on see segapüük, mil heeringat ja makrelli püütakse samaväärsetes kogustes. Nii võib ühe laeva püütud loomus, sama püügiretke või samast püügikohast kogu hooaja jooksul püütud saak sisaldada mõlemaid kalu. Makrell on seega heeringaga seotud liik. Seega kui Fääri saared jätkavad makrelli püüki ja eksporti, jätkavad nad ka suurel hulgal heeringa püüki, mis on paratamatu kaaspüük isegi juhul, kui heeringat ei saa liitu eksportida. Seega kui makrelliimport meetmetest välja jätta, ei ole heeringaimpordi keeld piisavalt tõhus meede, mis aitaks vältida edasist kahju tekitamist heeringavarude säästvale arengule. Makrelli ja heeringa elupaigad langevad ühte sellisel määral, et Fääri saarte kontrolli all olevates püügipiirkondades makrelli püüdes on alati oht püüda ka heeringat. Seetõttu võib arvata, et kogu Fääri saarte kontrolli all püütud makrellisaak sisaldab ka heeringat. Nii et selleks, et kaubandusmeetmed oleksid tulemuslikud, peaksid nad hõlmama nii heeringat kui ka makrelli.
(24)
Kui komisjon hindas meetmete proportsionaalsust, eelkõige selleks, et otsustada, kas heeringapüügi peamise liigi kaubanduspiirangutest rääkides tuleks piirduda teatava kogusega või peaks keelustama kogu impordi, uuris komisjon, kas proportsionaalsemate meetmetena võiksid tulla kõne alla ka muud alternatiivsed meetmed kui heeringast ja makrellist valmistatud või seda sisaldavate toodete keelamine. Hinnati kolme järgmist võimalust: i) kõikide toodete koguseline piirang, piirates importi traditsioonilise kaubavahetuse tasemeni, ii) üksnes värskete, külmutatud ja konserveeritud kala täielik keelustamine, jättes kõrvale töödeldud tooted, näiteks kalajahu ja -õli ning iii) impordikeeld piirduks üksnes heeringa ja heeringatoodetega. Olgugi, et esimene neist kolmest võimalusest võiks olla äärmiselt tõhus, arvestades et kalajahul on Fääri saarte ekspordis Euroopa Liitu oluline tähtsus, on see antud etapis siiski liiga koormav, eriti kui võtta arvesse, et ühest küljest võib see avaldada mõju Fääri saarte kalandussektori neile sektoritele, mis ei ole otseselt pelaagilise püügi sektorid ning teisest küljest tekitab see suure halduskoormuse, kuna selleks, et teha kindlaks kalajahu ja -õli sisaldus eri tooteliikides, tuleb nende proove spetsialiseeritud laboratooriumides analüüsida. Kolmandat eespool esitatud võimalust peetakse ebatõhusaks, kuna selle potentsiaalseid majanduslikke tagajärgi saab kergesti kompenseerida makrelliekspordiga. Teise võimaluse puhul on meetmete ja nende soovitud mõju omavaheline tasakaal parim, samuti ei ole meetmed vajaliku tulemuse saavutamiseks liiga koormavad.
(25)
Proportsionaalsuse hindamisel uuris komisjon ka seda, kas muud meetmed kui impordipiirangud, eelkõige sadamate kasutamise piirangud on vajalikud. Kuna sadamate kasutamine tankimiseks, lossimiseks, meeskonna vahetamiseks, remondiks ja puhkeajaks on heeringapüügiga seotud tavapärased ja vajalikud tegevused, jõudis komisjon järeldusele, et just sellised ning mitte vähem piiravad alternatiivsed meetmed on vajalikud, et ära hoida ELi vahendite kasutamist Fääri saarte laevastiku mittesäästval heeringapüügil.
(26)
Hinnates keskkonna-, kaubandusliku, majandusliku ja sotsiaalse mõju meetmeid lühikeses ja pikas perspektiivis ning nende rakendamisega seotud halduskoormust, võib järeldada, et meetmed on põhjendatud, neil ei ole lubamatut mõju ning need ei loo liigset koormust. Meetmed avaldavad soodsat keskkonnamõju, sest peaksid aitama parandada heeringavarude jätkusuutlikkust. Meetmete kaubandusmõju on mõõdukas, ehkki otsene majanduslik mõju on ootuspärane, keskpikas perspektiivis võib leida alternatiivseid mehhanisme ja kokkuvõttes ole ELi piires varude puudust karta. Meetmete majanduslik ja sotsiaalne mõju lühiajalises perspektiivis on tõenäoliselt mõõdukas, kuna sellega kaasneb mõju kaubandusele, kuid keskpikas ja pikas perspektiivis on mõju juhul, kui meede annab oodatud tulemusi, väga positiivne, seda eriti mitmete selliste laevastike jaoks, kelle majandus on pelaagilisest püügist väga sõltuv. Meetmetest tulenev halduskoormus on võrdlemisi madal, kui arvestada, et enamik kontrollimeetmeid, sealhulgas meetmete liikmesriikides jõustamiseks vajalikud töötajad on juba olemas.
(27)
Komisjon uuris ka meetmete vastavust rahvusvahelisele õigusele ja jõudis järeldusele, et kuna meetmed on liidu enda kaitsemeetmete kaudu seotud väljasurevate kalavarude kaitsega, siis on need rahvusvahelise õigusega vastavuses ja nende eesmärk on kalavarude ülekasutamise vältimine, kuna kõnealuste meetmete eesmärk on hoida atlandi-skandinaavia heeringa varud ohututes bioloogilistes piirides. Need meetmed jõustatakse koostoimes liidu omade, määruse (EL) nr 1026/2012 artikli 5 lõike 1 punkti b kohaste kaitsemeetmetega. Eelkõige on liit vähendanud püüki 26 % vastavalt Rahvusvahelise Mereuurimise Nõukogu (ICES) soovitusele, samuti kohaldab liit täiel määral neid tingimusi ja piiranguid pikaajalises majandamiskavas, milles rannikuäärsed riigid on kokku leppinud ja kohaldavad alates 1999. aastast ning mille kohta ICES on 2013. aasta mais uuesti kinnitanud, et püügi hoidmine ohututes bioloogilistes piirides on kooskõlas ettevaatuspõhimõttega ja ka õige lähenemisviis majandamisele. Samuti ei ole veenvaid teaduslikke tõendeid, mis viitaksid, et Fääri saartel peaks olema õigus suuremale osalusele atlandi-skandinaavia heeringapüügis, seepärast oleks asjakohane vähendada nende püüki vastavalt ICESi soovitusele 2013. aastaks.
(28)
Järelikult peaksid esimese sammuna võetavad meetmed hõlmama järgmist: a) atlandi-skandinaavia varudesse kuuluva heeringa ja makrelli ning neid kalu sisaldavate kalatoodete impordi keelustamine; ning b) Euroopa Liidu sadamate kasutamise piiramine atlandi-skandinaavia heeringa ja makrelli varude püügiga või nendest varudest pärit kalade või kalandustoodete veoga tegelevatele Fääri saarte kontrolli all olevatele laevadele.Et hõlbustada nende laevade suhtes kohaldatavate meetmete võtmist, mis püüavad asjaomaseid heeringa- ja makrellivarusid või veavad kõnealustesse varudesse kuuluvaid kalu või kalatooteid, peaks liikmesriikidel olema kõnealuste laevade loetelu. Selleks et teha kindlaks, kas Fääri saarte kontrolli all on heeringat ja makrelli püütud, tuleks kasutada püügi sertifitseerimissüsteemi, mis on sätestatud nõukogu 29. septembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 1005/2008 (millega luuakse ühenduse süsteem ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks ning muudetakse määrusi (EMÜ) nr 2847/93, (EÜ) nr 1936/2001 ja (EÜ) nr 601/2004 ning tunnistatakse kehtetuks määrused (EÜ) nr 1093/94 ja (EÜ) nr 1447/1999) (5) III peatükis.
(29)
Käesoleva määrusega ettenähtud meetmed on kooskõlas kalanduse ja vesiviljeluse korralduskomitee arvamusega,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Reguleerimisese
Käesolevas määruses käsitletakse Fääri saari atlandi-skandinaavia heeringa varude mittesäästvat püüki lubava riigina ja kehtestatakse Fääri saarte suhtes meetmed kõnealuse kalavaru pikaajalise kaitse tagamiseks.
Artikkel 2
Reguleerimisala ja eesmärgid
Käesolevat määrust kohaldatakse Fääri saarte poolt teostatavale atlandi-skandinaavia heeringa püügile. Selle eesmärk on tagada atlandi-skandinaavia heeringa varude pikaajaline jätkusuutlikkus.
Artikkel 3
Mõisted
Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
„atlandi-skandinaavia heeringa varud” - heeringa (Clupea harengus) varud Rahvusvahelise Mereuurimise Nõukogu (ICES) alapiirkondades I, II, V, XII ja XIV (6);
b)
„atlandi-skandinaavia heeringas” - atlandi-skandinaavia heeringa varudesse kuuluvad kalad;
c)
„makrell” - liiki Scomber scombrus kuuluv kal a, mida püütakse atlandi-skandinaavia heeringa levikupiirkondades;
d)
„Fääri saarte kontrolli all toimuv püük” - püük, mida teostavad Fääri saarte lipu all sõitvad laevad või laevad, mis sõidavad sellise riigi lipu all, millel on lubatud püüda Fääri saarte majandusvööndis või mis on renditud Fääri saarte äriühingutele või Fääri saarte ametiasutustele.
Artikkel 4
Fääri saarte käsitamine
Fääri saari käsitatakse atlandi-skandinaavia heeringa varude mittesäästvat püüki lubava riigina.
Artikkel 5
Meetmed
1. Keelatud on tuua liidu territooriumile, sealhulgas sadamates ümberlaadimiseks, lisas loetletud kala või kalandustooteid, mis koosnevad või on valmistatud Fääri saarte kontrolli all püütud atlandi-skandinaavia heeringast või makrellist või sisaldavad neid.
2. Fääri saarte lipu all sõitvad laevad, mis püüavad atlandi-skandinaavia heeringat või makrelli, samuti laevad, mis veavad sellist atlandi-skandinaavia heeringat ja makrelli või neist liikidest valmistatud kalandustooteid, mille on püüdnud kas Fääri saarte lipu all sõitvad laevad või Fääri saarte volitatud laevad, mis sõidavad muu riigi lipu all, ei tohi liidu sadamaid kasutada. Kõnealust keeldu ei kohaldata vääramatu jõu või merehätta sattumise korral Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 1982. aasta mereõiguse konventsiooni artikli 18 tähenduses, kui tuleb osutada nimetatud olukordade leevendamiseks hädavajalikke teenuseid.
Artikkel 6
Rakendamine
1. Selleks et käesoleva määruse artikli 5 lõikes 1 sätestatud keeluga hõlmatud toodet tuvastada, kasutavad liikmesriikide pädevad asutused määruses (EÜ) nr 1005/2008 III peatükis sätestatud püügi sertifitseerimissüsteemi.
2. Selleks et hõlbustada artikli 5 lõikes 2 sätestatud keelu kohaldamist, antakse liikmesriikidele soovituslikud nimekirjad laevadest, mis usaldusväärsete andmete kohaselt on püüdnud või püüavad Fääri saarte kontrolli all olevat atlandi-skandinaavia heeringat või makrelli.
Artikkel 7
Jõustumine
Käesolev määrus jõustub seitsmendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 20. august 2013