РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 448/2013 НА КОМИСИЯТА
от 15 май 2013 година
за установяване на процедура за определяне на референтна държава членка за лица, управляващи алтернативни инвестиционни фондове, със седалище извън ЕС съгласно Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г. относно лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове, и за изменение на директиви 2003/41/ЕО и 2009/65/ЕО и на регламенти (ЕО) № 1060/2009 и (ЕС) № 1095/2010 (1), и по-специално член 37, параграф 14 от нея,
като има предвид, че:
(1)
В случаите, посочени в член 37, параграф 4, буква б), буква в), подточка i), буква д), буква е) и буква ж), подточка i) от Директива 2011/61/ЕС, повече от една държава членка може да бъде считана за възможна референтна държава членка на лице, управляващо алтернативни инвестиционни фондове (ЛУАИФ), със седалище извън ЕС (от трета държава), което желае да управлява алтернативни инвестиционни фондове (АИФ) от ЕС и/или предлага АИФ, управлявани от него в Съюза. В тези случаи ЛУАИФ от трета държава трябва да подаде искане до компетентните органи на тези държави членки, за да определи своята референтна държава членка. Искането следва да бъде придружено от съответната информация и документи, необходими за определяне на референтна държава членка за това ЛУАИФ.Съответните компетентни органи следва да приемат общо решение за определяне на референтна държава членка.За целта трябва да бъде установена процедура, която съответните компетентни органи да следват при определянето на референтна държава членка. Въпреки че компетентните органи на съответните държави членки носят съвместна отговорност за определянето на референтна държава членка, Европейският орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП), установен с Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета (2), следва да гарантира, че всички възможни референтни държави членки участват надлежно в процеса на вземането на това решение и следва да подпомага постигането на договореност.
(2)
Процедурата за определяне на референтна държава членка се различава от процедурата за кандидатстване за паспорт по Директива 2011/61/ЕС. След като бъде определена референтната държава членка, съответното ЛУАИФ от трета държава трябва да кандидатства за разрешително пред компетентния орган на тази държава членка, като следва същата процедура и при спазване на същите условия, с които трябва да се съобразят ЛУАИФ по членове 7 и 8 от Директива 2011/61/ЕС.
(3)
Директива 2011/61/ЕС задължава държавите членки, считано от 22 юли 2013 г., да прилагат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, с които се транспонира директивата. Без да се засяга делегираният акт, изискван по член 67, параграф 6 от Директива 2011/61/ЕС, прилагането на настоящия регламент следователно се отлага за същата дата.
(4)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Европейския комитет по ценни книжа,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Процедура за определяне на референтна държава членка от няколко възможни референтни държави членки
1. Когато лице от трета държава, управляващо алтернативен инвестиционен фонд (ЛУАИФ), желае да управлява алтернативни инвестиционни фондове (АИФ) от ЕС, без да ги предлага, или възнамерява да предлага управлявани от него АИФ в Съюза, подава искане за определяне на своята референтна държава членка в съответствие с член 37, параграф 4, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС, това искане е в писмен вид и е адресирано до всеки от компетентните органи на държавите членки, които са възможни референтни държави членки. В искането се изброяват всички възможни референтни държави членки.
2. Искането от ЛУАИФ от трета държава включва информацията и документите, необходими за определянето на референтна държава членка.
3. В случая, посочен в член 37, параграф 4, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват:
а)
указване на държавите членки, в които са установени АИФ, управлявани от ЛУАИФ от трета държава;
б)
указване на държавите членки, в които ЛУАИФ от трета държава управлява активи;
в)
сумите на активите, управлявани от ЛУАИФ от трета държава в различните държави членки.
4. В случая, посочен в член 37, параграф 4, буква в), подточка i) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват:
а)
указване на държавата членка, в която е установен АИФ, управляван от ЛУАИФ от трета държава;
б)
указване на държавата членка, в която ЛУАИФ от трета държава, възнамерява да предлага АИФ.
5. В случаите, посочени в член 37, параграф 4, буква д) и буква ж), подточка i) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват:
а)
указване на държавите членки, в които са установени АИФ, управлявани от ЛУАИФ от трета държава;
б)
описание на маркетинговата стратегия, с която може да се докаже намерението на ЛУАИФ от трета държава да предлага един или няколко АИФ в дадена държава членка или в няколко държави членки и да разработи ефективен маркетинг в определени държави членки, като се указва най-малко следното:
i)
държавите членки, в които дистрибуторите (и ЛУАИФ, в случай че само извършва дистрибуция) ще насърчават продажбата на дялове или акции от АИФ, управлявани от ЛУАИФ, включително делът от управляваните активи, който се очаква да се предлага в тези държави членки спрямо дяловете или акциите, предлагани в целия Съюз;
ii)
прогноза за очаквания брой целеви инвеститори, които са с място на установяване в държавите членки, в които ЛУАИФ възнамерява да предлага своите АИФ;
iii)
официалните езици на държавите членки, на които проспектът и документите за предлагане са били преведени или трябва да бъдат преведени;
iv)
разпределение на маркетинговите дейности в държавите членки, в които ЛУАИФ възнамерява да предлага своите АИФ, като се взема под внимание по-специално значимостта и честотата на рекламите и популяризаторската дейност.
6. Що се отнася до случая, посочен в член 37, параграф 4, буква e) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват информацията, посочена в параграф 5, буква б) от настоящия член.
7. Незабавно и не по-късно от три работни дни след получаването на искането, посочено в параграф 1 от настоящия член, компетентните органи, към които се е обърнало ЛУАИФ от трета държава в качеството им на компетентни органи от възможни референтни държави, се свързват едни с други и с Европейския орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП), за да решат дали други компетентни органи в Съюза са потенциално свързани в съответствие с член 37, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС.
По искане на ЕОЦКП компетентните органи незабавно предоставят на ЕОЦКП пълното съдържание на искането, направено от ЛУАИФ от трета държава.
8. Ако се реши, че е възможно участието и на други компетентни органи в Съюза, ЕОЦКП незабавно информира тези органи и предприема необходимото те да получат пълното искане на ЛУАИФ от трета държава.
9. Всеки от компетентните органи, участващи в процедурата, и ЕОЦКП може да поиска от ЛУАИФ от трета държава допълнителна важна информация и документи, необходими за определянето на референтна държава членка.
Искането за допълнителна информация или документи е в писмена форма, с посочени основания за неговото отправяне; то се съобщава едновременно на всички останали заинтересовани компетентни органи и на ЕОЦКП.
След като отправящият искането компетентен орган или ЕОЦКП получат допълнителната информация или документи, те незабавно изпращат тази информация или документация на всички останали заинтересовани органи и на ЕОЦКП - в зависимост от случая.
10. В срок от една седмица след получаването на искането, посочено в параграф 1, от компетентните органи, към които се е обърнало ЛУАИФ, или, когато е приложимо - от всеки друг компетентен орган в Съюза в съответствие с параграф 8, всички заинтересовани компетентни органи обменят помежду си и с ЕОЦКП становища във връзка с определянето на подходяща референтна държава членка.
11. Впоследствие всички компетентни органи съвместно определят референтната държава членка. Те правят това в срок от един месец след получаването на искането от страна на компетентните органи, избрани от ЛУАИФ от трета държава или, когато е приложимо, от друг компетентен орган в Съюза в съответствие с параграф 8.
Ако е поискана допълнителна информация, посоченият в първа алинея срок за определяне на референтна държава членка се удължава, за да бъде включен периодът между искането за допълнителна информация и документи, посочено в параграф 9, и получаването на такава информация или документи.
12. ЕОЦКП подпомага съответните компетентни органи и когато е необходимо, улеснява определянето на референтна държава членка в съответствие с член 31 от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
13. Компетентният орган на държавата членка, която е определена за референтна държава членка, уведомява писмено и без излишно забавяне ЛУАИФ от трета държава за взетото решение.
14. В случай че отправящото искане ЛУАИФ от трета държава не бъде информирано в писмена форма в срок от седем дни от вземането на решение или съответните компетентни органи не са определили референтната държава членка в рамките на срока, посочен в параграф 11, първа алинея от настоящия член, отправящото искане ЛУАИФ от трета държава може да избере само своята референтна държава членка в съответствие с критериите, посочени в член 37, параграф 4, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС.
ЛУАИФ от трета държава информира незабавно в писмена форма всички компетентни органи, към които първоначално се е обърнало, и ЕОЦКП за избора си на референтна държава членка.
15. Когато референтната държава членка, избрана от ЛУАИФ от трета държава, и референтната държава членка, определена от компетентните органи, са различни, съответните компетентни органи информират ЛУАИФ от трета държава за взетото решение - възможно най-бързо и не по-късно от два работни дни след като са били информирани за избора на ЛУАИФ съгласно параграф 14. В този случай меродавно е решението на компетентните органи.
Член 2
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент се прилага от 22 юли 2013 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 15 май 2013 година.
KOMISJONI RAKENDUSMÄÄRUS (EL) nr 448/2013,
15. mai 2013,
millega kehtestatakse kolmanda riigi AIFi valitseja viidatava liikmesriigi kindlaksmääramise menetlus vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2011/61/EL
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2011. aasta direktiivi 2011/61/EL alternatiivsete investeerimisfondide valitsejate kohta, millega muudetakse direktiive 2003/41/EÜ ja 2009/65/EÜ ning määruseid (EÜ) nr 1060/2009 ja (EL) nr 1095/2010, (1) eriti selle artikli 37 lõiget 14,
ning arvestades järgmist:
(1)
Direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 punktis b, punkti c alapunktis i, punktides e ja f ning punkti g alapunktis i osutatud olukordades võib alternatiivsete investeerimisfondide (AIFide) kolmanda riigi valitseja puhul, kes kavatseb valitseda ELi AIFe ja/või turustada oma valitsetavaid AIFe ELis, olla võimalikuks viidatavaks liikmesriigiks rohkem kui üks liikmesriik. Sellistel juhtudel tuleb kolmanda riigi AIFi valitsejal esitada kõnealuste liikmesriikide pädevatele asutustele taotlus, et määrata kindlaks tema viidatav liikmesriik. Taotlusele tuleks lisada kogu asjakohane teave ja dokumendid, mis on vajalikud viidatava liikmesriigi kindlaksmääramiseks asjaomase AIFi valitseja jaoks. Asjaomased pädevad asutused peaksid võtma vastu ühisotsuse viidatava liikmesriigi kindlaksmääramiseks. Tuleb kehtestada menetlus, mida asjaomased pädevad asutused peavad järgima viidatava liikmesriigi kindlaksmääramisel. Kuna viidatava liikmesriigi määramine on asjaomaste liikmesriikide pädevate asutuste ühine kohustus, peaks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1095/2010 (2) asutatud Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve (ESMA) tagama, et kõik võimalikud viidatavad liikmesriigid on sellise otsuse tegemisse nõuetekohaselt kaasatud, ning aitama jõuda kokkuleppele.
(2)
Viidatava liikmesriigi kindlaksmääramise menetlus on erinev menetlusest, mida kohaldatakse direktiivi 2011/61/EL kohaselt tegevusloa taotlemise korral. Pärast seda, kui viidatav liikmesriik on kindlaks määratud, peab asjaomane kolmanda riigi AIFi valitseja taotlema kõnealuse liikmesriigi pädevalt asutuselt tegevusluba, tehes seda sama menetluse kohaselt ja samadel tingimustel, mida kohaldatakse AIFi valitsejate suhtes direktiivi 2011/61/EL artiklite 7 ja 8 kohaselt.
(3)
Direktiiviga 2011/61/EL kohustatakse liikmesriike kohaldama alates 22. juulist 2013 õigus- ja haldusnorme, millega võetakse kõnealune direktiiv üle. Ilma et see piiraks direktiivi 2011/61/EL artikli 67 lõikega 6 ette nähtud delegeeritud õigusakti kohaldamist, hakatakse ka käesolevat määrust seepärast kohaldama alates samast kuupäevast.
(4)
Käesolevas määruses sätestatud meetmed on kooskõlas Euroopa väärtpaberikomitee arvamusega,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Menetlus viidatava liikmesriigi kindlaksmääramiseks mitme võimaliku viidatava liikmesriigi hulgast
1. Kui kolmanda riigi alternatiivsete investeerimisfondide valitseja, kes kavatseb valitseda ELi alternatiivseid investeerimisfonde (AIFid) ilma neid turustamata või kavatseb turustada oma valitsetavaid AIFe ELis, esitab taotluse, et määrata kindlaks tema viidatav liikmesriik vastavalt direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 teisele lõigule, peab see taotlus olema kirjalik ning adresseeritud kõigile nende liikmesriikide pädevale asutusele, mis on võimalikud viidatavad liikmesriigid. Taotluses loetletakse kõik võimalikud viidatavad liikmesriigid.
2. Kolmanda riigi AIFi valitseja taotlus sisaldab teavet ja dokumente, mis on vajalikud viidatava liikmesriigi kindlaksmääramiseks.
3. Direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 punktis b osutatud olukorras hõlmavad selline teave ja dokumendid järgmist:
a)
viide liikmesriikidele, kus on kolmanda riigi AIFi valitseja valitsetavad AIFid asutatud;
b)
viide liikmesriikidele, kus kolmanda riigi AIFi valitseja valitseb varasid;
c)
sellise vara maht, mida kolmanda riigi AIFi valitseja valitseb eri liikmesriikides.
4. Direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 punkti c alapunktis i osutatud olukorras hõlmavad selline teave ja dokumendid järgmist:
a)
viide liikmesriigile, kus kolmanda riigi AIFi valitseja valitsetav AIF on asutatud;
b)
viide liikmesriikidele, kus kolmanda riigi AIFi valitseja kavatseb AIFi turustada.
5. Direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 punktis e ja punkti g alapunktis i osutatud olukordades hõlmavad selline teave ja dokumendid järgmist:
a)
viide liikmesriikidele, kus kolmanda riigi AIFi valitseja valitsetavad AIFid on asutatud;
b)
sellise turustamisstrateegia kirjeldus, millega suudetakse tõestada kolmanda riigi AIFi valitseja kavatsust turustada teatavat AIFi või mitut AIFi konkreetses liikmesriigis või mitmes liikmesriigis ning arendada välja tulemuslik turustamine konkreetsetes liikmesriikides, märkides ära vähemalt järgmise:
i)
liikmesriigid, kus turustajad (ja iseturustamise korral AIFi valitseja) kavatsevad AIFi valitseja valitsetavate AIFide osakuid või aktsiaid pakkuda, sealhulgas valitsetavate varade eeldatav osakaal kogu ELis pakutavatest osakutest ja aktsiatest;
ii)
nende sihtrühma kuuluvate investorite eeldatav arv, kelle asukoht on liikmesriikides, kus AIFi valitseja kavatseb turustada oma AIFe;
iii)
liikmesriikide ametlikud keeled, millesse on tõlgitud või tõlgitakse pakkumis- ja reklaamdokumendid;
iv)
turustustegevuse jaotus nende liikmesriikide lõikes, kus AIFi valitseja kavatseb turustada oma AIFe, võttes arvesse eelkõige reklaamide ja müügiesitluste silmapaistvust ja sagedust.
6. Direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 punktis f osutatud olukorras hõlmavad selline teave ja dokumendid käesoleva artikli lõike 5 punktis b sätestatud teavet.
7. Need pädevad asutused, kelle kui võimalike viidatavate liikmesriikide pädevate asutuste poole kolmanda riigi AIFi valitseja pöördub, kontakteeruvad viivitamata käesoleva artikli lõikes 1 osutatud taotluse saamisel ja mitte hiljem kui kolm tööpäeva pärast taotluse saamist üksteisega ja Euroopa Väärtpaberiturujärelevalvega (ESMA), et otsustada, kas direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 kohaselt võib ELis olla ka mis tahes muid asjaomaseid pädevaid asutusi.
ESMA taotluse korral esitavad pädevad asutused ESMA-le viivitamata kolmanda riigi AIFi valitseja esitatud täieliku taotluse.
8. Kui on otsustatud, et ELis võib olla ka muid asjaomaseid pädevaid asutusi, teavitab ESMA neid viivitamata ja tagab, et neile edastatakse kolmanda riigi AIFi valitseja esitatud täielik taotlus.
9. Kõik menetlusse kaasatud pädevad asutused ja ESMA võivad nõuda kolmanda riigi AIFi valitsejalt täiendavat teavet ja dokumente, mida on vaja viidatava liikmesriigi kindlaksmääramiseks.
Selline täiendava teabe või dokumentide taotlus on kirjalik, sisaldab põhjuseid ning sellest teavitatakse samaaegselt kõiki teisi asjaomaseid pädevaid asutusi ja ESMAt.
Kui taotluse esitanud pädev asutus või ESMA saab täiendava teabe või dokumendid, edastab taotluse esitanud asutus kõnealuse teabe või dokumendid vastavalt olukorrale viivitamata kõigile teistele asjaomastele ametiasutustele ja ESMA-le.
10. Ühe nädala jooksul alates sellest, kui pädevad asutused saavad AIFi valitsejalt lõikes 1 osutatud taotluse või kui lõike 8 kohaselt saab selle mis tahes muu pädev asutus ELis, esitavad kõik asjaomased pädevad asutused üksteisele ja ESMA-le arvamuse asjakohase viidatava liikmesriigi kindlaksmääramise kohta.
11. Seejärel määravad kõik pädevad asutused ühiselt kindlaks viidatava liikmesriigi. Viidatav liikmesriik määratakse kindlaks hiljemalt üks kuu pärast seda, kui taotluse saavad kolmanda riigi AIFi valitseja kindlaks tehtud pädevad asutused või vastavalt lõikele 8 muud pädevad asutused ELis.
Juhul kui nõutakse täiendavat teavet, pikendatakse esimeses lõigus osutatud tähtaega, et see hõlmaks ajavahemikku, mis jääb lõikes 9 osutatud täiendava teabe ja dokumentide taotluse esitamise ning sellise teabe ja dokumentide saamise vahele.
12. ESMA abistab asjaomaseid pädevaid asutusi ja vajaduse korral hõlbustab määruse (EL) nr 1095/2010 artikli 31 kohase viidatava liikmesriigi kindlaksmääramist.
13. Viidatava liikmesriigina kindlaksmääratud liikmesriigi pädev asutus teavitab kirjalikult ja põhjendamatu viivituseta kolmanda riigi AIFi valitsejat sellest kindlaksmääramisest.
14. Juhul kui taotluse esitanud kolmanda riigi AIFi valitsejat ei teavitata kindlaksmääramisest kirjalikult seitsme päeva jooksul või asjaomased pädevad asutused ei ole viidatavat liikmesriiki kindlaks määranud käesoleva artikli lõike 11 esimeses lõigus osutatud tähtaja jooksul, võib taotluse esitanud kolmanda riigi AIFi valitseja ise valida oma viidatava liikmesriigi vastavalt direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 teises lõigus sätestatud kriteeriumidele.
Kolmanda riigi AIFi valitseja teavitab oma viidatava liikmesriigi valikust kirjalikult kõiki pädevaid asutusi, kellele taotlus oli esialgu adresseeritud, ja ESMAt.
15. Juhul kui kolmanda riigi AIFi valitseja valitud viidatav liikmesriik ja pädevate asutuste kindlaksmääratud viidatav liikmesriik on erinevad, teavitavad asjaomased pädevad asutused kolmanda riigi AIFi valitsejat kindlaksmääramisest võimalikult kiiresti, kuid mitte hiljem kui kaks tööpäeva pärast seda, kui AIFi valitseja teavitas neid oma valikust vastavalt lõikele 14. Sel juhul on viidatav liikmesriik pädevate asutuste kindlaks määratud liikmesriik
Artikkel 2
Jõustumine
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Käesolevat määrust kohaldatakse alates 22. juulist 2013.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 15. mai 2013