РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2015/10 НА КОМИСИЯТА
от 6 януари 2015 година
относно критериите спрямо заявителите на железопътен инфраструктурен капацитет и за отмяна на Регламент (ЕС) № 870/2014
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2012/34/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 21 ноември 2012 г. за създаване на единно европейско железопътно пространство (1), и по-специално член 41, параграф 3 от нея,
като има предвид, че:
(1)
В член 41, параграф 2 от Директива 2012/34/ЕС е предвидена възможността управителите на инфраструктура да установяват изисквания спрямо заявителите, за да осигурят гаранции за оправданите си очаквания за бъдещи приходи и използване на инфраструктурата.
(2)
Тези изисквания следва да бъдат подходящи, прозрачни и недискриминационни. Те могат единствено да включват представянето на финансова гаранция, която не следва да надвишава определено равнище, което е пропорционално на очакваното равнище на дейност, и уверение за способността на заявителя за изготвяне на съвместими с правилата предложения за инфраструктурен капацитет.
(3)
Финансовите гаранции може да бъдат под формата на авансови плащания или гаранции, предоставяни от финансови институции.
(4)
При определяне на целесъобразността на изискванията, посочени в член 41, параграф 2 от Директива 2012/34/ЕС, следва да се вземе предвид фактът, че при ползването на инфраструктурата на конкурентните видове транспорт, в т.ч. автомобилния и въздушния транспорт, морския и вътрешния воден транспорт, често не се начисляват такси и следователно не се налага да се определят финансови гаранции в тази връзка. С цел да се гарантира лоялната конкуренция между видовете транспорт, финансовите гаранции следва да бъдат строго ограничени до необходимия минимум по отношение на техния размер и продължителност.
(5)
Въпросните финансови гаранции са целесъобразни само когато са необходими като гаранция на управителя на инфраструктура за бъдещите приходи и използване на тази инфраструктура. Необходимостта от финансови гаранции намалява допълнително поради факта, че управителите на инфраструктура могат да разчитат на проверките и контрола на финансовата стабилност на железопътните предприятия, осъществявани в рамките на лицензионната процедура в съответствие с глава III от Директива 2012/34/ЕС, и по-специално член 20 от нея.
(6)
По отношение на тези гаранции се прилага принципът за недискриминация и следователно не би трябвало да има разлика между изискванията за гаранции, приложими по отношение на частни и публични заявители.
(7)
Гаранциите следва да бъдат съобразени с присъщото на конкретния заявител ниво на риск, пред което управителят на инфраструктурата е изправен на различните етапи на разпределяне на капацитета. Като цяло се приема, че рискът е нисък, ако капацитетът може да бъде преразпределен към други железопътни предприятия.
(8)
Гаранцията, която се изисква във връзка с изготвянето на съвместими с правилата предложения, може да се разглежда като подходяща, прозрачна и недискриминационна единствено когато управителят на инфраструктура е установил ясни и прозрачни правила за изготвянето на заявка за капацитет в референтния документ за железопътната мрежа и предлага на заявителите необходимите помощни инструменти. Тъй като не е възможна обективна преценка на способността да се изготвят съвместими с правилата предложения преди процедурата за подаване на заявки, всяка неспособност в това отношение може да се установи единствено след приключване на процедурата въз основа на системна неспособност да се изготвят тези предложения или да се предостави необходимата информация на управителя на инфраструктурата. Заявителят следва да понесе отговорност за това, като бъде санкциониран с изключване от процедурата за подаване на заявки за даден влаков маршрут.
(9)
Регламент за изпълнение (ЕС) № 870/2014 на Комисията (2) бе погрешно приет в текст, различен от този, който е получил положително становище от Комитета. Съответно Регламент за изпълнение (ЕС) № 870/2014 следва да бъде отменен.
(10)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на комитета, посочен в член 62, параграф 1 от Директива 2012/34/ЕС,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет
Настоящият регламент посочва изискванията спрямо финансовите гаранции, които един управител на инфраструктура може да поиска, за да гарантира изпълнението на оправданите си очаквания за бъдещи приходи, в граници, пропорционални на предвижданото от заявителя равнище на дейност. Изискванията включват по-специално условията, при които може да се изиска гаранция или авансово плащане, както и размера и продължителността на финансовата гаранция. Освен това настоящият регламент установява някои елементи по отношение на критериите за оценка на способността на заявителя да изготвя съвместими с правилата предложения за инфраструктурен капацитет.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилага следното определение:
„финансова гаранция“ означава а) авансови плащания с оглед намаляване и предвиждане на бъдещи задължения за плащане на такси за инфраструктура или б) договорни споразумения, чрез които финансова институция, например банка, е поела ангажимент да гарантира, че подобни плащания ще бъдат извършени, когато станат изискуеми.
Член 3
Условия във връзка с финансовите гаранции
1. За покриване на изискваната финансова гаранция заявителят може да избере между авансово плащане или договорно споразумение по смисъла на член 2. Когато заявител извърши авансово плащане за такси за инфраструктура, управителят на инфраструктура не може да изисква и други финансови гаранции за същите предвидени дейности.
2. Управителят на инфраструктура може да изисква от заявителите финансови гаранции, когато кредитният рейтинг на заявителя подсказва, че той може да срещне трудности при редовното заплащане на таксите за инфраструктура. Управителят на инфраструктурата посочва тези кредитни рейтинги в раздела относно принципите за налагане на такси в своя референтен документ за железопътната мрежа, ако това е приложимо. Управителят на инфраструктура обосновава своето искане за финансова гаранция с рейтинги, които не са по-стари от две години и са присъдени от агенция за кредитен рейтинг или друга професионална организация за оценка на кредитния риск.
3. Управителят на инфраструктура не изисква финансова гаранция:
а)
от избраното железопътно предприятие, ако заявителят, който не е железопътно предприятие, вече е дал или платил финансова гаранция за покриване на бъдещи плащания за същите предвидени дейности;
б)
ако таксата за инфраструктура се заплаща пряко на управителя на инфраструктурата от компетентен орган съгласно Регламент (ЕО) № 1370/2007 на Европейския парламент и на Съвета (3).
Член 4
Размер и продължителност на финансовите гаранции
1. Размерът на финансовите гаранции по отношение на един заявител не надвишава прогнозирания размер на таксите, начислени в рамките на два месеца от заявената експлоатация на влаковете.
2. Управителят на инфраструктура не изисква финансовата гаранция да влиза в сила или да бъде заплатена повече от десет дни преди първо число на месеца, в който железопътното предприятие започва експлоатацията на влакове, с която са свързани таксите за инфраструктура, покрити от въпросната финансова гаранция. Ако капацитетът се разпределя след този момент, управителят на инфраструктурата може да поиска финансова гаранция с краткосрочно предизвестие.
Член 5
Способност за изготвяне на съобразени с правилата предложения за инфраструктурен капацитет
Управителят на инфраструктура не отхвърля заявки за конкретен влаков маршрут на основание липса на уверение за способността да бъдат изготвяни съвместими с правилата предложения за инфраструктурен капацитет по смисъла на член 41, параграф 2 от Директива 2012/34/ЕС, освен ако:
а)
заявителят не е удовлетворил две последователни искания за предоставяне на липсващата информация или многократно е реагирал по начин, който не отговаря на условията, установени в референтния документ за железопътната мрежа, посочен в член 27 от Директива 2012/34/ЕС и в приложение IV към тази директива, по отношение на процедурите за подаване на заявки за влакови маршрути, както и
б)
при поискване от страна на регулаторния орган и по удовлетворителен за него начин управителят на инфраструктура може да докаже, че е предприел всички разумни мерки, за да спомогне за правилното и навременно подаване на заявките.
Член 6
Преходна разпоредба
При необходимост управителите на инфраструктура привеждат своите референтни документи за железопътната мрежа в съответствие с разпоредбите на настоящия регламент в рамките на първия времеви период от влизането му в сила.
Член 7
Регламент за изпълнение (ЕС) № 870/2014 се отменя.
Член 8
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на неговото публикуване в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 16 юни 2015 г., с изключение на член 7, който се прилага от датата на влизане в сила.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 6 януари 2015 година.
KOMISJONI RAKENDUSMÄÄRUS (EL) 2015/10,
6. jaanuar 2015,
milles käsitletakse raudteetaristu läbilaskevõime taotlejate jaoks ette nähtud kriteeriume ja tunnistatakse kehtetuks rakendusmäärus (EL) nr 870/2014
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta direktiivi 2012/34/EL, millega luuakse ühtne Euroopa raudteepiirkond (1), eriti selle artikli 41 lõiget 3,
ning arvestades järgmist:
(1)
Direktiivi 2012/34/EL artikli 41 lõikega 2 on ette nähtud taristuettevõtjate jaoks võimalus kehtestada taotlejate jaoks nõuded, et tagada oma õiguspäraste ootuste täitumine oodatavate tulude ning taristu kasutamise osas.
(2)
Kõnealused nõuded peaksid olema asjakohased, läbipaistvad ja mittediskrimineerivad. Need võivad hõlmata üksnes sellise finantstagatise andmist, mis ei tohiks ületada asjakohast taotleja teadaoleva tegevusaktiivsusega seotud taset, ning kinnitust, et taotleja suudab koostada nõuetekohaseid taristu läbilaskevõime taotlusi.
(3)
Finantstagatised peaksid olema ettemaksete või finantseerimisasutuste antavate tagatiste vormis.
(4)
Direktiivi 2012/34/EL artikli 41 lõikes 2 osutatud nõuete asjakohasuse korral tuleks arvesse võtta asjaolu, et selliste konkureerivate transpordiliikide nagu maantee-, õhu-, mere- ja siseveetranspordi taristu suhtes ei ole sageli kehtestatud kasutustasusid ega seega ka finantstagatisi. Selleks et tagada aus konkurents eri transpordiliikide vahel, peaksid finantstagatiste tase ja kestus piirduma rangelt miinimumiga.
(5)
Kõnealused finantstagatised on asjakohased vaid siis, kui need on vajalikud, et anda taristuettevõtjale kindlust oodatavate tulude ning taristu kasutamise osas. Arvestades asjaolu, et taristuettevõtjatel on võimalik tugineda raudteeveo-ettevõtjate finantssuutlikkuse kontrollimisele ja järelevalvele kooskõlas direktiivi 2012/34/EL III peatüki kohase tegevusloa taotlemise protseduuriga ja eelkõige kõnealuse direktiivi artikliga 20, väheneb veelgi vajadus finantstagatiste järele.
(6)
Kõnealuste tagatiste suhtes kohaldatakse mittediskrimineerimise põhimõtet ja seepärast ei tohiks tagatisenõuete puhul teha vahet erasektori ja avaliku sektori taotlejate vahel.
(7)
Tagatised peaksid olema vastavuses riskiga, mida taotleja kujutab taristuettevõtja jaoks läbilaskevõime jaotamise eri etappides. Riskitaset peetakse üldiselt madalaks, kui läbilaskevõimet on võimalik ümber jaotada teistele raudteeveo-ettevõtjatele.
(8)
Nõuetekohaste taotluste koostamisega seoses nõutav tagatis on asjakohane, läbipaistev ja mittediskrimineeriv juhul, kui taristuettevõtja näeb võrguteadaandes ette selged ja läbipaistvad taristu läbilaskevõime taotluste koostamise eeskirjad ja pakub taotlejatele vajalikke abivahendeid. Kuna enne taotlusmenetluse algust ei ole võimalik objektiivselt kindlaks teha suutlikkust koostada nõuetekohaseid taotlusi, saab sellise suutlikkuse puudumise kindlaks määrata alles pärast menetlust, võttes aluseks taotluste või taristuettevõtjale vajaliku teabe korduvat esitamata jätmist. Taotleja peaks sellise esitamatajätmise eest vastutama; esitamatajätmisega kaasneb karistus, mis hõlmab taotleja kõrvalejätmist konkreetse rongiliini taotlemisest.
(9)
Ekslikult võeti vastu komisjoni rakendusmääruse (EL) nr 870/2014 (2) versioon, mille kohta komitee ei olnud esitanud positiivset arvamust. Seega tuleks komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 870/2014 tunnistada kehtetuks.
(10)
Käesoleva määrusega ette nähtud meetmed on kooskõlas direktiivi 2012/34/EL artikli 62 lõikes 1 osutatud komitee arvamusega,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Sisu
Käesoleva määrusega nähakse ette nõuded, mis hõlmavad finantstagatisi, mida taristuettevõtja võib nõuda, et tagada oma õiguspäraste ootuste täitumine oodatavate tulude osas, mis ei tohiks ületada asjakohast taotleja teadaoleva tegevusaktiivsusega seotud taset. Nõuded hõlmavad eelkõige tingimusi, mille alusel tagatist või ettemakset võib nõuda, ning finantstagatise suurust ja kestust. Lisaks sätestatakse käesolevas määruses teatavad üksikasjad seoses kriteeriumidega, mille alusel hinnatakse taotleja suutlikkust koostada nõuetekohaseid taristu läbilaskevõime taotlusi.
Artikkel 2
Mõisted
Käesolevas määruses kasutatakse järgmist mõistet:
„finantstagatis”- a) ettemaksed tulevaste taristukasutustasu maksmise kohustuste vähendamiseks ja ennetamiseks või b) lepinguline korraldus, mille kohaselt finantseerimisasutus, näiteks pank, võtab kohustuse tagada, et kõnealused maksed tehakse siis, kui need muutuvad sissenõutavaks.
Artikkel 3
Finantstagatiste tingimused
1. Taotleja võib finantstagatise nõude täitmiseks kasutada kas ettemakset või lepingulist korda vastavalt artiklile 2. Kui taotleja teeb taristukasutustasude eest ettemakse, ei nõua taristuettevõtja samal ajal muid finantstagatisi sama kavandatud tegevuse eest.
2. Taristuettevõtja võib taotlejatelt nõuda finantstagatist juhul, kui taotleja krediidireiting näitab, et tal võib olla raskusi taristukasutustasude korrapärase maksmisega. Taristuettevõtja märgib vajaduse korral sellised krediidireitingud ära oma võrguteadaande selles jaos, milles käsitletakse tasude võtmise põhimõtteid. Taristuettevõtja esitatav finantstagatise nõue põhineb reitingutel, mis ei ole vanemad kui kaks aastat ja mille on esitanud reitinguagentuur või muu professionaalne reitingu- või krediidihindamisüksus.
3. Taristuettevõtja ei tohi nõuda finantstagatist:
a)
määratud raudteeveo-ettevõtjalt, kui finantstagatise on andnud või maksnud muu taotleja kui raudteeveo-ettevõtja, et katta sama kavandatud tegevust hõlmavaid tulevasi makseid;
b)
kui pädev asutus peab taristukasutustasu maksma vahetult taristuettevõtjale Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1370/2007 (3) kohaselt.
Artikkel 4
Finantstagatiste suurus ja kestus
1. Ühe taotleja puhul ei või finantstagatise suurus ületada taotletava rongide käitamise eest saadavat hinnangulist kahe kuu tasude summat.
2. Taristuettevõtja ei tohi nõuda, et finantstagatis jõustuks või et seda makstaks varem kui kümme päeva enne esimest kuud, mil raudteeveo-ettevõtja alustab rongide käitamist, mille eest makstava taristukasutustasuga on kõnealune tagatis seotud. Kui läbilaskevõimet jaotatakse pärast seda ajahetke, võib taristuettevõtja nõuda finantstagatist lühema etteteatamisajaga.
Artikkel 5
Suutlikkus koostada nõuetekohaseid taristu läbilaskevõime taotlusi
Taristuettevõtja ei tohi konkreetset rongiliini hõlmavat taotlust tagasi lükata põhjusel, et puudub kinnitus, et taotleja suudab koostada nõuetekohast taristu läbilaskevõime taotlust direktiivi 2012/34/EL artikli 41 lõike 2 tähenduses, välja arvatud juhul, kui:
a)
taotleja ei ole kaks korda järjest vastanud taotlusele esitada puuduv teave või on korduvalt vastanud viisil, mis ei vasta tingimustele, mis on sätestatud võrguteadaandes, millele on osutatud direktiivi 2012/34/EL artiklis 27 ja kõnealuse direktiivi IV lisas, seoses rongiliinide taotluse esitamise korraga, ning
b)
taristuettevõtja suudab reguleerivale asutusele rahuldavalt ja nõuetekohaselt tõendada, et ta on teinud kõik, mis on tema võimuses, et toetada taotluste nõuetekohast ja õigeaegset esitamist.
Artikkel 6
Üleminekusäte
Taristuettevõtjad peavad vajaduse korral viima oma võrguteadaanded kooskõlla käesoleva määruse sätetega esimeseks liiklusgraafikuperioodiks alates käesoleva määruse jõustumisest.
Artikkel 7
Rakendusmäärus (EL) nr 870/2014 tunnistatakse kehtetuks.
Artikkel 8
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Seda kohaldatakse alates 16. juunist 2015, välja arvatud artikkel 7, mida kohaldatakse alates määruse jõustumise kuupäevast.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 6. jaanuar 2015