РЕШЕНИЕ (ЕС) 2015/120 НА КОМИСИЯТА
от 29 октомври 2014 година
относно схема за държавни помощи SA.27317 (C 25/09) (ex N 673/08), която Италия възнамерява да приведе в действие в полза на оборудването за цифрово прожектиране
(нотифицирано под номер C(2014) 7888)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си (1) в съответствие с посочените по-горе разпоредби и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 30 декември 2008 г. Италия уведоми Комисията за намерението си да въведе данъчни стимули за инвестициите и разпространението в киноиндустрията и цифровото кино. На 2 април 2009 г. и 23 юни 2009 г. италианските органи изпратиха допълнителна информация.
(2)
С писмо от 22 юли 2009 г. Комисията информира Италия за решението си да одобри данъчните стимули, които Италия възнамерява да въведе за инвестициите и разпространението в киноиндустрията. В същото време Комисията информира Италия за решението си да открие процедурата съгласно член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с данъчния кредит, предложен за инвестициите в оборудване за цифрово прожектиране.
(3)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си.
(4)
На 21 октомври 2009 г. в Рим се проведе семинар по темата, организиран съвместно от италианското Министерство на културните паметници и дейности и Европейската комисия.
(5)
Комисията получи мнения по въпроса от заинтересовани страни, които препрати на Италия за коментар. Италианските органи представиха коментарите си с писмо, заведено от Комисията на 19 януари 2010 г. Впоследствие беше осъществена допълнителна размяна на информация с писма от италианските органи, заведени от Комисията на 7 септември 2010, 12 април 2011 г., 1 юни 2011 г., 1 декември 2011 г., 10 май 2012 г., 14 септември 2012 г., 23 април 2013 г., 6 декември 2013 г., 18 април 2014 г., 11 юни 2014 г. и 1 август 2014 г.
II. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
1. Мярката - предмет на уведомлението
(6)
Данъчният кредит в полза на експлоатиращите киносалони дружества, които се снабдят с оборудване за цифрово прожектиране, е част от поредица данъчни мерки за киноиндустрията, въведени от италианските органи. Съвкупността от тези мерки има за цел да стимулира пазарната динамика в полза на филмите от културно естество „с италиански произход“ в благоприятен за конкуренцията контекст, както и да популяризира такива филми в Италия и Европа.
(7)
Със схемата за данъчен кредит за цифрово кино се предлага данъчен кредит, равен на 30 % от разходите, направени за внедряването на оборудване за цифрово прожектиране. Максималният годишен размер на данъчния кредит достига 50 000 EUR на екран.
(8)
Допустими са разходите за:
а)
закупуване на оборудване за цифрово прожектиране и възпроизвеждане;
б)
закупуване на оборудване и апаратура за приемане на сателитен и/или наземен цифров сигнал;
в)
закупуване на изплащане, т.е. вземане под наем, на посоченото по-горе оборудване, системи и апаратура. В съответните договори трябва да се съдържа задължението активът да бъде закупен след изтичане на срока на договора за наем или клауза, предвиждаща възможността за закупуване от наемащото предприятие преди този срок;
г)
разходи за обучение на персонала;
д)
разходи, свързани със и необходими за преструктурирането и приспособяването на прожекционните кабини, оборудването, сервизните и спомагателните помещения, които преди това са служели за прожектирането на 35-милиметрова филмова лента.
Посочените в последните две подточки разходи не могат да представляват повече от 20 % от общите разходи, направени по подточки а), б) и в).
(9)
Съгласно първоначалното уведомление от страна на италианските органи помощта няма да бъде обвързана с условия за киносалоните с един до четири екрана, нито за мултиплексите с 5 до 10 екрана в общините с по-малко от 50 000 жители. За другите мултиплекси, които имат до 24 екрана, помощта се обуславя от задължението да се показват филми от културен интерес през 50 % от дните за прожекции и да се преустроят поне 50 % от екраните в такива за цифрови прожекции.
(10)
Данъчният кредит ще се прилага за експлоатиращите киносалони дружества - предмет на данъчно облагане в Италия.
(11)
Правното основание за схемата са следните актове:
а)
Закон № 244 от 24 декември 2007 г. относно разпоредбите за съставяне на годишния и многогодишния държавен бюджет;
б)
Декрет № 91 от 8 август 2013 г., преобразуван с изменения в Закон № 112 от 7 октомври 2013 г.;
в)
нови разпоредби, приложими за данъчните кредити, отпуснати на експлоатиращите киносалони дружества за внедряването и закупуването на оборудване и апаратура, предназначени за цифрово прожектиране.
2. Повдигнати от Комисията въпроси
(12)
В решението за откриване на процедурата Комисията заключава, че мярката, за която е подадено уведомление, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Предлагайки данъчни стимули, италианската държава се отказва от определени постъпления в хазната и следователно схемата води до използването на държавни средства. Схемата предвижда икономическа изгода за някои предприятия, по-конкретно експлоатиращите киносалони дружества. Като се има предвид международната търговия с филми, това избирателно предимство би могло да повлияе на вътрешната търговия в Съюза. Комисията имаше съмнения относно съвместимостта на помощта.
(13)
На първо място, Комисията имаше съмнения относно необходимостта от предложения данъчен кредит в полза на цифровото кино, като оспори предложения максимален размер на данъчния кредит (50 000 EUR на екран), тъй като той се равнява (при ставка от 30 %) на максимално допустим разход за монтажа от [50 000 EUR × 100/30 =] 166 667 EUR на екран. Този максимален размер е по-голям от прогнозираните разходи за оборудване за цифрово прожектиране, представени от италианските органи (100 000 EUR). Комисията постави под въпрос максималния размер на данъчния кредит и изрази съмнение относно точността на прогнозираните разходи за преоборудване. Освен това Комисията изрази съмнение относно необходимостта от монтирането на оборудване за прожектиране тип 2К (3), отговарящо на спецификациите на DCI (4), за прожектирането на италиански или европейски филми от културно естество.
(14)
На второ място, Комисията имаше съмнения относно пропорционалността на предложената мярка за помощ, като отбеляза, че вероятно по-големите киносалони могат по-лесно да си позволят оборудване за цифрово прожектиране и без държавни субсидии. Освен това Комисията установи, че за експлоатиращите киносалони дружества съществуват търговски схеми за преход към цифрово прожектиране, като т.нар. „virtual print fee“ (такса за виртуалните копия - VPF) (5), поради което изниква въпросът дали държавна субсидия от предложения порядък за всеки екран няма да доведе до изчезването на търговските алтернативи.
(15)
На трето място, Комисията имаше съмнения относно адекватността на предложения като мярка за помощ данъчен кредит, като отбеляза, че предвидения за мярката финансов пакет (16,8 милиона евро) отговаря на разходи за монтаж от 56 милиона евро, значително по-ниски от прогнозираните разходи за преоборудване (равняващи се на 395,7 милиона евро на база 100 000 EUR на екран). Освен адекватността на наличните финансови средства, Комисията подложи на съмнение и факта, че предложената мярка е достатъчна за постигане на заложената цел да се увеличи разпространението на италиански и европейски филм от културно естество. Съмнения имаше и относно това дали италианските органи могат да заставят експлоатиращите киносалони дружества с цифрово оборудване да въведат алтернативни търговски схеми, така че да се предложи на италианските зрители по-широка гама от филми от културен интерес. Тъй като използването на данъчен кредит означава, че бенефициерът трябва е достатъчно платежоспособен и понеже мярката предвижда експлоатиращите киносалони дружества да финансират 70 % от инвестицията, Комисията се съмняваше, че киносалоните, които се нуждаят в по-голяма степен от помощите, ще извлекат полза от данъчния кредит. Освен това Комисията изрази съмненията си относно факта, че предвидената еднократна помощ (в уведомлението ставаше дума за пилотна мярка с продължителност 2 години) би представлявала дълготрайно решение на проблема с по-краткия жизнен цикъл и по-големите експлоатационни разходи на оборудването за цифрово прожектиране.
(16)
На четвърто място Комисията постави под въпрос икономическите, социалните и културните последици от помощта. Макар и да признава, че в името на общия интерес дадена държава би могла да прибегне до държавни помощи за инвестиране в цифровизaцията на киносалоните, Комисията поиска да ѝ бъдат предоставени гаранции по отношение на технологичната неутралност на мярката, и по-специално поиска потвърждение, че експлоатиращите киносалони дружества няма да бъдат принудени да инвестират предимно в един цифров стандарт вместо в друг. Освен това Комисията поиска от италианските органи да гарантират, че ще могат да се прожектират филми, разпространявани в цифров формат, който е базиран на по-нисък клас публичен стандарт от цифровия стандарт на оборудването, за което се предоставя субсидията. В допълнение Комисията отбеляза, че от помощите за монтирането на оборудване за цифрово прожектиране биха могли косвено да се възползват големите филмопроизводители от САЩ (в случая на оборудване, отговарящо на спецификациите на DCI). Увеличаването на търсенето в резултат на предложената помощ би могло да увеличи цените на прожекционното оборудване, чието предлагане е ограничено. В резултат от помощта Италия би могла да достигне по-бързо критичната маса от цифровизирани кинозали, което от своя страна би могло да ускори преминаването към цифрово филморазпространение, а следователно и затварянето на кината, които не са в състояние да монтират навреме оборудване за цифрово прожектиране. Като цяло Комисията имаше съмнения дали евентуалното нарушаване на конкуренцията ще бъде компенсирано от ползите от помощта в социален и културен план.
3. Изменения, внесени в предложената мярка след откриване на процедурата
(17)
След като Комисията откри официалната процедура по разследване, италианската мярка за данъчен кредит в полза на цифровото кино беше приложена съгласно схема, приета въз основа на временната общностна рамка и в границите на праговете de minimis (6). След като получат одобрението на Комисията, италианските органи възнамеряват да приложат изцяло мярката над праговете de minimis.
(18)
Според оценките на италианските органи бюджетът за мярката ще възлиза на близо 7,5 милиона евро за периода 2014-2015 г.
(19)
Периодът - предмет на настоящото решение, е с продължителност до 31 декември 2022 г. Италианските органи предвиждат, че данъчният кредит ще бъде използван най-интензивно през 2014 г. и 2015 г.
(20)
Проектотекстовете на разпоредбите за изпълнение, с които италианските органи възнамеряват да въведат помощта в нейната цялост (над праговете de minimis) се различават от първоначалното уведомление по няколко важни точки.
(21)
На първо място, в изменените разпоредби за изпълнение условието средно големите и големите киносалони да включат в програмата си определен брой италиански и европейски филми от културно естество, за да получат помощта, е премахнато. През последните години италианските органи срещнаха затруднения при контрола на спазването на това условие от средно големите и големите киносалони. Освен това те твърдят, че премахването на това задължение е необходимо, за да се възстановят еднаквите условия на конкуренция между киносалоните с по-големи размери, които се нуждаят от помощта, и големите вериги, които доминират италианския филмов пазар (вж. точка 37).
(22)
На второ място и във връзка с изложеното по-горе, в изменените разпоредби за изпълнение се предвижда праг от 60 екрана. Експлоатиращите киносалони дружества, които притежават или управляват по-голям брой екрани не могат да се ползват от данъчния кредит. Италианските органи считат, че това е добра алтернатива на задължението за програмата на киносалоните, което беше предложено първоначално, за да се гарантира, че мярката ще постигне заложените цели и за да се изключат онези участници на пазара, които поради пазарната си мощ биха могли да преминат към новата технология без помощи.
(23)
На трето място, новите разпоредби за изпълнение изискват бенефициерът да направи декларация, чрез която да се избегне свръхкомпенсирането или преориентирането на помощта в случаите, когато данъчният кредит е комбиниран с търговски схеми (такси за виртуалните копия).
(24)
На четвърто място, изменените разпоредби разрешават натрупване на помощи до достигане на максимален интензитет на помощта от 75 % от общите разходи. За киносалоните с един или два екрана общият максимален интензитет на помощта е 90 %.
(25)
Освен тези изменения от 2012 г. насам бенефициерите могат да отстъпват данъчния кредит за цифрово оборудване на доставчиците на оборудване, на банките, на финансовите посредници и на застрахователните компании (вж. точка 56).
III. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(26)
В резултат от обществената консултация относно мярката за помощ, която се проведе през 2009 г., Комисията получи мненията на близо 20 заинтересовани страни. Мнения представиха:
-
италианските и европейските организации в сектора, които представляват филморазпространителите и киносалоните, както и френската Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (Висша техническа комисия по образа и звука) и Европейският форум за цифрово кино;
-
френските органи, както и фондовете за насърчаване на киноизкуството в Германия и Обединеното кралство и мрежата от европейски регионални фондове за аудио-визия (Cineregio); някои от получените мнения се позоваваха на публикациите по въпроса на директорите на европейските агенции за киното (EFAD) (7);
-
известен брой дружества, специалисти от киноиндустрията и граждани на Франция, Италия, Обединеното кралство и Швейцария.
Освен това през октомври 2009 г. беше организиран семинар по темата в Рим.
(27)
Що се отнася до необходимостта от помощта, във всички получени мнения се подчертава, че държавните помощи са необходими за прехода към цифрово кино, което е считано за неизбежно. Както френските органи, така и националният орган на Обединеното кралство за киноиндустрията (UK Film Council) обясниха, че общите ползи от цифровото кино са придружени от несиметрично разпределение на разходите (направени от експлоатиращото киносалони дружество) и на преките финансови ползи (за филморазпространителя), свързани с прехода към цифрово кино. Тази несиметричност затруднява навременното приключване на прехода към цифрово кино без външна помощ. В този контекст представилите мнения трети страни подчертаха, че съществува очевиден риск много малки, независими и/или намиращи се в отдалечени райони кина в Европа да напуснат пазара, ако цените на системите за цифрово прожектиране не станат по-достъпни и по-евтини. В изявлението си от септември 2009 г. EFAD твърди, че 30 % от европейските кинозали рискуват да затворят врати. Както френските органи, така и немският съвет за киното подчертаха, че не само прожектирането, но и разпространението на филмите би пострадало от липсата на помощи. При дълъг преходен период с успоредно разпространяване на аналогови и цифрови копия на филмите разходите биха могли да се окажат прекалено високи, най-вече за филморазпространителите на филми от по-малък калибър. И накрая, липсата на помощ би имала значително отрицателно въздействие върху разпространението на европейски филми, културното различие и достъпа на европейските граждани до култура.
(28)
Във всички получени мнения се подчертава освен това, че т.нар. стандарти на DCI са широко признати като общи стандарти за цифровото кино. Популяризирането на даден стандарт в световен мащаб се приема по-скоро като положителна стъпка, отколкото като недостатък за кинозалите, тъй като позволява да се установи равенство помежду им.
(29)
Що се отнася до разходите за монтаж на оборудването за цифрово прожектиране, сумата от 100 000 EUR на екран като цяло не беше сметната за прекомерна. Напротив, в множество мнения беше подчертано, че разходите могат да са много по-високи, например когато прожекционната кабина се нуждае от значителен ремонт, какъвто може да бъде случаят в малките кинозали. Все пак в някои от отговорите се признава, че има тенденция на спад в цените на оборудването за цифрово кино.
(30)
В много от получените мнения се твърди, че дори и разходите за преоборудване да са по-големи от наличната държавна помощ (какъвто вероятно е случаят с италианския данъчен кредит), то фактът, че държавната помощ допълва други източници на доход, като например таксите за виртуални копия и собствения капитал на експлоатиращите кинозали дружества, би останал непроменен.
(31)
Що се отнася до пропорционалността на помощта, някои заинтересовани страни се отнасят критично към данъчния кредит, тъй като смятат, че по всяка вероятност от него ще се възползват най-вече по-големите киносалони. Други подкрепиха възможността да се отпусне помощ за големите киносалони, евентуално обусловена от критерии за програмата им. При все това в някои от мненията се повтаря изявлението на EFAD, като се подчертава, че е важно да няма различия в третирането, дължащи се например (в конкретния случай на италианския данъчен кредит) на различното равнище на платежоспособност на кината, и по-общо дължащи се на ограничаването на достъпа въз основа на програмите, размера и географското местоположение на кинозалите. Международната федерация на сдруженията на филморазпространителите (FIAD) подчерта, че на сегашния кино пазар и в общия икономически контекст дори и най-големите експлоатиращи кинозали дружества биха не биха могли да се считат за рентабилни.
(32)
Мненията леко се разминават по темата за наличността на оперативни търговски схеми за прехода и тяхната приложимост за най-малките кинозали. Някои заявяват, че няма стандартни оперативни схеми за прехода към цифрово кино. Други твърдят, че множество кина нямат достъп до споразумения за VPF, предлагани от посредници („внедрители“) (вж. също бележка 5) поради естеството и обема на тяхната програма (размерът на таксите за виртуални копия зависи от броя на филмите, които са в програмата за излъчване през първата седмица след излизането им и/или от броя на екраните, с които разполага даден киносалон). „Europa Distribution“ твърди, че оперативните търговски схеми се отнасят само за най-рентабилните кинозали и големите търговски разпространители. Според изложеното в документа за обсъждане на EFAD чрез схемата за такси за виртуалните копия може да се обнови оборудването само на 10 000 европейски екрана от общо 30 000. В едно от мненията се твърди, че търговската схема за такси за виртуалните копия е подходяща и за по-малките кина. Френските органи подчертават, че във всички случаи наличните търговските схеми за преход не покриват всички разходи за цифровото преоборудване на кината (като модернизирането на прожекционните кабини) и освен това винаги предвиждат известно финансово участие от страна на експлоатиращите киносалони дружества. Дори и в тези случаи публичната помощ би могла да има съществена допълваща роля.
(33)
Що се отнася до адекватността на помощта, заинтересованите страни изтъкнаха, че като цяло държавните помощи биха помогнали на малките киносалони да устоят на силната конкуренция на големите мултиплекси и биха създали условия на равнопоставеност. Според прогнозите монтажът на цифрово кинооборудване би предоставил по-широк избор на публиката. В мненията се подчертават предимствата на цифровото кино, като например качеството на прожекциите, гъвкавостта при съставянето на програмата и по-ниските разходи за филморазпространение. Френските органи твърдят, че адекватността на помощта в полза на цифровото кино не би трябвало да се оценява спрямо повишеното разнообразие на кинопрограмите, а по-скоро спрямо възможността да се избегне затварянето на кинозали. Според тях точно посредством цифровизaцията на различните видове кина ще се гарантира разнообразието в предлагането на филми. Европейският форум за цифрово кино твърди, че ако данъчният кредит може да се компенсира с ДДС, дори и по-малко рентабилните кина биха могли да се възползват от италианската мярка.
(34)
В някои от мненията се посочва, че данъчният кредит е от краткосрочно естество в сравнение с дългосрочните предизвикателства, свързани с прехода към цифрово кино. При все това в други мнения се подчертава, че стандартите са достатъчно консолидирани, за да се гарантира тяхната валидност за поне десет години, или че жизненият цикъл на цифровото кинооборудване все още не може да бъде определен. Немският федерален съвет за киното подчертава, че помощта за преминаването към цифровото кино би била по-необременяваща в сравнение с разходите, свързани с преустройването на кината и възстановяването на културното разнообразие след изчезването на операторите, които не са в състояние да финансират сами прехода. Германия подчерта освен това, че конкретният национален и регионален контекст на всяка държава членка налага създаването на специална и адекватна по форма мярка за помощ. В изявлението си EFAD подкрепя това мнения и подчертава, че няма универсално решение. Италианската асоциация на кинособствениците (ANEC) предвижда, че до края на жизнения цикъл на цифровото киноборудване контекстът ще се е променил достатъчно, за да бъде подмяната му по-малко проблематична. Европейският форум за цифрово кино твърди освен това, че евентуалните допълнителни разходи за ползване могат да се компенсират с нови източници на доход за въпросните кинозали.
(35)
Що се отнася до икономическите, социалните и културните последици от помощта, като цяло в мненията се подчертава необходимостта от един единствен стандарт за цифрово кино и широкото възприемане на стандартите на DCI. В изявлението си EFAD твърди, че помощта за цифровото кино не би трябвало да налага едно технологично решение, а да е изготвена след внимателна оценка на технологичната ситуация в сектора. В своите коментари „Europa Distribution“ подчертава, че неспазването на стандартите в сектора би могло да доведе до затварянето на множество кинозали. ANEC уточнява, че във всички случаи мярката предоставя на кината свободата да инвестират в стандарта, който предпочитат. В множество мнения се подчертава още, че оборудването по стандарта на DCI може да се използва и за прожектирането на програми в други цифрови стандарти (по-ниски), докато обратното (прожектирането на цифрови копия по стандарта на DCI с прожектори от вида 1,3K например) не е възможно. В представените мнения не се посочва, че има риск от увеличаване на цените, напротив, с времето цените би трябвало да спаднат. В същата връзка в мнението на френските органи и в документа за обсъждане на EFAD се подчертава, че мерките за помощ би трябвало да са така проектирани, че да се избегне рискът от нарушаване на конкуренцията на пазара на цифрово оборудване. Поради това мерките за помощ би трябвало да се основават на оценка на разходите за цифрово оборудване и помощта да бъде ограничена съобразно тези изчисления. Съмненията на Комисията относно възможността държавните помощи да ускорят преминаването към цифрово кино и следователно да доведат до затварянето на кина (вж. точка 16) не се потвърдиха от изказаните мнения, в които, напротив, държавните помощи се посочват като трайно решение на предизвикателствата на цифровото кино. Италианската федерация на киносалоните за авторски филми подчертава, че кинозалите имат ограничен географски обхват, поради което мярката не би довела да сериозни нарушения на конкуренцията.
IV. МНЕНИЯ НА ИТАЛИЯ
1. Необходимост от помощта
(36)
Италианските органи предоставиха на Комисията информация за характеристиките на италианския кинопазар (последната актуализация е от октомври 2013 г.). Изчислено е, че в Италия има общо 3 936 екрана, разположени в 1 872 кина, които могат да се разделят на четири категории:
а)
големи киновериги (8) с повече от 60 екрана: съществуват само две подобни вериги- „UCI“ и „The Space“, с 787 екрана в 76 обекта;
б)
малки киновериги: съществуват 15 подобни вериги, всяка от които е съставена от най-много 60 екрана. Общо кината от тази категория разполагат с 513 екрана в 104 обекта;
в)
малки търговски кина: 1 287 екрана, разпределени в 351 кина.
г)
малки кина: категория, съставена почти изцяло от кина с една кинозала (90 %), заедно със сезонните кина и/или църковните кина. Става въпрос за 1 340 обекта, за които е изчислено че имат 1 500 екрана.
(37)
Делът на големите киновериги (посочени в подточка а) е 40 % от националния пазар, докато пазарният дял на посочените в подточка г) кина е едва 5-10 %.
(38)
Схемата за данъчен кредит е предназначена за кината от подточки б), в) и г). По-специално, като се има предвид господстващото положение на пазара на двете големи киновериги, италианските органи смятат, че държавната помощ е необходима за извършването на прехода към цифрово кино за посочените малки и средни експлоатиращи киносалони дружества.
(39)
Според предоставените от Министерството на културните паметници и дейности и туризма данни в периода 2010-2013 г. са подадени молби за данъчен кредит в полза на цифровото кино за 1 603 екрана (данни от април 2014 г.). Успехът на приведената в действие съгласно Регламента за помощ de minimis мярка е незабавен - още при въвеждането ѝ през 2010 г. от нея са се възползвали 671 екрана.
(40)
При все това привеждането в действие на мярката съгласно Регламента за помощ de minimis се оказа недостатъчно, за да се обърне тенденцията. По-конкретно, средно големите киносалони с няколко зали са успели да цифровизират само част от екраните си.
(41)
Италианските органи посочват, че цифровизaцията на кината в Италия все още се бави. През октомври 2013 г. процентът на цифровизaция е бил около 62 % (9), а според изчисленията на италианските органи през юни 2014 г. най-малко 700 екрана все още не са били цифровизирани.
(42)
Следователно значителен брой кинозали, най-вече тези с малък и среден размер, са изложени на риск. Тяхното затваряне не само ще доведе до загубата на работни места за собствениците им, но ще повлияе на филморазпространението и ще ограничи избора за публиката.
(43)
По-конкретно, италианските органи подчертават ролята на кината с една зала и на средно големите кина в Италия. Повсеместното наличие на кина с една зала е от жизненоважно значение за равнопоставеността на достъпа на всички граждани до киното, включително тези, които живеят в малки селища, на село и в планината. Втората категория кина - тези със средни размери - представляват гръбнака на качественото филморазпространение и филмопрожектиране в Италия. Тяхната повсеместна наличност е важна, тъй като предоставят алтернатива на двете големи киновериги, които доминират пазара.
(44)
Италианските органи предвиждат, че традиционните филми на кинолента ще изчезнат окончателно от пазара до няколко седмици или месеца. Тъй като крайният срок наближава, италианските органи подчертават необходимостта мярката да се приведе в действие над праговете de minimis.
(45)
Що се отнася до предложения максимален данъчен кредит (50 000 EUR на екран) и прогнозираните разходи за оборудване за цифрово прожектиране, италианските органи намалиха своите изчисления за средните разходи за цифрово преоборудване на екран на 50 000-60 000 EUR (цифрите са предоставени през април и юни 2014 г.). С други думи, максималният данъчен кредит отговаря на разходи за преоборудване, които са значително по-високи от прогнозираните средни разходи. При все това италианските органи подчертават, че финансовите стимули са изчислени въз основа на процент от действително направените разходи. При средна инвестиция от 50 000 EUR предложеният финансов стимул (от 30 %) ще се равнява на 15 000 EUR. Обикновено на практика никога не се прилага максималният данъчен кредит. При все това максималният размер на данъчния кредит гарантира, че в случай на нетипично високи разходи за преоборудване размерът на помощта остава ограничен и в абсолютна стойност.
(46)
Що се отнася до необходимостта от помощта, важно е също да се отбележи, че според последните данни, подадени от италианските органи, цените за цифрово преоборудване все още са от порядъка на десетки хиляди евро на екран. За много кина, и по-специално за тези с по-малки размери, не е възможно да наберат тези средства от частни източници, особено в настоящия икономически контекст в Италия и в Европа.
2. Пропорционалност на помощта
(47)
Като цяло италианските органи подчертават, че данъчният кредит е в допълнение към търговските схеми за преход и не изключва използването на т.нар. модели „virtual print fee“ (такса за виртуалните копия).
(48)
В изменените разпоредби за изпълнение се съдържат редица разпоредби, които гарантират пропорционалността на мярката за помощ, като вземат предвид например наличните пазарни механизми за преободурване за цифрово кино (т.е. моделите „virtual print fee“).
(49)
На първо място, единствено експлоатиращите киносалони дружества с най-много 60 екрана могат да се ползват от данъчното облекчение. По този начин се изключват двете големи италиански киновериги („UCI“ и „The Space“), за чието преоборудване е бил успешно приложен класическият модел „virtual print fee“, както посочват италианските органи. Освен това, като се има предвид тяхното господстващо положение на пазара (вж. точка 37), тези експлоатиращи киносалони дружества не би трябвало да зависят от държавните помощи за преоборудването за цифрово кино.
(50)
Според предоставената от италианските органи информация двете големи киновериги са единствените, които са се възполозвали от класическия модел „virtual print fee“. При все това и по-малките оператори в сектора са имали достъп до търговски механизми за улесняване на преминаването към цифровото кино. В Италия има развит алтернативен модел „virtual print fee“, подходящ за кината с малки размери, въз основа на договор между асоциациите на филморазпространителите и на кинособствениците. В таблицата са отразени основните разлики и прилики между класическия модел „virtual print fee“ и алтернативния модел, използван в Италия.
Съпоставка между класическия и алтернативния модел VPF в Италия
Класически модел VPF в Италия
Алтернативен модел VPF в Италия
Посредник („внедрител“), който има договори тип „virtual print fee“ с филморазпространителите, подписва договор с експлоатиращо киносалони дружество.
Основава се на договор между асоциацията на филморазпространителите и асоциацията на кинособствениците. Не участват трети страни.
Кинособственикът не е собственик на цифровото оборудване и не го заплаща предварително.
Кинособственикът е собственик на цифровото оборудване още от самото начало и поема всички разходи по първоначалното закупуване.
Както филморазпространителите, така и кинособственикът допринасят за постепенното погасяване на разходите, съответно чрез такси за виртуалните копия и месечни вноски. Разпределението на разходите е обикновено следното: 75 % за сметка на филморазпространителите и 25 % за сметка на кинособственика.
Филморазпространителите заплащат такса за виртуалните копия за цифровото прожектиране на филмите. Тези такси могат да покрият до 75 % от разходите за цифрово преоборудване. Във всички случаи от кинособственика се изисква да поеме разход в размер на 5 500 EUR.
(51)
На второ място, като се има предвид гореизложеното, италианските органи измениха разпоредбите за изпълнение, за да се предотврати свръхкомпенсирането или преориентирането на помощта в случаите, когато данъчният кредит е комбиниран с търговски схеми (такси за виртуалните копия). Бенефициерът е длъжен да представи декларация, за да удостовери, че поисканото данъчно облекчение е единствено за покриване на действителните разходи (вж. точка 23). Италианските органи заявяват, че проверките, които Министерството на културните паметници и дейности и туризма извършва за всеки отделен случай, ще гарантират, че помощта покрива само частта от инвестицията, която експлоатиращото киносалони дружество трябва действително да направи.
(52)
На трето място, за да се гарантира пропорционалността на мярката за помощ, са предвидени различни размери на максималния интензитет при натрупването на помощ, така че да се разграничат най-малките кина (с един или два екрана) от останалите кина (вж. точка 24).
3. Адекватност на помощта
(53)
В решението за откриване на процедурата Комисията изрази съмнение относно адекватността на предвидения за мярката финансов пакет спрямо предвидените разходи за преоборудване. Актуализираните изчисления относно финансовия пакет за мярката и разходите, предоставени от италианските органи (вж. точки 18 и 45) позволяват да се направи осъвременена оценка на ситуацията, за която се отнася мярката за помощ. Въз основа на данъчен кредит със средна стойност 15 000 EUR и като се има предвид определения за мярката финансов пакет (вж. точка 18), в периода 2014 и 2015 г., в който се предвижда най-широко ползване на мярката, от нея могат да се възползват 500 екрана. Този брой съответства на значителна част от броя на екраните, които все още не са цифровизирани (вж. точка 40).
(54)
Въпреки че от схемата за помощи е премахнато задължението за съблюдаване на културния аспект при съставянето на програмата на кината, италианските органи твърдят, че културните цели на схемата не са променени. Пълната цифровизaция на италианския кинопазар ще доведе до по-добро разпространение на различни видове филми и ще създаде по-голям потенциал за разпространението на нишови творби. Културата ще бъде ощетена, ако не се цифровизират всички различни видове кина, които съществуват в Италия.
(55)
Италианските органи подчертаха, че мярката за данъчен кредит предполага компенсиране не само по отношение на преките данъци, дължими на Агенцията за приходите (корпоративни данъци), но и по отношение на непреките данъци (напр. ДДС), както и във връзка с данъка при източника и със социалноосигурителните вноски (внасяни от работодателите за сметка на техните служители). Компенсацията посредством всички тези данъци се взема предвид при изчислението на размера на данъчния кредит и увеличава достъпността на схемата, тъй като възможността за ползването му не зависи от размера на печалбата на засегнатото дружество.
(56)
Освен това с член 51 от Декрет № 83 от 2012 г. е въведена възможността данъчният кредит да се преотстъпва на доставчиците на цифрово оборудване, на банките, на финансовите посредници и на застрахователните компании (вж. точка 25). Това увеличава достъпността на мярката за помощ за по-малките кина, по-специално тези със семейно управление и без служители.
(57)
Още при въвеждането на мярката за помощ в действие съгласно Регламента за помощ de minimis от данъчния кредит са се възползвали всички видове кинозали, включително най-малките на пазара, както се вижда на диаграмата по-долу, която илюстрира бенефициерите от схемата (за периода 2010-2013 г.)
Бенефициери по вид кина (2010-2013 г., въз основа на броя екрани) (последно актуализирани данни през април 2014, предоставени от Министерството на културните паметници и дейности и туризма)
(58)
От предоставените данни ясно личи увеличаването на броя и на дела на малките кина, които са се възползвали от данъчния кредит през 2012 г. и най-вече през 2013 г. Като цяло, според предоставените от Италия данни, между 2010 г. и края на 2013 г. от данъчния кредит за цифровизaция са се възползвали 325 кина, т.е. 24,3 %, от общо 1 340-те по-малки италиански кина.
4. Икономически, социални и културни последици
(59)
Италианските органи подчертаха колко е важно от гледна точка на закрилата на културата да се обезпечи цялостното преминаване към цифрово кино. Монтажът на цифрово оборудване има редица големи предимства (напр. по-голяма гъвкавост) за целия сектор на киноиндустрията (и, в крайна сметка, за публиката). При все това разходите за преоборудване са високи, не са равномерно разпределени и в голямата си част са за сметка на кината. По-специално, малките пазарни оператори не са в състояние да осъществят прехода към цифровото кино без държавна помощ. Търговските схеми, предназначени за този преход (такси за виртуалните копия), не са достатъчни за компенсиране на неравномерността на разходите и не всички кина имат достъп до тях в еднаква степен.
(60)
Италианските органи потвърдиха, че според тях условията на схемата не подкопават принципа за технологична неутралност.
V. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
1. Наличие на помощ
(61)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(62)
Съгласно решението за откриване на процедурата и обобщението в точка 12 мярката, за която е подадено уведомление, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Източникът на финансиране представлява в действителност данъчни стимули, следователно италианската държава се отказва от някои данъчни приходи. По силата на схемата някои дружества в киноиндустрията ще се възползват от това финансово предимство, следователно мярката представлява избирателно предимство за тези дружества. Бенефициерите се конкурират с други дружества, които не е задължително да се ползват от схемата. Следователно схемата нарушава или заплашва да наруши конкуренцията. Като се има предвид международната филмова търговия, схемата може да се отрази на вътресъюзната търговия.
2. Съвместимост на помощта
(63)
Италианските органи оправдават мярката като помощ за поощряване на културата и постоянно подчертават значението, което завършването на прехода към цифрово кино в страната, колкото е възможно по-скоро, има за културата. Мярката за помощ има за цел да се гарантира, че всички видове кина могат да се цифровизират, въпреки високите цени за преоборудване.
(64)
Когато беше прието решението за откриване на процедурата по отношение на мярката, Комисията не беше дефинирала конкретно своята политика в областта на помощите за цифровото прожектиране. Оттогава насам Комисията прие ново Съобщение относно държавната помощ за филми и други аудиовизуални произведения (10), с което актуализира критериите, използвани за оценяване на съвместимостта на държавните помощи в полза на кинопроизведенията и другите аудиовизуални произведения по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС.
(65)
В новото Съобщение относно киното се признава, че помощите за кинопроизводството могат да бъдат оценени като помощи за насърчаване на културата по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС. Следователно съвместимостта на помощта може да бъде оценена въз основа на посочената разпоредба. В Съобщението относно киното се постановява, че помощите за модернизация на кината, включително тяхното цифровизиране, могат да бъдат оправдани на тази основа, когато са необходими, пропорционални и адекватни.
а) Необходимост от мярката
(66)
Съгласно твърденията на италианските органи, потвърдени от мненията на заинтересованите страни, преминаването към цифрово кино е предизвикателство за киноиндустрията, което засяга европейските кина като цяло, и по-специално най-малките кина. Затварянето на кина, и по-специално на независими кина с малки и средно големи размери в селища с малък брой жители би довело до намаляване на разнообразието и разпространението на филми на регионално ниво. С други думи, един дълъг и нееднороден преход би имал отрицателни последици за прожектирането и разпространението на филмите и, в крайна сметка, за европейската публика.
(67)
Въпреки привеждането в действие на данъчната мярка съгласно Регламента за помощ de minimis, преходът към цифровото кино в Италия все още се бави.
(68)
Същевременно, като се има предвид, че пазарът е достигнал повратна точка по отношение на преоборудването - през 2013 г. над 60 % от италианските екрани вече са били цифровизирани, положението се е влошило за кинозалите, които зависят от държавните помощи за осъществяване на прехода, тъй като наличността на филми на 35-милиметрова лента не е гарантирана в краткосрочен план.
(69)
Мярката не е предназначена единствено за най-малките кина, но и за относително по-големите кина и търговски киновериги. При все това най-големите киновериги (с повече от 60 екрана) са изключени от обхвата на мярката. Италианските органи твърдят, че предоставянето на данъчни облекчения на всички кина с по-малки размери възстановява равнопоставеността на условията в сектора, доминиран от две много големи киновериги.
(70)
Данъчният кредит има за цел да подпомогне кината, които особено в настоящия икономически контекст не могат да наберат достатъчно частни средства за скъпото цифрово преоборудване.
(71)
Като се има предвид казаното по-горе, Комисията счита, че мярката за помощ може да се приеме за необходима за запазването и възстановяването в Италия на разнообразна киносреда в контекста на цифровизaцията. Повсеместното наличие на различни видове кина - от кината за авторски филми с една зала до мултиплексите с търговска програма - е от жизненоважно значение за насърчаването и запазването на разнообразното предлагане на филми за италианското население. Според мненията, получени от заинтересованите страни, преходът към цифрово кино представлява критичен момент за киноиндустрията като цяло, като се има предвид че само най-големите вериги киносалони са в състояние да си осигурят лесен достъп до търговски схеми за този преход. Предоставените от италианските органи данни за пазара показват, че прилагането на мярката de minimis не е достатъчно, за да се завърши преходът, особено за кината с повече от един екран. Вярно е, че някои кина са могли да се ползват от схеми за VPF, но е вярно също и че търговските модели за преход не покриват всички разходи за цифровото преоборудване на кината (вж. точка 32). В тези случаи държавната помощ също може да се счита за необходима, дотолкова доколкото е предвидена като допълнение и се гарантира, че мярката остава пропорционална независимо от вида кино.
б) Пропорционалност на мярката
(72)
Италианските органи изключиха експлоатиращите киносалони дружества с над 60 екрана от обхвата на данъчния кредит. Структурата на италианския кинопазар показва ясно, че са налице разлики между дружествата, имащи до 60 екрана, и тези с по-вече екрани (вж. точки 36 и 37). Въведеният праг изглежда пропорционален на целите на схемата.
(73)
Освен това данъчният кредит се отнася само до част (30 %) от разходите за преоборудване и е ограничен до 50 000 EUR годишно. Като изчисляват размера на помощта въз основа на процент от действителните разходи за цифровизaция, италианските органи гарантират, че помощта остава пропорционална, въпреки че разходите могат да се различават в отделните случаи. В действителност, както много от представилите мнения подчертаха (точка 29), разходите за цифровизaция могат да са значително по-високи от средните в някои случаи, например когато се налага значително преструктуриране на прожекционната кабина. В такива нетипични случаи таванът от 50 000 EUR гарантира, че абсолютният размер на помощта ще остане пропорционален.
(74)
Докато с решението за откриване на процедура се повдигнаха въпроси относно възможността някои търговски схеми за прехода към цифрово кино да изчезнат, в точка 50 е показано, че в Италия са се развили две различни търговски схеми, които могат да се комбинират с данъчния кредит в полза на цифровото кино. В изменените разпоредби за изпълнение италианските органи са въвели специални разпоредби, така че да се гарантира. че комбинацията от публично и частно финансиране за цифрово преоборудване на кината не води до свръхкомпенсиране или преориентиране на помощта (например към филморазпространителите или към посредниците („внедрители“) при модела „virtual print fee“). По този начин италианските органи насърчават максимално синергията между наличните търговски схеми и държавните помощи в полза на пълното цифровизиране.
(75)
Данъчният кредит може да се комбинира и с други мерки за помощ. С цел да се гарантира пропорционалността на помощта италианските органи въведоха различни размери на максималния интензитет при натрупването на помощ, равняващи се на 90 % за малките кина (с един или два екрана) и 75 % за другите видове кина.
(76)
По-общо, искането за помощ трябва да бъде придружено от заверен документ, в който се посочват действителните разходи, направени за всеки екран, като са предвидени проверки на Министерството на културните паметници и дейности и туризма за всеки отделен случай. В разпоредбите за изпълнение се предвижда още, че данъчният кредит може да бъде събран (заедно с лихвите и глобите) в случай на неспазване на задълженията.
в) Адекватност на мярката
(77)
С предоставените от италианските органи обяснения, както и с въвеждането на възможността данъчният кредит да се прехвърля, се гарантира, че мярката ще се отрази на ползвателите на схемата. До схемата би трябвало да могат да имат достъп и по-малко рентабилните кина.
(78)
Мярката не се предлага повече като пилотна, а ще бъде в сила до края на 2022 г.
(79)
Предоставените от италианските органи данни (точки 57 и 58) доказват, че мярката е достъпна за всички видове кина, и по-специално за тези с по-малки размери. Макар че не може да се изключи влиянието и на други фактори, трябва да се отбележи, че увеличаването на броя на кината с 1, 2, 4 или 4 екрана, които са се възползвали от данъчния кредит (по силата на Регламента за помощ de minimis) през 2012 г. и 2013 г., съвпада с въвеждането през 2012 г. на възможността данъчният кредит да бъде прехвърлян (точка 25).
(80)
По-общо, мярката изглежда целесъобразна за запазването на съществуващото многообразие от кина на италианския пазар, който е съставен от киносалони с един екран, малки търговски кина и различни видове мултиплекси. Подобно многообразие е предпоставка за разнообразно предлагане на филми.
г) Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията
(81)
Няма сериозно нарушаване на конкуренцията, нито се засяга по особен начин търговията. Трансграничното измерение на киното е ограничено до международните оператори в киноиндустрията и до международния характер на търговията с филми. Отделните кина имат ограничен териториален обхват, тъй като зрителите не се придвижват на дълги разстояния, за да отидат на кино.
(82)
Мярката се отнася за помощи за инвестиции и предоставя еднократна подкрепа за кината, които трябва еднократно да се преоборудват. Данъчният кредит гарантира, че всички кина могат да завършат прехода към цифровото кино, но не нарушава излишно конкуренцията по отношение на ежедневното функциониране.
(83)
Предвижда се освен това, че завършването на прехода към цифрово кино в Европа ще бъде от полза за европейската киноиндустрия като цяло. В тази връзка се оттеглят изложените в решението за откриване на процедура съмнения относно стандартите за цифрово кино. Мненията на третите заинтересовани страни показаха, че има консенсус в сектора по отношение на господстващите стандарти за цифрово кино.
VI. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(84)
С оглед на гореизложеното Комисията е на мнение, че с мярката за помощ се преследва ясно определена културна цел. Бяха разсеяни изразените в решението за откриване на процедура съмнения относно необходимостта, пропорционалността, адекватността и въздействието. Степента на нарушаване на конкуренцията и отражението на мярката върху търговията са ограничени и не са в ущърб на общия интерес. Следователно данъчният кредит за оборудване за цифрово прожектиране се счита за съвместим с вътрешния пазар въз основа на член 107, параграф 3, буква г) от Договора за функционирането на Европейския съюз,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, която Италия възнамерява да приведе в действие в полза на оборудването за цифрово прожектиране на основание Закон № 244 от 24 декември 2007 г., Декрет № 91 от 8 август 2013 г., преобразуван в Закон № 112 от 7 октомври 2013 г. и въз основа на новите разпоредби за изпълнение относно данъчните кредити, отпускани за експлоатиращите киносалони дружества за внедряването и закупуването на оборудване и апаратура за цифрово прожектиране, е съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Следователно привеждането в действие на мярката се разрешава.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 29 октомври 2014 година.
KOMISJONI OTSUS (EL) 2015/120,
29. oktoober 2014,
riigiabi kava SA.27317 (C 25/09) (ex N 673/08) kohta, mida Itaalia kavatseb rakendada seoses digitaalsete projitseerimisvahenditega
(teatavaks tehtud numbri C(2014) 7888 all)
(Ainult itaaliakeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
olles vastavalt kõnealustele sätetele kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi (1) ja võttes neid märkusi arvesse
ning arvestades järgmist:
I. MENETLUS
(1)
30. detsembril 2008 teatas Itaalia komisjonile oma kavatsusest kehtestada maksusoodustusi filmisektorisse tehtavate investeeringute ja filmide levitamise ning digitaalkino jaoks. Itaalia ametiasutused saatsid lisainfot 2. aprillil 2009 ja 23. juunil 2009.
(2)
22. juuli 2009. aasta kirjas teatas komisjon Itaaliale otsusest kiita heaks Itaalia maksusoodustused filmisektorisse tehtavate investeeringute ja filmide levitamise jaoks. Samal ajal teatas komisjon Itaaliale otsusest algatada Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetlus seoses kavandatud maksukrediidiga investeeringuteks digitaalsetesse projitseerimisvahenditesse.
(3)
Komisjoni otsus menetluse algatamiseks avaldati Euroopa Liidu Teatajas (2). Komisjon kutsus huvitatud isikuid esitama oma märkusi.
(4)
Kultuuripärandi ja turismi eest vastutav ministeerium ja Euroopa Komisjon korraldasid sel teemal seminari, mis toimus Roomas 21. oktoobril 2009.
(5)
Komisjon sai huvitatud pooltelt märkused ja edastas need Itaaliale, et anda talle viimane võimalus neid kommenteerida. Itaalia ametiasutuste märkused saabusid 19. jaanuaril 2010. Sellele järgnes täiendav teabevahetus, sealhulgas uued kirjad Itaalia ametiasutustelt, mis registreeriti 7. septembril 2010, 12. aprillil 2011, 1. juunil 2011, 1. detsembril 2011, 10. mail 2012, 14. septembril 2012, 23. aprillil 2013, 6. detsembril 2013, 18. aprillil 2014, 11. juunil 2014 ja 1. augustil 2014.
II. MEETME KIRJELDUS
1. Teatatud meede
(6)
Maksukrediit kinoettevõtjatele, kes paigaldavad digitaalsed projitseerimisvahendid, kuulus Itaalia ametiasutuste võetud filmisektori maksumeetmete hulka. Üldiselt oli meetmete eesmärk elavdada turudünaamikat, et toetada Itaalia kultuurilisi filme konkurentsi edendaval viisil ja propageerida selliseid filme Itaalias ja Euroopas.
(7)
Maksukrediidi kava digitaalkino toetuseks pakub maksukrediiti 30 % ulatuses digitaalsete projitseerimisvahendite paigaldamise kuludest. Maksimaalne maksukrediidi summa aastas on 50 000 eurot kinosaali kohta.
(8)
Rahastamiskõlblike kulude hulka võivad kuuluda:
a)
digitaalsete projitseerimis- ja taasesitusvahendite ostmine;
b)
seadmete ja aparatuuri ostmine digitaalsignaali vastuvõtmiseks maismaaühenduse ja/või satelliitide kaudu.
c)
eelmistes punktides osutatud vahendite, süsteemide ja seadmete liisimine või rentimine. Vastavad lepingud peavad sisaldama kohustust osta vara rendilepingu lõppedes välja või sätet, mis näeb ette kasutajaettevõtte õiguse vara ennetähtaegselt välja osta;
d)
töötajate koolituskulutused;
e)
eelnevalt 35 mm filmide näitamiseks kasutatud projektoriruumide, varustuse ja teenuste ning abiruumide ümberehitamise ja kohandamisega seotud lisakulud.
Viimases kahes punktis sätestatud kulud ei tohi moodustada enam kui 20 % punktide a, b ja c raames kantud kogukuludest.
(9)
Vastavalt Itaalia ametiasutuste esialgsele teatisele oleks toetus tingimusteta ühe kuni nelja saaliga kinode jaoks ja viie kuni kümne saaliga kobarkinode jaoks alla 50 000 elanikuga kohalikes omavalitsusüksustes. Kuni 24 saaliga kobarkinodelt nõutakse abi andmise tingimusena, et nad näitaksid 50 % seanssidest kultuurifilme ja läheksid vähemalt 50 % saalidest üle digitaalsele projitseerimisele.
(10)
Maksukrediiti kohaldatakse Itaalias maksustavate kinoettevõtjate suhtes.
(11)
Kava õiguslikud alused on järgmised:
a)
24. detsembri 2007. aasta seadus nr 244, millega kehtestatakse riigi iga-aastase ja mitmeaastase eelarve koostamist reguleerivad sätted;
b)
8. augusti 2013. aasta dekreet-seadus nr 91, millest pärast muudatuste tegemist sai 7. oktoobri 2013. aasta seadus nr 112;
c)
uued rakendussätted, mis käsitlevad maksukrediiti kinoettevõtjatele digitaalsete projitseerimisvahendite ostmiseks ja paigaldamiseks.
2. Komisjoni väljendatud kahtlused
(12)
Menetluse alustamise otsuses leidis komisjon, et teatatud abimeetme näol on tegemist riigiabiga Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 toodud tähenduses. Maksusoodustusi pakkudes loobub Itaalia riik teatavatest tuludest ja seega hõlmab kava riigi vahendite kasutamist. Kava annab majandusliku eelise teatavatele ettevõtjatele, käesoleval juhul kinoettevõtjatele. Võttes arvesse rahvusvahelist filmikaubandust, võib see valikuline eelis kahjustada liidusisest kaubandust. Komisjonil on kahtlusi abi kokkusobivuses.
(13)
Esiteks kahtles komisjon kavandatud digitaalkino maksukrediidi vajalikkuses, vaidlustades kavandatud maksimaalse maksukrediidi summa (50 000 eurot kinosaali kohta), mis 30 % määra korral vastab 166 667 euro suurusele maksimaalsele abikõlblikule paigalduskulule kinosaali kohta (50 000 eurot × 100/30). See on suurem Itaalia ametiasutuste esitatud hinnangulisest digitaalsete projitseerimisvahendite maksumusest (100 000 eurot). Komisjon vaidlustas maksukrediidi maksimumsumma ja kahtles, kas esitatud ümberehituskulud olid õiglaselt hinnatud. Lisaks väljendas komisjon kahtlust, kas Itaalia või Euroopa kultuurifilmide näitamiseks on vaja paigaldada 2K (3) projitseerimisvahendeid, mis vastavad DCI (4) standarditele.
(14)
Teiseks kahtles komisjon kavandatud abimeetme proportsionaalsuses, märkides, et tõenäoliselt võivad suuremad kinod lubada endale digitaalsete projitseerimisvahendite paigaldamist ka ilma riigi toetuseta. Lisaks sellele tõi komisjon välja, et kinoettevõtjad saavad üleminekuks kasutada ärimudeleid, näiteks „Virtual Print Fee” (virtuaalse koopia tasu) (5). Seetõttu küsitakse, kas pakutud ulatuses riigi subsiidium kinosaali kohta ei tooks kaasa kaubanduslike alternatiivide kadumist.
(15)
Kolmandaks kahtles komisjon abimeetmena kavandatud maksukrediidi asjakohasuses, märkides, et meetmeks ettenähtud eelarve (16,8 miljonit eurot) vastab 56 miljoni euro suurusele paigalduskulule, mis on märkimisväärselt väiksem ülemineku hinnangulisest maksumusest (395,7 miljonit eurot, lähtudes hinnast 100 000 eurot kinosaali kohta). Lisaks olemasolevate vahendite asjakohasusele seadis komisjon kahtluse alla ka asjaolu, kas kavandatav meede on piisavalt sihtmärgipärane, et saavutada eesmärki suurendada Itaalia ja Euroopa kultuurifilmide levikut. Komisjon kahtles, kas Itaalia ametiasutused suudavad määrata kindlaks need digitaalsete seadmetega kinoettevõtjad, kes kehtestaksid alternatiivsed ärimudelid, mis pakuksid Itaalia kinokülastajatele laiemat kultuurifilmide valikut. Kuna maksukrediidi kasutamine eeldab, et kasusaajal peab olema piisav maksevõime ja kuna meede eeldab, et kinoettevõtjad peavad ise rahastama 70 % investeeringust, kahtles komisjon, kas kinod, kes kõige rohkem abi vajaksid, suudaksid maksukrediidist kasu saada. Lisaks väljendas komisjon kahtlust, kas kavandatud ühekordne abi (teatis käsitles 2-aastase kestusega katsemeedet) pakuks jätkusuutlikku lahendust digitaalsete seadmete paigaldamisega seotud lühema eluea ja suuremate kasutuskulude probleemile.
(16)
Neljandaks seadis komisjon küsimuse alla abi majandusliku, sotsiaalse ja kultuurilise mõju. Tunnistades küll, et see võib olla üldistes huvides, kui liikmesriik kasutab riigiabi, et investeerida kinode üleminekusse digitaalsele tehnoloogiale, soovis komisjon kinnitust, et meede on tehnoloogiliselt neutraalne. Eelkõige palus komisjon kinnitada asjaolu, et kinoettevõtjaid ei kallutata eelistama investeerimisel ühte digitaalset standardit teisele. Lisaks palus komisjon Itaalia ametiasutustel kinnitada, et projitseerida saab ka filme, mida levitatakse avatud standardite alusel, mis on leebemad kui selle seadme digitaalne standard, mille jaoks toetus eraldati. Komisjon märkis ka, et toetus digitaalsete projitseerimisvahendite paigaldamiseks võib kaudselt minna ka Ameerika Ühendriikide suurte filmitööstusettevõtete taskusse (DCI standarditele vastavate seadmete korral). Kavandatud abi tagajärjel suurenenud nõudmine võib tõsta piiratud pakkumise korral projitseerimisvahendite hinda. Abi tulemusena võib Itaalia saavutada kiiremini digitaalsete kinode kriitilise massi, mis omakorda kiirendaks üleminekut digitaallevile ja seega nende kinode sulgemist, mis ei ole suutnud õigeks ajaks digitaalseid projitseerimisvahendeid paigaldada. Kokkuvõtteks kahtles komisjon, kas abi sotsiaalsed ja kultuurilised eelised kompenseerivad võimaliku konkurentsi moonutamise.
3. Menetluse algatamise ajast kavandatud meetmes tehtud muudatused
(17)
Pärast ametliku uurimismenetluse algatamist komisjoni poolt on Itaalia maksukrediidi meedet digitaalkino toetuseks rakendatud ühenduse riigiabi meetmete ajutise raamistiku alusel ja miinimumkünniste piires (6). Komisjoni heakskiidu korral kavatsevad Itaalia ametiasutused rakendada meedet täiel määral üle miinimumkünnise.
(18)
Itaalia ametiasutuste hinnangul on meetme eelarve aastail 2014-2015 ligikaudu 7,5 miljonit eurot.
(19)
Käesoleva otsusega hõlmatav periood kestab kuni 31. detsembrini 2022. Itaalia ametiasutused eeldavad, et maksukrediiti kasutatakse kõige sagedamini aastail 2014 ja 2015.
(20)
Rakendussätete eelnõud, millega Itaalia ametiasutused kavatsevad hakata abi täiel määral rakendama (üle miinimumkünnise), erinevad algsest teatisest mõnes olulises punktis.
(21)
Esiteks on muudetud rakenduseeskirjadest kaotatud keskmise suurusega ja suurtele kinodele kehtinud tingimus lisada abi saamiseks oma programmi teatav hulk Itaalia ja Euroopa kultuurifilme. Viimastel aastatel on Itaalia ametiasutustel olnud raskusi selle tingimuse täitmise kontrollimisega keskmise suurusega ja suurte kinode puhul. Lisaks väidavad nad, et selle kohustuse kaotamine on vajalik võrdsete konkurentsitingimuste taastamiseks abi vajavate suuremate kinode ja Itaalia filmiturul domineerivate suurte kinokettide vahel (vt põhjendus 37).
(22)
Teiseks ja seoses eelöelduga nähakse muudetud rakendussätetes ette 60 kinosaali lävi. Kinoettevõtjad, kes omavad või haldavad suuremat hulka kinosaale, on maksukrediidist välja arvatud. Itaalia ametiasutused väidavad, et see on hea alternatiiv algselt kehtestatud programmiga seotud kohustusele, et tagada meetme eesmärkide saavutamine ja välistada need ettevõtjad, kes oma turujõudu arvestades peaksid suutma uuele tehnoloogiale üle minna ilma abita.
(23)
Kolmandaks nõutakse uute rakendussätetega abisaaja deklaratsiooni, et vältida ülemäärase hüvitise maksmist või abi ümbersuunamist, kui maksukrediit on kombineeritud ärimudelitega (virtuaalse koopia tasu).
(24)
Neljandaks lubavad muudetud eeskirjad abide kumuleerimist kuni 75 protsendini kogukuludest. Ühe või kahe saaliga kinode puhul on abi kumuleeritud piirmäär 90 %.
(25)
Lisaks neile muudatustele võivad abisaajad alates 2012. aastast anda maksukrediidi üle digitaalsete seadmete tarnijatele, pankadele, finantsvahendajatele ja kindlustusfirmadele (vt põhjendus 56).
III. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
(26)
Vastuseks avalikule konsultatsioonile abimeetme üle, mis toimus 2009. aastal, sai komisjon märkusi umbes 20 huvitatud isikult. Märkusi esitasid:
-
Itaalia ja Euroopa kutseorganisatsioonid, mis esindavad levitajaid ja kinosid, samuti Prantsuse Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (pildi ja heli kõrgeim tehniline komisjon, CST) ja Euroopa digitaalkino foorum;
-
Prantsuse ametiasutused ning Saksamaa ja Ühendkuningriigi filmifondid ja Euroopa audiovisuaalsektori regionaalsete fondide võrgustik (Cineregio). Mitmes saabunud märkuses osutati ka Euroopa filmiagentuuride direktorite (EAFD) (7) sellealastele väljaannetele;
-
hulk ettevõtteid, filmisektori töötajaid ja kodanikke Prantsusmaalt, Itaaliast, Ühendkuningriigist ja Šveitsist.
Lisaks korraldati 2009. aasta oktoobris Roomas selleteemaline seminar.
(27)
Mis puudutab abi vajalikkust, siis rõhutati kõigis laekunud vastustes riigiabi vajalikkust digitaalkinole üleminekul, mida peetakse vältimatuks arenguetapiks. Nii Prantsuse ametiasutused kui ka Ühendkuningriigi riiklik filmisektori asutus (UK Film Council) selgitasid, et digitaalkino üldiste eelistega kaasneb üleminekuga seotud kulude (mida kannavad kinoettevõtjad) ja otsese rahalise kasu (levitajale) ebasümmeetriline jaotus. See ebasümmeetriline olukord muudab õigeaegse ülemineku ilma välise toetuseta keeruliseks. Sellega seoses rõhutasid märkusi esitanud kolmandad isikud ilmset ohtu, et kui digitaalprojektsiooni süsteeme ei muudeta paremini kättesaadavateks ja taskukohasemateks, võivad paljud väiksed, sõltumatud ja/või äärealadel asuvad Euroopa kinod turult lahkuda. EFAD kinnitas oma 2009. aasta septembri avalduses, et 30 % Euroopa kinodest on sulgemisohus. Nii Prantsuse ametiasutused kui ka Saksamaa föderaalne kinonõukogu rõhutasid, et toetuste puudumisel ei kannataks mitte ainult filmide näitamine, vaid ka levitamine. Pikk üleminekuperiood, mille kestel paralleelselt levitatakse filmide analoog- ja digitaalkoopiaid, võib osutuda liiga kulukaks, eriti väiksemate filmilevitajate jaoks. Ning viimaks mõjutaks toetuste puudumine negatiivselt Euroopa filmide levikut, kultuurilist mitmekesisust ja Euroopa kodanike juurdepääsu kultuurile.
(28)
Kõik vastajad rõhutasid ka seda, et niinimetatud DCI standardid on laialt tunnustatud digitaalkino ühiste standarditena. Ühe standardi propageerimist kogu maailma tasandil nähakse kinode jaoks pigem positiivse elemendina kui takistusena, sest see võimaldab luua nende vahel võrdse olukorra.
(29)
Mis puudutab digitaalsete projitseerimisvahendite paigaldamise kulusid, ei arvatud üldiselt, et 100 000 eurot kinosaali kohta oleks ülehinnang. Vastupidi, paljud vastajad rõhutasid, et kulud võivad olla palju suuremad, näiteks juhul kui projektoriruum vajab põhjalikku ümberehitust, nagu võib juhtuda eelkõige väikestes kinodes. Mõned vastajad tunnistasid siiski digitaalsete kinoseadmete hindade langustrendi.
(30)
Paljudes laekunud vastustes väideti, et ka siis, kui ümberehituskulud on kättesaadavast riigi toetusest palju suuremad (nagu on tõenäoline Itaalia maksukrediidi puhul), on riigiabi siiski täiendav muude sissetulekuallikate, näiteks virtuaalse koopia tasu ja kinoettevõtjate omavahendite kõrval.
(31)
Seoses abi proportsionaalsusega kritiseerisid mõned huvitatud isikud maksukrediiti, kuna nende hinnangul saaksid sellest tõenäoliselt suuremat kasu suuremad kinod. Teised pidasid asjakohaseks toetuste eraldamist ka suurtele kinodele, vajaduse korral programmiga seotud kohustuste alusel. Mõned vastajad viitasid siiski EFAD avaldusele, rõhutades vajadust vältida ebavõrdset kohtlemist, mis tuleneks näiteks (konkreetse Itaalia maksukrediidi puhul) kinode erinevast maksevõime tasemest, aga ka üldisemalt programmil põhinevast juurdepääsupiirangust või kinode suurusest ja geograafilisest olukorrast. Rahvusvaheline Filmilevitajate Liitude Föderatsioon (FIAD) rõhutas, et praegusel kinoturul ja üldises majanduslikus olukorras võib isegi kõige suuremaid kinoettevõtjaid pidada mitte kasumlikeks.
(32)
Üleminekuks kasutatavate ärimudelite kättesaadavuse kohta ja nende rakendatavuse kohta väiksemate kinode suhtes olid arvamused mõneti erinevad. Mõned väitsid, et standardsed ärimudelid üleminekuks digitaalkinole puuduvad. Teised kinnitasid, et suur hulk kinosid ei saa kasutada vahendajate („täisteenuse osutajad”) pakutavaid virtuaalse koopia tasu lepinguid (vt ka märkust 5) seoses oma programmi laadi ja mahuga (virtuaalse koopia tasude maht sõltub esilinastusele järgneval nädalal esitatud filmide arvust ja/või kino saalide arvust). Europa Distribution väitis, et ärimudelid sobivad vaid kõige kasumlikumate kinode ja suurte levitajate puhul. EFAD aruteludokumendi andmetel suudavad vaid 10 000 Euroopa ligi 30 000-st kinosaalist uuendada seadmeid virtuaalse koopia tasu mudeli abil. Üks vastaja väitis, et virtuaalse koopia tasu ärimudel sobib ka väiksemate kinode puhul. Igal juhul rõhutasid Prantsuse ametiasutused, et üleminekuks kasutatavad ärimudelid ei kata kõiki kino digitehnoloogiale ülemineku kulusid (näiteks projektoriruumi ajakohastamine) ning lisaks eeldavad need alati ka kinoettevõtjate oma panust. Ka sellisel juhul võiks avaliku sektori toetusel olla oluline täiendav roll.
(33)
Abi asjakohasuse küsimuses tõid vastajad välja, et üldiselt aitaks riigiabi väikestel kinodel seista vastu suurte kobarkinode tugevale konkurentsile ja looks võrdsemad tingimused. Hinnangute kohaselt tooks digitaalkino seadmete paigaldamine publiku jaoks kaasa laiema valiku. Vastajad rõhutasid ka digitaalkinoga seotud eeliseid, nagu filmi esituskvaliteet, programmi paindlikkus ja väiksemad levituskulud. Prantsuse ametiasutused väitsid, et digitaalkino toetuseks antava abi asjakohasust ei tuleks hinnata programmilise mitmekesisuse suurenemise seisukohast, vaid pigem lähtudes suutlikkusest vältida kinode sulgemist. Nende seisukohast tagatakse mitmekesisemate filmide pakkumine eri tüüpi kinode digiteerimise kaudu. Euroopa digitaalkino foorum väitis, et kui maksukrediiti saaks tasaarvestada käibemaksuga, saaksid Itaalia meetmest kasu ka vähem kasumlikud kinod.
(34)
Mõnes vastuses märgiti maksukrediidi lühiajalist iseloomu võrreldes digitaalkinole ülemineku pikaajaliste väljakutsetega. Teised rõhutasid siiski, et standardid on piisavalt ühtsed, et tagada nende kehtivus veel vähemalt kümneks aastaks, või et digitaalkino seadmete eluiga ei ole veel võimalik kindlaks määrata. Saksamaa föderaalne kinonõukogu rõhutas, et toetus digitaalkinole üleminekuks on vähem kulukas kui oleks kinode ja kultuurilise mitmekesisuse taastamine pärast nende ettevõtjate kadumist, kes ei suuda ise üleminekut rahastada. Lisaks rõhutas Saksamaa, et iga liikmesriigi eriline riiklik ja piirkondlik olukord nõuab spetsiaalselt väljatöötatud abimeetmeid ja asjakohast abi vormi. EFAD avalduses korrati seda seisukohta ja rõhutati, et ühtne universaalselt kehtiv lahendus puudub. Itaalia kinoettevõtjate liit ANEC näeb ette, et digitaalkino seadmete eluea lõpuks on olukord piisavalt muutunud, mis muudab asendamise vähem problemaatiliseks. Euroopa digitaalkino foorum kinnitas ka, et võimalikke kasutamise lisakulusid võib kõnealuste kinode puhul kompenseerida uutest tuluallikatest.
(35)
Abi majandusliku, sotsiaalse ja kultuurilise mõju küsimuses rõhutasid vastajad üldiselt vajadust digitaalkino ühtse standardi järele ja DCI standardite laialdast heakskiitmist. EFAD avalduses kinnitati, et toetus digitaalkinole ei peaks nõudma ühte tehnoloogilist lahendust, vaid olema välja töötatud, hinnates tähelepanelikult sektori tehnoloogilist olukorda. Oma märkustes rõhutas Europa Distribution, et sektori standardi mittejärgimine võib kaasa tuua paljude kinode sulgemise. Igal juhul täpsustas ANEC, et meede jätab kinodele vabaduse investeerida oma valitud standardisse. Paljud vastajad rõhutasid samuti, et DCI standarditele vastavaid seadmeid võib kasutada ka teistele (madalamatele) digitaalstandarditele vastavate programmide esitamiseks, kuid vastupidine (DCI standardile vastavate filmikoopiate esitamine näiteks 1,3K projektoritega) ei ole võimalik. Esitatud märkustes ei toodud välja hinnatõusu ohtu - vastupidi, aja jooksul peaksid hinnad langema. Selle kohta märkisid Prantsuse ametiasutused ja EFAD aruteludokument, et abimeetmed peaksid olema koostatud nii, et vältida konkurentsi moonutamist digitaalseadmete turul. Abimeetmed peaksid põhinema digitaalseadmete kulude hindamisel ja abile tuleks nende hinnangute alusel ülempiir kehtestada. Komisjoni kahtluseid, et riigiabi võib kiirendada üleminekut digitaalkinole ja seega kinode sulgemist (vt põhjendus 16), vastustes ei kajastatud, küll aga käsitleti riigiabi kui püsivat lahendust digitaalkino ees seisvale probleemile. Itaalia väärtfilmikinode föderatsioon rõhutas kinode piiratud geograafilist ulatust ja seetõttu meetme väikest konkurentsi moonutavat mõju.
IV. ITAALIA TÄHELEPANEKUD
1. Abi vajalikkus
(36)
Itaalia ametiasutused esitasid komisjonile teavet, mis iseloomustab Itaalia kinoturu olukorda (viimati ajakohastati teavet oktoobris 2013). Itaalias on hinnanguliselt kokku 3 936 kinosaali, mis asuvad 1 872 kinos, mida võib jagada nelja kategooriasse:
a)
suured enam kui 60 saaliga kinoketid: (8) selliseid kette on ainult kaks, „UCI” ja „The Space” 787 saaliga 76 asukohas.
b)
väikesed kinoketid: neid on 15, igaüks neist maksimaalselt 60 saaliga. Kokku on selle kategooria kinodel 513 saali 104 asukohas;
c)
väikesed kommertskinod: 1 287 saali 351 kinos;
d)
väikekinod: siia kategooriasse kuuluvad peaaegu eranditult ühe saaliga kinod (90 %), lisaks sellele hooajakinod ja/või kirikukinod. Neid on 1 340 kino, mis vastab hinnanguliselt 1 500 saalile.
(37)
Kui suured kinoketid (punkt a) moodustavad 40 % riigi kinoturust, siis punktis d osutatud kinod vaid 5-10 % turuosast.
(38)
Maksukrediidi kava on suunatud punktides b, c ja d osutatud kinodele. Arvestades eriti kahe suure kinoketi turgu valitsevat seisundit, peavad Itaalia ametiasutused riigiabi vajalikuks nimetatud kinoettevõtjate digitaalkinole ülemineku lõpuleviimiseks, kuna need on kõik väikesed kuni keskmise suurusega ettevõtted.
(39)
Kultuuripärandi ja turismi eest vastutava ministeeriumi esitatud andmete kohaselt taotlesid aastatel 2010-2013 digitaalkino maksukrediiti 1 603 kinosaali (2014. aasta aprilli andmed). Meede, mida rakendati vastavalt vähese tähtsusega abi käsitlevale määrusele, oli edukas kohe pärast selle käivitamist aastal 2010 (kui seda kasutasid 671 kinosaali).
(40)
Abimeetme rakendamine vastavalt vähese tähtsusega abi käsitlevale määrusele osutus siiski olukorra muutmiseks ebapiisavaks. Eelkõige keskmise suurusega kobarkinod on selle tulemusena suutnud digiteerida vaid osa oma saalidest.
(41)
Itaalia ametiasutused märkisid, et kinode digiteerimine Itaalias on endiselt ajakavast maas. 2013. aasta oktoobris oli digiteerimise tase ligikaudu 62 % (9) ja vastavalt Itaalia ametiasutuste 2014. aasta juunis esitatud hinnangutele tuleb veel digiteerida vähemalt 700 kinosaali.
(42)
Selle tulemusena on ohus märkimisväärne hulk kinosid (peamiselt väikesed ja keskmise suurusega kinod). Nende kadumine ei tähendaks mitte ainult töökohtade kaotust kinoettevõtjate tasandil, vaid mõjutaks omakorda ka filmilevi ja piiraks valikut publiku jaoks.
(43)
Itaalia ametiasutused rõhutasid eelkõige ühe saaliga ja keskmise suurusega kinode rolli Itaalias. Ühe saaliga kinode jätkuv eksisteerimine on ülioluline, et tagada kõigi kodanike, sealhulgas väikeste maa- ja mägikülade elanike võrdne juurdepääs kinole. Teine rühm, st keskmise suurusega kinod, on kvaliteetfilmide levitamise ja näitamise alustala Itaalias. Nende jätkuv eksisteerimine on oluline, kuna need pakuvad alternatiivi kahele suurele turgu valitsevale kinoketile.
(44)
Itaalia ametiasutused ennustavad, et traditsioonilised filmid kaovad turult täielikult vaid paari nädala või kuu pikkuse perioodi jooksul. Kuna tähtaeg läheneb, on Itaalia ametiasutused rõhutanud vajadust rakendada meedet üle miinimumkünnise.
(45)
Mis puudutab kavandatud maksimaalset maksukrediiti (50 000 eurot kinosaali kohta) ja digitaalsete projitseerimisvahendite hinnangulisi kulusid, vähendasid Itaalia ametiasutused digitaalkinole ülemineku hinnangulist keskmist kulu kinosaali kohta 50 000 - 60 000 euroni (2014. aasta aprillis ja juunis esitatud arvud). Teisisõnu vastab maksimaalne maksukrediit ülemineku hinnangulistest keskmistest kuludest märksa suurematele kuludele. Siiski rõhutasid Itaalia ametiasutused, et maksusoodustused on arvutatud protsendina tegelikult tehtud kulutustest. Keskmisest 50 000 euro suuruse investeeringu põhjal on pakutav maksusoodustus (30 %) 15 000 eurot. Praktikas ei rakendata seega maksimaalset maksukrediiti peaaegu kunagi. Siiski tagab ülempiir, et ebaavaliselt suurte üleminekukulude korral jääb ka abisumma absoluutväärtus piiratuks.
(46)
Abi vajalikkuse osas on oluline märkida ka, et viimased Itaalia ametiasutustelt saadud andmed näitavad, et digitaalkinole ülemineku kulud on mitukümmend tuhat eurot kinosaali kohta. Paljude, eelkõige väikseimate kinode puhul ei ole võimalik koguda neid vahendeid erasektori allikaist, eriti Itaalia ja Euroopa praeguses majandusolukorras.
2. Abi proportsionaalsus
(47)
Üldiselt rõhutasid Itaalia ametiasutused, et maksukrediit täiendab digitaalkinole ülemineku ärimudeleid ja ei välista virtuaalse koopia tasu mudelite kasutamist.
(48)
Muudetud rakendussätted sisaldavad rida sätteid, mis tagavad abimeetme proportsionaalsuse, võttes näiteks arvesse digitaalkinole üleminekuks kasutatavaid turumehhanisme (st virtuaalse koopia tasu mudeleid).
(49)
Esiteks võivad maksusoodustust taotleda ainult kuni 60 saaliga kinoettevõtjad. See tähendab kahe Itaalia suure kinoketi („UCI” ja „The Space”) väljajätmist. Viimaste ülemineku teemal on Itaalia ametiasutused täpsustanud, et edukalt on kasutatud klassikalist virtuaalse koopia tasu mudelit. Lisaks, võttes arvesse nende turgu valitsevat seisundit (vt põhjendus 37), ei peaks sellised kinoettevõtjad digitaalkinole üleminekul riigiabist sõltuma.
(50)
Itaalia ametiasutuste esitatud teabe kohaselt on need kaks suurt kinoketti ainukesed, kes on kasutanud klassikalist virtuaalse koopia tasu mudelit. Siiski on ka väiksematel kinoettevõtjatel olnud juurdepääs digitaalkinole üleminekut lihtsustavatele kaubanduslikele mehhanismidele. Itaalias on levitajate liitude ja kinoettevõtjate vahel sõlmitud kokkuleppe alusel välja töötatud väikestele kinodele sobiv alternatiivne virtuaalse koopia tasu mudel. Tabelis on toodud Itaalias rakendatud klassikalise ja alternatiivse virtuaalse koopia tasu mudeli peamised erinevused ja sarnasused:
Itaalia klassikalise ja alternatiivse virtuaalse koopia tasu mudeli võrdlus
Klassikaline virtuaalse koopia tasu mudel Itaalias
Alternatiivne virtuaalse koopia tasu mudel Itaalias
Vahendaja („täisteenuse osutaja”), kellel omakorda on virtuaalse koopia tasu lepingud levitajatega, allkirjastab kokkuleppe kinoettevõtjaga.
Põhineb levitajate liitude ja kinoettevõtjate vahel sõlmitud kokkuleppel. Kolmandaid isikuid ei osale.
Ettevõtja ei ole digitaalsete seadmete omanik ja ei maksa nende eest ette.
Ettevõtja on algusest peale digitaalsete seadmete omanik ja tasub kogu algse soetamiskulu.
Nii levitajad kui ka ettevõtja osalevad kulude järkjärgulises amortiseerimises, vastavalt virtuaalse koopia tasu maksmise ja igakuiste maksete kaudu. Kulude jaotus on üldiselt järgmine: 75 % kannab levitaja ja 25 % kannab ettevõtja.
Filmilevitajad maksavad virtuaalse koopia tasu filmi digitaalse esitamise eest. Need tasud võivad katta kuni 75 % digitaalkinole ülemineku kuludest. Ettevõtja peab igal juhul kandma kulusid 5 500 euro ulatuses.
(51)
Teiseks, võttes arvesse eespool toodut, muutsid Itaalia ametiasutused rakendussätteid, et vältida ülemäärase hüvitise maksmist või abi ümbersuunamist, kui maksukrediit on kombineeritud ärimudelitega (virtuaalse koopia tasu). Abisaaja peab esitama deklaratsiooni, mis tõendab, et maksusoodustust on taotletud vaid tegelike kulude katmiseks (vt põhjendus 23) Itaalia ametiasutused kinnitasid, et kultuuripärandi ja turismi eest vastutava ministeeriumi poolt igal üksikul juhul teostatav kontroll tagab, et abi katab üksnes investeeringu selle osa, mille kinoettevõtja tegelikult kandma peab.
(52)
Kolmandaks, abimeetme proportsionaalsuse tagamiseks on kehtestatud ülemmäärad abi kumuleerimiseks. Ülemmääradega eristatakse väiksemaid kinosid (ühe kuni kahe saaliga) ja teisi kinosid (vt põhjendus 24).
3. Abi asjakohasus
(53)
Menetluse algatamise otsuses väljendas komisjon kahtlust seoses meetme eelarveprognoosi asjakohasusega ülemineku hinnanguliste kulude katmiseks. Itaalia ametiasutuste esitatud ajakohastatud eelarve ja kulude kalkulatsioonid (vt põhjendused 18 ja 45) võimaldavad anda ajakohastatud hinnangu olukorrale, mida meetmega kavatsetakse lahendada. Keskmise 15 000 euro suuruse maksukrediidi põhjal ja võttes arvesse kava eelarveprognoosi (vt põhjendus 18), võib kavast aastatel 2014-2015, mil oodatakse kava kõige suuremat kasutamist, saada kasu 500 kinosaali. Nimetatud arv moodustab olulise osa kinosaalidest, mis tuleb veel digiteerida (vt põhjendus 40).
(54)
Kuigi kultuuriprogrammiga seotud kohustus on abikavast kaotatud, kinnitavad Itaalia ametiasutused, et kaval on siiski tugev kultuuriline eesmärk. Itaalia kinoturu täielik digiteerimine toob kaasa eri liiki filmide parema levitamise ja nii-öelda nišitoodete suurema levikupotentsiaali. Kui kõik Itaalia erinevad kinoliigid digitaalkinole üle ei läheks, siis kultuur kannataks.
(55)
Itaalia ametiasutused rõhutasid, et maksukrediidi meetmega kompenseeritakse mitte ainult otseseid maksusid, mis tuleb maksta maksuametile (ettevõtte tulumaks), vaid see laieneb ka kaudsetele maksudele (näiteks käibemaks) ning kinnipeetavale maksule ja sotsiaalkindlustusmaksetele (mida maksavad tööandjad oma töötajate nimel). Kõiki neid makse võetakse maksukrediidi hüvitise arvutamisel arvesse ning see suurendab kava kättesaadavust, kuna võimalus seda kasutada ei sõltu asjaomase ettevõtte teenitud kasumi tasemest.
(56)
Lisaks sellele kehtestati 2012. aasta dekreetseaduse nr 83 artikliga 51 võimalus anda maksukrediit üle digitaalsete seadmete tarnijatele, pankadele, finantsvahendajatele ja kindlustusfirmadele (vt põhjendus 25). See suurendab abimeetme kättesaadavust väiksematele kinodele, eelkõige juhul, kui need on palgatöölisteta pereettevõtted.
(57)
Meetme rakendamise ajal vastavalt vähese tähtsusega abi käsitlevale määrusele kasutasid maksukrediiti igat liiki kinod, sealhulgas kõige väiksemad, nagu näitab järgmine diagramm, kus antakse ülevaade kava abisaajatest (aastatel 2010-2013).
Abisaajad kinoliikide kaupa ((2010-2013, saalide arvu põhjal) (andmed ajakohastati viimati 2014. aasta aprillis ja need esitas kultuuripärandi ja turismi eest vastutav ministeerium)
(58)
Esitatud andmetest tuleb välja ka maksukrediiti saanud väikeste kinode arvu ja protsendi selge suurenemine aastal 2012 ja eelkõige aastal 2013. Kokku sai Itaalia esitatud andmete kohaselt aastast 2010 kuni 2013. aasta lõpuni maksukrediiti digitaalkinole üleminekuks 325 kino ehk 24,3 % 1 340-st Itaalia kõige väiksemast kinost.
4. Majanduslik, sotsiaalne ja kultuuriline mõju
(59)
Itaalia ametiasutused rõhutasid, et kultuuri kaitse seisukohast on väga oluline tagada täielik üleminek digitaalkinole. Digitaalsete seadmete paigaldamine toob kaasa hulga eeliseid (näiteks suurem paindlikkus) kogu filmisektori jaoks (ja lõppkokkuvõttes publiku jaoks). Ülemineku kulud on siiski suured ja ebavõrdselt jaotunud ning lasuvad peamiselt kinodel. Eelkõige väikesed turuosalised ei ole võimelised digitaalkinole üle minema ilma riigi abita. Üleminekuks välja töötatud ärimudelid (virtuaalse koopia tasu) ei ole sellise ebavõrdsuse kompenseerimiseks piisavad ja mitte kõigil kinodel ei ole neile võrdne juurdepääs.
(60)
Itaalia ametiasutused kinnitasid, et nende hinnangul ei sea abikava tingimused kahtluse alla tehnoloogilise neutraalsuse põhimõtet.
V. ABIMEETME HINDAMINE
1. Abi olemasolu
(61)
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 on sätestatud: „Kui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust”.
(62)
Nagu näitab menetluse alustamise otsus, mis on kokku võetud põhjenduses 12, on teatatud abimeetme näol tegemist riigiabiga Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 toodud tähenduses. Rahastamisallikas on maksusoodustused, mis tähendab, et Itaalia riik loobub teatavatest maksutuludest. Abikava kohaselt saavad mõned kinoettevõtjad sellest rahalist kasu ja seega annab meede teatavatele ettevõtetele valikulise eelise. Abisaajad konkureerivad teiste ettevõtetega, kes ei pruugi kavast kasu saada. Sellest tulenevalt abikava kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi. Seoses rahvusvahelise filmikaubandusega võib meede mõjutada liidusisest kaubandust.
2. Abi kokkusobivus siseturuga
(63)
Itaalia ametiasutused põhjendavad meedet kui abi kultuuri edendamiseks ja rõhutavad pidevalt digitaalkinole võimalikult kiire ülemineku kultuurilist tähtsust Itaalias. Abimeetme eesmärk on tagada, et igat liiki kinod saaksid digitaalkinole üle minna, hoolimata ülemineku suurtest kuludest.
(64)
Kui meedet käsitleva menetluse algatamise otsus vastu võeti, ei olnud komisjon täpselt kindlaks määranud oma poliitikat digitaalkino toetuste valdkonnas. Pärast seda on komisjon vastu võtnud uue teatise filmidele ja muudele audiovisuaalteostele antava riigiabi kohta, (10) milles ajakohastati kriteeriume filmidele ja muudele audiovisuaalteostele antava riigiabi kokkusobivuse hindamiseks Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõikes 3 punktis d toodud tähenduses.
(65)
Uues kinoteatises tunnistatakse, et kinotoodangule antavat abi võib käsitada abina kultuuri edendamiseks Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõikes 3 punktis d toodud tähenduses. Seega võib abi kokkusobivust hinnata sellest sättest lähtuvalt. Kinoteatises on sätestatud, et kinode ajakohastamiseks, sh nende digiteerimiseks antavat abi võib põhjendada selle sättega, kui abi on vajalik, proportsionaalne ja asjakohane.
a) Meetme vajalikkus
(66)
Nagu Itaalia ametiasutused tõestasid ja huvitatud isikute märkused kinnitasid, on üleminek digitaalkinole filmisektori jaoks probleem, mis mõjutab kõiki Euroopa kinosid ja eelkõige väiksemaid kinosid. Kinode, eriti väikese elanike arvuga linnade väikeste ja keskmise suurusega sõltumatute kinode kadumine vähendaks kinopakkumise mitmekesisust ja levikut piirkondlikul tasandil. Teisisõnu oleks pikal ja ebaühtlasel üleminekul negatiivne mõju filmide edastamisele ja levitamisele ja lõppkokkuvõttes ka Euroopa kinopublikule.
(67)
Hoolimata maksumeetme rakendamisest vastavalt vähese tähtsusega abi käsitlevale määrusele, on Itaalia siiski digitaalkinole üleminekul ajakavast maas.
(68)
Kuivõrd turg on jõudnud üleminekul pöördepunkti - 2013. aasta lõpuks oli üle 60 % Itaalia kinosaalidest digiteeritud, on olukord halvenenud nende kinode jaoks, kes sõltuvad üleminekul riigiabist, kuna 35 mm filmide kättesaadavus ei ole lähiajal enam tagatud.
(69)
Meede ei ole suunatud eranditult kõige väiksematele kinodele, vaid ka suhteliselt suurtele kinodele ja kommertskettidele. Abist on siiski välja arvatud kõige suuremad (üle 60 saaliga) kinoketid. Itaalia ametiasutused on väitnud, et maksusoodustuste võimaldamine kõigile väiksematele kinodele taastab võrdsed tingimused sektoris, kus domineerivad kaks ülisuurt kinoketti.
(70)
Maksukrediidi eesmärk on aidata kinosid, kes ei suuda (eriti praeguses majandusolukorras) saada kulukaks digitaalkinole üleminekuks piisavalt vahendeid erasektori allikaist.
(71)
Eespool toodut arvestades on komisjon seisukohal, et abimeedet võib pidada vajalikuks, et säilitada ja taastada Itaalias mitmekesine kinomaastik ka digitaalkeskkonnas. Eri liiki kinode - alates ühe saaliga väärtfilmikinodest kuni kommertsprogrammiga kobarkinodeni - jätkuv eksisteerimine on ülioluline aitamaks tagada, et Itaalia kinopublikule pakutakse ka edaspidi mitmekesist filmivalikut. Nagu tunnistati huvitatud isikute laekunud vastustes, on üleminek digitaalkinole kogu filmisektori jaoks kriitiline hetk, arvestades, et ainult kõige suuremad kinoketid pääsevad hõlpsalt ligi kaubanduslikele ülemineku mudelitele. Itaalia ametiasutuste esitatud turuandmed tõestasid, et meetme rakendamine miinimumkünniste piires ei ole piisav ülemineku lõpuleviimiseks, eelkõige rohkem kui ühe saaliga kinode puhul. Kuigi on tõsi, et mõned kinod on suutnud kasutada virtuaalse koopia tasu pakkumisi, on tõsi ka see, et kaubanduslikud ülemineku mudelid ei kata kõiki kino digitehnoloogiale ülemineku kulusid (vt põhjendus 32). Ka neil juhtudel võib osutuda vajalikuks avaliku sektori toetus, tingimusel et seda kasutatakse täiendavalt, ning tagades, et meede jääb proportsionaalseks sõltumata asjaomase kino liigist.
b) Meetme proportsionaalsus
(72)
Itaalia ametiasutused jätsid maksukrediidi saajate hulgast välja enam kui 60 saaliga kinoettevõtjad. Itaalia kinoturu struktuur näitab selget lõhet kuni 60 saaliga ettevõtjate ja suuremate ettevõtjate vahel (vt põhjendused 36 ja 37). Kehtestatud piirmäär näib seega abikava eesmärki arvestades proportsionaalne.
(73)
Lisaks puudutab maksukrediit vaid osa (30 %) ülemineku kuludest ja on piiratud 50 000 euroga aastas. Arvutades abisumma protsendina digiteerimise tegelikest kuludest, tagavad Itaalia ametiasutused, et abi jääb proportsionaalseks, isegi kui kulutused võivad igal konkreetsel juhul varieeruda. Nagu rõhutasid paljud märkuste esitajad (põhjendus 29), võivad digiteerimise kulud mõnel juhul osutuda keskmisest märksa suuremaks, näiteks kui projektoriruumi on vaja põhjalikult ümber ehitada. Sellistel ebatüüpilistel juhtudel tagab 50 000 euro ülempiir siiski, et abi absoluutsumma jääb proportsionaalseks.
(74)
Kui menetluse algatamise otsuses tõstatati küsimus digitaalkinole ülemineku ärimudelite võimaliku kadumise kohta, tõestab põhjendus 50, et Itaalias on välja töötatud kaks erinevat ärimudelit, mida saab kombineerida digitaalkino toetuseks pakutava maksukrediidiga. Muudetud rakendussätetesse lisasid Itaalia ametiasutused spetsiaalsed sätted tagamaks, et avaliku ja erasektori rahastamise kombineerimine digitaalkinole üleminekuks ei tooks kaasa ülemäärase hüvitise maksmist või abi ümbersuunamist (näiteks levitajatele või vahendajatele („täisteenuse osutajad”) virtuaalse koopia tasu mudeli korral). Niimoodi edendavad Itaalia ametiasutused parimat sünergiat kättesaadavate ärimudelite ja riigiabi vahel, et soodustada täielikku üleminekut digitaalkinole.
(75)
Maksukrediiti saab kombineerida ka teiste abimeetmetega. Abi proportsionaalsuse tagamiseks kehtestasid Itaalia ametiasutused ülemmäärad abi kumuleerimiseks: 90 % väikeste (ühe või kahe saaliga) kinode puhul ja 75 % teiste kinoliikide puhul.
(76)
Üldisemalt peab taotlusele olema lisatud kinnitatud dokument, kus on märgitud tegelikult kantud kulud iga kinosaali kohta, ja ette on nähtud kultuuripärandi ja turismi eest vastutava ministeeriumi kontroll iga üksikjuhtumi üle. Rakendussätetes on osutatud ka, et kohustuste täitmata jätmise korral nõutakse maksukrediit tagasi (koos intresside ja trahvidega).
c) Meetme asjakohasus
(77)
Itaalia ametiasutuste esitatud selgitused ja maksukrediidi ülekandmise võimaluse lisamine tagavad, et meetmel on kava abisaajatele mõju. Ka vähem kasumlikud kinod peaksid saama kavas osaleda.
(78)
Meedet ei pakuta enam kui katsemeedet, vaid see kehtib kuni 2022. aasta lõpuni.
(79)
Itaalia ametiasutuste esitatud andmed (põhjendused 57 ja 58) tõestavad, et meede on kättesaadav igat liiki, ja eelkõige kõige väiksematele kinodele. Kuigi teatavat rolli võivad mängida ka muud tegurid, tuleb märkida, et aastatel 2012 ja 2013 (vastavalt vähese tähtsusega abi käsitlevale määrusele) maksukrediiti kasutanud 1-4 saaliga kinode arvu märkimisväärne suurenemine langeb kokku maksukrediidi ülekandmise võimaluse kehtestamisega aastal 2012 (põhjendus 25).
(80)
Üldisemalt näib, et meede on asjakohane, et säilitada kinode mitmekesisus Itaalia turul, kus on olemas nii ühe saaliga kinod, väikesed kommertskinod kui ka mitut liiki kobarkinod. Selline mitmekesisus on mitmekesise filmivaliku eeltingimus.
d) Konkurentsi moonutamine ja kaubavahetuse kahjustamine
(81)
Konkurentsi moonutamine ja mõju kaubavahetusele on väike. Kino piiriülene mõõde piirdub rahvusvaheliste kinoettevõtjate olemasoluga ja filmikaubanduse rahvusvahelise iseloomuga. Üksikutel kinodel on väike territoriaalne haare, kuna inimesed ei taha kinno minekuks pikka teekonda ette võtta.
(82)
Meede puudutab investeeringuteks ettenähtud abi ja pakub ühekordset soodustust kinodele, kes seisavad vastamisi ühekordse üleminekuga. Maksukrediit tagab, et kõik kinod saaksid digitaalkinole üle minna, kuid ei kahjusta põhjendamatult konkurentsi nende igapäevase toimimise mõttes.
(83)
Lisaks võib eeldada, et digitaalkinole ülemineku lõpuleviimine kogu Euroopas on kasulik Euroopa kinotööstusele tervikuna. Menetluse algatamise otsuses väljendatud kahtlused seoses digitaalkino standarditega ei ole enam asjakohased. Kolmandate isikute vastused näitasid, et digitaalkino valdkonnas ülekaalukate standardite osas valitseb üksmeel.
VI. KOKKUVÕTE
(84)
Eelneva põhjal leiab komisjon, et abimeede taotleb kindlalt määratletud kultuurilist eesmärki. Menetluse algatamise otsuses väljendatud kahtlused seoses meetme vajalikkuse, proportsionaalsuse, asjakohasuse ja mõjuga on hajutatud. Konkurentsimoonutused ja meetme mõju kaubavahetusele on sedavõrd piiratud, et need ei ole vastuolus ühiste huvidega. Sellest tulenevalt loetakse digitaalsete projitseerimisvahendite maksukrediit siseturuga kokkusobivaks ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti d alusel,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Riigiabi, mida Itaalia kavatseb anda digitaalsete projitseerimisvahendite toetuseks vastavalt 24. detsembri 2007. aasta seadusele nr 244, 8. augusti 2013. aasta dekreet-seadusele nr 91, mis muudeti 7. oktoobri 2013. aasta seaduseks nr 112, ja uutele rakendussätetele, mis käsitlevad maksukrediiti kinoettevõtjatele digitaalsete projitseerimisvahendite ostmiseks ja paigaldamiseks, on siseturuga kokkusobiv Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti d tähenduses.
Sellise abimeetme rakendamine on seega lubatud.
Artikkel 2
Käesolev otsus on adresseeritud Itaalia Vabariigile.
Brüssel, 29. oktoober 2014