ДИРЕКТИВА 2013/1/ЕС НА СЪВЕТА
от 20 декември 2012 година
за изменение на Директива 93/109/ЕО по отношение на някои от условията и реда за упражняване на правото на граждани на Съюза, пребиваващи в държава членка, на която не са граждани, да бъдат избирани в избори за Европейски парламент
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 22, параграф 2 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
в съответствие със специална законодателна процедура,
като има предвид, че:
(1)
Правото на всеки гражданин на Съюза да избира и да бъде избиран в изборите за Европейски парламент в държавата членка, в която пребивава, е признато в член 20, параграф 2, буква б) от Договора за функционирането на Европейския съюз и в член 39, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз. В Директива 93/109/ЕО на Съвета от 6 декември 1993 г. за определяне на условията и реда за упражняване на правото да избират и да бъдат избирани в избори за Европейски парламент от граждани на Съюза, пребиваващи в държава членка, на която не са граждани (2), са предвидени редът и условията за упражняването на това право.
(2)
Докладите на Комисията от 12 декември 2006 г. и от 27 октомври 2010 г. за прилагането на Директива 93/109/ЕО за изборите през 2004 г. и съответно през 2009 г. показаха необходимостта от изменение на определени разпоредби на Директива 93/109/ЕО.
(3)
Директива 93/109/ЕО предвижда, че всеки гражданин на Съюза, който е лишен, съгласно законодателството на държавата членка по пребиваване или законодателството на държавата членка по произход, от правото да бъде избиран, няма право да упражнява това право в държавата членка по пребиваване в избори за Европейски парламент. За тази цел Директива 93/109/ЕО изисква от гражданин на Съюза, при представяне на заявлението си за кандидатиране в държава членка, различна от държавата членка по произход, да представи удостоверение от компетентните административни органи на държавата членка по произход, с което да се удостоверява, че съответното лице не е лишавано от правото да бъде избирано в държавата членка по произход или че на въпросните органи не им е известно за съществуването на такова лишаване от права.
(4)
Трудностите, с които се сблъскват тези граждани при намиране на органите, оправомощени да издадат посоченото удостоверение, и получаването му навреме, е пречка за упражняването на правото да бъдат избирани и допринася за малкия брой граждани на Съюза, които се кандидатират на изборите за Европейски парламент в държавата членка по пребиваване.
(5)
Изискването за тези кандидати да представят такова удостоверение следва съответно да бъде отменено и заменено с изявление, с което да се потвърждава, че съответното лице не е било лишавано от правото да бъде избирано на изборите за Европейски парламент, което изявление да бъде включено в официалната декларация, която се изисква да бъде представена от въпросните граждани като част от заявлението за кандидатиране.
(6)
От държавите членки по пребиваване следва да се изисква да уведомят държавата членка по произход относно такива декларации, за да се провери дали гражданинът на Съюза наистина не е лишен от правото да бъде избиран на изборите за Европейски парламент в държавата членка по произход. При получаването на това уведомление държавата членка по произход следва да предостави на държавата членка по пребиваване необходимата информация в срок, който да позволява ефективната оценка на допустимостта на кандидатурата.
(7)
В случай че държавата членка по произход не предостави информацията навреме, това не следва да води до лишаване от правото кандидатът да бъде избиран в държавата членка по пребиваване. В случай че необходимата информация бъде предоставена по-късно, държавата членка по пребиваване следва да направи необходимото с подходящи средства и в съответствие с предвидените за целта процедури в националното право, така че да не могат да бъдат избрани или да упражняват мандата си граждани на Съюза, които в своята държава членка по произход са лишени от правото да бъдат избирани, но са били регистрирани като кандидати или вече са избрани.
(8)
Доколкото процедурата за проверка на допустимостта в държава членка по необходимост води до предприемането на допълнителни административни стъпки за гражданин на друга държава членка в сравнение с тези за гражданите на въпросната държава членка, за държавите членки следва да бъде възможно да определят различен срок за подаване на заявлението за кандидатиране за граждани на Съюза, които не са граждани на съответната държава, от определения за собствените граждани срок. Разликата в крайните срокове следва да бъде ограничена до това, което е необходимо и пропорционално, за да се даде възможност получената информация от държавата членка по произход да бъде взета своевременно под внимание с оглед отхвърлянето на заявлението преди номинирането на кандидатите. Определянето на такъв отделен срок не следва да влияе на сроковете за задълженията на другите държави членки да изпращат уведомления съгласно Директива 93/109/ЕО.
(9)
С цел улесняване на комуникацията между националните органи държавите членки следва да определят една точка за контакт, която да отговаря за изпращането на информация относно тези кандидати.
(10)
За да се осигури по-ефективно идентифициране на кандидатите, които са регистрирани както в списъците в своята държава членка по произход, така и в списъците в държавата членка по пребиваване, данните, които се изискват от граждани на Съюза при подаване на заявление за кандидатиране на изборите в държавата членка по пребиваване, следва да включват техните дата и място на раждане, както и последната адресна регистрация в държавата членка по произход.
(11)
В съответствие със Съвместната политическа декларация от 28 септември 2011 г. на държавите членки и на Комисията относно обяснителните документи държавите членки са поели ангажимент в обосновани случаи да прилагат към съобщението за своите мерки за транспониране един или повече документи, обясняващи връзката между елементите на дадена директива и съответстващите им части от националните инструменти за транспониране. По отношение на настоящата директива законодателят смята, че предоставянето на тези документи е обосновано.
(12)
Директива 93/109/ЕО следва да бъде съответно изменена,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Директива 93/109/ЕО се изменя, както следва:
1)
Член 6 се изменя, както следва:
а)
параграф 1 се заменя със следното:
„1. Всеки гражданин на Съюза, който пребивава в държава членка, на която не е гражданин, и който чрез индивидуално съдебно или административно решение, което да подлежи на съдебен контрол с правни средства за защита, е лишен от правото да бъде избиран съгласно законодателството на държавата членка по пребиваване или законодателството на държавата членка по произход, няма право да упражнява това право в държавата членка по пребиваване в избори за Европейски парламент.“
б)
параграф 2 се заменя със следното:
„2. Държавата членка по пребиваване проверява дали гражданите на Съюза, изразили желание да упражнят правото си да бъдат избирани, не са били лишени от това право в държавата членка по произход чрез индивидуално съдебно или административно решение, което да подлежи на съдебен контрол с правни средства за защита.“
в)
добавяте се следните параграфи:
„3. За целите на параграф 2 от настоящия член държавата членка по пребиваване уведомява държавата членка по произход относно декларацията по член 10, параграф 1. За целта съответната информация, с която разполага държавата членка по произход, се предоставя по всякакъв подходящ начин в срок от 5 работни дни от получаването на уведомлението или при възможност в по-кратък срок, по молба на държавата членка по пребиваване. Тази информация може да включва само данни, които са строго необходими за прилагането на настоящия член и които могат да се използват единствено за тази цел.
В случай че информацията не бъде получена от държавата членка по пребиваване в рамките на срока, кандидатът се допуска въпреки това.
4. Ако предоставената информация оборва съдържанието на декларацията, държавата членка по пребиваване, независимо дали е получила информацията в определения срок или по-късно, предприема съответните мерки съгласно националното си законодателство, за да попречи на въпросното лице да се яви като кандидат, или ако това не е възможно, да му попречи да бъде избрано или да упражнява мандата.
5. Държавите членки определят точка за контакт, където да се получава и предава необходимата информация за прилагането на параграф 3. Те съобщават на Комисията името и данните за връзка на точката за контакт и всяка актуализирана информация или промени в тях. Комисията поддържа списък на точките за контакт и го предоставя на държавите членки.“
2)
Член 10 се изменя, както следва:
а)
параграф 1, буква а) се заменя със следното:
„а)
националността си, датата и мястото си на раждане, последния си адрес в държавата членка по произход и адреса си в избирателния район в държавата членка по пребиваване;“.
б)
в параграф 1 се добавя следната буква:
„г)
че не е лишаван от правото да бъде избиран в държавата членка по произход чрез индивидуално съдебно или административно решение, което да подлежи на съдебен контрол с правни средства за защита.“
в)
параграф 2 се заличава.
Член 2
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за да се съобразят с настоящата директива до 28 януари 2014 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното си законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 3
Настоящата директива влиза в сила в деня след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 4
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 20 декември 2012 година.
NÕUKOGU DIREKTIIV 2013/1/EL,
20. detsember 2012,
millega muudetakse direktiivi 93/109/EÜ seoses üksikasjaliku korraga, mille alusel liikmesriigis elavad, kuid selle riigi kodakondsuseta liidu kodanikud saavad kasutada õigust kandideerida Euroopa Parlamendi valimistel
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 22 lõiget 2,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust (1),
toimides seadusandliku erimenetluse kohaselt
ning arvestades järgmist:
(1)
Iga liidu kodaniku õigus hääletada ja kandideerida Euroopa Parlamendi valimistel oma elukohaliikmesriigis on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 20 lõike 2 punktis b ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 39 lõikes 1. Nõukogu 6. detsembri 1993. aasta direktiivis 93/109/EÜ (millega sätestatakse üksikasjalik kord, mille alusel liikmesriigis elavad, kuid selle riigi kodakondsuseta liidu kodanikud saavad kasutada õigust hääletada ja kandideerida Euroopa Parlamendi valimistel) (2) on sätestatud kõnealuse õiguse kasutamise kord.
(2)
Direktiivi 93/109/EÜ kohaldamist 2004. aasta valimistel ja 2009. aasta valimistel käsitlevates komisjoni vastavalt 12. detsembri 2006. aasta ja 27. oktoobri 2010. aasta aruannetes toodi esile vajadus muuta kõnealuse direktiivi teatavaid sätteid.
(3)
Direktiiviga 93/109/EÜ nähakse ette, et liidu kodanik, kellelt tema elukoha- või päritoluliikmesriigi õiguse alusel on kandideerimisõigus ära võetud, ei saa kõnealust õigust kasutada elukohaliikmesriigis Euroopa Parlamendi valimistel. Seepärast on direktiivis 93/109/EÜ sätestatud kohustus, et esitades taotluse kandideerimiseks liikmesriigis, mis ei ole tema päritoluliikmesriik, peab liidu kodanik esitama ka päritoluliikmesriigi pädevate haldusasutuste tõendi selle kohta, et temalt ei ole päritoluliikmesriigis kandideerimisõigust ära võetud või et nimetatud asutused ei ole teadlikud niisugusest õiguse äravõtmisest.
(4)
Kodanike probleemid tõendi väljastamiseks pädevate haldusasutuste tuvastamisel ja tõendi õigeaegsel kättesaamisel on takistuseks kandideerimisõiguse kasutamisel ning põhjuseks, miks niivõrd vähe liidu kodanikke kandideerib Euroopa Parlamendi valimistel oma elukohaliikmesriigis.
(5)
Seepärast tuleks kaotada asjaomaste kodanike kohustus esitada kõnealune tõend ning asendada see avaldusega, millega tõendatakse, et asjaomaselt isikult ei ole ära võetud õigust kandideerida Euroopa Parlamendi valimistel, ja mis lisatakse ametlikule avaldusele, mille need kodanikud peavad koos kandideerimistaotlusega esitama.
(6)
Elukohaliikmesriigid peaksid olema kohustatud teavitama nimetatud avaldusest päritoluliikmesriiki, et kontrollida, kas liidu kodanikult ei ole päritoluliikmesriigis Euroopa Parlamendi valimistel kandideerimise õigust ära võetud. Päritoluliikmesriik peaks pärast nimetatud teate saamist andma elukohaliikmesriigile asjakohast teavet sellise tähtaja jooksul, mis võimaldab tõhusalt hinnata kandideerimistaotluse vastuvõetavust.
(7)
Kui päritoluliikmesriik ei suuda anda nimetatud teavet õigeaegselt, ei tohiks elukohaliikmesriigis kandideerimise õigust ära võtta. Juhul kui asjakohane teave esitatakse hiljem, peaks elukohaliikmesriik võtma siseriiklike õigusnormidega ettenähtud korras asjakohaseid meetmeid tagamaks, et neil liidu kodanikel, kellelt on päritoluliikmesriigis kandideerimise õigus ära võetud, kuid kes kanti valimisregistrisse või kes on juba valituks osutunud, ei lubata vastavalt kas valituks osutuda või oma mandaati täita.
(8)
Kuna kandideerimistaotluste vastuvõetavuse menetlus liikmesriigis sisaldab vältimatult rohkem haldustoiminguid teise liikmesriigi kodaniku kui asjaomase riigi kodanike puhul, peaks liikmesriikidel olema võimalik määrata liidu kodanikele kandideerimistaotluste esitamiseks tähtaeg, mis erineb oma riigi kodanikele määratud tähtajast. Tähtajad võivad olla erinevad üksnes niivõrd, kui see on vajalik ja proportsionaalne, et võtta päritoluliikmesriigilt saadud teavet õigeaegselt arvesse eesmärgiga lükata taotlus tagasi enne kandidaatide ülesseadmist. Sellise eraldi tähtaja kehtestamine ei tohiks mõjutada tähtaegu, mille jooksul teised liikmesriigid peavad täitma direktiivi 93/109/EÜ kohaseid teabe andmisega seonduvaid kohustusi.
(9)
Liikmesriikide ametiasutuste vahelise suhtlemise hõlbustamiseks peaksid liikmesriigid määrama ühe kontaktpunkti, mis vastutab kandidaate puudutava teabe andmise eest.
(10)
Nii oma päritoluliikmesriigi kui ka elukohaliikmesriigi valimisnimekirjadesse kantud kandidaatide tõhusamaks tuvastamiseks peaksid elukohaliikmesriigis kandideerimistaotlust esitavatelt liidu kodanikelt nõutavate andmete loetelud sisaldama nende sünniaega ja -kohta ning viimase elukoha aadressi nende päritoluliikmesriigis.
(11)
Kooskõlas liikmesriikide ja komisjoni 28. septembri 2011. aasta ühise poliitilise deklaratsiooniga selgitavate dokumentide kohta kohustuvad liikmesriigid põhjendatud juhtudel lisama ülevõtmismeetmeid käsitlevale teatele ühe või mitu dokumenti, milles selgitatakse seost direktiivi osade ja ülevõtvate siseriiklike õigusaktide vastavate osade vahel. Seadusandja leiab, et seoses käesoleva direktiiviga on kõnealuste dokumentide edastamine õigustatud.
(12)
Direktiivi 93/109/EÜ tuleks seepärast vastavalt muuta,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
Artikkel 1
Direktiivi 93/109/EÜ muudetakse järgmiselt.
1)
Artiklit 6 muudetakse järgmiselt:
a)
lõige 1 asendatakse järgmisega:
„1. Liidu kodanik, kes elab liikmesriigis, mille kodanik ta ei ole, ja kellelt tema elukoha- või päritoluliikmesriigi õiguse alusel on individuaalse kohtu- või haldusotsusega - tingimusel et viimast on võimalik kohtus vaidlustada - kandideerimisõigus ära võetud, ei saa kõnealust õigust kasutada elukohaliikmesriigis Euroopa Parlamendi valimistel.”;
b)
lõige 2 asendatakse järgmisega:
„2. Elukohaliikmesriik kontrollib, kas liidu kodanikelt, kes on avaldanud soovi kasutada seal oma kandideerimisõigust, ei ole kõnealust õigust päritoluliikmesriigis ära võetud mõne individuaalse kohtu- või haldusotsusega, tingimusel et viimast on võimalik kohtus vaidlustada.”;
c)
lisatakse järgmised lõiked:
„3. Käesoleva artikli lõike 2 rakendamiseks teavitab elukohaliikmesriik päritoluliikmesriiki artikli 10 lõikes 1 osutatud avaldusest. Sel eesmärgil antakse päritoluliikmesriigist asjakohane kättesaadav teave mis tahes sobival viisil viie tööpäeva jooksul alates asjaomase teatise kättesaamisest või võimaluse korral lühema tähtaja jooksul, kui elukohaliikmesriik seda taotleb. Niisugune teave võib sisaldada üksnes üksikasju, mis on tingimata vajalikud käesoleva artikli rakendamiseks ja mida võib kasutada ainult sellel eesmärgil.
Kui elukohaliikmesriik tähtaja jooksul teavet ei saa, siis tuleb asjaomane kandidaat sellest olenemata kandidaadina registreerida.
4. Kui antud teave lükkab avalduse sisu ümber, võtab elukohaliikmesriik olenemata sellest, kas ta saab kõnealuse teabe tähtaja jooksul või hiljem, vastavalt oma siseriiklikele õigusnormidele asjakohased meetmed, et mitte lubada kõnealusel isikul kandideerida või, kui see pole võimalik, siis mitte lubada asjaomasel isikul kas valituks osutuda või oma mandaati täita.
5. Liikmesriigid määravad ühe kontaktpunkti, et vastu võtta ja edastada lõike 3 kohaldamiseks vajalikku teavet. Nad edastavad komisjonile selle kontaktpunkti nime ja kontaktandmed ning samuti mis tahes teabe, mis puudutab nende andmete ajakohastamist või neis tehtavaid muudatusi. Komisjon peab kontaktpunktide nimekirja ja teeb selle liikmesriikidele kättesaadavaks.”
2)
Artiklit 10 muudetakse järgmiselt:
a)
lõike 1 punkt a asendatakse järgmisega:
„a)
tema kodakondsus, sünniaeg ja -koht, viimase elukoha aadress päritoluliikmesriigis ja aadress elukohaliikmesriigi valimispiirkonnas;”;
b)
lõikesse 1 lisatakse järgmine punkt:
„d)
et temalt ei ole päritoluliikmesriigis kandideerimisõigust ära võetud mõne individuaalse kohtu- või haldusotsusega, tingimusel et viimast on võimalik kohtus vaidlustada.”;
c)
lõige 2 jäetakse välja.
Artikkel 2
1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 28. jaanuariks 2014. Nad teatavad nendest viivitamata komisjonile.
Kui liikmesriigid need sätted vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastu võetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
Artikkel 3
Käesolev direktiiv jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Artikkel 4
Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.
Brüssel, 20. detsember 2012