РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 16 септември 2013 година
за компенсации съгласно наредбата за оборския тор C 45/98 (ex NN 75/98) прието от Белгия (Фландрия)
(нотифицирано под номер C(2013) 5818)
(само текстовете на нидерландски и френски език са автентични)
(2013/530/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като призова заинтересованите страни да представят своите коментари (1),
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
След получаването на жалба, че фламандското правителство е изплащало неправомерни помощи на земеделските производители по отношение на използването торове и оборски тор (наричани по-долу „мярката“), с писмо от 4 февруари 1998 г. службите на Европейската комисия поискаха от белгийските власти да представят информация относно прилагането на решението на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. относно компенсациите, предоставени на земеделските производители за изплащане на задълженията съгласно законодателството относно торовете (наричано по-долу „Наредба за оборския тор“).
(2)
Комисията получи тази информация в писмо от фламандския министър на околната среда и заетостта от 18 март 1998 г. и в писмо от Постоянното представителство на Белгия от 31 март 1998 година.
(3)
На 15 април 1998 г. се проведе среща между представителите на компетентните белгийски органи и службите на Европейската комисия.
(4)
С телекс от 10 юли 1998 г. Комисията поиска допълнителна информация от белгийските власти, на което те отговориха в писмо от 7 август 1998 г., заведено като получено на 10 август 1998 г.
(5)
Според информация, предоставена от белгийските власти, плащанията са извършени през 1996 г. Въпреки това Комисията не е информирана за мярката в съответствие с член 93, параграф 3 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 3 от ДФЕС). По тази причина досието е заведено в регистъра на помощите, за които не е постъпило уведомление, под номер NN 45/98. При все това, въпреки че схемата е била в сила през 1996 г. и 1997 г., Комисията отбеляза ангажимента на белгийските власти в писмото им от 7 август 1998 г. да не изплащат помощ за 1997 г., докато Комисията не вземе решение относно съвместимостта на помощта с общия пазар. Белгийските власти са информирали Комисията, че фламандското правителство възнамерява да включи тази схема за компенсация в фламандската програма за помощ съгласно Регламент (ЕИО) № 2078/92 (2).
(6)
С писмо от 21 януари 1999 г. Комисията уведоми Белгия, че е решила да започне процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС по отношение на мярката.
(7)
Решението на Комисията да започне процедурата е публикувано на 17 април 1999 г.в Официален вестник на Европейския съюз (3).
(8)
Комисията прикани заинтересованите страни да представят коментари относно мярката.
(9)
Комисията не получи коментари от заинтересованите страни.
(10)
Уведомленията относно други фламандски случаи с оборски тор (С12/1999, N105/1999, N311/99) бяха оттеглени от белгийските власти.
(11)
На 6 март 2012 г. Комисията получи жалба от земеделски производител във връзка с изплащане на компенсация за 1996 г. по силата на наредбата за оборския тор. На среща между представителите на белгийските (фламандските) власти и службите на Европейската комисия на 16 април 2012 г. Комисията поиска от белгийските власти да представят становища по жалбата.
(12)
Европейската комисия поиска допълнителна информация на 9 ноември 2012 г. Белгийските власти отговориха с писмо от 14 януари 2013 г.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
1. НАИМЕНОВАНИЕ
(13)
Компенсация съгласно наредбата за оборския тор.
2. БЮДЖЕТ
(14)
Общият бюджет на мярката за 1996 г. е бил 427 511 868 BEF (белгийски франка), разбити по следния начин:
а)
компенсация за намалените добиви
-
пасища 250 279 282 BEF
-
царевица 50 102 650 BEF
б)
компенсация за разходите за обезвреждане на оборски тор 65 486 397 BEF
в)
компенсация за разходите за съхранение на оборски тор 34 276 829 BEF
г)
компенсация за закупуване на допълнителни торове 27 366 710 BEF
(15)
Компенсация съгласно Наредбата за оборския тор беше изплатена за 1996 г.
(16)
В съответствие с Наредбата за оборския тор компенсацията се изплаща на земеделските производители, чието стопанство се намира изцяло или частично във водна зона или природна зона. Това се отнася до 7,502 от общо 40,673 предприятия с обработваема земя или добитък във Фландрия (18,5 %). По отношение на площта, от общо 649,223 хектара земя с обработваема земя или добитък 47,948 ha (7,5 %) попадат във водна зона, а 21,919 ha (3 %) - в природна зона.
(17)
Целта на схемата за помощ е да се даде възможност на земеделските производители със земя в екологично чувствителни области да се приспособят към по- строгите стандарти за торене и да се компенсират икономическите загуби, понесени от тези земеделски производители. Помощта е изчислена на базата на загубата на доходи, като се вземе предвид обичайната земеделска практика извън тези чувствителни зони. Според белгийските власти компенсацията бе необходима и с цел да се избегнат социални вълнения.
(18)
Помощи се отпускат с цел компенсиране на земеделските производители в тези чувствителни зони по отношение на:
а)
спада в производството в резултат на по-малкото използване на тор и оборски тор
б)
допълнителните разходи за обезвреждане на оборски тор,
в)
допълнителните разходи за съхранение на оборски тор,
г)
допълнителното закупуване на изкуствени торове.
(19)
Според информацията, представена от белгийските власти, плащанията, предоставени на земеделските производители за компенсиране на задължения по силата на законодателството относно торовете, се основават на четири законодателни текста:
а)
Решение на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. относно компенсацията, платима на земеделските производители за задълженията съгласно законодателството относно торовете,
б)
Решение на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. за определяне на компенсациите за 1996 и 1997 г. съгласно член 15, параграф 9 от Наредбата от 23 януари 1991 г. за защита на околната среда от замърсяване с оборски тор,
в)
Решение на фламандското правителство от 19 март 1996 година за определяне на правила за допълнителни задължения по отношение на обезвреждането, както и за помощ в случай на допълнителни излишъци от оборски тор в райони, където се прилагат по-строги стандарти за разпръскване на оборски тор,
г)
Решение на фламандското правителство от 15 юли 1997 г. за изменение на Решение на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. за определяне на компенсациите за 1996 и 1997 г. съгласно член 15, параграф 9 от наредбата от 23 януари 1991 г. за опазване на околната среда от замърсяване с оборски тор.
(20)
Комисията не е информирана за нито един от законодателните текстове съгласно изискванията на член 93 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 3 от ДФЕС).
(21)
Според белгийските власти политиката за оборския тор във Фландрия се основава на Наредбата от 20 декември 1995 г. за изменение на Наредбата от 23 януари 1991 г. за защита на околната среда от замърсяването с торове. Посочената наредба има за цел да намали екологичните проблеми, причинени от обогатяването на повърхностните и подпочвените води и от излужването на фосфати и нитрати в почвата, с риск за проникване в подпочвените и повърхностните води. Според доклада за околната среда и природата във Фландрия селското стопанство е източник на 56 % от нетното количество азот и фосфат в околната среда. Освобождаването на амоняк от помещенията за отглеждане на животните и разпръскването на течния тор представляват 21 % от замърсяващите емисии във Фландрия.
(22)
Наредбата за оборския тор поставя цели във връзка с постигането и/или поддържането на необходимите стандарти за качество на почвите, на водите (повърхностни и подпочвени) и на въздуха. В нея се предвижда постепенното затягане на ограниченията за използване на оборски тор. По този начин тя дава възможност за корекции по време на преходен период. Стандартите, регулиращи използването на торове, трябва да се затягат постепенно, с изключение на особено уязвимите райони, а именно водните зони и природните зони, в които по-строгите правила влизат в сила незабавно.
(23)
В наредбата се предвижда и замразяване на производството на оборски тор и на броя глави добитък във Фландрия на нивото от 1992 г. За тази цел се въвежда политика за местно разрешително. В същото време при подновяване на разрешителните за големи предприятия обхватът им ще бъде намален с до 25 %. На животновъдния сектор беше даден срок (до 2002 г.) да намери начини за намаляване на излишъците от оборски тор и тяхното въздействие.
(24)
На 1 януари 1996 г. влязоха в сила незабавно по-строги ограничения в следните области:
а)
водосборни и защитени зони;
б)
природни зони, природни резервати, гори;
в)
области по директивата за птиците;
г)
долини и ценни от екологична гледна точка участъци от обработваема земя;
д)
чувствителни към нитрати площи;
е)
замърсени с фосфати площи.
(25)
Според белгийските власти при определянето на тези чувствителни области са взети предвид изискванията на Директива 91/676/ЕИО на Съвета за опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници (4) и Директива 79/409/ЕИО на Съвета относно опазването на дивите птици (5).
(26)
В съответствие с Наредбата за оборския тор, считано от 1 януари 1996 г. до 31 декември 1998 г. се прилагаха следните общи ограничения за използването на торове и оборски тор в цяла Фландрия, с изключение на водните зони и природните зони. Тези ограничения са изразени в kg за фосфорен пентаоксид, в kg за количеството азот от изкуствени торове и в kg за общото количество разрешен азот на годишна база, както е показано в таблицата по-долу.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Общо количество азот
Пасища
170
250
450
Царевица
160 (1996 г.)
155 (1997 г.)
150 (1998 г.)
200
325
Култури, изискващи малко количество азот (6)
125
125
170
Други култури
150
225
325
(27)
Белгийските власти също така публикуваха следните ограничения като ориентир за целите, които искат да постигнат от 2003 г. нататък.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Азот от оборски тор и други торове
Общо количество азот
Пасища
125
250
250
450
Царевица
100
130
225
275
Култури, изискващи малко количество азот (7)
100
70
125
125
Други култури
100
150
200
275
(28)
В допълнение към тези количествени ограничения е забранено разпръскването на оборски тор или други органични торове на обикновена земеделска земя през следните периоди: от 21 септември до 21 януари, всяка неделя и всеки официален празник, всички съботи, освен тези между 1 февруари и 15 май, нощем (между 10 вечерта и 7 сутринта), както и когато почвата е наводнена, замръзнала или покрита със сняг.
(29)
По-строги стандарти се прилагат във водните зони, с оглед производството на питейна вода или поради това, че те са особено чувствителни към излужването на азот. Терминът „водна зона“ означава:
а)
водосборни басейни и защитени зони от тип II и III за подпочвени води, определени съгласно Наредбата от 24 януари 1984 г. относно установяване на мерки за управлението на подпочвените води,
б)
чувствителни области, посочени от фламандското правителство като изискващи по-строги стандарти, в рамките на субхидрографски резервоари с повърхностни води, предназначени за производство на питейна вода, определени в съответствие със Закона от 26 март 1971 г. за опазването на повърхностните води от замърсяване,
в)
области, посочени от фламандското правителство като такива с почви, чувствителни към нитрати, за които се изискват по-строги стандарти, и определени съгласно Наредбата от 24 януари 1984 г. относно установяване на мерки за управлението на подпочвените води.
(30)
Следната таблица показва стандартите, регулиращи употребата на оборски тор, приложими за водните зони, считано от 1 януари 1996 г. Тези правила се основават на стандартите за добив на посочените групи култури, както и на екологично приемливите загуби за тези зони. Количествата са изразени в kg за фосфорен пентаоксид и kg за азот на хектар годишно.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Азот от оборски тор и други торове
Общо количество азот
Пасища
120
200
200
350
Царевица
100
150
170
275
Култури, изискващи малко количество азот
80
70
125
125
Други култури
100
150
170
275
(31)
Във водните зони разпръскването на оборски тор е забранено между 1 септември и 21 януари включително, с изключение на зони А и Б във водосборните зони на повърхностни води, при които срокът на забраната се удължава до 15 февруари включително.
(32)
Терминът „природна зона“ означава:
а)
долини и ценни от екологична гледна точка участъци от обработваема земя, посочени на картите за развитие на селските райони, съдържащи се в Закона от 29 март 1962 г. за организиране на националното и градското планиране,
б)
специални защитени зони, определени с Решение на фламандското правителство от 17 октомври 1988 г.,
в)
определени местообитания и прилежащите към тях буферни зони,
г)
горски райони, природни зони, зони за развитие на природата или природни резервати, посочени в картите за развитие на селските райони, съдържащи се в Закона от 29 март 1962 г. за организиране на националното и градското планиране, с преходна мярка, приложима до 31 декември 1997 г.
(33)
Таблицата по-долу показва стандартите за използването на оборски тор, приложими от 1 януари 1996 г. по отношение на природните зони. Тези правила се основават на стандартите за добив на посочените групи култури, както и на екологично приемливите загуби за тези зони. Количествата са изразени в kg фосфорен пентаоксид и kg азот на хектар годишно.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Общо количество азот
Пасища
120
200
400
Царевица
100
150
275
Култури, изискващи малко количество азот
80
70
125
Други култури
100
150
275
(34)
В природните зони разпръскването на оборски тор се забранява между 1 септември и 21 януари включително, като в пасищните райони, които са от значение за опазването на птиците, наторяването също може да бъде забранено между 1 април и 30 юни. Освен това от 1 януари 1998 г. в гори, природни зони, зони за развитие на природата или природни резервати се забранява прилагането на торове от всякакъв вид с изключение на фекалии от пасящ добитък с максимално допустима гъстота от 2 животински единици на 1 ha, измерени през годината. Семейните стопанства могат да бъдат временно освободени от тази забрана.
(35)
Съгласно Наредбата за оборския тор компенсацията се изплаща автоматично само по отношение на пасища и царевица. За другите култури се приема, че намалените нива на използване на торове няма да доведат до намаляване на продукцията. И в този втори случай обаче земеделският производител може да получи компенсация, ако може да представи доказателства за загуби.
(36)
Компенсацията за изменението на добива от пасища е изчислена въз основа на разликата между разрешения стандарт за торове в областите извън чувствителните зони и разрешените стандарти в чувствителните зони, като се прави разлика между площи, разположени във водните зони, и тези, които се намират в природните зони. Целта на помощта е да се компенсират загубите на добив и на рентабилност, свързани с намаленото използване на тор.
(37)
Отправната точка за изчисляването на помощта са средните полубрутни печалби (ПБП) в BEF/ha за последните три години, предшестващи отпускането на компенсация, съгласно Кодекса за подоходното облагане. Прави се разграничение между площ, която се използва за отглеждане на млекодайни животни, и други пасища. За целите на изчисляване на ПБП Фландрия е разделена на 13 области в зависимост от агрономическите характеристики на съответните площи.
(38)
При пасищата за млекодайни животни най-високата ПБП е в Antwerp Kempenland (55 700 BEF/ha), като най-ниската е в областта Dunes (33 167 BEF/ha), а средната стойност за Фландрия като цяло е 44 160 BEF/ha. При пасищата, различни от тези за млекодайни животни, най-високата ПБП е в пясъчно-глинестия район на Западна Фландрия (36 100 BEF/ha), най-ниската е в областта Dunes (24 633 BEF/ha), а средната стойност за Фландрия като цяло е 31 941 BEF/ha.
(39)
При водните зони компенсацията се основава на факта, че максимално допустимият размер на използване на азот е определен на 350 kg/ha в сравнение с 450 kg/ha при нормални зони. Това отговаря на намаление в размер на 22 %. По закона за намаляващата възвращаемост белгийските власти изчисляват, че това ще доведе до намаляване на добивите с 15 %. Въпреки това въздействието върху рентабилността на стопанството ще бъде по-голямо. След приспадане на постоянните разходи белгийските власти изчисляват, че средната ПБП възлиза на 40 % от общия добив. По този начин спадът на добива с 15 % ще доведе до 37,5 % намаление на ПБП (15 % × 100/40). Съответно основата на изплащането на компенсация за спадналия добив в засегнатата област е ПБП × 37,5 %. Същевременно земеделските производители във водните зони са длъжни да използват 50 kg/ha по-малко изкуствени торове. Така спестените средства възлизат на 800 BEF (50 kg азот × 16 BEF/kg). Следователно тази сума се приспада от дължимата помощ.
(40)
По отношение на природните зони компенсацията се основава на същите принципи. В природната зона максимално допустимото количество на използвания азот е 400 kg/ha в сравнение с 450 kg/ha за нормалните зони, което съответства на намаление в размер на 11 %. Белгийските власти изчисляват, че това ще доведе до спад на добива със 7 %. Спадът на добива със 7 % ще доведе до намаление на ПБП с 17,5 % (7 % × 100/40). Съответно основата на изплащането на компенсация за спад на добива в природните зони е ПБП × 17,5 %. Освен това същото намаление на помощта с 800 BEF (вж. по-горе съображение 39) се прилага и по отношение на икономиите от намаленото използване на торове.
(41)
Таблицата по-долу обобщава най-високите, най-ниските и средните стойности на помощта за изплащане.
Пасища за млекодайни животни
ПБП
Стойност на помощта, водни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0001.xml.jpg
Стойност на помощта, природни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0002.xml.jpg
Antwerp Kempenland
55 700
20 088
8 948
Dunes
33 167
11 638
5 004
Средна стойност
44 160
15 760
9 928
Други пасища
ПБП
Стойност на помощта, водни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0003.xml.jpg
Стойност на помощта, природни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0004.xml.jpg
West Flanders пясъчно-глинест район
36 100
12 738
5 518
Dunes
24 633
8 437
3 511
Средна стойност
31 941
11 177
4 789
(42)
Белгийските власти подчертаха, че това са максималните стойности на помощта на хектар. Общата площ на пасищата, допустима за компенсация, е 31 003 ha, от които 17 468 ha са във водните зони, а 13 535 ha - в природните зони. Максималната теоретична компенсация, която може да е била платена, възлиза на 202 822 411 BEF във водните зони и 65 900 155 BEF в природните зони. Въпреки това поради по-ниския размер на помощите за пасища, които не са предназначени за млекодайни животни, реалната компенсация, предоставена за пасища, е 250 275 012 BEF годишно, от които 186 505 640 във водни зони и 63 769 372 BEF в природни зони. Според белгийските власти тази разлика между максималния теоретичен размер на помощите и размера на действително изплатената помощ се дължи на редица фактори, по-специално на факта, че компенсацията е била изплатена единствено по отношение на пасища, които още през 1994 г. са използвани като пасища от едно и също стопанство.
(43)
Предоставя се фиксирана помощ за загуба на продукция в размер на 3 600 BEF/ha за царевица, при условие че тази царевица все още се отглежда в същия парцел, а не е засята на предишни пасища, които са били разорани. Тази помощ се основава на изчисленията, че средната продукция от царевица в сух материал е 14 500 kg/ha, а средната загуба на добив в резултат на по-строгите стандарти е 900 kg/ha. Въз основа на предвижданите разходи в размер на 4 BEF/kg сух материал това води до загуба на доход в размер на 3 600 BEF.
(44)
Освен това земеделските производители биват насърчавани да засяват трева след царевицата, като по този начин се намалява оттока на нитрати от почвата и излужването на нитрати. Поради това е била предоставена допълнителна помощ в размер на BEF 3 600/ha. Според белгийските власти тази помощ обхваща само разходите за семена за трева.
(45)
Помощ се предоставя на стопанства във водни и природни зони, за да покрие допълнителните разходи за обезвреждане на излишъците от оборски тор, които са в резултат от по-ниските ограничения за разпръскването на оборски тор.
(46)
Помощ се предоставя, ако едно стопанство има допълнителни излишъци от оборски тор, които са натрупани в резултат на по-строгите стандарти по отношение на разпръскването на оборски тор. За изчисляване на помощта се прави разлика между:
а)
семейни животновъдни стопанства и други животновъдни стопанства, които не са придобили допълнителна обработваема земя между 1993 г. и 1996 г.; в изчислението на възможностите за обезвреждане на оборски тор се взема предвид площта на обработваемата земя според регистъра за 1996 г.;
б)
животновъдни стопанства, различни от семейните, които са придобили допълнителна земя между 1993 г. и 1996 г.; площта, която се взема предвид при определяне на възможностите за обезвреждане на оборски тор, се основава на обработваемата земя, регистрирана през 1994 г. (ситуация в стопанството през 1993 г.).
(47)
За целите на изчисляването на помощта се използва среднопретеглена стойност въз основа на изчисляване на броя на животните от всеки вид (говеда, свине, домашни птици, други) във Фландрия, както и типичния минерален състав на оборския тор от всеки вид по отношение на съдържанието на минерали.
(48)
На тази основа е изчислено, че всеки тон оборски тор съдържа 6,6 kg азот и 4,2 kg дифорсфорен пентаоксид.
(49)
Помощите се изплащат за единица минерал (на килограм дифосфорен пентаоксид (P2O5) и на килограм азот (N)), които отговарят на изискванията за компенсация. Местонахождението на стопанството определя размера на плащането. Размерът на помощта за изплащане е:
а)
13 BEF/единица: за стопанства в „бяла“ община с преразгледана продукция под 75 kg фосфорен пентаоксид/ha,
б)
20 BEF/единица: за стопанства в „сива“ община с преразгледана продукция между 75 и 125 kg фосфорен пентаоксид/ha,
в)
27 BEF/единица: за едно стопанство в община с преразгледана продукция над 125 kg фосфорен пентаоксид/ha,
(50)
Сумите на помощта са по-високи за общините с по-висока преразгледана продукция, тъй като оборският тор трябва да бъде транспортиран на по-дълги разстояния.
(51)
В допълнение се изплаща и помощ за компенсиране на земеделските производители, които вече не могат да се възползват от договорните споразумения със съседни стопанства за разпръскване на излишния оборски тор в тези стопанства. За да отговаря на условията, стопанството трябва да е сключило споразумение през 1995 г. за прехвърляне на излишния оборски тор с ползвател на площи в област, в която се прилагат по-строги стандарти, и трябва да е установено в община с преразгледана продукция над 100 kg фосфорен пентаоксид/ha. Компенсация се изплаща за единица минерал, т.е. за намалението на количеството фосфорен пентаоксид и азот в килограми, прехвърлено към тези ползватели. Максималното количество, допустимо за компенсация, е разликата във възможностите за обезвреждане между нормалните стандарти за разпръскване на оборски тор и тези, които се прилагат в райони, които са предмет на по-строги разпоредби. Местонахождението на стопанството определя размера на плащането, което е:
а)
27 BEF/единица: за едно стопанство в община с преразгледана продукция над 125 kg фосфорен пентаоксид/ha,
б)
20 BEF/единица за всички други стопанства.
(52)
Семейни животновъдни стопанства с излишъци от оборски тор, разположени в парцели в субхидрографския водосборен басейн в Kluizen или в чувствителни към нитрати площи по бреговете на река Maas, могат да се възползват от задължението на банката за оборски тор да приема допълнителни излишъци от оборски тор, генерирани в резултат на по-строгите стандарти за разпръскване на оборски тор. В този случай компенсацията за обезвреждане и съхранение на оборски тор е намалена пропорционално на количеството минерали, за което банката за оборски тор е предоставила помощ.
(53)
Тъй като разпръскването на оборски тор във водните зони и природните зони е забранено от 1 септември, за разлика от 21 септември в другите зони, някои земеделски производители са срещнали трудности, защото в много стопанства торът се разпръсква след събирането на реколтата, а някои реколти се събират след (годишната) начална дата на забраната. Във водните и природните зони това вече не беше възможно. Белгийските органи преценяват, че вследствие на това тези предприятия ще имат нужда от допълнителни складови съоръжения за оборски тор за период от три месеца.
(54)
Разликата в стандартите, регулиращи разпръскването на животински тор между обикновените зони и водните и природните зони, се равнява на около 50 kg фосфорен пентаоксид/ha. Тъй като един тон оборски тор съдържа средно 5,2 kg фосфорен пентаоксид, 50 kg фосфорен пентаоксид/ha съответстват приблизително на 10 тона складов капацитет на хектар.
(55)
Въз основа на приблизителната оценка, че разходите за изграждане на 500 m3 складови съоръжения възлизат на 1 263 120 BEF, белгийските власти смятат, че осигуряването на необходимия складов капацитет изисква инвестиция от около 2 500 BEF на тон складов капацитет, която ще се изплаща за период от 20 години, и следователно се равнява на 125 BEF/t тодишно. Следователно на земеделските производители на оборски тор с обработваема земя в области, в които се прилагат по-строги стандарти за разпръскването на тор, се дължи компенсация в размер на 1 250 BEF/ha.
(56)
Земеделските производители, които през 1996 г. са получили тази компенсация за съхранение на тор съгласно Наредбата за оборския тор, не могат през същата година да получат субсидии за покриване на лихви или капиталови премии за изграждане на съоръжения за съхранение на оборски тор от фламандския селскостопански инвестиционен фонд (VLF).
(57)
Тъй като земеделските производители с площи, намиращи се във водни зони, не могат изцяло да постигнат разрешеното количество азот на хектар с използване на оборски тор, белгийските власти предвиждат, че земеделските производители в тези области ще се стремят да поддържат производствените равнища чрез прилагане на допълнителни изкуствени торове, особено по отношение на „други култури“ и царевица.
(58)
Приема се, че тези стопанства ще използват допълнително 60 kg азот/ha на стойност 16 BEF/kg. Помощта за изплащане възлиза следователно на 960 BEF (60 × 16), което се закръгля на фиксирана сума в размер на 1 000 BEF/ha.
(59)
Земеделските производители с обработваеми земи през 1994 г., разположени във водни и природни зони, могат да кандидатстват за компенсация за площи в тези области в банката за оборски тор, която отговаря за администрирането на схемата. Те се задължават да посочват своята обработваема земя на картите и плановете, парцел по парцел, както и план за реколтата за 1994 г. и за годината на кандидатстване. Ако обработваемата земя се намира в няколко области или зони, компенсацията се изчислява на базата на най-строгите стандарти относно прилагането на оборски тор и разпръскването му. Банката за тор разглежда заявленията и информира засегнатите страни каква компенсация ще бъде изплатена, използвайки цялата налична информация. Компенсация не се изплаща, ако размерът ѝ възлиза на по-малко от 1 000 BEF. Кандидатите имат право на обжалване пред фламандския министър на околната среда, който е длъжен да вземе решение в срок от шест месеца, като в противен случай жалбата се счита за допустима.
(60)
Банката за оборски тор, полицейски служители и служителите от отдела за инспектиране на околната среда от органа за управление на околната среда, природата, земята и водата, както и други служители имат право да извършават проверки дали земеделските производители изпълняват задълженията си по Наредбата за оборския тор. В случай на открити нарушения от земеделските производители може да бъде изискано да върнат помощта. Не могат да се предоставят помощи по Наредбата за оборския тор за земи, оставени под угар.
III. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(61)
Гореописаните мерки представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Компенсацията се предоставя с държавни средства и се изплаща на определени категории земеделски производители, т.е. тези, които са разположени във водни зони или природни зони. Тази помощ нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и засяга търговията между държавите членки, тъй като по този начин се подобрява конкурентната позиция на земеделските производители, които получават компенсация, в сравнение със земеделските производители в други части на Белгия или в други държави членки, които не получават помощ. Освен това, доколкото продуктите, произведени от тези производители, са предмет на търговия в рамките на ЕС, изглежда вероятно мерките да окажат влияние върху търговията между държавите членки.
(62)
В писмените си коментари белгийските власти подчертават значението на екологичните цели на схемата за помощ, като в този контекст се позовават на разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 2078/92 на Съвета от 30 юни 1992 г. относно методите на земеделско производство, съвместими с изискванията за опазване на околната среда и поддържане на природата (наричан по-нататък Регламент (ЕИО) № 2078/92) (8) и на Насоките на Общността относно държавната помощ за защита на околната среда (9). Точка 2.1 от Насоките относно държавната помощ за защита на околната среда гласи, че в селскостопанския сектор тези насоки не се прилагат в областта, обхваната от приложното поле на Регламент (ЕИО) № 2078/92. Поради това е целесъобразно да се започне от разглеждане на прилагането на Регламент (ЕИО) № 2078/92 по отношение на въпросните мерки.
(63)
Белгийските власти обясняват, че компенсацията на земеделските производители, предоставена като част от мярката за природни зони и водни зони, следва да бъде считана за изпълнение на разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 2078/92.
(64)
В Регламент (ЕИО) № 2078/92 се установява общностната схема за помощ, която има за цел да се насърчи, въз основа на поети от земеделските производители задължения, inter alia, доброволното използване на земеделски практики, които намаляват замърсяването, причинено от селското стопанство (член 2, параграф 1). Държавите членки определят условията за отпускане на помощ и размера на помощта, която следва да се изплаща, въз основа на поетото бенефициера задължение и на загубата на доходи, както и необходимостта от осигуряване на стимул съгласно член 5, параграф 1, букви а) и б). Освен това, в съответствие с определените от Комисията условия Общността може да участва в някои премии, предоставени от държавите членки с цел компенсиране на загубите на доходи в резултат на задължителното прилагане на ограниченията, посочени в член 2, в контекста на мерките, прилагани в тези държави членки в съответствие с дадени разпоредби на Общността (член 4, параграф 5 от Регламент (ЕИО) № 2078/92).
(65)
Освен това, в съответствие с член 10, параграф 1 държавите членки имат възможност да въведат национално финансирани схеми за допълнителни мерки, при които условията за отпускане на помощ се различават от изискванията на регламента или количествата надвишават определените в него граници. Тези схеми трябва да са в съответствие с целите на регламента и с правилата за държавна помощ.
(66)
Разглежданата схема не е предназначена за предоставяне на компенсация за загуби, свързани с изпълнението на доброволно поети от земеделските производители задължения. Също така помощите не включват съфинансиране от Общността на компенсации в рамките на мерки, предприети от Белгия, при определени от Комисията условия. Вместо това схемата се състои от (изключително) национално финансиране на компенсации за загуби, произтичащи от спазването на задължения съгласно националното законодателство относно торовете.
(67)
Поради тази причина помощта не попада в обхвата на приложение на регламента и трябва да бъде разгледана в съответствие с приложимите правила за държавна помощ.
IV. ПРИЛАГАНЕ НА НАСОКИТЕ НА ОБЩНОСТТА ОТНОСНО ДЪРЖАВНАТА ПОМОЩ ЗА ЗАЩИТА НА ОКОЛНАТА СРЕДА
(68)
Необходимо е да се проучи дали мярката може да бъде счетена за съвместима с Насоките от 1994 г., установени от Комисията по отношение на държавната помощ за защита на околната среда (10) (наричани по-долу „Насоките“), които са били приложими към момента на мярката (11).
(69)
В този контекст е необходимо да се отбележи, че мерките за помощ за компенсиране на намаления добив от пасища или от царевица, помощите за обезвреждане на излишъците от оборски тор, както и компенсацията за допълнителните разходи за използване на изкуствени торове представляват оперативна помощ. В отговор на запитване от страна на службите на Комисията белгийските власти обясниха, че макар разходите за съхранение на оборски тор да са сравними с разходите за инвестиции в допълнителни складови съоръжения за оборски тор, всъщност те не са пряко свързани с действителни инвестиции. В светлината на тези пояснения Комисията смята, че и тази мярка следва да се счита за оперативна помощ.
(70)
Като цяло Комисията счита, че е малко вероятно изплащането на оперативни помощи за селскостопанския сектор да осигури траен принос за развитието на сектора, а може да доведе до нарушаване на условията на конкуренция, което ощетява земеделските производители, които не получават такива помощи. Поради това Комисията възприема строг подход към оценяването на тези помощи.
(71)
Плащането на оперативна помощ за мерки за защита на околната среда е разгледано в точка 3.4 от Насоките. Тя гласи:
„В съответствие с дългогодишната си политика Комисията обикновено не одобрява оперативна помощ, която покрива разходи на предприятията, произтичащи от замърсяване или вредно въздействие, които те причиняват. Въпреки това Комисията може да направи изключение от този принцип в някои точно определени случаи. Досега тя е правила такива изключения в областта на управлението на отпадъците и освобождаването от екологични данъци. Комисията ще продължи да оценява такива случаи поотделно и в светлината на строгите критерии, които е изготвила за горепосочените области. А именно, че помощта трябва да компенсира само допълнителни производствени разходи в сравнение с традиционните разходи и по принцип следва да бъде временна и постепенно намаляваща, така че да се създаде стимул за намаляване на замърсяването или за по-бързо въвеждане на по-ефективно използване на ресурсите. Освен това помощта не трябва да противоречи на други разпоредби на Договора за ЕО, и по-специално тези, които се отнасят до свободното движение на стоки и услуги.
В областта на управлението на отпадъците публичното финансиране на допълнителните разходи за разделно събиране, оползотворяване и третиране на битови отпадъци в полза на предприятията, както и на потребителите, могат да включват държавни помощи, но в този случай може да бъде разрешено, при условие че предприятията се таксуват пропорционално на ползването на системата от тях, или на количеството отпадъци, генерирани от тях. Помощта за събиране, оползотворяване и третиране на промишлени и селскостопански отпадъци ще се разглежда поотделно за всеки случай.
Временно освобождаване от нови екологични данъци може да бъде разрешено, ако е необходимо за компенсиране на загуба на конкурентоспособност, особено на международно равнище. Допълнителен фактор, който следва да се вземе предвид, са необходимите съответни действия на предприятията за намаляване на замърсяването. Тази разпоредба се прилага и по отношение на данъчните облекчения, въведени съгласно законодателството на ЕО, за които държавите членки имат свобода на действие по отношение на облекчението или неговия размер.“
(72)
По отношение на помощите за съхранение и обезвреждане на излишъците от оборски тор Комисията счита, че излишъкът от тор може да се разглежда като форма на селскостопански отпадъци. В съответствие с цитираните по-горе Насоки помощта за обезвреждане на такива отпадъци се разглежда поотделно за всеки конкретен случай, съобразно критериите, посочени в точка 3.4 от Насоките.
(73)
Комисията отбелязва, че настоящата мярка е била временна, тъй като тя се е прилагала само за 1996 г. и 1997 г. Освен това Комисията отбелязва, че белгийските власти не са уведомили за продължаването на преките плащания на помощи за съхранение или обезвреждане на оборски тор, въпреки че договореностите за събиране на тор от някои земеделски производители от банката за оборски тор остават непроменени.
(74)
Комисията също така трябва да отчете факта, че мерките за помощ не са постепенно намаляващи, тъй като през двете въпросни години е предоставен един и същ размер на помощта (вж. съображения 38-40, 49-51)
(75)
Освен това въз основа на информацията, предоставена от белгийските власти, изглежда, че мярката има за цел да компенсира изцяло разходите за съхранение и обезвреждане на излишъците от оборски тор в резултат на ограниченията, наложени в чувствителните зони. Така земеделските производители ще бъдат освободени от таксите за обезвреждане на отпадъци. Също така изглежда, че няма изискване земеделските производители в чувствителните зони да предприемат мерки за намаляване на продукцията на оборски тор. Следователно не е налице насрещно участие от страна на земеделските производители за получаването на помощта, което означава, че те са компенсирани за изпълняването на по-строгите стандарти за използване на оборски тор, приложими за чувствителните зони. Следователно мярката не създава стимул за намаляване на производството на оборски тор.
(76)
Поради тези причини Комисията счита, че мерките не са в съответствие с Насоките, нито с целите на Регламент (ЕИО) № 2078/92. Поради това Комисията счита, че те не са съвместими с вътрешния пазар.
(77)
По отношение на помощите за компенсиране на земеделските производители за загубите на продукция, произтичащи от ограниченията върху използването на оборски тор, включително помощта за компенсиране на допълнителните разходи за изкуствени торове, Комисията отбелязва, че помощите за загуба на продукция не са изрично посочени в Насоките. Независимо от това, доколкото ограниченията относно използването на оборски тор водят до спад на добива, те вероятно ще увеличат производствените разходи на земеделските производители за останалите култури. В съответствие с принципите, изложени в горепосочените Насоки, изглежда, че тези помощи могат да бъдат обосновани, само ако са изпълнени следните условия (12):
а)
Помощта следва да бъде временна и по принцип постепенно намаляваща, така че да се даде стимул за намаляване на замърсяването или за по-бързо въвеждане на по-ефективно използване на ресурсите;
б)
Помощта трябва да компенсира само допълнителни производствени разходи в сравнение с традиционните методи;
в)
Помощта не трябва да е в противоречие с други разпоредби на Договора за ЕО.
В допълнение от член 10 от Регламент (ЕИО) № 2078/92 следва, че помощта, предоставяна извън приложното поле на регламента, но с цел да се постигне едно от ограниченията, посочени в член 2, трябва да е в съответствие с целите на регламента.
(78)
Тъй като помощта се приложи само за период от две години, изглежда, че е временна. В подадената информация от 14 януари 2013 г. белгийските власти потвърдиха, че мерките са били прекратени през 1998 г.
(79)
Въпреки това за времето на прилагането на мярката помощта не е била постепенно намаляваща (вж. съображения 38-40, 49-51), което съответно не е създало стимул за по-бързо въвеждане на по-ефективно използване на ресурсите.
(80)
Както е отбелязано по-горе, компенсацията за загуба на продукция от пасища се изчислява на базата на общото използване на торове, разрешено в нечувствителните зони, а именно 450 kg азот/ha за пасища и 325 kg азот/ha царевица. Според белгийските власти тези изчисления базират на научни данни, за да се гарантира, че концентрацията на нитрати в подпочвените и повърхностните води не надвишава 50 mg NO3-N/l или 11,3 mg NO3-N/l, като се отчита средна допустима загуба в размер на 70 kg NO3-N/l на хектар годишно. Тяхната цел е да съчетаят оптимално производство с минимално излужване. Стойностите за природните и водните зони са изчислени по същия начин, като се взе предвид фактът, че те са по-чувствителни към нитрати от другите зони.
(81)
В писмото си от 7 август 1998 г. белгийските власти обясниха, че е взето решение изчислението на компенсацията за разликата в стандарта да се основава на общото количество азот, което може да се прилага по закон, включително азота от изкуствени торове и азота от животински тор. Според белгийските власти беше използван именно този подход, защото беше счетено за необходимо да се осигури равно третиране на земеделските производители от един регион, така че земеделските производители, чиито площи се намират в области, обхванати от по-строги местни стандарти, да не са ощетени в сравнение със земеделските производители, чиито площи не са засегнати от такива стандарти. Ако стандартите бяха еднакви за всички земеделски производители във всички области, това конкурентно предимство ще бъде премахнато и няма да има нужда от плащане на компенсация. При това положение, ако земеделските производители се постараят да надхвърлят основния стандарт за качество на околната креда, възможно е компенсацията да се изчисли въз основа на разликата между постигнатото и стандарта за качество.
(82)
Въз основа на този принцип на равенство в рамките на един и същи регион, белгийските власти са счели, че приложимите правила не представляват свръхкомпенсация на земеделските производители и/или компенсация за преустановяване на селскостопански практики, които са в противоречие с правилата на ЕС. Според техния аргумент конкурентните недостатъци или предимства в рамките на един и същи селскостопански регион ще бъдат по-силно изразени в рамките на този регион, отколкото в ЕС като цяло. Ето защо в рамките на Фландрия всички загуби, понесени от земеделските производители, чиито стопанства се намират в области с по-строги местни стандарти, са били компенсирани (действително понесената загуба на добива).
(83)
Освен това белгийските власти посочиха, че през 1996 г. и 1997 г. фламандският регион вече е налагал по-строги местни стандарти, докато с директивата за нитратите това стана задължително едва от 20 декември 1998 г. В чувствителните водни зони е наложено ограничение за пасищата в размер на 200 kg азот/ha, а за царевица и други култури ограничението е било 170 kg азот/ha. Според белгийските власти разрешеното количество животински тор от 1996 г. насам вече е било по-ниско от предвиденото в първата програма за действие съгласно Директива 91/676/ЕИО, като за определени култури е било ограничено до нивото, посочено във втората програма за действие.
(84)
На 14 януари 2013 г. белгийските власти предоставиха подробна информация относно метода на изчисление, за да покажат, че той е бил в съответствие със селскостопанската практика и с правните разпоредби на ЕС, които са били в сила по време на мерките.
(85)
Въпреки това, въз основа на наличната информация разпоредбите за водните и природните зони не изглежда да надхвърлят значително задълженията, посочени в Директива 91/676/ЕИО. В този контекст Комисията отбелязва, че белгийските органи сами са посочили в своите писмени забележки, че са определили водните и природните зони като особено чувствителни към замърсяване с нитрати, и че следователно са необходими по-ниски стойности, за да се гарантира постигане на целта от 50 mg/l нитрати в повърхностните сладки води, в частност тези, които се използват за извличане на питейна вода, и в подпочвените води. Това е стойността, която е била задължителна към края на 1995 г. съгласно Директива 91/676/ЕИО.
(86)
Освен това, що се отнася до метода за изчисляване на компенсацията, Комисията поиска от белгийските власти да предоставят валидирани проучвания за доказване на точността на допусканията, използвани при изчислението. По-специално от белгийските власти беше поискано да представят резултатите от изследвания, доказващи, че намалението на общото използване на торове от 450 kg азот/ha на 350 kg азот/ha действително води до спад на добивите с 15 %, а намалението от 450 kg азот/ha на 400 kg азот/ha води до спад на добивите с 7 %. В отговора си от 14 януари 2013 г. белгийските власти демонстрираха точността на допусканията, използвани за изчисляване.
(87)
Освен това от белгийските власти бе поискано да предоставят допълнителна информация относно допусканията, използвани за изчисляване на въздействието от тази загуба на продукция върху цялостната рентабилност на стопанството, като се използват редица хипотези, включително чиста земеделска продукция и смесена земеделска и животновъдна продукция. По-специално Комисията прикани белгийските власти да предоставят подробно обяснение защо се счита, че загуба в размер на 15 % от производството на трева в смесено земеделско/животновъдно стопанство представлява 40 % загуба на рентабилност на стопанството, като се вземат предвид различните видове животновъдно производство. Белгийските власти предоставиха тази информация в своя отговор от 14 януари 2013 г.
(88)
Освен това белгийските власти бяха приканени да предоставят изчисления на основата на алтернативни методи за предоставяне на компенсация, като например цената на закупуване на фураж заместител като еквивалент на загубата на продукция. В отговора си от 14 януари 2013 г. белгийските власти твърдят, че тъй като такива изчисления не са извършени към момента на мярката, вече не е възможно те да бъдат извършени.
(89)
Поради това становището на Комисията е, че белгийските власти не са доказали, че помощта е била ограничена единствено до допълнителните производствени разходи. Освен това, както е показано по-горе (съображение 79), помощта не е била постепенно намаляваща.
(90)
Следователно предоставянето на помощ за загуба на продукция не отговаря на условията на Насоките. По тези причини Комисията счита, че тези мерки за помощ не са съвместими с Договора.
V. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(91)
Комисията констатира, че Белгия неправомерно е прилагала компенсацията съгласно Наредбата за оборския тор в нарушение на член 93, параграф 3 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 3 от ДФЕС).
(92)
Мерките попадат извън приложното поле на Регламент (ЕИО) № 2078/92.
(93)
Мерките за компенсация за съхранение и обезвреждане на излишния оборски тор и загубата на продукция представляват оперативна помощ, която само по изключение може да бъде обявена за съвместима. Поради това строгият подход от Насоките предвижда, че помощта за съхранение и обезвреждане може да бъде обявена за съвместима, ако тя е временна и постепенно намаляваща и ако това изисква наличието на насрещно участие от страна на земеделския производител. При помощи за загубите на продукция помощта следва да бъде временна и постепенно намаляваща и да компенсира единствено допълнителните производствени разходи. Като е видно от анализа по-горе, тези условия не бяха изпълнени.
(94)
При липсата на насрещно участие от страна на бенефициерите за получаване на помощта и доколкото мерките за помощ изглежда не съдържат никакви стимули за бенефициерите да предприемат допълнителни стъпки за подобряване на опазването на околната среда, според Комисията тази мярка за помощ не допринася за развитието на някои икономически дейности по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(95)
Наредбата за оборския тор беше отменена през 1998 г. и всички мерки са преустановени.
(96)
Поради гореспоменатите причини Комисията констатира, че по време на периода на прилагането ѝ през 1996 г. и 1997 г. мярката представлява неправомерна и несъвместима помощ, която по принцип трябва да бъде възстановена.
(97)
Поради факта, че правомощията на Комисията за възстановяване на несъвместима помощ са предмет на давностен срок от десет години (13), тази несъвместима помощ не може да бъде възстановена.
(98)
Всички индивидуални помощи, които към момента на предоставянето са отговаряли на условията за групово освобождаване или одобрена схема, са съвместими с вътрешния пазар, в рамките на максималния интензитет на помощта, приложим за този вид помощ,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, предоставена като компенсация съгласно Наредбата за оборския тор, неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 93, параграф 3 от Договора за ЕО , е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Индивидуалните помощи, отпуснати по схемата, посочена в член 1, които към момента на предоставянето са отговаряли на условията за групово освобождаване или одобрена схема, са съвместими с вътрешния пазар, в рамките на максималния интензитет на помощта, приложим за този вид помощ.
Член 3
Адресат на настоящото решение е Кралство Белгия.
Съставено в Брюксел на 16 септември 2013 година.
KOMISJONI OTSUS,
16. september 2013,
Belgia (Flaami piirkonna) rakendatud sõnnikudekreedi alusel makstavate hüvitiste kohta C 75/98 (ex NN 45/98)
(teatavaks tehtud numbri C(2013) 5818 all)
(Ainult hollandi- ja prantsuskeelne tekst on autentsed)
(2013/530/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi (1)
ning arvestades järgmist:
I. MENETLUS
(1)
Pärast kaebuse saamist selle kohta, et Flaami valitsus maksis põllumajandustootjatele ebaseaduslikku abi seoses väetiste ja sõnniku kasutamisega (edaspidi „meede”), palusid Euroopa Komisjoni talitused oma 4. veebruari 1998. aasta kirjas Belgia ametiasutustel esitada teavet selle kohta, kuidas rakendatakse Flaami valitsuse 20. detsembri 1995. aasta otsust põllumajandustootjatele väetisi käsitlevatest õigusaktidest (edaspidi „sõnnikudekreet”) tulenevate kohustuste eest makstava hüvitise kohta.
(2)
Komisjon sai asjaomase teabe Flaami keskkonna- ja tööhõiveministri 18. märtsi 1998. aasta kirjaga ning Belgia alalise esinduse 31. märtsi 1998. aasta kirjaga.
(3)
15. aprillil 1998 toimus Belgia pädevate asutuste ja Euroopa Komisjoni talituste esindajate kohtumine.
(4)
Komisjon küsis Belgia ametiasutustelt lisateavet 10. juuli 1998. aasta teleksiga, millele Belgia ametiasutused vastasid 7. augusti 1998. aasta kirjas, mis registreeriti 10. augustil 1998.
(5)
Belgia ametiasutuste esitatud teabe kohaselt tehti makseid 1996. aastal. Komisjoni aga ei teavitatud meetmest EÜ asutamislepingu artikli 93 lõike 3 (praegu Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõige 3) kohaselt. Sel põhjusel kanti toimik numbri all NN 45/98 teavitamata abi registrisse. Kuigi kava kehtis aastatel 1996 ja 1997, täheldas komisjon, et oma 7. augusti 1998. aasta kirjas kohustusid Belgia ametiasutused mitte maksma 1997. aasta abi seni, kuni komisjon on teinud otsuse abi kokkusobivuse kohta siseturuga. Belgia ametiasutused teatasid komisjonile, et Flaami valitsus kavatses lisada asjaomase hüvitiste kava Flaami abiprogrammi nõukogu määruse (EMÜ) nr 2078/92 (2) alusel.
(6)
21. jaanuari 1999. aasta kirjas teatas komisjon Belgiale, et on otsustanud algatada meetme suhtes ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetluse.
(7)
Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta avaldati Euroopa Ühenduste Teatajas17. aprillil 1999 (3).
(8)
Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama meetme kohta märkusi.
(9)
Komisjon ei saanud märkusi üheltki huvitatud isikult.
(10)
Belgia ametiasutused võtsid tagasi teatised Flaami piirkonna muude sõnnikut käsitlevate juhtumite kohta (C12/1999, N105/1999, N311/99).
(11)
6. märtsil 2012 sai komisjon ühelt põllumajandustootjalt kaebuse sõnnikudekreedi alusel 1996. aasta eest hüvitise maksmise kohta. Belgia (Flaami) ametiasutuste ja Euroopa Komisjoni talituste esindajate kohtumisel 16. aprillil 2012 palus komisjon Belgia ametiasutustel esitada kaebuse kohta oma seisukohad.
(12)
Euroopa Komisjon küsis lisateavet 9. novembril 2012. Belgia ametiasutused vastasid 14. jaanuari 2013. aasta kirjaga.
II. ABI ÜKSIKASJALIK KIRJELDUS
1. NIMETUS
(13)
Sõnnikudekreedi alusel makstav hüvitis.
2. EELARVE
(14)
Meetme kogueelarve 1996. aastal oli 427 511 868 Belgia franki, mis jagunes järgmiselt:
a)
hüvitis saagikuse vähenemise eest:
-
rohumaad 250 279 282 Belgia franki;
-
mais 50 102 650 Belgia franki;
b)
hüvitis sõnniku kõrvaldamise kulude eest 65 486 397 Belgia franki;
c)
hüvitis sõnniku ladustamise kulude eest 34 276 829 Belgia franki;
d)
hüvitis lisaväetise ostmise eest 27 366 710 Belgia franki.
(15)
Sõnnikudekreedi alusel maksti hüvitist 1996. aasta eest.
(16)
Kooskõlas sõnnikudekreediga maksti hüvitist põllumajandustootjatele, kelle ettevõte asub osaliselt või täielikult veealal või loodusalal. See kehtib 7,502 ettevõtte puhul, kusjuures kokku on Flaami piirkonnas 40,673 põllumajandusettevõtet, millel on põllumajandusmaad või kariloomi (18,5 %). Pindala arvestuses asub kokku 649,223 hektarist põllumajandus- või karjamaast 47,948 hektarit (7,5 %) veealal ja 21,919 hektarit (3 %) loodusalal.
(17)
Abikava eesmärk on võimaldada põllumajandustootjatel, kelle maa asub keskkonnatundlikel aladel, kohaneda rangemate sõnniku kasutamise normidega ning hüvitada selliste põllumajandustootjate kantud majanduslik kahju. Abi arvutatakse kaotatud sissetuleku põhjal, võttes arvesse tavapäraseid põllumajandustavasid väljaspool asjaomaseid tundlikke piirkondi. Belgia ametiasutuste sõnade kohaselt oli hüvitis vajalik ka sotsiaalsete rahutuste ärahoidmiseks.
(18)
Abi antakse selleks, et hüvitada põllumajandustootjatele kõnealustes tundlikes piirkondades:
a)
väetiste ja sõnniku väiksemast kasutamisest tingitud tootmise vähenemine,
b)
täiendavad sõnniku kõrvaldamise kulud,
c)
täiendavad sõnniku ladustamise kulud,
d)
täiendav keemiliste väetiste ostmine.
(19)
Belgia ametiasutuste esitatud teabe kohaselt põhinesid põllumajandustootjatele tehtavad maksed väetisi käsitlevatest õigusaktidest tulenevate kohustuste hüvitamiseks neljal õigusaktil:
a)
Flaami valitsuse 20. detsembri 1995. aasta otsus põllumajandustootjatele väetisi käsitlevatest õigusaktidest tulenevate kohustuste eest makstava hüvitise kohta;
b)
Flaami valitsuse 20. detsembri 1995. aasta otsus, millega kehtestatakse hüvitis 1996. ja 1997. aastaks 23. jaanuari 1991. aasta dekreedi (mis käsitleb keskkonna kaitsmist sõnnikust tuleneva reostuse eest) artikli 15 lõike 9 alusel;
c)
Flaami valitsuse 19. märtsi 1996. aasta otsus, millega sätestatakse eeskirjad, mis käsitlevad kõrvaldamisest tulenevaid lisakohustusi ning sõnniku ülejäägiga seotud abi piirkondades, kus sõnniku laotamise suhtes kehtivad rangemad normid;
d)
Flaami valitsuse 15. juuli 1997. aasta otsus, millega muudetakse Flaami valitsuse 20. detsembri 1995. aasta otsust, millega kehtestatakse hüvitis 1996. ja 1997. aastaks 23. jaanuari 1991. aasta dekreedi (mis käsitleb keskkonna kaitsmist sõnnikust tuleneva reostuse eest) artikli 15 lõike 9 alusel.
(20)
Ühestki nimetatud õigusaktist ei ole komisjonile kooskõlas EÜ asutamislepingu artikliga 93 (praegu ELi toimimise lepingu artikli 108 lõige 3) teatatud.
(21)
Belgia ametiasutuste sõnade kohaselt põhineb Flaami piirkonna sõnnikupoliitika 20. detsembri 1995. aasta dekreedil, millega muudetakse 23. jaanuari 1991. aasta dekreeti, mis käsitleb keskkonna kaitsmist väetistest tuleneva reostuse eest. Nimetatud dekreedi eesmärk on vähendada keskkonnaprobleeme, mis on põhjustatud pinna- ja põhjavee rikastamisest ning fosfaatide ja nitraatide leostumisest pinnasesse, millega kaasneb nende põhja- ja pinnavette imbumise oht. Flaami piirkonna keskkonda ja loodust käsitleva aruande põhjal langeb põllumajanduse arvele 56 % lämmastiku ja fosfaatide kogusest keskkonnas. Loomakasvatushoonetest ja läga laotamisest tingitud ammoniaagiheide moodustab 21 % saasteainete heitkogustest Flaami piirkonnas.
(22)
Sõnnikudekreedis on sätestatud pinnase, vee (pinna- ja põhjavee) ja õhu nõutavate kvaliteedinormide saavutamise ja/või säilitamisega seotud eesmärgid. Sellega nähakse ette sõnniku kasutamise piirangute järkjärguline karmistamine. Seega võimaldab see kohandusi üleminekuperioodi jooksul. Väetiste kasutamist reguleerivaid norme kavatsetakse astmeliselt karmistada, välja arvatud eriti ohualdistes piirkondades, nimelt veealadel ja loodusaladel, kus rangemad eeskirjad jõustuvad viivitamata.
(23)
Ühtlasi nähakse dekreediga ette Flaami piirkonnas sõnniku tootmise ja loomade arvu külmutamine 1992. aasta tasemel. Sel eesmärgil kehtestatakse kohalike lubade poliitika. Samal ajal piiratakse suuremate ettevõtete lubasid nende uuendamisel kuni 25 % võrra. Loomakasvatussektorile anti aega (kuni 2002. aastani) leida võimalusi sõnniku ülejäägi ja selle mõju vähendamiseks.
(24)
Rangemad piirangud jõustusid 1. jaanuaril 1996 viivitamatult järgmistel aladel:
a)
valgalad ja veekaitsealad,
b)
looduslikud alad, looduskaitsealad, metsamaad,
c)
linnudirektiiviga hõlmatud alad,
d)
orud ja ökoloogiliselt väärtuslikud põllumaad,
e)
nitraaditundlik ala,
f)
fosfaatidest reostatud maa.
(25)
Belgia ametiasutuste väitel võeti kõnealuste tundlike alade kindlaksmääramisel arvesse nõudeid, mis tulenevad nõukogu direktiivist 91/676/EMÜ (4) veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest ning nõukogu direktiivist 79/409/EMÜ (5) loodusliku linnustiku kaitse kohta.
(26)
Kooskõlas sõnnikudirektiiviga kohaldati 1. jaanuarist 1996 kuni 31. detsembrini 1998 terves Flaami piirkonnas (välja arvatud veealad ja loodusalad) väetiste ja sõnniku kasutamisel järgmisi üldisi piiranguid. Kõnealused piirangud on esitatud kilogrammides fosforpentoksiidi, keemilistest väetistest pärit lämmastiku ja aasta jooksul lubatud lämmastiku koguhulga kohta, nagu on näidatud järgmises tabelis.
Põllukultuuride rühm
Fosforpentoksiid
Keemilistest väetistest pärit lämmastik
Lämmastik kokku
Rohumaad
170
250
450
Mais
160 (1996)
155 (1997)
150 (1998)
200
325
Väikese lämmastikuvajadusega põllukultuurid (6)
125
125
170
Muud põllukultuurid
150
225
325
(27)
Samuti avaldasid Belgia ametiasutused järgmised piirangud, mis osutavad eesmärkidele, mida nad soovisid täita alates 2003. aastast.
Põllukultuuride rühm
Fosforpentoksiid
Keemilistest väetistest pärit lämmastik
Loomasõnnikust ja muudest väetistest pärit lämmastik
Lämmastik kokku
Rohumaad
125
250
250
450
Mais
100
130
225
275
Väikese lämmastikuvajadusega põllukultuurid (7)
100
70
125
125
Muud põllukultuurid
100
150
200
275
(28)
Lisaks kõnealustele kvantitatiivsetele piirangutele on tavalisel põllumaal keelatud laotada sõnnikut või muid orgaanilisi väetisi järgmisel ajal: 21. septembrist kuni 21. jaanuarini, kõikidel pühapäevadel ja riiklikel pühadel, kõikidel laupäevadel, välja arvatud need, mis jäävad ajavahemikku 1. veebruarist kuni 15. maini, öösiti (kella 22st kuni kella 7ni) ning siis, kui maa on üleujutatud, külmunud või lumega kaetud.
(29)
Veealadel kehtivad rangemad piirangud, võttes arvesse joogivee tootmist või põhjusel, et need on eriti tundlikud lämmastiku leostumise suhtes. Väljend „veeala” tähendab järgmist:
a)
valgalad ning põhjavee puhul II ja III tüüpi kaitsealad, mis on piiritletud vastavalt 24. jaanuari 1984. aasta dekreedile, millega kehtestatakse põhjavee majandamise meetmed;
b)
Flaami valitsuse poolt kindlaks tehtud rangemaid norme vajavad tundlikud alad joogivee tootmiseks mõeldud pinnavee subhüdrograafilistel valgaladel, mis on piiritletud vastavalt 26. märtsi 1971. aasta seadusele pinnavee saastekaitse kohta;
c)
rangemaid norme vajavad nitraaditundliku pinnasega alad, mille on kindlaks määranud Flaami valitsus ja mis on piiritletud vastavalt 24. jaanuari 1984. aasta dekreedile, millega kehtestatakse põhjavee majandamise meetmed.
(30)
Alljärgnevas tabelis on esitatud veealadel sõnniku kasutamist reguleerivad normid, mida kohaldatakse alates 1. jaanuarist 1996. Kõnealused eeskirjad põhinevad loetletud põllukultuuride rühmade saagikusnormidel ja asjaomaste alade puhul vastuvõetaval keskkonnakahjul. Kogused on väljendatud P2O5 ja lämmastiku kilogrammides hektari kohta aastas.
Põllukultuuride rühm
Fosforpentoksiid
Keemilistest väetistest pärit lämmastik
Loomasõnnikust ja muudest väetistest pärit lämmastik
Lämmastik kokku
Rohumaad
120
200
200
350
Mais
100
150
170
275
Väikese lämmastikuvajadusega põllukultuurid
80
70
125
125
Muud põllukultuurid
100
150
170
275
(31)
Veealadel on sõnniku laotamine keelatud 1. septembrist kuni 21. jaanuarini (k.a), välja arvatud pinnavee kogumiseks kasutatavate alade A ja B tsoonides, kus keeld kehtib kuni 15. veebruarini (k.a).
(32)
Väljend „loodusala” tähendab järgmist:
a)
orud ja ökoloogiliselt väärtuslikud põllumaad, millele on viidatud riiklikku ja linnaplaneerimist käsitleva 29. märtsi 1962. aasta seadusega ette nähtud maaelu arengukavades;
b)
erikaitsealad, mis on piiritletud Flaami valitsuse 17. oktoobri 1988. aasta otsusega;
c)
konkreetsed elupaigad ja nendega külgnevad puhveralad;
d)
metsaalad, looduslikud alad, looduse arendamise alad või looduskaitsealad, millele on viidatud riiklikku ja linnaplaneerimist käsitleva 29. märtsi 1962. aasta seadusega ette nähtud maaelu arengukavades ning mille puhul kuni 31. detsembrini 1997 kohaldatakse üleminekumeedet.
(33)
Alljärgnevas tabelis on esitatud loodusaladel sõnniku kasutamist reguleerivad normid, mida kohaldatakse alates 1. jaanuarist 1996. Kõnealused eeskirjad põhinevad loetletud põllukultuuride rühmade saagikusnormidel ja asjaomaste alade puhul vastuvõetaval keskkonnakahjul. Kogused on väljendatud P2O5 ja lämmastiku kilogrammides hektari kohta aastas.
Põllukultuuride rühm
Fosforpentoksiid
Keemilistest väetistest pärit lämmastik
Lämmastik kokku
Rohumaad
120
200
400
Mais
100
150
275
Väikese lämmastikuvajadusega põllukultuurid
80
70
125
Muud põllukultuurid
100
150
275
(34)
Loodusaladel on sõnniku laotamine keelatud 1. septembrist kuni 21. jaanuarini (k.a) ning lindude kaitsmiseks olulistel rohumaadel võib sõnniku kasutamine olla keelatud ka 1. aprillist kuni 30. juunini. Peale selle on metsaaladel, looduslikel aladel, looduse arendamise aladel või looduskaitsealadel alates 1. jaanuarist 1998 keelatud kasutada mis tahes liiki väetist, välja arvatud sellistel aladel karjatatavate loomade väljaheited, kusjuures maksimaalne lubatud loomkoormus on kaks loomühikut hektari kohta, mõõdetuna aasta jooksul. Põllumajanduslikud pereettevõtted võib selle keelu kohaldamisest ajutiselt vabastada.
(35)
Sõnnikudekreedi kohaselt makstakse hüvitist automaatselt üksnes seoses rohumaade ja maisiga. Muude põllukultuuride puhul eeldatakse, et väetiste kasutamise taseme vähenemine ei too kaasa tootmise vähenemist. Viimasel juhul võivad aga põllumajandustootjad saada hüvitist juhul, kui nad suudavad kahju saamist tõendada.
(36)
Hüvitis rohumaade saagikuse muutumise eest arvutatakse väljaspool tundlikke alasid asuvatel aladel lubatud väetisenormi ja tundlikel aladel lubatud normi vahe põhjal, eristades veealadel ja loodusaladel asuvat maad. Abi eesmärk on hüvitada kõnealusest vähenemisest tingitud saagikuse ja kasumlikkuse kahanemine.
(37)
Abi arvutamise lähtepunkt on vastavalt tulumaksuseadustikule hüvitise maksmisele eelneva kolme aasta keskmine poolbrutomarginaal Belgia frankides hektari kohta. Eristatakse piimakarjakasvatuseks kasutatavat maad ja muid rohumaid. Poolbrutomarginaali arvutamiseks on Flaami piirkond jagatud 13 alaks sõltuvalt asjaomaste alade põllumajanduslikest omadustest.
(38)
Piimakarja kasvatamiseks kasutatavatest rohumaadest on poolbrutomarginaal kõige suurem Antwerpenis Campine’is (55 700 Belgia franki / ha) ja kõige madalam luidete piirkonnas (33 167 Belgia franki / ha), samas kui Flaami piirkonna kui terviku puhul on see keskmiselt 44 160 Belgia franki / ha. Muude kui piimakarja kasvatamiseks kasutatavate rohumaade puhul on poolbrutomarginaal kõige suurem Lääne-Flandria liiva-savipinnasega piirkonnas (36 100 Belgia franki / ha) ja kõige madalam luidete piirkonnas (24 633 Belgia franki / ha), samal ajal kui Flaami piirkonna kui terviku puhul on see keskmiselt 31 941 Belgia franki / ha.
(39)
Veealade puhul põhineb hüvitis asjaolul, et lämmastiku kasutamise maksimaalseks lubatud tasemeks on kehtestatud 350 kg/ha võrreldes 450 kg/ha tavaalade puhul. See tähendab 22 % väiksemat kogust. Kooskõlas kahanevaid tulusid käsitleva seadusega on Belgia ametiasutused arvutanud, et saagikus väheneb selle tulemusel 15 %. Mõju põllumajandusettevõtte kasumlikkusele on aga suurem. Pärast püsikulude mahaarvestamist moodustab poolbrutomarginaal Belgia ametiasutuste arvutuste kohaselt keskmiselt 40 % kogu saagist. Seega tähendab saagikuse 15 % vähendamine poolbrutomarginaali 37,5 % vähenemist (15 % × 100/40). Vähenenud saagikuse eest hüvitise maksmise alus asjaomastel aladel on seega poolbrutomarginaal × 37,5 %. Samal ajal tohivad põllumajandustootjad veealadel kasutada hektari kohta 50 kg vähem keemilisi väetisi. See kujutab endast 800 Belgia frangi suurust kokkuhoidu (50 kg N × 16 Belgia franki / kg). Seepärast lahutatakse nimetatud summa makstavast abist.
(40)
Loodusalade puhul arvutatakse hüvitis samade põhimõtete kohaselt. Loodusalal on lämmastiku kasutamise maksimaalne lubatud tase 400 kg/ha võrreldes 450 kg/ha tavalistel aladel, mis vastab 11 % väiksemale kogusele. Belgia ametiasutuste arvutuste kohaselt väheneb saagikus selle tagajärjel 7 %. Saagikuse 7 % vähendamine toob kaasa poolbrutomarginaali 17,5 % vähenemise (7 % × 100/40). Vähenenud saagikuse eest hüvitise maksmise alus asjaomastel aladel on seega poolbrutomarginaal × 17,5 %. Peale selle vähendatakse abi samamoodi 800 Belgia frangi võrra (vt punkt 39 eespool) tulenevalt väiksemast väetise kasutamisest tingitud kokkuhoiust.
(41)
Alljärgnevas tabelis antakse ülevaade makstava abi suurimatest, väikseimatest ja keskmistest määradest.
Piimakarja kasvatamiseks kasutatavad rohumaad
Poolbrutomarginaal
Abi määr veealadel
FOR-L_2013285ET.01000801.notes.0001.xml.jpg
Abi määr loodusaladel
FOR-L_2013285ET.01000801.notes.0002.xml.jpg
Antwerpeni Campine
55 700
20 088
8 948
Luidete piirkond
33 167
11 638
5 004
Keskmine
44 160
15 760
9 928
Muud rohumaad
Poolbrutomarginaal
Abi määr veealadel
FOR-L_2013285ET.01000801.notes.0003.xml.jpg
Abi määr loodusaladel
FOR-L_2013285ET.01000801.notes.0004.xml.jpg
Lääne-Flandria liiva-savipinnasega piirkond
36 100
12 738
5 518
Luidete piirkond
24 633
8 437
3 511
Keskmine
31 941
11 177
4 789
(42)
Belgia ametiasutused rõhutavad, et tegemist on hüvitise maksimaalsete määradega hektari kohta. Kogu abikõlbliku rohumaa pindala on 31 003 hektarit, millest 17 468 hektarit asub veealadel ja 13 535 hektarit loodusaladel. Maksimaalne teoreetiline hüvitis, mida võidi maksta, on 202 822 411 Belgia franki veealadel ja 65 900 155 Belgia franki loodusaladel. Arvestades aga madalamat abi määra muude kui piimakarja kasvatamiseks kasutatavate rohumaade puhul, maksti rohumaade eest hüvitist kokku tegelikult 250 275 012 Belgia franki aastas, millest 186 505 640 Belgia franki maksti veealade eest ja 63 769 372 Belgia franki loodusalade eest. Belgia ametiasutuste väitel on kõnealune maksimaalse teoreetilise abi määra ja tegelikult makstud abi määra vaheline erinevus tingitud mitmest tegurist, eelkõige asjaolust, et hüvitist maksti üksnes rohumaade eest, mida sama põllumajandusettevõte kasutas rohumaadena juba 1994. aastal.
(43)
Maisi puhul kohaldatakse tootmise vähenemise eest kindlasummalist abi määra - 3 600 Belgia franki hektari kohta - tingimusel, et maisi kasvatatakse jätkuvalt samal maatükil ning seda ei külvata varem rohumaana kasutatud ülesküntud maale. Kõnealune abi põhineb hinnangul, et keskmine kuivaine toodang on maisi puhul 14 500 kg/ha ning rangemate normide tõttu väheneb toodang keskmiselt 900 kg/ha. Võttes aluseks hinnangulise kuivaine hinna 4 Belgia franki / kg, tähendab see 3 600 Belgia frangi suurust sissetuleku vähenemist.
(44)
Peale selle õhutatakse põllumajandustootjaid külvama pärast maisi rohttaimi, vähendades seeläbi nitraatide äravoolu pinnasest ja nitraatide leostumist. Selleks anti täiendavat abi 3 600 Belgia franki / ha. Belgia ametiasutuste sõnade kohaselt katab kõnealune abi üksnes rohttaimede seemne maksumuse.
(45)
Abi antakse veealadel ja loodusaladel asuvatele põllumajandusettevõtetele, et katta täiendavad kulud seoses sõnniku ülejäägi kõrvaldamisega, mis on tingitud sõnniku kasutamise suhtes kehtivatest madalamatest piirmääradest.
(46)
Abi antakse juhul, kui põllumajandusettevõttel on sõnniku kasutamist reguleerivate rangemate normide tagajärjel tekkinud sõnniku ülejäägid. Abi arvutamiseks eristatakse:
a)
loomakasvatusega tegelevaid põllumajanduslikke pereettevõtteid, mis ei omandanud aastatel 1993-1996 täiendavat põllumaad; sõnniku kõrvaldamise võimaluste arvutamisel võetakse arvesse 1996. aastal registrisse kantud põllumaa pindala;
b)
muid loomakasvatusega tegelevaid põllumajandusettevõtteid, mis omandasid aastatel 1993-1996 täiendavat põllumaad; sõnniku kõrvaldamise võimaluste arvutamisel arvesse võetav pindala põhineb 1994. aastal registrisse kantud põllumaal (põllumajandusettevõtte olukord 1993. aastal).
(47)
Abi arvutamisel kasutatakse kaalutud keskmist, lähtudes iga liiki loomade (kariloomad, sead, kodulinnud, muud) arvust Flaami piirkonnas ning iga liigi sõnniku tüüpilisest mineraalsest koostisest, st mineraalide sisaldusest.
(48)
Selle põhjal sisaldab iga tonn sõnnikut hinnanguliselt 6,6 kg lämmastikku ja 4,2 kg difosforpentoksiidi.
(49)
Abi makstakse abikõlblike mineraalide ühiku (kilogrammi difosforpentoksiidi (P2O5) ja kilogrammi lämmastiku (N)) kohta. Maksete tase sõltub põllumajandusettevõtte asukohast. Makstava abi summad on järgmised:
a)
13 Belgia franki ühiku kohta: põllumajandusettevõtted nn valgetes omavalitsustes, mille läbivaadatud väljund on 75 kg P2O5/ha;
b)
20 Belgia franki ühiku kohta: põllumajandusettevõtted nn hallides omavalitsustes, mille läbivaadatud väljund on 75 - 125 kg P2O5/ha;
c)
27 Belgia franki ühiku kohta: üks põllumajandusettevõte omavalitsuses, mille läbivaadatud väljund on 125 kg P2O5/ha.
(50)
Suurema läbivaadatud väljundiga omavalitsuste puhul on abisummad suuremad seetõttu, et sõnnikut tuleb vedada kaugemale.
(51)
Peale selle makstakse abi ka hüvitisena põllumajandustootjatele, kes ei saa enam kasutada lepinguid naabruses asuvate põllumajandusettevõtetega, mille kohaselt liigne sõnnik laotatakse kõnealuste ettevõtete maadele. Abikõlblikud on need põllumajandusettevõtted, mis on sõlminud lepingu liigse sõnniku kõrvaldamiseks 1995. aastal selliste kasutajatega, kelle maa asub alal, kus kohaldatakse rangemaid norme, ja on registreeritud omavalitsuses, mille läbivaadatud väljund on üle 100 kg P2O5/ha. Hüvitist makstakse mineraalide üksuse, st iga kilogrammi P2O5 ja kilogrammi lämmastiku kohta, mille võrra asjaomaste kasutajate kaudu kõrvaldamine on vähenenud. Maksimaalne kogus, mille eest hüvitist võib maksta, on sõnniku kasutamist reguleerivate tavapäraste normide ja rangemate eeskirjadega piirkondades kohaldatavate normide kohaste kõrvaldamisvõimaluste vahe. Makstavad summad sõltuvad põllumajandusettevõtte asukohast ja on järgmised:
a)
27 Belgia franki ühiku kohta: üks põllumajandusettevõte omavalitsuses, mille läbivaadatud väljund on 125 kg P2O5/ha;
b)
20 Belgia franki ühiku kohta kõikide muude põllumajandusettevõtete puhul.
(52)
Loomakasvatusega tegelevad põllumajanduslikud pereettevõtted, millel on sõnniku ülejääk pinnavee kogumiseks kasutataval Kluizeni subhüdrograafilisel valgalal asuvatel maatükkidel või nitraaditundlikul alal Maasi kallastel, võivad tugineda sõnnikuhoidla kohustusele võtta vastu sõnniku kasutamist reguleerivatest rangematest normidest tulenevaid liigseid sõnnikukoguseid. Sellisel juhul vähendatakse sõnniku kõrvaldamise ja ladustamise eest makstavat hüvitist proportsionaalselt mineraalide kogusega, mille puhul kasutati sõnnikuhoidla abi.
(53)
Kuna veealadel ja loodusaladel keelati sõnniku laotamine ajavahemikul, mis algab 1. septembril, mitte 21. septembril nagu muudel aladel, tekkisid teatavatel põllumajandustootjatel probleemid, sest paljudes põllumajandusettevõtetes laotatakse sõnnikut pärast saagikoristust ja mitme põllukultuuri puhul koristatakse saaki pärast keelu (iga-aastast) alguskuupäeva. Veealadel ja loodusaladel ei olnud see enam võimalik. Belgia ametiasutuste hinnangul vajavad asjaomased põllumajandusettevõtted selle tagajärjel kolme kuu jooksul täiendavaid sõnniku ladustamise võimalusi.
(54)
Tavalistel aladel ning veealadel ja loodusaladel sõnniku kasutamist reguleerivate normide vaheline erinevus on ligikaudu 50 kg P2O5/ha. Kuna üks tonn sõnnikut sisaldab keskmiselt 5,2 kg P2O5, tähendab see seda, et 50 kg P2O5/ha puhul on vaja ladustamisvõimalust ligikaudu 10 tonni jaoks.
(55)
Lähtudes eeldusest, et 500 m3 sõnniku ladustamise rajatise ehitamise kulud on 1 263 120 Belgia franki, tuleb vajalike ladustamisvõimaluste tagamiseks Belgia ametiasutuste hinnangul investeerida ühe tonni ladustamiseks ligikaudu 2 500 Belgia franki; see amortiseerub 20 aasta jooksul ja moodustab seega 125 Belgia franki tonni kohta aastas. Seepärast makstakse loomasõnnikut tootvatele põllumajandustootjatele, kelle põllumaa suhtes kohaldatakse rangemaid sõnniku kasutamise ja laotamise eeskirju, igal aastal hüvitist 1 250 Belgia franki hektari kohta.
(56)
Põllumajandustootjad, kes said sõnnikudekreedi alusel 1996. aastal kõnealust hüvitist sõnniku ladustamise eest, ei tohi saada samal aastal loomasõnnikuhoidlate ehitamiseks Flaami Põllumajandusinvesteeringute Fondist (VLF) intressi- ega põhisumma toetust.
(57)
Kuna põllumajandustootjad, kelle maa asub veealadel, ei suuda loomasõnniku abil täielikult saavutada hektari kohta lubatud lämmastiku kogust, eeldavad Belgia ametiasutused, et kõnealustel aladel püüavad põllumajandustootjad säilitada tootmise taseme, kasutades eelkõige muude põllukultuuride ja maisi puhul täiendavaid keemilisi väetisi.
(58)
Prognooside kohaselt kasutavad asjaomased põllumajandusettevõtted täiendavalt 60 kg N/ha hinnaga 16 Belgia franki / kg. Seepärast moodustab makstav abi 960 (60 × 16) Belgia franki, mis ümardatakse kindlamääraliseks summaks 1 000 Belgia franki / ha.
(59)
Põllumajandustootjad, kes omasid 1994. aastal veealadel ja loodusaladel paiknevat põllumaad, võivad esitada kõnealuste alade eest hüvitise saamiseks taotluse sõnnikuhoidlale, kes vastutab kava haldamise eest. Nad peavad näitama kaartidel maatükkide kaupa oma põllumajandusmaad koos 1994. aasta ja taotluse esitamise aasta külviplaanidega. Kui põllumajandusmaa asub mitmel alal või mitmes piirkonnas, arvutatakse hüvitis kõige rangemate sõnniku kasutamise ja laotamise normide põhjal. Sõnnikuhoidla vaatab taotlused läbi ja teavitab asjaomaseid isikuid sellest, millist hüvitist makstakse, kasutades kogu talle kättesaadavat teavet. Hüvitist ei maksta, kui summa moodustab kokku vähem kui 1 000 Belgia franki. Taotlejatel on õigus esitada edasikaebus Flaami keskkonnaministrile, kes peab tegema otsuse kuue kuu jooksul, vastasel korral leitakse, et edasikaebus on heaks kiidetud.
(60)
Sõnnikuhoidlal, politseinikel ning keskkonna, looduse, maa ja vee majandamise ameti keskkonnainspektsiooni osakonna ametnikel ning teistel ametnikel on õigus kontrollida, kas põllumajandustootjad täidavad sõnnikudekreedist tulenevaid kohustusi. Kui leitakse rikkumisi, võib põllumajandustootjatelt nõuda abi tagasimaksmist. Sõnnikudekreedi alusel ei tohi anda abi tootmisest kõrvale jäetud maa eest.
III. ABI HINDAMINE
(61)
Eespool kirjeldatud meetmed kujutavad endast riigiabi aluslepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses. Hüvitist makstakse riigi ressurssidest ja teatavat liiki, st veealadel või loodusaladel tegutsevatele põllumajandustootjatele. Kõnealune toetus kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi ning mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust, sest sellega parandatakse hüvitist saavate põllumajandustootjate konkurentsivõimet võrreldes Belgia muude osade või teiste liikmesriikide põllumajandustootjatega, kes abi ei saa. Kuivõrd asjaomaste põllumajandustootjate toodetega kaubeldakse ELi-siseselt, mõjutavad meetmed peale selle tõenäoliselt liikmesriikidevahelist kaubandust.
(62)
Oma kirjalikes tähelepanekutes on Belgia ametiasutused rõhutanud abikava keskkonnaalaseid eesmärke ja viidanud sellega seoses nõukogu 30. juuni 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2078/92 keskkonnakaitsenõuete ja paikkondade alalhoiuga kooskõlas olevate põllumajanduslike tootmismeetodite kohta (edaspidi „määrus (EMÜ) nr 2078/92”) (8) ja keskkonnakaitseks antavat riigiabi käsitlevate ühenduse suuniste (9) sätetele. Keskkonnakaitsealase riigiabi suuniste punktis 2.1 on märgitud, et põllumajandussektoris ei kohaldata suuniseid määrusega (EMÜ) nr 2078/92 hõlmatud valdkonna suhtes. Seepärast on asjakohane kõigepealt kaaluda määruse (EMÜ) nr 2078/92 kohaldamist kõnealuste meetmete suhtes.
(63)
Belgia ametiasutused selgitavad, et loodusaladel ja veealadel võetud meetme osana põllumajandustootjatele makstud hüvitist tuleks käsitada määruse (EMÜ) nr 2078/92 sätete rakendamisena.
(64)
Määrusega (EMÜ) nr 2078/92 kehtestatakse ühenduse abikava, mille eesmärk on edendada muu hulgas põllumajanduse saastavat toimet vähendavate tootmisviiside vabatahtlikku kasutamist, lähtudes põllumajandustootja võetud kohustustest (artikli 2 lõige 1). Liikmesriigid määravad abi andmise tingimused ja makstava abi summa kindlaks abisaaja võetud kohustuste ning sissetulekute vähenemise põhjal, aga ka vajaduse põhjal pakkuda stiimuleid (artikli 5 lõike 1 punktid a ja b). Peale selle võib ka ühendus komisjoni kindlaks määratud tingimustel anda panuse teatavatesse liikmesriikide antavatesse toetustesse, et hüvitada artiklis 2 osutatud piirangute kohustuslikust kohaldamisest tulenev sissetulekute vähenemine seoses ühenduse sätete kohaste meetmete rakendamisega asjaomastes liikmesriikides (määruse (EMÜ) nr 2078/92 artikli 4 lõige 5).
(65)
Peale selle on liikmesriikidel kooskõlas artikli 10 lõikega 1 võimalus kehtestada riiklikult rahastatud lisameetmete kavad, mille puhul abi andmise tingimused erinevad määruse nõuetest või millega seotud summad ületavad määruses sätestatud piire. Kõnealused kavad peavad vastama määruse eesmärkidele ja riigiabi eeskirjadele.
(66)
Kõnealuse kava eesmärk ei ole hüvitada põllumajandustootjate vabatahtlike kohustuste täitmisega seotud kahjusid. Samuti ei kaasne sellega hüvitise ühendusepoolset kaasrahastamist seoses meetmetega, mida Belgia on rakendanud komisjoni kindlaks määratud tingimustel. Pigem hõlmab kava riiklikest väetisi käsitlevatest õigusaktidest tulenevate kohustuste täitmisest tingitud kahjude hüvitamise (üksnes) riiklikku rahastamist.
(67)
Seepärast jääb abi määruse kohaldamisalast välja ja seda tuleb uurida kohaldatavate riigiabi eeskirjade alusel.
IV. KESKKONNAKAITSEKS ANTAVAT RIIGIABI KÄSITLEVATE ÜHENDUSE SUUNISTE KOHALDATAVUS
(68)
Tuleb kaaluda, kas meedet võib pidada kokkusobivaks 1994. aasta suunistega, mille komisjon kehtestas keskkonnakaitseks antava riigiabi kohta (10) (edaspidi „suunised”), mida meetme võtmise ajal kohaldati (11).
(69)
Sellega seoses tuleb märkida, et rohumaade või maisi saagikuse vähenemise hüvitamiseks võetud abimeetmed, sõnniku ülejäägi kõrvaldamise abi ning kunstväetiste kasutamisega kaasnevate lisakulude hüvitamine kujutab endast tegevusabi. Komisjoni talituste küsimusele vastates selgitasid Belgia ametiasutused, et sõnniku ladustamise kulud on küll võrreldavad täiendavatesse sõnniku ladustamise rajatistesse investeerimise kuludega, ent ei ole otseselt seotud tegelike investeeringutega. Nimetatud selgitusi arvesse võttes leiab komisjon, et asjaomast meedet tuleks käsitada tegevusabina.
(70)
Üldiselt on komisjon seisukohal, et tegevusabi maksmine põllumajandussektoris ei anna tõenäoliselt püsivat panust kõnealuse sektori arendamisse ning sellega võib kaasneda konkurentsitingimuste moonutamine, mis seab halvemasse olukorda need põllumajandustootjad, kes asjaomast abi ei saa. Seepärast hindab komisjon selliseid meetmeid rangelt.
(71)
Keskkonnakaitsemeetmetega seotud tegevusabi maksmist on käsitletud suuniste punktis 3.4. Seal on sätestatud nii:
„Kooskõlas oma pikaajaliste tegevuspõhimõtetega ei kiida komisjon tavaliselt heaks tegevusabi, millega ettevõtjad vabastatakse nende põhjustatud saaste ja häiringute kulude kandmisest. Teatavates konkreetselt määratletud olukordades võib komisjon aga teha selle põhimõtte suhtes erandi. Seni on ta seda teinud jäätmekäitluse valdkonnas ja keskkonnamaksudest vabastamisel. Komisjon hindab jätkuvalt selliste juhtumite asjaolusid, võttes arvesse rangeid kriteeriume, mille ta on kahes nimetatud valdkonnas välja töötanud. Nende kohaselt tuleb abiga hüvitada üksnes täiendavad tootmiskulud võrreldes tavapäraste kuludega ning abi peab olema ajutine ja põhimõtteliselt vähenev, et luua stiimul vähendada saastet või tagada kiiremini ressursside tõhusam kasutamine. Peale selle ei tohi abi olla vastuolus EÜ asutamislepingu muude sätetega, eelkõige kaupade ja teenuste vaba liikumist käsitlevate sätetega.
Jäätmekäitluse valdkonnas võib olmejäätmete valikulise kogumise, taaskasutamise ja käitlemisega seotud lisakulude avalik rahastamine nii ettevõtjate kui ka tarbijate puhul hõlmata riigiabi, kuid seda võib sel juhul lubada tingimusel, et ettevõtjatelt nõutakse tasu proportsionaalselt nendepoolse süsteemi kasutamise või nende ettevõttes toodetava jäätmekogusega. Tööstus- ja põllumajandusjäätmete kogumiseks, taaskasutamiseks ja käitlemiseks antavat abi kaalutakse iga juhtumi puhul eraldi.
Ajutist vabastamist uutest keskkonnamaksudest võib lubada juhul, kui see on vajalik konkurentsivõime kahjustamise tasakaalustamiseks, eelkõige rahvusvahelisel tasandil. Teise tegurina tuleb arvesse võtta seda, mida ettevõtjad peavad omalt poolt saaste vähendamiseks tegema. Seda sätet kohaldatakse ka EÜ õigusaktide kohaselt kehtestatud maksudest vabastamise suhtes, mille puhul liikmesriikidel on kaalutlusõigus seoses maksuvabastuste või nende summaga.”
(72)
Seoses sõnniku ülejäägi ladustamise ja kõrvaldamise kuludega leiab komisjon, et sõnniku ülejääki võib käsitada põllumajandusjäätmete liigina. Kooskõlas eespool tsiteeritud suunistega tuleb selliste jäätmete kõrvaldamiseks antavat abi kaaluda iga juhtumi puhul eraldi, võttes arvesse suuniste punktis 3.4 esitatud kriteeriume.
(73)
Komisjon märgib, et kõnealune meede oli ajutine, sest seda kohaldati ainult 1996. ja 1997. aastal. Peale selle märgib komisjon, et Belgia ametiasutused ei ole teatanud sõnniku ladustamise või kõrvaldamisega seotud otseste abimaksete jätkamisest, kuigi muudetud ei ole korda, mille kohaselt sõnnikuhoidla kogub teatavatelt põllumajandustootjatelt sõnnikut.
(74)
Komisjon peab arvesse võtma ka asjaolu, et abimeetmed ei ole vähenevad, sest mõlemal asjaomasel aastal oli antud abi tase ühesugune (vt punktid 38-40, 49-51).
(75)
Peale selle tundub Belgia ametiasutuste esitatud teabe põhjal, et meetme eesmärk on hüvitada kõik tundlikel aladel kehtestatud piirangutest tulenevad sõnniku ülejäägi ladustamise ja kõrvaldamise kulud. Seega vabastataks põllumajandustootjad jäätmekäitlustasudest. Samuti paistab, et tundlikel aladel ei ole põllumajandustootjatele kehtestatud mingeid nõudeid võtta meetmeid sõnniku koguse vähendamiseks. Seega ei anna põllumajandustootjad abi saamise eest mingit omapoolset panust ning abiga üksnes hüvitatakse neile tundlikel aladel sõnniku kasutamise suhtes kehtestatud rangemate normide täitmine. Sellest tulenevalt ei looda meetmega stiimuleid sõnnikutootmise vähendamiseks.
(76)
Samadel põhjustel leiab komisjon, et meetmed ei vasta suunistele ega ole kooskõlas määruse (EMÜ) nr 2078/92 eesmärkidega. Seepärast on komisjon arvamusel, et need ei ole siseturuga kokkusobivad.
(77)
Seoses abiga, mida anti põllumajandustootjatele loomasõnniku kasutamise piirangust tingitud tootmise vähenemise, sealhulgas kunstväetistega seotud lisakulude hüvitamiseks, märgib komisjon, et tootmise vähenemise eest antavale abile ei ole suunistes konkreetselt viidatud. Sellest hoolimata võivad sõnniku kasutamise piirangud sel määral, mil need toovad kaasa saagikuse vähenemise, tõenäoliselt suurendada põllumajandustootjate tootmiskulusid ülejäänud põllukultuuride puhul. Eespool nimetatud suunistes kehtestatud põhimõtete kohaselt tundub, et selline abi võib olla põhjendatud üksnes juhul, kui on täidetud järgmised tingimused (12):
a)
abi peab olema ajutine ja põhimõtteliselt vähenev, et luua stiimul vähendada saastet või tagada kiiremini ressursside tõhusam kasutamine;
b)
abiga tohib hüvitada üksnes täiendavad tootmiskulud võrreldes tavapäraste kuludega;
c)
abi ei tohi olla vastuolus EÜ asutamislepingu muude sätetega.
Peale selle järeldub määruse (EMÜ) nr 2078/92 artiklist 10, et abi, mida on antud väljaspool määruse kohaldamisala, ent mille eesmärk on ühe määruse artiklis 2 sätestatud piirangu saavutamine, peab olema kooskõlas määruse eesmärkidega.
(78)
Kuna abi anti ainult kaheaastasel ajavahemikul, tundub see olevat ajutine. 14. jaanuaril 2013 esitatud teabe kohaselt kinnitasid Belgia ametiasutused, et meetmed lõpetati 1998. aastal.
(79)
Meetmete kohaldamise ajal ei olnud abi aga vähenev (vt punktid 38-40, 49-51), mis seega ei loonud stiimulit tagada kiiremini ressursside tõhusam kasutamine.
(80)
Nagu eespool märgitud, arvutatakse rohumaadel tootmise vähendamise eest makstav hüvitis mittetundlikel aladel lubatud kasutatava väetiste koguhulga põhjal, mis on 450 kg N/ha rohumaade puhul ja 325 kg N/ha maisi puhul. Belgia ametiasutuste sõnade kohaselt on kõnealused kogused arvutatud teaduslikel alustel eesmärgiga tagada, et nitraatide kontsentratsioon põhjavees ja pinnavees ei ületa 50 mg NO3-N/l või 11,3 mg NO3-N/l, võttes arvesse keskmist lubatud kadu, mis moodustab 70 kg NO3-N/l hektari kohta aastas. Eesmärk on saavutada optimaalne tootmine koos minimaalse leostumisega. Loodusaladel ja veealadel kehtivad piirmäärad on arvestatud samamoodi, võttes arvesse asjaolu, et need on juba nitraatide suhtes muudest aladest tundlikumad.
(81)
Oma 7. augusti 1998. aasta kirjas selgitasid Belgia ametiasutused, et normide erinevuse eest makstava hüvitise arvutamisel on otsustatud lähtuda seaduslikult kasutatava lämmastiku koguhulgast, mis hõlmab nii kunstväetistest kui ka loomasõnnikust pärit lämmastikku. Belgia ametiasutuste sõnade kohaselt kasutati sellist lähenemisviisi põhjusel, et peeti vajalikuks tagada ühe ja sama piirkonna põllumajandustootjate võrdne kohtlemine, nii et põllumajandustootjad, kelle maa asub rangemate kohalike normidega aladel, ei kannaks kahju võrreldes põllumajandustootjatega, kelle maa suhtes sellised normid ei kehti. Kui normid oleksid kõikide põllumajandustootjate suhtes kõikidel aladel ühesugused, kaoks selline konkurentsieelis ja hüvitist ei oleks vaja maksta. Sel juhul, kui põllumajandustootjad teevad jõupingutusi põhiliste keskkonnakvaliteedi normide ületamiseks, on sellises olukorras võimalik arvutada hüvitismakse tehtud edusammude ja kvaliteedinormi vahelise erinevuse põhjal.
(82)
Tuginedes sellisele võrdsuse põhimõttele ühes ja samas piirkonnas, leidsid Belgia ametiasutused, et kohaldatavate eeskirjade näol ei ole tegemist põllumajandustootjatele liigse hüvitise maksmisega ja/või põllumajandustegevuse lõpetamise hüvitamisega, mis oleks vastuolus ELi määrustega. Nende väite kohaselt on konkurentsihalvemus või -eelis ühes ja samas põllumajanduslikus piirkonnas asjaomases piirkonnas märgatavam kui ELi piires tervikuna. Seepärast hüvitati Flaami piirkonnas kogu kahju, mida kandsid põllumajandustootjad, kelle maa asub rangemate kohalike normidega aladel (tegelikult vähenenud saagikuse eest).
(83)
Peale selle juhtisid Belgia ametiasutused tähelepanu asjaolule, et 1996. ja 1997. aastal kehtisid Flaami piirkonnas juba rangemad kohalikud normid, samal ajal kui nitraatide direktiivi alusel ei nõutud seda kuni 20. detsembrini 1998. Tundlikel veealadel kehtestati rohumaade suhtes piiranguks 200 kg N/ha, maisi ja muude põllukultuuride puhul oli see 170 kg N/ha. Seega oli loomasõnniku lubatud kogus Belgia ametiasutuste sõnade kohaselt alates 1996. aastast juba väiksem, kui oli ette nähtud direktiivi 91/676/EMÜ kohase esimese tegevusprogrammi alusel, ning teatavate põllukultuuride puhul on seda piiratud teise tegevusprogrammi kohaselt täpsustatud tasemeni.
(84)
14. jaanuaril 2013 esitasid Belgia ametiasutused üksikasjalikku teavet arvutusmeetodi kohta, et tõendada selle kooskõla põllumajandustavade ja meetme võtmise ajal kehtinud ELi õigusnormidega.
(85)
Kättesaadava teabe põhjal ei tundu aga, et veealade ja loodusalade suhtes kehtivad sätted läheksid oluliselt kaugemale direktiivis 91/676/EMÜ sätestatud kohustustest. Sellega seoses märgib komisjon, et Belgia ametiasutused on oma kirjalikes tähelepanekutes ise viidanud, et nad on kindlaks teinud veealade ja loodusalade erilise tundlikkuse nitraadireostusele ning seepärast pidasid nad vajalikuks madalamaid piirmäärasid, et tagada eesmärgi saavutamine, st 50 mg/l nitraate magedas pinnavees, eelkõige joogivee võtmiseks kasutatavas pinnavees, ja põhjavees. See oli direktiivi 91/676/EMÜ kohaselt 1995. aasta lõpul kohustuslik tase.
(86)
Seoses hüvitise arvutamise meetodiga palus komisjon Belgia ametiasutustel peale selle esitada kinnitatud uuringud, mis näitaksid arvutustes kasutatud eelduste paikapidavust. Eelkõige paluti Belgia ametiasutustel esitada uuringute tulemused, mis tõendavad, et kasutatava väetise koguhulga vähendamine 450 kg-lt N/ha 350 kg-ni N/ha toob tõepoolest kaasa saagikuse 15 % vähenemise ning et selle vähendamine 450 kg-lt N/ha 400 kg-ni N/ha toob kaasa saagikuse vähenemise 7 %. Belgia ametiasutused tõendasid arvutuste aluseks olevate eelduste paikapidavust oma 14. jaanuari 2013. aasta vastuses.
(87)
Peale selle paluti Belgia ametiasutustel esitada täiendavat teavet eelduste kohta, mida kasutati sellise tootmise vähenemise mõju arvutamisel põllumajandusettevõtte üldisele kasumlikkusele, kasutades mitmesuguseid hüpoteese, mis hõlmasid üksnes põllukultuuride tootmist ning nii põllukultuuride kui ka kariloomade tootmist. Eelkõige palus komisjon Belgia ametiasutustel üksikasjalikult selgitada, miks leitakse, et rohttaimede tootmise 15 % vähenemine nii põllukultuure kui ka kariloomi tootva põllumajandusettevõtte puhul toob kaasa põllumajandusettevõtte kasumlikkuse 40 % kahanemise, võttes arvesse kariloomade tootmise eri liike. Belgia ametiasutused esitasid kõnealuse teabe oma 14. jaanuari 2013. aasta vastuses.
(88)
Samuti paluti Belgia ametiasutustel esitada hüvitiste andmise alternatiivsetel meetoditel põhinevad arvutused, näiteks asendussööda ostmise kulud vähenenud toodangu asendamiseks. Oma 14. jaanuari 2013. aasta vastuses kinnitasid Belgia ametiasutused, et kuna meetme võtmise ajal kõnealuseid arvutusi ei tehtud, ei ole neid ka praegu enam võimalik teha.
(89)
Seepärast ei ole Belgia ametiasutused komisjoni arvamuse kohaselt tõendanud, et abi piirdus üksnes täiendavate tootmiskuludega. Peale selle, nagu on kirjeldatud eespool (punkt 79), ei olnud abi vähenev.
(90)
Seega ei vasta tootmise vähenemise eest abi andmine suuniste tingimustele. Nendel põhjustel leiab komisjon, et kõnealused abimeetmed ei ole aluslepinguga kooskõlas.
V. JÄRELDUS
(91)
Komisjon leiab, et Belgia on ebaseaduslikult rakendanud hüvitisi sõnnikudekreedi alusel, rikkudes EÜ asutamislepingu artikli 93 lõiget 3 (praegu ELi toimimise lepingu artikli 108 lõige 3).
(92)
Meetmed jäävad määruse (EMÜ) nr 2078/92 kohaldamisalast välja.
(93)
Sõnniku ülejäägi ladustamise ja kõrvaldamise ning tootmise vähenemise hüvitamise meetmed kujutavad endast tegevusabi, mida võib pidada siseturuga kokkusobivaks üksnes erandjuhtudel. Selleks nähakse suuniste range lähenemisviisiga ette, et ladustamiseks ja kõrvaldamiseks antava abi võib lugeda kokkusobivaks, kui see on ajutine ja vähenev ning kui sellega nõutakse põllumajandustootjalt omapoolset panust. Tootmise vähenemise eest antav abi peaks olema ajutine ja vähenev ning sellega tuleks hüvitada üksnes täiendavad tootmiskulud. Nagu eespool analüüsiti, ei olnud need tingimused täidetud.
(94)
Kuna abisaajad ei andnud abi saamise eest mingit omapoolset panust ning kuivõrd abimeetmed ei tundu hõlmavat mingeid stiimuleid selleks, et abisaajad võtaksid keskkonnakaitse parandamiseks täiendavaid meetmeid, ei aita kõnealune abimeede komisjoni arvamuse kohaselt arendada teatavat majandustegevust ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c tähenduses.
(95)
Sõnnikudekreet tühistati 1998. aastal ja kõik meetmed lõpetati.
(96)
Eespool kirjeldatud põhjustel leiab komisjon, et meetme kohaldamise ajal 1996. ja 1997. aastal kujutas see endast ebaseaduslikku ja siseturuga kokkusobimatut abi, mis põhimõtteliselt tuleb tagasi nõuda.
(97)
Tulenevalt asjaolust, et komisjonil on õigus ebaseaduslikku abi tagasi nõuda kümne aasta jooksul, (13) ei ole asjaomase ebaseadusliku abi tagasinõudmine võimalik.
(98)
Igasugune üksikabi, mis andmise ajal vastas grupierandi või heakskiidetud kava tingimustele, on siseturuga kokkusobiv asjaomase abi liigi suhtes kohaldatava abi ülemmäära ulatuses,
ON VASTU VÕTNUD JÄRGMISE OTSUSE:
Artikkel 1
Sõnnikudekreedi alusel ebaseaduslikult hüvitisena antud riigiabi, millega Belgia rikkus EÜ asutamislepingu artikli 93 lõiget 3, on siseturuga kokkusobimatu.
Artikkel 2
Artiklis 1 osutatud kava raames antud üksikabi, mis andmise ajal vastas grupierandi või heakskiidetud kava tingimustele, on siseturuga kokkusobiv kõnealust liiki abi suhtes kohaldatava abi ülemmäära ulatuses.
Artikkel 3
Käesolev otsus on adresseeritud Belgia Kuningriigile.
Brüssel, 16. september 2013