РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 15 юли 2013 година
за упълномощаване на някои държави членки да ратифицират или да се присъединят в интерес на Европейския съюз към Протокола за изменение на Виенската конвенция за гражданска отговорност за ядрена вреда от 21 май 1963 г. и да направят декларация относно прилагането на съответните вътрешни правила от правото на Съюза
(2013/434/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 2, във връзка с член 218, параграф 6, буква а) от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид одобрението на Европейския парламент,
като има предвид, че:
(1)
Съюзът работи за установяването на общо съдебно пространство въз основа на принципа на взаимно признаване на съдебни решения.
(2)
Протоколът от 12 септември 1997 г. (наричан по-долу „Протоколът от 1997 г.“) за изменение на Виенската конвенция от 21 май 1963 г. за гражданска отговорност за ядрена вреда (наричана по-долу „Виенската конвенция“) беше договорен с оглед на осигуряването на по-добро обезщетение на пострадалите от вреди, причинени от ядрени аварии. Следователно е желателно разпоредбите на Протокола от 1997 г. да се прилагат в държавите членки, които са договарящи се страни по Виенската конвенция.
(3)
Съюзът има изключителна компетентност по отношение на членове XI и XII от Виенската конвенция, изменена с Протокола от 1997 г., доколкото тези разпоредби засягат правилата, установени в Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (1). От 10 януари 2015 г. Регламент (ЕО) № 44/2001 ще бъде заменен от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (2). Държавите членки запазват своята компетентност по въпросите, уредени с Протокола от 1997 г., които не засягат правото на Съюза. Предвид предмета и целта на Протокола от 1997 г. приемането на разпоредбите от протокола, които попадат в рамките на компетентност на Съюза, не може да бъде изолирано от разпоредбите, които попадат в рамките на компетентност на държавите членки.
(4)
Виенската конвенция и Протоколът от 1997 г. не са отворени за участие от страна на регионални организации за икономическа интеграция. В резултат на това Съюзът не е в позиция да стане договаряща се страна по Протокола от 1997 г.
(5)
Поради тази причина държавите членки, които са договарящи се страни по Виенската конвенция и не са ратифицирали Протокола от 1997 г. преди присъединяването си към Съюза, следва да бъдат упълномощени да ратифицират или да се присъединят в интерес на Съюза към Протокола от 1997 г.
(6)
Дванадесет от държавите - членки на Съюза, а именно Белгия, Германия, Гърция, Испания, Франция, Италия, Нидерландия, Португалия, Словения, Финландия, Швеция и Обединеното кралство са договарящи се страни по Парижката конвенция от 29 юли 1960 г. за отговорността на трети страни в областта на ядрената енергетика, изменена с Допълнителния протокол от 28 януари 1964 г. и с Протокола от 16 ноември 1982 г. (наричана по-долу „Парижката конвенция“). Парижката конвенция въвежда режим за обезщетение на пострадалите от вреди, причинени от ядрени аварии, основан на принципи, сходни с тези на Виенската конвенция. Протоколът от 12 февруари 2004 г. (наричан по-долу „Протоколът от 2004 г.“) за изменение на Парижката конвенция осигурява по-добро обезщетение за вреди, причинени от ядрени аварии. С решения 2004/294/ЕО (3) и 2007/727/ЕО (4) на Съвета държавите членки, които са договарящи се страни по Парижката конвенция, бяха упълномощени да ратифицират или да се присъединят към Протокола от 2004 г. в интерес на тогавашната Общност. Ето защо има обективно основание това решение да не бъде адресирано към държавите членки, които са договарящи се страни по Парижката конвенция и не са договарящи се страни по Виенската конвенция.
(7)
Освен това пет от държавите - членки на Съюза, а именно Ирландия, Кипър, Люксембург, Малта и Австрия, не са договарящи се страни нито по Виенската, нито по Парижката конвенция. Предвид факта, че Протоколът от 1997 г. внася изменения във Виенската конвенция и че Регламент (ЕО) № 44/2001 упълномощава държавите членки, обвързани от посочената конвенция, да продължат да прилагат предвидените в нея правила относно юрисдикцията и относно признаването и изпълнението, има обективно основание настоящото решение да бъде адресирано единствено към държавите членки, които са договарящи се страни по Виенската конвенция. В съответствие с това Ирландия, Кипър, Люксембург, Малта и Австрия следва да продължат да спазват правилата, предвидени в Регламент (ЕО) № 44/2001, и да ги прилагат в областта, която е обхваната от Виенската конвенция и от Протокола от 1997 г. за изменение на тази конвенция.
(8)
В резултат на това разпоредбите на Протокола от 1997 г. ще се прилагат по отношение на Съюза единствено от тези държави членки, които са договарящи се страни по Виенската конвенция към момента на приемане на настоящото решение.
(9)
Правилата за признаване и изпълнение на съдебни решения, определени в член XII от Виенската конвенция и изменени с член 14 от Протокола от 1997 г., не следва да се прилагат с предимство пред правилата, уреждащи процедурата за признаване и изпълнение на съдебни решения, установени с Регламент (ЕО) № 44/2001. Следователно държавите членки, които са упълномощени с настоящото решение да ратифицират или да се присъединят към Протокола от 1997 г., следва да направят декларацията, предвидена в настоящото решение, за да се гарантира прилагането на подходящите правила на Съюза.
(10)
Обединеното кралство и Ирландия, към които се прилага Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и Договора за функционирането на Европейския съюз, участват в приемането и прилагането на настоящото решение.
(11)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на това решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Съветът упълномощава България, Чешката република, Естония, Литва, Унгария, Полша и Словакия да ратифицират или да се присъединят в интерес на Съюза към Протокола от 12 септември 1997 г. за изменение на Виенската конвенция за гражданска отговорност за ядрена вреда от 21 май 1963 г.
Текстът на Протокола от 1997 г. е приложен към настоящото решение.
Член 2
Съветът упълномощава България, Чешката република, Естония, Литва, Унгария, Полша и Словакия да направят следната декларация:
„Съдебните решения по въпроси, уредени с Протокола от 12 септември 1997 г. за изменение на Виенската конвенция за гражданска отговорност за ядрена вреда от 21 май 1963 г., които са постановени от съд на държава - членка на ЕС, която е договаряща се страна по Протокола, се признават и изпълняват в [име на държавата членка, която прави декларацията] в съответствие с приложимите по предмета на делото правила на Европейския съюз.“
Член 3
Настоящото решение влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 4
Адресати на настоящото решение са Република България, Чешката република, Република Естония, Република Литва, Унгария, Република Полша и Словашката република, в съответствие с Договорите.
Съставено в Брюксел на 15 юли 2013 година.
NÕUKOGU OTSUS,
15. juuli 2013,
millega lubatakse teatavatel liikmesriikidel Euroopa Liidu huvides ratifitseerida protokoll, millega muudetakse 21. mail 1963. aastal allakirjutatud tuumakahjustuste eest tsiviilvastutuse Viini konventsiooni, või sellega ühineda, ning teha avaldus liidu õiguse asjaomaste sise-eeskirjade kohaldamise kohta
(2013/434/EL)
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 81 lõiget 2 koostoimes artikli 218 lõike 6 punktiga a,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi nõusolekut
ning arvestades järgmist:
(1)
Liit töötab kohtuotsuste vastastikuse tunnustamise põhimõttel põhineva ühise õigusruumi loomise suunas.
(2)
12. septembri 1997. aasta protokolli üle (edaspidi „1997. aasta protokoll”), millega muudetakse 21. mail 1963. aastal allakirjutatud tuumakahjustuste eest tsiviilvastutuse Viini konventsiooni (edaspidi „Viini konventsioon”), peeti läbirääkimisi eesmärgiga parandada hüvitise andmist tuumaõnnetuste põhjustatud kahjustuste ohvritele. Seetõttu on soovitav, et 1997. aasta protokolli kohaldatakse liikmesriikides, kes on Viini konventsiooni osalised.
(3)
Liidul on ainupädevus 1997. aasta protokolliga muudetud Viini konventsiooni XI ja XII artikli suhtes, niivõrd kui kõnealused sätted mõjutavad nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades) (1) ettenähtud eeskirju. Määrus (EÜ) nr 44/2001 asendatakse alates 10. jaanuarist 2015 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrusega (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (2). Liikmesriigid säilitavad oma pädevuse 1997. aasta protokollis käsitletud valdkondades, mis ei mõjuta liidu õigust. Arvestades 1997. aasta protokolli reguleerimiseset ja eesmärki, ei saa liidu pädevusse kuuluvate protokolli sätete heakskiitmist lahutada sätetest, mis kuuluvad liikmesriikide pädevusse.
(4)
Viini konventsioon ja 1997. aasta protokoll ei ole osalemiseks avatud piirkondlikele majanduskoostöö organisatsioonidele. Sellest tulenevalt ei saa liit 1997. aasta protokolliga ühineda.
(5)
Liikmesriikidele, kes on Viini konventsiooni osalised ja kes ei ole 1997. aasta protokolli enne liiduga ühinemist ratifitseerinud, tuleks seetõttu anda luba 1997. aasta protokoll liidu huvides ratifitseerida või sellega ühineda.
(6)
12 liidu liikmesriiki, nimelt Belgia, Saksamaa, Kreeka, Hispaania, Prantsusmaa, Itaalia, Madalmaad, Portugal, Sloveenia, Soome, Rootsi ja Ühendkuningriik, on 29. juuli 1960. aasta Pariisi konventsiooni (kolmanda osapoole vastutuse kohta tuumaenergia alal, mida on muudetud 28. jaanuari 1964. aasta lisaprotokolliga ja 16. novembri 1982. aasta protokolliga) (edaspidi „Pariisi konventsioon”) osalised. Pariisi konventsiooniga kehtestatakse tuumaõnnetustega põhjustatud kahju ohvritele hüvitamise kord, mis põhineb Viini konventsiooni põhimõtetega sarnastel põhimõtetel. 12. veebruari 2004. aasta protokolliga (edaspidi „2004. aasta protokoll”), millega muudeti Pariisi konventsiooni, parandati tuumaõnnetuste põhjustatud kahjustuste hüvitamist. Tulenevalt nõukogu otsustest 2004/294/EÜ (3) ja 2007/727/EÜ (4) on Pariisi konventsiooni osalisteks olevatel liikmesriikidel õigus 2004. aasta protokoll tolleaegse ühenduse huvides ratifitseerida või sellega ühineda. Seega on objektiivselt õigustatud, et käesolev otsus ei peaks olema adresseeritud nendele liikmesriikidele, kes on Pariisi konventsiooni osalised, kuid mitte Viini konventsiooni osalised.
(7)
Lisaks ei ole viis liidu liikmesriiki, nimelt Iirimaa, Küpros, Luksemburg, Malta ja Austria, ei Viini konventsiooni ega Pariisi konventsiooni osalised. Arvestades, et 1997. aasta protokolliga muudeti Viini konventsiooni ja et nõukogu määrusega (EÜ) nr 44/2001 lubatakse kõnealuse konventsiooniga seotud liikmesriikidel jätkata selles sisalduvate kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist käsitlevate eeskirjade kohaldamist, on objektiivselt põhjendatud, et käesolev otsus tuleks adresseerida üksnes nendele liikmesriikidele, kes on Viini konventsiooni osalised. Seega peaksid Iirimaa, Küpros, Luksemburg, Malta ja Austria jätkama määruses (EÜ) nr 44/2001 sisalduvate eeskirjade järgimist ja nende kohaldamist Viini konventsiooni ja nimetatud konventsiooni muutva 1997. aasta protokolliga hõlmatud valdkondades.
(8)
Sellest tulenevalt kohaldavad liidu puhul 1997. aasta protokolli sätteid üksnes need liikmesriigid, kes on käesoleva otsuse vastuvõtmise ajal Viini konventsiooni osalised.
(9)
Viini konventsiooni XII artiklis (mida on muudetud 1997. aasta protokolli artikliga 14) sätestatud kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist reguleerivad eeskirjad ei tohiks olla ülimuslikud määrusega (EÜ) nr 44/2001 kehtestatud kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise menetlust reguleerivate eeskirjade suhtes. Seetõttu peaksid liikmesriigid, kellel on käesoleva otsuse kohaselt õigus 1997. aasta protokoll ratifitseerida või sellega ühineda, tegema käesolevas otsuses ette nähtud avalduse, et tagada asjaomaste liidu eeskirjade kohaldamine.
(10)
Ühendkuningriik ja Iirimaa, kelle suhtes kohaldatakse Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 21 Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes, osalevad käesoleva otsuse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.
(11)
Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Nõukogu annab Bulgaariale, Tšehhi Vabariigile, Eestile, Leedule, Ungarile, Poolale ja Slovakkiale loa liidu huvides ratifitseerida 12. septembri 1997. aasta protokoll, millega muudetakse 21. mail 1963. aastal allakirjutatud tuumakahjustuste eest tsiviilvastutuse Viini konventsiooni, või sellega ühineda.
1997. aasta protokolli tekst on lisatud käesolevale otsusele.
Artikkel 2
Nõukogu annab Bulgaariale, Tšehhi Vabariigile, Eestile, Leedule, Ungarile, Poolale ja Slovakkiale loa teha järgmine avaldus:
„12. septembri 1997. aasta protokolliga, millega muudetakse 21. mail 1963. aastal allakirjutatud tuumakahjustuste eest tsiviilvastutuse Viini konventsiooni, hõlmatud asjades tehtud kohtuotsuseid, mille on teinud nimetatud protokolli osaliseks oleva Euroopa Liidu liikmesriigi kohus, tunnustatakse ja täidetakse [avalduse tegeva liikmesriigi nimi] kooskõlas kõnealust valdkonda reguleerivate Euroopa Liidu asjakohaste eeskirjadega.”
Artikkel 3
Käesolev otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Artikkel 4
Käesolev otsus on kooskõlas aluslepingutega adresseeritud Bulgaaria Vabariigile, Tšehhi Vabariigile, Eesti Vabariigile, Leedu Vabariigile, Ungarile, Poola Vabariigile ja Slovakkia Vabariigile.
Brüssel, 15. juuli 2013