РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 17 юли 2013 година
относно държавни помощи SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] - предоставени от Италия (отсрочване на плащането на налога в сектора на млякото и млечните продукти в Италия )
(нотифицирано под номер C(2013) 4046)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(2013/665/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2 от него,
след като покани заинтересованите страни да представят коментари съгласно горепосочения член и като взе предвид тези коментари,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРИ
(1)
На 27 февруари 2011 г. влезе в сила законът, преобразуващ наредба - закон № 225 от 29 декември 2010 г. в закон, който предоставя възможност за отсрочване на плащането на транш за налог на мляко и млечни продукти, дължим от италианските млекопроизводители по схемата за плащания на траншове, одобрена с Решение 2003/530/ЕО на Съвета от 16 юли 2003 г. относно съвместимостта с Общия пазар на помощ, която Италианската република възнамерява да предостави на италиански млекопроизводители (1), (2). С писмо от 17 март 2011 г. Комисията поиска от италианските власти допълнителна информация по въпроса.
(2)
Италианските власти изпратиха тази допълнителна информация на Комисията с писмо от 24 юни 2011 г., заведено на 29 юни 2011 г.
(3)
След проверка на информацията, предоставена от италианските власти, и като се има предвид фактът, че отлагането на съответното плащане е било направено без Комисията да бъде уведомена предварително за него или без да е дала разрешение, Комисията е информирала италианските власти с факс от 14 октомври 2011 г. за откриването на процедура за помощ с референтен номер SA.33726 (2011/NN)., за която не е постъпило уведомление.
(4)
С писмо от 11 януари 2012 г. Комисията уведоми Италия за своето решение за откриване на процедура по член 108, параграф 2 от Договора във връзка с гореспоменатото отсрочване и програмата за плащания на траншове, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, изменено с допълване на отсрочването, което представлява нова помощ (SA.33726 (11/C)]). С писмото бе поискан коментар от италианските власти относно откриването на процедурата в рамките на един месец.
(5)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията поиска от заинтересованите страни да представят своите бележки относно въпросната помощ.
(6)
Комисията получи коментари от всички заинтересовани страни и ги предаде на Италия, като ѝ даде възможност за отговор.
(7)
С електронно писмо от 13 февруари 2012 г. Постоянното представителство на Италия в Европейския съюз препрати на Комисията писмо от италианските власти с искане за двумесечно удължаване на срока за коментарите относно откриването на процедурата. Срокът беше удължен със съобщение, изпратено с факс от 21 февруари 2012 г.
(8)
С електронни писма от 26 април 2012 г. и 27 април 2012 г. италианското Постоянно представителство в Европейския съюз изпрати на Комисията отговора на италианските власти във връзка с откриването на процедурата по член 108, параграф 2 от Договора.
(9)
Италианските власти не направиха коментар на бележките на заинтересованите страни.
II. ОПИСАНИЕ
(10)
В член 1 от Решение 2003/530/ЕО се отбелязва следното:
„Помощта, която Италианската република възнамерява да предостави на млекопроизводителите, като сама извърши плащането към Общността на сумата, която те дължат на Общността поради допълнителния налог за млякото и млечните продукти за периода от 1995/1996 г. до 2001/2002 г. и като разреши на тези производители да върнат дълга си посредством разсрочено безлихвено плащане за няколко години, по изключение се приема за съвместима с вътрешния пазар, при условие, че:
-
бъде погасена цялата сума посредством равни годишни траншове,
-
периодът на погасяване не надхвърля 14 години, считано от 1 януари 2004 г.“
(11)
Закон № 10/2011 въвежда в член 1 от наредба-закон № 225 от 29 декември 2010 г. параграф 12 duodecies, предвиждащ отсрочването до 30 юни 2011 г. на плащането на транша от налога за мляко, дължим до 31 декември 2010 г. Разходите за това отсрочване бяха поети от отпусната обща сума от бюджета в размер на 5 млн. EUR, предназначена за различни цели.
(12)
В писмо от 24 юни 2011 г. италианските власти уточниха, че безвъзмездните средства, съответстващи на тази мярка, ще бъдат считани като част от помощта de minimis за Италия, предвидена по Регламент (ЕО) № 1535/2007 на Комисията от 20 декември 2007 г. за прилагане на членове 87 и 88 от Договора за ЕО (4) към помощите de minimis в сектора на производството на селскостопански продукти (5).
III. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА
(13)
Комисията реши да открие процедура по член 108, параграф 2 от Договора на следните основания:
-
италианските власти изразиха намерението си да причислят безвъзмездните средства, съответстващи на въпросното отсрочване на плащането към системата de minimis, предвидена в Регламент (ЕО) №1535/2007; около приложимостта на този регламент обаче възникнаха не само правни въпроси поради непредставената от италианските власти информация относно това дали ще бъдат спазени горните граници, установени с Регламента, но също така и поради това, че самият Регламент забранява отпускането на помощ de minimis, с която държавната помощ надхвърля разрешения максимум. Тъй като одобрената от Съвета помощ представлява максималната стойност на помощта, която Италия е могла да отпусне на млекопроизводителите, прибавянето към нея на безвъзмездните средства, равностойни на отсроченото плащане, включени в схемата de minimis, означава надхвърляне на максималната помощ, одобрена от Съвета;
-
оттук следва, че Комисията не може да изключи възможността за въпросното отсрочване да включва елемент на помощ (тъй като то е равностойно на безлихвен заем, по-надолу е наричано „свързаната помощ“) - ситуация която не може да бъде оправдана с представената от италианските власти информация в светлината на приложимите правила за държавната помощ в земеделието (Насоки на Общността относно държавната помощ за земеделския и горския сектор 2007-2013 г.) (6);
-
отсрочването е равностойно на нарушение на разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО (въз основа на това, че вече не се спазва едно от условията, а именно за равни траншове). Това съответно означава, че цялата система на забавени плащания става нова схема за помощи за тези, които вече са се облагодетелствали от нея (въз основа на това, че тя не е била обхваната от Решение 2003/530/ЕО) - положение, което изглежда не се разрешава от нито една от разпоредбите на горепосочените насоки.
IV. КОМЕНТАРИ НА ИТАЛИАНСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА
(14)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти за първи път докладваха за прилагането на системата на разсрочените плащания на налозите за мляко и млечни продукти, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, като поясниха, че по схемата има 11 271 бенефициери. От тях 9 965 (т.е. 88,41 %) са платили навреме своите траншове за налозите, дължими към 31 декември 2010 г.1 291 бенефициери са направили това до изтичането на удължения срок, а 15 не са извършвали никакви плащания поради изключването им от програмата.
(15)
Италианските власти след това поясниха, че за да бъде изчислена безвъзмездната помощ, равняваща се на получената от бенефициерите помощ при отсрочването, се отчита лихвеният процент за периода между 1 януари 2011 г. и датата на реалното плащане на траншовете, които са обект на отсрочване, като е използван тримесечният Euribor към 1 октомври 2010 г., плюс 100 базисни пункта (1,942 %). Резултатът от изчисленията сочи безвъзмездна помощ в размер на между 0,08 EUR и 694,19 EUR. Освен това той показва, че 1 187 от 1 291 бенефициери при отсрочването са се възползвали от помощ в размер на по-малко от 100 EUR. Според властите тези данни показват, че отсрочването на плащането по Закон № 10/2011 не е компрометирало безпроблемното управление на плащанията чрез траншове, което продължава да бъде в съответствие с разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО, което се доказва от факта, че само 11,45 % от производителите, участващи във въпросната програма, са се възползвали от отсрочването.
(16)
По тези причини италианските власти потвърждават, както се посочва в писмото от 24 юни 2011 г. (вж. параграф 13 по-горе), че разрешеното отсрочване по отношение на плащането на налога представлява помощ de minimis. Те също така посочват, че са определили, че индивидуалният таван по член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1535/2007 е спазен в пълна степен, както и таванът от 320 505 000 EUR за период от три данъчни години, определен за Италия съгласно същия регламент, както и че безвъзмездните средства, равостойни на отсрочването на плащане, възлизат на общо 50 877,41 EUR. И накрая, те отбелязват, че са били в процес на проверка на спазването на тези тавани, като се вземат под внимание другите схеми за помощ de minimis, разрешени през 2009, 2010 и 2011 г.
(17)
Що се отнася до становището на Комисията, че помощта, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, трябва да бъде счетена, като се има предвид нейното естество и извънреден характер, за еднократна максимална помощ, която не може да бъде комбинирана с каквато и да било друга мярка, италианските власти на първо място подчертаха, че с въпросното решение е признато наличието на извънредни обстоятелства, които са мотивирали Съвета да счете помощта за съвместима с член 107 от Договора, ако бъдат изпълнени някои условия. Те също така подчертаха факта, че при извършените проверки е установено, че програмата за плащане на траншове, съответства на разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО, тъй като всички производители са направили седмия транш с изключение на 15, които вече са били отпаднали от схемата. Според италианските власти извънредният характер на обстоятелствата, водещи до приемането на Решение 2003/530/ЕО, сам по себе си не създава пречки за достъпа до всякакво друго подпомагане на получателите на одобрената от Съвета помощ. Договорът посочва само споменатите по-горе извънредни обстоятелства без да ограничава по никакъв начин характера на разрешената помощ или подробните правила за нейното прилагане; той само поставя дерогацията от член 107 и разпоредбите по член 109 от Договора в зависимост от единодушно прието решение на Съвета. В този конкретен случай извънредният характер на ситуацията, довела до приемането на Решение 2003/530/ЕО, се отразява в пълна степен в начина, по който въпросно решение е прието, а именно - с единодушие, и се отнася по-скоро до обстоятелствата, изискващи одобряването на помощта, отколкото до самата помощ.
(18)
Италианските власти също така твърдят, че отлагането на плащането представлява помощ de minimis и следователно трябва да бъде счетено като отделна мярка, като се има предвид ниската му популярност сред производителите, ниската стойност на съответните суми и липсата на промени в програмата за плащане на траншове, чиято структура си остава същата - както що се отнася до общия брой на траншовете, така и до крайния срок.
(19)
И накрая, италианските власти още веднъж подчертават, че съгласно наредбата на италианското министерство от 30 юли 2003 г. за прилагане на Решението на Съвета, от участниците в програмата за плащане на вноски се изисква да се откажат от всякакви правни искове по отношение на плащането на дължимите налози, като длъжниците, които не извършват плащания, се изключват от програмата. Италианските власти твърдят, че това условие предполага откриването на процедури за принудително събиране на вземания, което ще накара производителите да подадат нови жалби. Ето защо е уместно да бъдат избягвани правни спорове за възстановяване на много малки суми чрез производства, които струват повече от исканите възстановявания. В тази връзка италианските власти се позовават на член 32, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 г. относно финансирането на Общата селскостопанска политика (7), в който се посочва, че при наличието на оправдателна причина, държавите членки могат да вземат решение да не изискват връщане на сумите, ако вече направените или евентуалните разходи по връщането на сумата надхвърлят размера на подлежащата на връщане сума. Според тях тази разпоредба може да бъде приложена по аналогия и за настоящия казус. Във всеки случай подобни разпоредби се предвиждат и в член 25, параграф 4 от Закон № 289/2002 (финансовият закон за 2003 г.) в съответствие с които сумата от 12 EUR се счита за малка сума и не е предмет на възстановяване. От всички възползвали се от отсрочването бенефициери 559 са получили по-малко от тази сума.
(20)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти представиха списък на бенефициерите на отсроченото плащане и сумата на помощта, която всеки един от тях е получил.
V. КОМЕНТАРИ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО ОТКРИВАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(21)
На 7 март 2012 г. Комисията получи коментари от трета страна относно откриването на процедурата.
(22)
Заинтересованите страни най-вече искаха да знаят причината, поради която Комисията е ограничила откриването на процедурата до отсрочването на плащането, предвидено съгласно Закон № 10/2011, а не включва в нея и разпоредбите на член 40а от Закон № 122/2010, които предвиждат отсрочване на плащането на траншовете, платени по допълнителна програма за плащане чрез траншове, установена от Закон № 33/2009, и призоваха Комисията съответно да разшири обхвата на процедурата. В тази връзка заинтересованата страна отбелязва, че вече е подадена жалба до Комисията относно разпоредбите на член 40а от Закон № 122/2010, а Комисията е приключила преписката по нея.
(23)
На 10 март 2012 г. Комисията получи коментари от втора заинтересована страна относно откриването на процедурата.
(24)
Въпросната заинтересована страна насочи вниманието на Комисията към разпоредбите на член 1, параграф 4 от Наредба-закон № 16/2012, които разрешават на предприятията, изпитващи финансови затруднения, да плащат дължимите суми посредством редовни траншове. Тя поиска Комисията да се намеси, като отбеляза, че тези мерки не са съвместими с единния пазар.
(25)
На 14 март 2012 г. Комисията получи коментари от още една заинтересована страна относно откриването на процедурата.
(26)
В тези коментари заинтересованата страна се позовава на Наредба-закона № 16/2012, като подчертава произтичащите от нея различия в третирането на земеделските производители, а също така и точността на данните, използвани от AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - италианската разплащателна агенция), за изчисляването на допълнителния налог.
VI. ОЦЕНКА
VI.1. Наличие на помощ
(27)
В съответствие с член 107, параграф 1 от Договора всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар
(28)
Въпросната мярка, а именно помощта, свързана с отсрочването на плащането (отпускането на средства, равнозначно на безлихвен заем, вж. параграф 13, второ тире по-горе), а също и новата помощ, произтичаща от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО (неплатени лихви за вече направените годишни траншове и все още неплатени главница и лихва за оставащите години до изтичането на срока на плащането чрез траншове, т.е. до 31 декември 2017 г.) (нова помощ, вж. параграф 13, трето тире) попада под следното определение:
(29)
Отговорност за мярката носи държавата, тъй като тя произтича от националното законодателство; тя е финансирана чрез публични средства в смисъл, че с разрешаването на отсрочване на плащане на годишен транш, установено в Решение 2003/530/ЕО, и с утвърждаването на нова помощ чрез това отсрочване, италианската държава се е отказала за определен период от време от парична сума, която е можело да бъде използвана за други цели.
(30)
Тази ситуация облагодетелства някои предприятия, по-специално млекопроизводителните стопанства.
(31)
Тя също може да окаже влияние и върху търговията, като се има предвид пазарната позиция на Италия (8).
(32)
Също така тя има потенциала да наруши условията на конкуренция, тъй като предприятията, които са се възползвали от нея, са си подсигурили предимство (отсрочването не се облага с лихва и следователно е равнозначно на безлихвен заем), което не може да бъде придобито при обичайните пазарни условия и което поставя съответното предприятие в по-облагодетелствана позиция спрямо предприятията, които не ползват отсрочване (9).
(33)
Като се има предвид обаче допълнителната информация, предоставена от италианските власти в отговор на откриването на процедура по член 108, параграф 2 от Договора, трябва да се установи дали въпросната мярка може да бъде счетена за помощ de minimis в съответствие с Регламент (ЕО) 1535/2007 и следователно да не бъде смятана за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора.
(34)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти поясняват, че лихвата, свързана с отлагането на плащанията, е между 0,08 и 694,19 евро. Те също така заявяват, че направените проверки сочат, че определеният за Италия таван за последните три финансови години не е надхвърлян, но че те все пак ще проверят, дали остава риск индивидуалните тавани да бъдат надхвърлени в случай на натрупване на помощи de minimis за финансовите 2009 г., 2010 г. и 2011 г.
(35)
Комисията може да отбележи със сигурност, че сумата на лихвите, свързани с отсрочването, разглеждани сами по себе си, не надхвърлят сумата от 7 500 EUR по член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1535/2007. Тя също отбелязва, че общата сума, предоставена чрез отсрочването, а именно 50 877,41 EUR, не е довела до надхвърляне на тавана от 320 505 000 EUR, разрешен на Италия в приложението към Регламента. Независимо от това, Комисията не разполага с нова информация, която да покаже, че индивидуалният таван от 7 500 EUR не е надхвърлен в нито един от случаите, също като се вземе предвид цялата помощ de minimis, получена от даден бенефициер за периода от три финансови години, тъй като към 26 април 2012 г. тя не е получила никаква информация от италианските власти, извършващи тези проверки. Тя следователно не може да направи заключението, че индивидуалният таван за помощите е бил спазен във всички случаи, особено като се има предвид, че Комисията трябва да вземе под внимание новата помощ, произтичаща от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО. На практика тя трябва да направи цялостна проверка на въпросната мярка (т.е на помощта, получена в резултат на разрешаването на отсрочването, което е равнозначно на отпускането на безлихвен заем, и на новата помощ, която произтича от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО): сериозен брой бенефициери (над 1 250) са се възползвали от това отсрочване, а сумата на помощта също включва част от основната сума (т.е. сумата, която съответства на годишните вноски, дължими на 31 декември за годините 2013 г., 2014, 2015, 2016 и 2017 г.) плюс лихвата, която далеч надхвърля лихвата, свързана с отсрочването на плащането, посочена в аргументацията на италианските власти.
(36)
Член 3, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 1535/2007 също предвижда, че „помощите de minimis не могат да бъдат кумулирани с държавни помощи за същите приемливи разходи, ако такова кумулиране води до интензитет на помощта, който надхвърля интензитета, определен от правото на Общността за специфичните за всеки отделен случай обстоятелства.“
(37)
В тази връзка Комисията вече даде знак чрез откриването на процедурата по член 108, параграф 2 от Договора, че това отсрочване е в допълнение към одобрената от Съвета помощ, която следва да бъде разглеждана като максималната сума, която може да бъде отпусната при тези обстоятелства.
(38)
Италианските власти също така споделят виждането, че отлагането на плащането следва да бъде счетено като отделна мярка, като се има предвид ниската му популярност сред производителите, ниската стойност на съответните суми и липсата на промени в програмата за плащане на траншове, чиято структура си остава същата - както що се отнася до общия брой на траншовете, така и до крайния срок.
(39)
Комисията не споделя това виждане. Наистина, ясно е, че отсрочването на плащането е пряко свързано с възстановяването, чието извършване на траншове е предвидено по-подробно в Решение 2003/530/ЕО. В член 1, параграф 1, първо тире от това решение се посочва ясно, че връщането става чрез равни по размер годишни траншове. За отсрочването следователно не може да бъде смятано, че няма никаква връзка със системата на траншовете, установена в Решение 2003/530/ЕО.
(40)
Италианските власти също оспорват факта, че разрешената от Съвета помощ представлява максималната сума, която може да бъде отпускана на млекопроизводителите. Те споделят виждането, че въпросното решение признава наличието на извънредни обстоятелства, водещи до одобрението на програмата за възстановявания на траншове, но този извънреден характер сам по себе си не оправдава лишаването на бенефициерите от всякаква друга помощ, тъй като в Договора само се посочват извънредните обстоятелства, без обаче да се ограничава естеството на разрешената помощ или подробните правила за нейното прилагане. В този конкретен случай извънредният характер на ситуацията, довела до приемането на Решение 2003/530/ЕО на Съвета, се отразява в пълна степен в начина, по който въпросно решение е прието, а именно - с единодушие, и се отнася по-скоро до обстоятелствата, изискващи одобряването на помощта, отколкото до самата помощ.
(41)
Комисията не споделя виждането на италианските власти. Всъщност въпреки че според член 108, параграф 2, трета алинея от Договора „[…] Съветът с единодушие може да реши, че помощта […] се счита за съвместима с вътрешния пазар […], ако такова решение може да бъде оправдано с извънредни обстоятелства“, а в съображение 8 на Решение 2003/530/ЕО се посочва, че съществуват извънредни обстоятелства, които оправдават считането на помощта за съвместима с общия пазар, остава фактът, че самият Съвет, в оперативната част от решението, предвижда, че помощта се смята за съвместима с вътрешния пазар по изключение, а не като се имат предвид извънредните обстоятелства.“ Терминът „извънредно“ ясно указва намерението на Съвета да обърне внимание на отпускането на помощта, като ѝ приписва уникален характер въпреки наличието на извънредни обстоятелства, както се посочва в съображение 8. Въпреки че посоченото от италианските власти единодушие може наистина да показва, че процедурата е извънредна, то не повдига въпроса за уникалния характер на помощта, както е посочено в Решението.
(42)
С оглед на факта, че одобрената от Съвета помощ, като се има предвид нейния уникален характер, представлява максималната допустима сума при дадените обстоятелства, т.е. равностойността помощ в размер на 100 %, добавянето на отсрочване на плащането би довело до автоматичното прилагане на разпоредбите на член 3, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 1535/2007, което означава, че предоставеното отсрочване не може да бъде счетено за съответстващо на обхвата на въпросния регламент и следователно представлява държавна помощ. Неговата съвместимост с вътрешния пазар трябва да бъде оценена с оглед на действащите правила в областта на конкуренцията към момента на разрешаването на отсрочването, както и съвместимостта на новата помощ, произтичаща от нарушението на Решение 2003/530/ЕО.
VI.2 Съвместимост на помощта с вътрешния пазар
(43)
Правилата за конкуренция, които са били в сила при разрешаването на отсрочването, се съдържат в Насоки на Общността относно държавните помощи в сектор селско и горско стопанство за периода 2007-2013 г.
(44)
Позицията на италианските власти, изразена в електронно писмо от 26 април 2012 г., се основава на аргумента, че на отсрочването на плащането следва да се гледа като на част от схемата de minimis. Ето защо властите не представят никакво обяснение на съвместимостта на отсрочването на плащането с вътрешния пазар или пък на неговото излизане от обхвата на Решение 2003/530/ЕО в светлината на правилата, изложени в посочените по-горе насоки.
(45)
Комисията следователно не разполага с нова информация, която да разсее съмненията, които е имала при откриването на предвидената в член 108, параграф 2 от Договора процедура. Помощта, свързана с отсрочването на плащанията, а следователно и новата помощ, която е в разрез с Решение 2003/530/ЕО, следователно представляват едностранна помощ, която има за цел единствено да подобри финансовото състояние на производителите без да допринася за развитието на отрасъла. Тя следователно представлява оперативна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар по смисъла на точка 15 от посочените по-горе насоки.
VI.3 Възстановяване
(46)
В съответствие с Договора и със съдебната практика на Съда на ЕС, ако бъде установено, че помощта е несъвместима с вътрешния пазар, Комисията е упълномощена да реши дали съответната държава трябва да отмени или промени помощта (10). Съдебната практика на Съда на ЕС също предвижда, че задължението на държавата да отмени помощ, която Комисията смята за несъвместима с вътрешния пазара, е предназначено за възстановяването на предишно положение. В тази връзка Съдът заявява, че целта е постигната, след като получателят върне отпуснатите му суми, като по този начин то загубва предимството, което е придобил спрямо пазарните конкуренти, и се възстановява ситуацията преди изплащането на помощта (11).
(47)
В съответствие с тази съдебна практика в член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (12) се посочва, че когато трябва да бъдат взети неблагоприятни решения за неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяването на помощта от бенефициера (в настоящия казус - всички бенефициери, които са се възползвали от отсрочването на плащането).
(48)
От Италия следователно се изисква да вземе всички необходими мерки за възстановяване на несъвместимата с правилата помощ от всички бенефициери. В съответствие с параграф 42 от Известие на Комисията „Към ефективно прилагане на решения на Комисията, разпореждащи на държавите-членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (13), Италия има на разположение четири месеца от влизането в сила на настоящото решение, за да приложи неговите разпоредби. Необходимо е да се плати лихва за сумите, които ще бъдат възстановени, изчислена въз основа на Регламент (ЕО) No 794/2004 от 21 април 2004 година за изпълнение на Регламент (ЕО) No 659/1999 на Съвета установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (14).
(49)
Настоящото решение се прилага незабавно, по-специално що се отнася до възстановяването на несъвместимите с правилата отпуснати индивидуални помощи.
(50)
Като се има предвид прекалено тесния контекст, при който е била отпусната помощта (помощта е била добавена към програма, която е част от одобрен от Съвета пакет), и обстоятелствата около помощта (нарушаването на Решение 2003/530/ЕО за тези, които са се възползвали от отсрочването на плащането, докато помощта вече е била одобрена по изключение от Решението), следните суми следва да бъдат възстановени от онези страни, които са се възползвали от отсрочването на плащането:
a)
лихва, свързана с отсрочване на плащането на транш за налог, дължим към 31 декември 2010 г., плюс натрупаните лихви по просрочени задължения до датата на възстановяването;
б)
натрупаната лихва по годишните траншове, дължима към 31 декември на 2004 г., 2005 г., 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г. (главницата по тези годишни траншове е била платена преди отсрочването на плащането да наруши Решение 2003/530/ЕО) в допълнение към лихвите за просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
в)
натрупаните лихви по годишни траншове, дължими към 31 декември 2011 г. и 2012 г. (няма информация, че главницата не е била платена до изтичането на срока), в допълнение към закъснелите плащания, натрупани до датата на възстановяването;
г)
главницата и лихвата, свързани с годишните траншове, дължими към 31 декември на 2013 г., 2014 г., 2015 г., 2016 г. и 2017 г., последната дата от графика за възстановяването в съответствие с Решение 2003/530/ЕО.
(51)
Значението, което отдават италианските власти на ниската стойност на сумите, които следва да бъдат възстановени, и рискът от нови жалби на производителите пред националните съдилища не променят факта, че държавната помощ, която не отговаря на изискванията за прибягване към предвидените член 107 от Договора дерогации и която следователно е несъвместима с вътрешния пазар, следва да бъде върната от бенефициерите с цел възстановяване на условията на конкуренция отпреди отпускането на помощта. Съдебната практика на Съда на ЕС действително показва, че отпадането на неправомерната помощ, която е била обявена за несъвместима с вътрешния пазар, е логичният резултат от неправомерността, тъй като единствената причина за връщането е да се възстанови състоянието отпреди помощта (15). Целта за възстановяването на предишното състояние е постигната, когато неправомерната помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар, е изплатена от бенефициера и когато вследствие на това последният е бил лишен от получените предимства спрямо пазарните конкуренти. В такива случаи ситуацията преди отпускането на помощта се смята за възстановена (16).
(52)
Освен това, що се отнася до ниската стойност на сумите за възстановяване, италианските власти изглежда ограничават обхвата на възстановяването само до лихвата, която трябва да бъде добавена към годишното плащане за годината, за която е отсрочването. Възстановяването обаче, което засяга само онези, които реално са се възползвали от отсрочването на плащането, трябва да включва цялата помощ, обявена за несъвместима с вътрешния пазар, в допълнение към дължимата лихва (вж. параграф 50 по-горе).
(53)
И накрая, аргументът, с който производителите биха могли да обжалват пред националните съдилища, не може да бъде счетен за уместен, тъй като съгласно практиката на Съда на ЕС, самата възможност за вътрешни затруднения, дори и непреодолимите, не може да оправдае неизпълнението от страна на държава членка на задължения, произтичащи от правото на Съюза (17).
(54)
Ето защо Италия може да приложи правилата de minimis, приложими към селскостопанския сектор за възстановяването на индивидуалната помощ от страна на бенефициерите, които изпълняват всички изисквания на приложимия регламент de minimis (Регламент (ЕО) № 1535/2007) по времето, когато е била отпусната неправомерната помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Параграф 49 от Известие на Комисията „Към ефективно прилагане на решения на Комисията, разпореждащи на държавите членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (18) предвижда, че от държавата членка се изисква подробен анализ на всяка индивидуална помощ, отпусната въз основа на въпросната схема. За да бъде определена точната сума на помощта, която следва да бъде възстановена от всеки отделен бенефициер по схемата, Италия следователно трябва да установи степента, до която помощта е била отпусната за конкретен проект, който към момента на отпускането на помощта е удовлетворявал всички условия на регламента за групово освобождаване или на схема за помощи, одобрена от Комисията. В такива случаи държавите членки могат също да кандидатстват за прилагането по същество на критериите de minimis, приложими към момента на отпускането на неправомерната и несъвместима с вътрешния пазар помощ, която е предмет на решение за възстановяване по член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98 от 7 май 1998 година относно о прилагането на членове 92 и 93 от Договора за създаване на Европейската общност към някои категории хоризонтална държавна помощ (19). Съгласно този критерий отпуснатата индивидуална помощ съгласно това решение не представлява помощ за бенефициерите, които към момента на отпускането са отговаряли на условията, посочени в действащия регламент за de minimis (Регламент (ЕО) № 1535/2007).
VI.4 Оценка на коментарите от заинтересованите страни относно други процедури
(55)
Що се отнася до коментарите, направени от първата заинтересована страна (параграф 22), Комисията подчертава, че отлагането на плащането по член 40а от Закон № 122/2010 за транш, платим по допълнителна програма за плащане на траншове, установена от Закон 33/2009, не е обхванато от процедурите по настоящото решение, тъй като той не засяга програмата за допълнителни траншове, установена с Решение 2003/530/ЕО.
(56)
Що се отнася до коментарите, направени от другите две заинтересовани страни относно Наредба-закон № 16/2012 (параграфи 24 и 26), Комисията понастоящем ги проверява. Тя обаче споделя становището, че те трябва да бъдат проверени отделно с оглед на административната ефективност, наред с другото, свързана с факта, че обединяването на двете процедури чрез тяхното разширяване и прилагането на всички съпътстващи административни формалности значително ще отложи закриването на процедурите по настоящото решение.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(57)
Комисията смята, че Италия е приложила неправомерно отсрочване на въпросното плащане, като е направила неправомерна и помощта, свързана с него (вж. по-горе параграф 13, трето тире), както и новата схема за помощи, определена в нарушение на Решение 2003/530/ЕО (вж. параграф 13, трето тире). Ето защо нито една помощите не може да бъде смятана за съвместима с единния пазар, тъй като италианските власти не са предоставили никаква информация, която да указва съвместимост съгласно правилата за конкуренция, приложими за селскостопанския отрасъл (вж. параграфи 43 до 45). (Те само твърдят, че отсрочването на плащането следва да бъде разглеждано самостоятелно, т.е. без да отчитат въздействието върху Решение 2003/530/ЕО и може да бъде счетено като схема de minimis). Комисията следователно не е в състояние да разсее съмненията, които е имала при откриването на предвидената в член 108, параграф 2 от Договора процедура.
(58)
Несъвместимата помощ следва да бъде възстановена от съответните бенефициери, с други думи - от онези, които вече са се възползвали от въпросното отсрочване,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Отсрочването на плащането на налога за млякото и млечните продукти, дължим към 31 декември 2010 г., въведено с член 1, параграф 12 duodecies от Наредба-закон № 225 от 29 декември 2010 г., със Закон № 10/2011, и неправомерно приложено от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, представлява държавна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар.
2. Помощта, произтичаща от неспазването на условията, изложени в Решение 2003/530/ЕО, определена с отсрочването на плащането по член 1 и неправомерно приложена от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. От Италия се изисква възстановяване на несъвместимата с вътрешния пазар помощ, посочена в член 1, параграф 1 и параграф 2 по-горе, от страна на бенефициерите, посочени в член 1, параграф 1.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, се облагат с лихва от датата, на която са били предоставени на разположение на бенефициерите, до датата на тяхното възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Възстановяването, което засяга само онези страни, които реално са се възползвали от отсрочването на плащането, посочено в член 1, и които следователно са се възползвали от помощта по член 2, се отнася до следното:
a)
лихва, свързана с отсрочване на плащането на транш за налог, дължим към 31 декември 2010 г., плюс натрупаните просрочени задължения до датата на възстановяването;
б)
натрупаната лихва по годишните траншове, дължима към 31 декември на 2004 г., 2005 г., 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г. (главницата за тези годишни траншове бе платена преди отсрочването на плащането в нарушение на решението на Съвета) в допълнение към лихвите за просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
в)
натрупаните лихви по годишни траншове, дължими към 31 декември 2011 г. и 2012 г. (няма информация, че главницата не е бил платен до изтичането на срока), в допълнение към просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
г)
главницата и лихвата, свързана с годишните траншове, дължими към 31 декември на 2013, 2014, 2015, 2016 и 2017 г., последната дата от графика за възстановяването в съответствие с решението на Съвета.
5. Индивидуалната помощ по схемата, посочена в член 1, не представлява помощ, ако към момента на нейното предоставяне, тя е удовлетворявала условията, посочени в разпоредбите, приети във връзка с член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98, приложим към момента на отпускането на помощта.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочено в член 1, е незабавно и ефективно.
2. Италия гарантира прилагането на настоящото решение в рамките на четири месеца след датата на неговото нотифициране.
Член 4
1. В срок от два месеца от нотифицирането на настоящото решение Италия предоставя следната информация:
а)
списък на бенефициерите, които са получили помощ по схемите по член 1, и сумите получени от всеки от тях по съответната схема;
б)
обща сума (главница и лихва), подлежаща на възстановяване от всеки бенефициер, който е получил помощ, която не може да бъде обхваната от правилото de minimis.
в)
подоробно описание на вече предприетите и предвидени мерки за съобразяване с настоящото решение;
г)
документи, удостоверяващи, че бенефициерите са получили иск за връщане на помощта.
2. Италия информира Комисията относно напредъка по предприетите национални мерки в изпълнението на настоящото решение, докато отпуснатата помощ по посочените в член 1 схеми, бъде възстановена напълно. При искане от страна на Комисията тя предоставя незабавно информация относно мерките, които вече са взети и планирани с оглед изпълнението на настоящото решение. Тя също така предоставя подробна информация относно сумите на помощта и лихвата, която вече е възстановена от бенефициерите.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 17 юли 2013 година.
KOMISJONI OTSUS,
17. juuli 2013,
riigiabi SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] kohta, mida andis Itaalia (piimamaksu maksetähtaja edasilükkamine Itaalias)
(teatavaks tehtud numbri C(2013) 4046 all)
(Ainult itaaliakeelne tekst on autentne)
(2013/665/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama oma märkused eelnimetatud artikli kohaselt ja arvestades neid märkusi
ning arvestades järgmist:
I. MENETLUS
(1)
Saanud 27. veebruaril 2011. aastal teada seaduse jõustumisest, millega muudeti 29. detsembri 2010. aasta dekreetseadus nr 225 seaduseks, mis andis loa lükata edasi osamakse tasumise tähtaega seoses piimamaksuga, mida Itaalia piimatootjad peavad maksma nõukogu 16. juuli 2003. aasta otsusega nr 2003/530/EÜ (sellise abi ühisturuga kokkusobivuse kohta, mida Itaalia Vabariik kavatseb anda oma piimatootjatele, (1) (2)) heaks kiidetud osamaksete maksekava kohaselt, palus komisjon 17. märtsi 2011. aasta kirjas Itaalia ametiasutustelt kõnealuse küsimuse kohta täiendavat teavet.
(2)
Itaalia ametiasutused saatsid komisjonile nimetatud lisateabe kirjaga, mis saadeti 24. juunil 2011 ja registreeriti 29. juunil 2011.
(3)
Pärast Itaalia ametiasutuste esitatud teabe analüüsimist ja võttes arvesse asjaolu, et kõnealune maksetähtaja edasilükkamine leidis aset, ilma et komisjoni oleks sellest eelnevalt teavitatud või selleks oleks volitus saadud, teavitas komisjon Itaalia ametiasutusi 14. oktoobril 2011. aastal saadetud faksis, et avati teatamata riigiabi toimik viitenumbriga SA.33726 (2011/NN).
(4)
11. jaanuari 2012. aasta kirjaga teavitas komisjon Itaaliat oma otsusest algatada aluslepingu artikli 108 lõikega 2 ette nähtud menetlus seoses eespool nimetatud edasilükkamise ja osamaksetena tasumise kavaga, mis kiideti heaks otsusega nr 2003/530/EÜ, mida muudeti edasilükkamist käsitleva lisaga, mis kujutab endast uut abi (SA.33726 (11/C)), paludes Itaalia ametiasutustel esitada ühe kuu jooksul oma märkused menetluse alustamise kohta.
(5)
Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta avaldati Euroopa Liidu Teatajas (3). Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama kõnealuse abi kohta märkusi.
(6)
Komisjon sai huvitatud isikute märkused, mille ta edastas Itaaliale, andes viimasele võimaluse vastata.
(7)
Itaalia Vabariigi alaline esindus Euroopa Liidu juures saatis 13. veebruari 2012. aasta e-kirjas komisjonile Itaalia ametiasutuste kirja, paludes menetluse alustamise kohta märkuste esitamise tähtaega pikendada kahe kuu võrra. Tähtaega pikendati 21. veebruaril 2012. aastal faksi teel saadetud sõnumiga.
(8)
26. aprilli 2012. aasta ja 27. aprilli 2012. aasta e-kirjaga saatis Itaalia Vabariigi alaline esindus Euroopa Liidu juures komisjonile Itaalia ametiasutuste vastuse aluslepingu artikli 108 lõike 2 kohase menetluse alustamise kohta.
(9)
Itaalia ametiasutused ei kommenteerinud huvitatud isikute märkusi.
II. KIRJELDUS
(10)
Otsuse nr 2003/530/EÜ artiklis 1 on sätestatud järgmine:
„Abi, mis seisneb selles, et Itaalia Vabariik maksab ise ühendusele piima suhtes kohaldatud lisamaksu summa, mille piimatootjad võlgnevad ajavahemiku 1995/1996-2001/2002 eest, ja lubab tootjatel maksta oma võlga hiljem mitme aasta peale jagatult ilma intressi maksmata, käsitatakse erandkorras ühisturuga kokkusobivana järgmistel tingimustel:
-
võlg makstakse tagasi täies ulatuses iga-aastaste ühesuuruste osamaksetena ja
-
alates 1. jaanuarist 2004 alanud tagasimakseperiood ei kesta kauem kui 14 aastat”.
(11)
Seadusega nr 10/2011 lisati 29. detsembri 2010. aasta dekreetseaduse nr 225 artiklisse 1 lõige 12 duodecies, milles sätestati 31. detsembriks 2010 makstava piimamaksu osamakse tähtaja edasilükkamine 30. juunile 2011. Selle edasilükkamisega seotud kulu kanti mitut eesmärki hõlmavale ühtekokku 5 miljoni euro suurusele eelarveeraldisele.
(12)
Oma 24. juuni 2011. aasta kirjas selgitasid Itaalia ametiasutused, et kõnealuse meetme toetusekvivalent arvestatakse Itaalia vähese tähtsusega abi hulka vastavalt 20. detsembri 2007. aasta komisjoni määrus (EÜ) nr 1535/2007, milles käsitletakse EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 (4) kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes põllumajandustoodete tootmise sektoris (5).
III. AMETLIKU MENETLUSE ALUSTAMISE PÕHJUSED
(13)
Komisjon otsustas alustada aluslepingu artikli 108 lõikega 2 ette nähtud menetlused järgmistel põhjustel:
-
Itaalia ametiasutused olid väljendanud oma kavatsust liigitada kõnealuse maksetähtaja edasilükkamise toetusekvivalent vähese tähtsusega abi süsteemiks, mis on sätestatud määruses (EÜ) nr 1535/2007, kuid seda siiski mitte juhul, kui nimetatud määruse kohaldamisega kaasnevad õiguslikud küsimused; kuna Itaalia ametiasutused ei ole esitanud teavet selle kohta, kas järgitakse määruses kehtestatud abi individuaalseid või riiklikke ülemmäärasid, on ka määruse endaga keelatud anda vähese tähtsusega abi, mis hõlmab suurimat lubatud määra ületavat riigiabi. Kuna nõukogu heakskiidu saanud abi oli suurim võimalik abisumma, mida Itaalia võis oma piimatootjatele anda, tähendab vähese tähtsusega abi kavas sisalduva maksetähtaja edasilükkamisest tuleneva toetusekvivalendi lisamine nõukogu poolt heaks kiidetud maksimaalse abi ületamist;
-
sellest järeldub, et komisjon ei saa välistada võimalust, et kõnealune edasilükkamine sisaldab abi komponenti (kuna see oli samaväärne intressivaba laenuga, mida edaspidi nimetatakse „seotud abiks”), mis tähendab olukorda, mida ei suuda põhjendada Itaalia ametiasutuste esitatud mis tahes andmed põllumajandussektoris riigiabi suhtes kohaldatavate eeskirjade kontekstis (ühenduse suunised riigiabi kohta põllumajandus- ja metsandussektoris aastateks 2007-2013) (6);
-
edasilükkamisega rikutakse otsust nr 2003/530/EÜ (kuna ühte selle tingimustest - ühesuurused osamaksed - enam ei täideta). Järelikult tähendab see, et kogu järkjärguline maksmissüsteem muutub nende jaoks, kes sellest kasu said, uueks abikavaks (tuginedes asjaolule, et see ei olnud hõlmatud otsuse nr 2003/530/EÜ alusel), mille puhul on tegemist olukorraga, mis ei näi olevat eespool nimetatud suuniste ühegi sätte kohaselt lubatav.
IV. ITAALIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED AMETLIKU MENETLUSE ALUSTAMISE KOHTA
(14)
Oma 26. aprillil 2012. aastal saadetud e-kirjas teatasid Itaalia ametiasutused kõigepealt otsust nr 2003/530/EÜ heaks kiidetud piimamaksude osamaksete järkjärgulise maksmissüsteemi kohaldamisest, selgitades, et kava hõlmas 11 271 abisaajat. Nendest 9 965 (st 88,41 % kõigist abisaajatest) olid maksnud oma maksude osamaksed, mille tähtaeg oli 31. detsember 2010, õigel ajal. 1 291 ei teinud seda edasilükatud maksetähtajaks ja 15 ei olnud teinud ühtegi makset, mistõttu nad arvati kavast välja.
(15)
Seejärel selgitasid Itaalia ametiasutused, et edasilükkamisega seotud abisaajate saadud abi toetusekvivalendi arvutamiseks võeti arvesse intressi ajavahemikul 1. jaanuar 2011 kuni edasilükatud osamaksete tegelik maksepäev, kasutades kolme kuu Euribori määra alates 1. oktoobrist 2010, millele lisati 100 baaspunkti (1,942 %). Selle arvutuse tulemusena saadi toetusekvivalent, mis jäi vahemikku 0,08-694,19 eurot, ning samuti nähtus, et 1 291 st edasilükkamisega seotud abisaajast 1 187 olid saanud toetust vähem kui 100,00 eurot. Ametiasutuste selgituste kohaselt osutavad need arvud, et seaduse nr 10/2011 kohane maksetähtaja edasilükkamine ei kahjustanud osamaksetena tasumise kava sujuvat täitmist ja et kava vastab jätkuvalt otsuse nr 2003/530/EÜ sätetele, nagu nähtub tõsiasjast, et ainult 11,45 % kõnealuse kavaga hõlmatud tootjatest said edasilükkamisest kasu.
(16)
Neil põhjustel kinnitavad Itaalia ametiasutused, nagu on märgitud 24. juuni 2011. aasta kirjas (vt punkt 13 eespool), et seoses maksu maksmisega antud tähtaja pikendus kujutab endast vähese tähtsusega abi. Samuti märgivad ametiasutused, et nad on kindlaks teinud, et täielikult on kinni peetud määruse (EÜ) nr 1535/2007 artikli 3 lõikes 2 osutatud individuaalsest ülemmäärast, mis on Itaalia jaoks samas määruses kehtestatud ülemmäär 320 505 000 eurot kolme eelarveaasta pikkuseks perioodiks, ja et maksetähtaja edasilükkamisest tulenev toetusekvivalent oli kokku võrdne summaga 50 877,41 eurot. Viimasena teatasid ametiasutused, et nad tegelevad parajasti ülemmääradele vastavuse kontrollimisega, võttes arvesse teisi aastatel 2009, 2010 ja 2011 antud vähese tähtsusega abi kavasid.
(17)
Seoses komisjoni seisukohaga, et arvestada tuli otsusega nr 2003/530/EÜ heaks kiidetud abiga, võttes arvesse selle olemust ja erandlikku iseloomu ühekordse maksimaalse abina, mida ei saa koondada ühegi muu meetmevormi alla, rõhutasid Itaalia ametiasutused kõigepealt seda, et kõnealuses otsuses mööndi selliste erandlike asjaolude olemasolu, mille tõttu oli nõukogu seisukohal, et abi on aluslepingu artikliga 107 kooskõlas, kui teatud tingimused on täidetud. Nad rõhutasid ka tõsiasja, et tehtud kontrollid näitasid, et osamaksetena tasumise kava oli kooskõlas otsuse nr 2003/530/EÜ sätetega, kuna kõik tootjad, välja arvatud 15 tootjat, kes olid juba kavast välja jäetud, olid tasunud seitsmenda osamakse. Nende arvamuse kohaselt ei takista otsuse nr 2003/530/EÜ vastuvõtmiseni viinud asjaolude erandlik iseloom iseenesest komisjoni heakskiidu saanud abisaajate juurdepääsu mis tahes muule toetusele. Aluslepingus on osutatud üksnes eespool nimetatud erandlikele asjaoludele, piiramata mingil viisil loa saanud abi või selle rakendamise üksikasjalike eeskirjade olemust; sellega tehakse lihtsalt erand aluslepingu artiklist 107 ja artiklis 109 osutatud määrustest, mis võetakse vastu nõukogu ühehäälse otsusega. Kõnealusel juhul kajastub otsuse nr 2003/530/EÜ vastuvõtmiseni viinud erandlik iseloom täielikult viisis, kuidas kõnealune otsus vastu võeti - nimelt ühehäälsuse alusel -, ning seostub pigem abi vastuvõtmist nõudvate asjaolude kui abi endaga.
(18)
Itaalia ametiasutused väitsid ka, et maksetähtaja edasilükkamine kujutab endast vähese tähtsusega abi ja seda tuleks seetõttu pidada eraldiseisvaks meetmeks, arvestades selle kasutamise madalat määra tootjate seas, kõnealuste summade väiksust ja seda, et osamaksetena tasumise kava ei muudetud, nii et selle struktuur jäi samaks nii seoses osamaksete koguarvu kui ka lõpptähtajaga.
(19)
Lõpuks väitsid Itaalia ametiasutused taas kord, et kooskõlas Itaalia 30. juuli 2003. aasta ministri dekreediga, millega rakendati nõukogu otsus, peavad osamaksetena tasumise kavas osalejad loobuma mis tahes õiguslikest meetmetest seoses võlgu olevate maksude maksmisega ja võlgnikud, kes ei tee makseid, arvatakse kavast välja. Itaalia ametiasutused väidavad, et see tingimus hõlmaks võla sissenõudmise menetluste algatamist, mille tagajärjel esitaksid tootjad uusi apellatsioonikaebusi. Seepärast oleks mõistlik vältida kohtuvaidlusi väga väikeste summade sissenõudmise üle menetluste teel, mille kulud on suuremad kui sissenõutavad summad. Seoses sellega viitavad Itaalia ametiasutused ühise põllumajanduspoliitika rahastamist käsitleva 21. juuni 2005. aasta nõukogu määruse (EÜ) nr 1290/2005 artikli 32 lõikele 6, (7) milles on sätestatud, et nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võivad liikmesriigid otsustada tagasinõudmist mitte läbi viia, kui tagasinõudmisel juba tehtud ja tõenäoliselt tehtavad kulud on suuremad kui tagasinõutav summa. Nende arvates tuleks seda sätet kõnealuse juhtumi puhul analoogia põhjal kohaldada. Igal juhul on kehtestatud sarnased sätted ka seaduse nr 289/2002 (2003. aasta rahandusseadus) artikli 25 lõikes 4, mille kohaselt peetakse 12 euro suurust summat väikeseks summaks, mida tagasi ei nõuta. Edasilükkamisega seotud abisaajatest 559 said toetust vähem kui 12 eurot.
(20)
26. aprillil 2012. aastal saadetud e-kirjas esitasid Itaalia ametiasutused edasilükkamisega seotud abisaajate nimekirja ja toetuse summa, mille sai iga abisaaja.
V. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED MENETLUSE ALUSTAMISE KOHTA
(21)
7. märtsil 2012. aastal sai komisjon kolmandalt isikult märkused menetluse alustamise kohta.
(22)
Sisuliselt soovis huvitatud isik teada, miks piiras komisjon seadusega nr 10/2011 ette nähtud menetluse alustamist seoses maksetähtaja edasilükkamisega ega laiendanud seda seaduse 122/2010 artikli 40 bis sätetele, milles nähakse ette seaduses nr 33/2009 kehtestatud osamaksetena tasumise täiendava kava kohaselt makstud osamaksete tasumise edasilükkamine, ning soovitas komisjonil menetlust vastavalt laiendada. Seoses sellega märkis huvitatud isik, et komisjonile juba esitati kaebus seoses seaduse nr 122/2010 artikli 40 bis sätetega ja komisjon lõpetas juhtumi.
(23)
10. märtsil 2012. aastal sai komisjon teiselt huvitatud isikult märkused menetluse alustamise kohta.
(24)
Kõnealune huvitatud isik juhtis komisjoni tähelepanu dekreetseaduse nr 16/2012 artikli 1 lõike 4 sätetele, millega lubatakse rahalistes raskustes olevatel äriühingutel maksta võlgu olevad summad korrapäraste osamaksetena. Huvitatud isik palus komisjonil sekkuda, märkides, et nimetatud meetmed ei ole ühtse turuga kokkusobivad.
(25)
14. märtsil 2012. aastal sai komisjon veel ühelt huvitatud isikult märkused menetluse alustamise kohta.
(26)
Nendes märkustes viitas huvitatud isik samuti dekreetseadusele nr 16/2012, rõhutades sellest tulenevat põllumajandustootjate erinevat kohtlemist ja samuti AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - Itaalia makseasutus) lisamaksu arvutamiseks kasutatud andmete täpsust.
VI. HINDAMINE
VI.1. Abi olemasolu
(27)
Kooskõlas aluslepingu artikli 107 lõikega 1 on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
(28)
Kõnealune meede, nimelt maksetähtaja edasilükkamisega seotud abi (intressivaba laenuga võrdväärse toetuse andmine, vt eespool punkti 13 teine taane), kuid samuti uus abi, mis tekib otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumisest (maksmata intress juba tehtud iga-aastastelt osamaksetelt ning maksmata kapital ja intress seoses ülejäänud aastatega kuni osamaksetena maksmise lõpuni, st kuni 31. detsembrini 2017) (uus abi, vt punkti 13 kolmas taane), kuuluvad järgmise määratluse alla.
(29)
Meede on omistatav asjaomasele riigile, kuna see tuleneb siseriiklikust õigusest; seda rahastati riigi vahenditest, mis tähendab, et Itaalia riik, lubades otsuses nr 2003/530/EÜ kehtestatud iga-aastase osamakse tasumise tähtaja edasilükkamist ja luues selle edasilükkamise kaudu uue abi, on jätnud ennast teatud ajavahemikuks ilma rahasummast, mida oleks saanud kasutada muudel eesmärkidel.
(30)
Selline olukord soosib teatud ettevõtjaid, eeskätt piimatootmisega tegelevaid põllumajandusettevõtteid.
(31)
Sellel võib olla mõju ka kaubandusele, arvestades Itaalia seisundit turul (8).
(32)
Samuti võib see moonutada konkurentsi, kuna ettevõtjatele, kes abi said, on tagatud kasu (edasilükkamisel ei kogune intress ja seega on see võrdväärne intressivaba laenuga), mida ei oleks saanud tavapäraste turutingimuste korral ja mis asetas asjaomased ettevõtjad soodsamasse konkurentsiolukorda võrreldes ettevõtjatega, kes abi ei saanud (9).
(33)
Arvestades lisateavet, mille esitasid Itaalia ametiasutused vastusena aluslepingu artikli 108 lõike 2 kohase menetluse alustamise kohta, on siiski vaja teha kindlaks, kas kõnealust meedet saab pidada vähese tähtsusega abiks kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1535/2007 ja seega mitte pidada seda riigiabiks aluslepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(34)
Oma 26. aprillil 2012. aastal saadetud e-kirjas selgitasid Itaalia ametiasutused, et maksetähtaegade edasilükkamisega seotud intress oli vahemikus 0,08-694,19 eurot. Nad märkisid samuti, et tehtud kontrollid näitasid, et Itaalia jaoks kolmeks eelarveaastaks kindlaks määratud ülempiiri ei ületatud, kuid nad peavad veel kontrollima, kas jätkuvalt on olemas oht, et ületatakse individuaalne ülempiir eelarveaastateks 2009, 2010 ja 2011 kumuleerunud vähese tähtsusega abi korral.
(35)
Komisjon võib kindlasti märkida, et määruse (EÜ) nr 1535/2007 artikli 3 lõikes 2 sätestatud edasilükkamisega seotud intressi summa ei ületa eraldi võetuna 7 500 eurot. Komisjon märgib ka, et edasilükkamisega antud abi kogusumma, st 50 877,41 eurot, ei ole kaasa toonud määruse lisas Itaaliale lubatud ülempiiri - 320 505 000 eurot - ületamist. Sellest hoolimata ei ole komisjonil uut teavet, mis näitaks, et 7 500 euro suurust individuaalset ülempiiri ei ole ühelgi juhul ületatud, võttes samuti arvesse kogu vähese tähtsusega abi, mida sai sama abisaaja kolme eelarveaasta jooksul, sest alates 26. aprillist 2012 ei ole komisjon saanud nende kontrollide tegemisega seotud Itaalia ametiasutustelt enam teavet. Seega ei saa järeldada, et kõikidel juhtudel peeti kinni üksikabi ülempiirist, eeskätt seetõttu, et komisjon peab arvesse võtma ka otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumisest tekkivat uut abi. Tõepoolest, komisjon peab kontrollima kõnealust meedet tervikuna (st edasilükkamisega seotud abi, intressivaba laenuga võrdväärse abi andmist ja otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumisest tekkivat uut abi): märkimisväärne hulk abisaajaid (rohkem kui 1 250) on sellest edasilükkamisest kasu saanud ja abi summa sisaldab ka osa põhisummast (st seda, mis vastab aastate 2013, 2014, 2015, 2016 ja 2017 31. detsembriks makstavale iga-aastasele osamaksele) ning lisaks intressi, mis ületab kaugelt maksetähtaja edasilükkamisega seotud intressi, mida Itaalia ametiasutused oma väidete toetuseks arvesse võtsid.
(36)
Määruse (EÜ) nr 1535/2007 artikli 3 lõikes 7 märgitakse: „Vähese tähtsusega abi ei või kumuleerida samadele abikõlblikele kuludele antava riigiabiga, kui kumuleerimise tulemusel on abi osatähtsus suurem kui iga juhtumi iseärasusi arvestades on kindlaks määratud ühenduse õigusaktidega.”
(37)
Seoses sellega on komisjon juba osutanud, algatades aluslepingu artikli 108 lõikes 2 ette nähtud menetluse, et nimetatud edasilükkamine lisandus nõukogu heaks kiidetud abile, mida tuleks pidada maksimaalseks abiks, mida selles kontekstis saab anda.
(38)
Itaalia ametiasutused on samuti seisukohal, et maksetähtaja edasilükkamist tuleks käsitada eraldiseisva meetmena, arvestades selle kasutamise madalat määra tootjate seas, kõnealuste summade väiksust ja seda, et osamaksetena tasumise kava ei muudetud, nii et selle struktuur jäi samaks nii seoses osamaksete koguarvu kui ka lõpptähtajaga.
(39)
Komisjon seda arvamust ei jaga. On tõepoolest selge, et maksetähtaja edasilükkamine on otseselt seotud hüvitisega, mille osamaksetena tasumine sätestati üksikasjalikult otsuses nr 2003/530/EÜ. Selle otsuse artikli 1 lõike 1 esimeses taandes märgitakse selgelt, et võlg makstakse tagasi iga-aastaste ühesuuruste osamaksetena. Edasilükkamist ei saa seetõttu pidada täiesti sõltumatuks otsuses nr 2003/530/EÜ kehtestatud osamaksete süsteemist.
(40)
Itaalia ametiasutused vaidlustavad ka asjaolu, et nõukogult heakskiidu saanud abi on maksimaalne abisumma, mille võib piimatootjatele anda. Nad on seisukohal, et kõnealuses otsuses mööndakse osamaksetena tagasimaksmise kava heakskiitmiseni viinud erandlike asjaolude olemasolu, kuid et see erandlik iseloom ei õigusta iseenesest seda, et abisaajatel puudub võimalus saada mis tahes muud toetust, kuna aluslepingus viidatakse ainult erandlikele asjaoludele, seadmata piiranguid loa saanud abi olemusele või selle rakendamise üksikasjalikele eeskirjadele. Kõnealusel juhul kajastub nõukogu otsuse nr 2003/530/EÜ vastuvõtmiseni viinud erandlik iseloom täielikult viisis, kuidas kõnealune otsus vastu võeti - nimelt ühehäälsuse alusel -, ning seostub pigem abi vastuvõtmist nõudvate asjaolude kui abi endaga.
(41)
Komisjon ei nõustu Itaalia ametiasutuste seisukohaga. Kuigi aluslepingu artikli 108 lõike 2 kolmandas lõigus sätestatakse, et „nõukogu [võib] ühehäälselt otsustada, et abi […] tuleb […] pidada siseturuga kokkusobivaks, kui sellist otsust õigustavad erandlikud asjaolud”, ning ka otsuse nr 2003/530/EÜ põhjenduses 8 sätestatakse, et on olemas erandlikud asjaolud, mis õigustavad abi pidamist siseturuga kokkusobivaks, jääb tegelikult kehtima tõsiasi, et nõukogu ise kehtestas otsuse resolutiivosas, et abi peetakse siseturuga kokkusobivaks „erandkorras” ja mitte „võttes arvesse erandlikke asjaolusid”. Mõiste „erandkorras” osutab selgelt nõukogu kavatsusele juhtida tähelepanu abi andmisele, muutes selle vaatamata erandlike asjaolude olemasolule ainulaadseks, nagu osutatakse põhjenduses 8. Kuigi Itaalia ametiasutuste viide ühehäälsusele võib tõepoolest tõendada, et menetlus oli erandlik, ei sea see kahtluse alla abi ainulaadsust, nagu see on sätestatud kõnealuses otsuses.
(42)
Arvestades asjaolu, et nõukogult heakskiidu saanud abi, võttes arvesse selle ainulaadsust, oli selles konkreetses kontekstis suurim lubatud summa, st 100 %-lise abiga võrdväärne toetus, tähendaks maksetähtaja edasilükkamise lisamine määruse (EÜ) nr 1535/2007 artikli 3 lõike 7 automaatset kohaldamist, mis tähendab, et edasilükkamisest tulenev toetusekvivalent ei kuulu selle määruse kohaldamisalasse ja on seetõttu riigiabi. Selle abi kokkusobivust, samuti otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumisest tuleneva uue abi kokkusobivust siseturuga tuleb hinnata abi andmise ajal kehtinud konkurentsieeskirjade raames.
VI.2. Abi kokkusobivus siseturuga
(43)
Edasilükkamise toimumise ajal kehtinud konkurentsieeskirjad sisalduvad ühenduse suunistes riigiabi kohta põllumajandus- ja metsandussektoris aastateks 2007-2013.
(44)
Itaalia ametiasutuste 26. aprillil 2012. aastal saadetud e-kirjas esitatud seisukoht põhines väitel, et maksetähtaja edasilükkamist tuleks käsitada vähese tähtsusega abi kava osana. Seepärast ei esitanud ametiasutused seoses eespool nimetatud suunistes kehtestatud eeskirjadega ühtegi selgitust maksetähtaja edasilükkamise või otsuse nr 2003/350/EÜ raamistikust välja jääva uue abi kokkusobivuse kohta siseturuga.
(45)
Sel põhjusel ei ole komisjonil uut teavet, hajutamaks kahtlusi, mis tal olid aluslepingu artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetluse algatamise ajal. Maksetähtaegade edasilükkamisega seotud abi ja seega ka otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumisest tekkinud uus abi kujutavad endast seetõttu ühepoolset riigiabi, mille ainus eesmärk oli parandada tootjate rahalist olukorda, aitamata kaasa sektori arengule. Seetõttu on tegemist tegevusabiga, mis on eespool osutatud suuniste punkti 15 tähenduses siseturuga kokkusobimatu.
VI.3. Tagasinõudmine
(46)
Kui leitakse, et abi on siseturuga kokkusobimatu, on komisjon aluslepingu ja Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt volitatud otsustama, kas asjaomane riik peab abi andmise lõpetama või selle andmist muutma (10). Euroopa Kohtu kohtupraktikas märgitakse ka seda, et riigi kohustus lõpetada abi andmine, mida komisjon peab siseturuga kokkusobimatuks, kannab eesmärki taastada abi andmise eelne olukord. Sellega seoses on kohus kinnitanud, et nimetatud eesmärk on saavutatud, kui abisaaja on tagasi maksnud talle antud summad, kaotades seega eelise turukonkurentide ees ja taastades sellega abi andmise eelse olukorra (11).
(47)
Nimetatud kohtupraktika kohaselt sätestatakse nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 artiklis 14, millega kehtestatakse EÜ asutamislepingu (12) artikli 93 kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad, et kui ebaseadusliku abi korral tehakse negatiivne otsus, nõuab komisjon, et asjaomane liikmesriik peab võtma kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada (käesoleval juhul kõigilt abisaajatelt, kes said maksetähtaja edasilükkamisest kasu).
(48)
Seepärast tuleb Itaalial võtta kõik vajalikud meetmed, et kokkusobimatu abi abisaajatelt tagasi nõuda. Kooskõlas komisjoni teatise „Ebaseaduslik ja ühisturuga kokkusobimatu riigiabi: abi tagasinõudmist käsitlevate komisjoni otsuste tõhus rakendamine liikmesriikides” (13) punktiga 42 on Itaalial alates käesoleva otsuse jõustumisest neli kuud aega selle sätete rakendamiseks. Intressi makstakse tagasinõutavalt summalt, võttes arvutamisel aluseks komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 794/2004, millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (14).
(49)
Käesolev otsus tuleb rakendada viivitamata, eelkõige seoses kogu antud üksikabi, mis on siseturuga kokkusobimatu, tagasinõudmisega.
(50)
Arvestades väga spetsiifilist konteksti, milles abi anti (abi lisati kavale, mis moodustab nõukogult heakskiidu saanud paketi), ja abiga kaasnevaid tagajärgi (otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumine seoses nendega, kes said eelise maksetähtaja edasilükkamisest, samal ajal kui abi oli juba otsuse kohaselt erandkorras heakskiidu saanud), tuleks alljärgnev tagasi nõuda seoses nende osapooltega, kes olid saanud maksetähtaja edasilükkamisest kasu:
a)
maksu 31. detsembri 2010. aasta tähtpäevaga osamakse edasilükkamisega seotud intress, millele lisanduvad kõik kuni tagasimaksmise kuupäevani tekkinud viivitusintressid;
b)
intress iga-aastastelt osamaksetelt, mille tähtaeg oli 31. detsembril 2004., 2005., 2006., 2007., 2008. ja 2009. aastal (nende iga-aastaste osamaksete kapital maksti enne otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumisest tulenevat maksetähtaja edasilükkamist), ning lisaks kuni tagasimaksmise kuupäevani kogunenud viivised;
c)
intress iga-aastastelt osamaksetelt, mille tähtaeg oli 31. detsembril 2011. ja 2012. aastal (ei ole teavet, mis näitaks, et kapitali ei makstud ettenähtud tähtajaks), ning lisaks kuni tagasimaksmise kuupäevani kogunenud viivised hilinenud maksetelt;
d)
kapital ja intress, mis on seotud iga-aastaste osamaksetega, mille tähtaeg on 31. detsembril 2013., 2014., 2015., 2016. ja 2017. aastal, mis on kooskõlas otsusega nr 2003/530/EÜ kindlaks määratud tagasimaksegraafiku lõpptähtpäev.
(51)
Tähtsus, mille Itaalia ametiasutused omistasid tagasimakstavate summade väiksusele ja ohule, et tootjad esitavad riigikohtutes uusi apellatsioonikaebusi, ei muuda tõsiasja, et riigiabi, mis ei vasta aluslepingu artiklis 107 sätestatud erandite kasutamiseks kehtestatud tingimustele ja mis on seetõttu siseturuga kokkusobimatu, tuleb abisaajatelt tagasi nõuda, et taastada abi andmise eelne konkurentsiolukord. Tõepoolest, Euroopa Kohtu kohtupraktika osutab, et siseturuga kokkusobimatuks tunnistatud ebaseadusliku abi andmise lõpetamine on sellise ebaseaduslikkuse loogiline tagajärg, kuna tagasinõudmise ainus eesmärk on taastada varasem olukord (15). Eesmärk ennistada endine olukord saavutatakse, kui abisaajad on siseturuga kokkusobimatu ebaseadusliku abi tagasi maksnud ja kui abisaajad on selle tulemusena ilma jäänud varasemast eelisest turukonkurentide ees. Sellisel juhul pöördutakse seega tagasi abi andmisele eelnenud olukorra juurde (16).
(52)
Lisaks näib seoses tagasinõutavate summade väiksusega, et Itaalia ametiasutused piiravad tagasinõudmise kohaldamisala ainult intressile, mis tuleb lisada iga-aastasele maksele aasta eest, mil maksetähtaeg edasi lükati. Ometi peab tagasinõudmine, mis mõjutab ainult neid, kes maksetähtaja edasilükkamisest tegelikult kasu said, hõlmama kogu siseturuga kokkusobimatuks tunnistatud abi lisaks mis tahes makstavatele intressidele (vt punkt 50 eespool).
(53)
Kokkuvõttes ei saa pidada asjakohaseks väidet, et tootjad esitavad riigikohtutes apellatsioonikaebusi, sest Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt ei õigusta pelgalt riigisiseste raskuste, isegi ületamatute raskuste võimalus asjaolu, et liikmesriik ei täida oma liidu õigusest tulenevaid kohustusi (17).
(54)
Seega saaks Itaalia kohaldada vähese tähtsusega abi eeskirju põllumajandussektori suhtes, nõudes üksikabi tagasi neilt abisaajatelt, kes täitsid kõik vähese tähtsusega abi käsitleva kohaldatava määruse (määrus (EÜ) nr 1535/2007) nõuded ajal, mil anti siseturuga kokkusobimatut ebaseaduslikku abi. Komisjoni teatise „Ebaseaduslik ja ühisturuga kokkusobimatu riigiabi: abi tagasinõudmist käsitlevate komisjoni otsuste tõhus rakendamine liikmesriikides” (18) punktis 49 on sätestatud, et liikmesriik on kohustatud viima läbi üksikasjaliku analüüsi iga kõnealuse kava alusel antud üksikabi kohta. Selleks et määrata kindlaks kava kohase iga üksiku abisaaja poolt tagasimakstava abi täpne summa, tuleb Itaalial seega kindlaks teha, millises ulatuses konkreetsele projektile abi anti, millised projektid vastasid abi andmise ajal kõigile grupierandi määruse tingimustele või komisjoni poolt heaks kiidetud abikavale. Sellisel juhul võib liikmesriik kohaldada ka vähese tähtsusega abi kriteeriume, mis kehtisid ebaseadusliku ja kokkusobimatu abi andmise ajal ja mille suhtes kohaldatakse tagasinõude otsust vastavalt 7. mai 1998.aasta määruse (EÜ) nr 994/98 (milles käsitletakse Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklite 92 ja 93 kohaldamist teatavate horisontaalse riigiabi liikide suhtes) artiklile 2 (19). Nimetatud kriteeriumi kohaselt ei kujuta selle meetme alusel antud üksikabi abisaajatele, kes täitsid abi andmise ajal vähese tähtsusega abi käsitlevas kehtivas määruses (määrus (EÜ) nr 1535/2007) sätestatud tingimusi, endast abi.
VI.4. Hinnang märkustele, mille huvitatud isikud esitasid muude menetluste kohta
(55)
Seoses esimese huvitatud isiku (vt punkt 22) esitatud märkustega rõhutab komisjon, et käesoleva otsuse kohased menetlused ei hõlma maksetähtaja edasilükkamist vastavalt seaduse nr 122/2010 artiklile 40 bis, mille puhul üks osamakse makstakse seadusega nr 33/2009 kehtestatud osamaksetena tasumise täiendava kava alusel, kuna see otsus ei käsitle otsusega nr 2003/530/EÜ kehtestatud osamaksete täiendavat kava.
(56)
Mis puutub kahe teise huvitatud isiku esitatud märkustesse dekreetseaduse nr 16/2012 kohta (punktid 24 ja 26), siis komisjon uurib praegu kõnealuseid märkusi. Komisjon on siiski seisukohal, et neid märkusi tuleb haldustõhususe huvides eraldi uurida, muu hulgas seoses tõsiasjaga, et kahe menetluse liitmine menetluste laiendamise ja kõigi seotud haldustoimingute rakendamise teel tekitaks märkimisväärse viivituse käesoleva otsuse kohase menetluse lõpetamisel.
VII. JÄRELDUSED
(57)
Komisjon leiab, et Itaalia on kõnealust maksetähtaja edasilükkamist ebaseaduslikult rakendanud, mis muudab ebaseaduslikuks ka abi, mida see hõlmab (vt eespool punkti 13 teine taane), ja otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumisest tuleneva uue abikava (vt punkti 13 kolmas taane). Järelikult ei saa ühtegi abi pidada siseturuga kokkusobivaks, sest Itaalia ametiasutused ei ole esitanud teavet, mis osutaks kokkusobivusele põllumajandussektori suhtes kohaldatavate konkurentsieeskirjade alusel (vt punktid 43-45). Nad väitsid üksnes seda, et maksetähtaja edasilükkamist tuleks vaadelda eraldi, st võtmata arvesse otsuse nr 2003/530/EÜ mõju, ja et seda võib pidada vähese tähtsusega abi kavaks). Seepärast ei ole komisjonil olnud võimalik hajutada juba aluslepingu artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetluse algatamisel väljendatud kahtlusi.
(58)
Siseturuga kokkusobimatu abi tuleb koos intressidega tagasi nõuda asjaomastelt abisaajatelt, teiste sõnadega nendelt, kes tegelikult kõnealust maksetähtaja edasilükkamist kasutasid,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
1. 31. detsembri 2010. aasta tähtajaga piimamaksu maksetähtaja edasilükkamine, mis lisati seadusega nr 10/2011 29. detsembri 2010. aasta dekreetseaduse nr 225 artikli 1 lõikesse 12 duodecies ja mida Itaalia kohaldas ebaseaduslikult, rikkudes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3, kujutab endast riigiabi, mis on siseturuga kokkusobimatu.
2. Otsuses nr 2003/530/EÜ sätestatud tingimuste eiramisest tulenev abi, mille tingis artiklis 1 osutatud maksetähtaja edasilükkamine ja mida Itaalia kohaldas ebaseaduslikult, rikkudes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõike 3 sätteid, on siseturuga kokkusobimatu.
Artikkel 2
1. Itaalia on kohustatud tagasi nõudma eespool artikli 1 lõigetes 1 ja 2 osutatud kokkusobimatu abi artikli 1 lõikes 1 osutatud edasilükkamisega seotud abisaajatelt.
2. Tagasimakstavatelt summadelt tuleb tasuda intressi alates kuupäevast, mil need anti abisaajate käsutusse, kuni tagasimaksmise kuupäevani.
3. Intress arvutatakse liitintressina vastavalt komisjoni määruse (EÜ) nr 794/2004 V peatükile.
4. Tagasinõudmist, mis hõlmab ainult neid isikuid, kes said tegelikult artiklis 1 osutatud maksetähtaja edasilükkamisest kasu ja kes said seega artiklis 2 osutatud abi, kohaldatakse alljärgneva suhtes:
a)
maksu 31. detsembri 2010. aasta tähtajaga osamakse edasilükkamisega seotud intress, millele lisanduvad kõik kuni tagasimaksmise kuupäevani tekkinud viivitusintressid;
b)
intressid iga-aastastelt osamaksetelt, mille tähtaeg oli 31. detsembril 2004., 2005., 2006., 2007., 2008. ja 2009. aastal (nende iga-aastaste osamaksete kapital maksti enne nõukogu otsuse rikkumisest tulenevat maksetähtaja edasilükkamist), ning lisaks kuni tagasimaksmise kuupäevani kogunenud viivised;
c)
intress iga-aastastelt osamaksetelt, mille tähtaeg oli 31. detsembril 2011. ja 2012. aastal (ei ole teavet, mis näitaks, et kapitali ei makstud ettenähtud tähtajaks), ning lisaks kuni tagasimaksmise kuupäevani kogunenud viivised hilinenud maksetelt;
d)
kapital ja intress, mis on seotud iga-aastaste osamaksetega, mille tähtaeg on 31. detsembril 2013., 2014., 2015., 2016. ja 2017. aastal, mis on viimane kooskõlas nõukogu otsusega kindlaks määratud tagasimaksegraafiku lõpptähtpäev.
5. Artiklis 1 osutatud kava kohaselt antud üksikabi ei ole abi, kui see vastas abi andmise ajal kohaldatava määruse (EÜ) nr 994/98 artikli 2 kohaselt vastu võetud määruses sätestatud tingimustele.
Artikkel 3
1. Artiklis 1 osutatud abi nõutakse tagasi viivitamata ja tõhusalt.
2. Itaalia tagab käesoleva otsuse täitmise nelja kuu jooksul alates otsuse teatavakstegemisest.
Artikkel 4
1. Itaalia esitab kahe kuu jooksul alates käesoleva otsuse teatavakstegemisest järgmise teabe:
a)
nende abisaajate nimekiri, kes said artiklis 1 osutatud kavade kohaselt abi, ja abi kogusumma, mille sai igaüks neist asjaomase kava kohaselt;
b)
nendelt abisaajatelt tagasinõutava abi kogusumma (põhisumma ja intressid), kes said abi, mida vähese tähtsusega abi eeskirjad ei hõlma;
c)
käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete üksikasjalik kirjeldus;
d)
dokumendid, millega tõendatakse, et abisaajatele on antud korraldus abi tagasi maksta.
2. Itaalia teavitab komisjoni käesoleva otsuse rakendamiseks võetud riiklike meetmete edusammudest seni, kuni artiklis 1 osutatud abi on täielikult tagasi makstud. Itaalia esitab komisjoni taotluse korral viivitamata teabe käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete kohta. Samuti esitab Itaalia üksikasjalikud andmed abisaajatelt juba tagasi saadud abisummade ja intresside kohta.
Artikkel 5
Käesolev otsus on adresseeritud Itaalia Vabariigile.
Brüssel, 17. juuli 2013