ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1125/2014 НА КОМИСИЯТА
от 19 септември 2014 година
за допълнение на Директива 2014/17/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за минималната застрахователна сума по застраховката „Професионална отговорност“ или минималния паричен размер на сходната гаранция, която трябва да притежават кредитните посредници
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2014/17/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 4 февруари 2014 г. относно договорите за кредити за жилищни недвижими имоти за потребители и за изменение на директиви 2008/48/ЕО и 2013/36/ЕС и Регламент (ЕС) № 1093/2010 (1), и по-специално член 29, параграф 2, буква а), втората алинея от нея,
като има предвид, че:
(1)
С член 29, параграф 2, буква а) от Директива 2014/17/ЕС към кредитните посредници се поставя изискването да притежават застраховка „Професионална отговорност“ (ЗПО), която да обхваща териториите, на които те предлагат услуги, или друга сходна гаранция за отговорността за нанесени вреди вследствие на професионална небрежност.
(2)
Макар че изискването кредитните посредници, работещи с ипотечни кредити, да притежават ЗПО или сходна гаранция представлява ново регулаторно изискване на равнището на Съюза, в някои държави членки това изискване вече съществува на национално равнище. Наистина, юрисдикциите с опит в изискванията за ЗПО са и с най-голям дял на продажбите на ипотечни кредити, извършвани чрез посредници, в рамките на Съюза. Кредитните посредници имат сериозно присъствие на тези пазари и следователно също прилагат по-специфични подходи към регулирането на тази сфера. Ето защо правилата на Съюза относно минималната застрахователна сума на ЗПО или минималния паричен размер на сходната гаранция следва да се основават на опита на тези юрисдикции, когато става дума за определяне на най-подходящия подход за изчисляване на тази минимална сума или този минимален размер.
(3)
Този подход би бил подходящ за Съюза като цяло, включително за юрисдикциите с по-малки пазари на ипотечни кредити. Причината е, че исковете спрямо кредитните посредници не са свързани с размерите на базисните ипотечни кредити, които може да се различават значително в отделните държави от Съюза, а се основават на проявената професионална небрежност. Произтичащите от нея вреди варират в много по-малка степен.
(4)
В член 29, параграф 2, буква а), трета алинея от Директива 2014/17/ЕС се изисква редовно преразглеждане на минималната застрахователна сума по застраховката „Професионална отговорност“ или минималния паричен размер на сходната гаранция. Следователно в бъдеще може да се окаже, че други варианти или методологии са станали по-подходящи за определяне на нивото на тези задължения за кредитните посредници, особено с наличието на допълнителни данни за минали периоди и натрупания надзорен опит, свързан с функционирането на застраховката „Професионална отговорност“.
(5)
С цел ясно определяне на минималната застрахователна сума по застраховката „Професионална отговорност“ или минималния паричен размер на сходната гаранция, както и за да се осигури по-хармонизиран подход в целия Съюз, би било целесъобразно да се уточни прилагането на тази минимална сума за една застрахователна претенция и годишно. Директива 2002/92/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (2) определя изискването за минимален размер на сумата за ЗПО или за сходна гаранция като годишна сума и за отделна застрахователна претенция. Вследствие на това повечето посредници, извършващи застрахователно посредничество, и техните застрахователи са запознати с този подход и следователно е уместно да се установи подобна система за кредитните посредници. Освен това по-голямата част от държавите членки, чиито национални законодателства изискват застраховка „Професионална отговорност“ от страна на кредитните посредници, също използват подобен подход. Ето защо правилата относно ЗПО за кредитните посредници следва също така да предложат подобно разграничение - като годишна сума и за отделна застрахователна претенция.
(6)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(7)
Европейският банков орган проведе открити обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, въз основа на които е изготвен настоящият регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от Групата на участниците в банковия сектор, създадена съгласно член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (3),
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Минималната застрахователна сума по застраховката „Професионална отговорност“ или минималният паричен размер на сходната гаранция, която трябва да притежават кредитните посредници, както е посочено в член 29, параграф 2, буква а), първа алинея от Директива 2014/17/ЕС, възлиза на:
а)
460 000 EUR за всяка отделна застрахователна претенция;
б)
общо 750 000 EUR за календарна година за всички застрахователни претенции.
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 19 септември 2014 година.
KOMISJONI DELEGEERITUD MÄÄRUS (EL) nr 1125/2014,
19. september 2014,
millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/17/EL seoses regulatiivsete tehniliste standarditega, millega määratakse kindlaks krediidivahendajate kutsealase vastutuskindlustuse või võrreldava tagatise miinimumväärtus
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/17/EL (elamukinnisvaraga seotud tarbijakrediidilepingute kohta ning millega muudetakse direktiive 2008/48/EÜ ja 2013/36/EL ja määrust (EL) nr 1093/2010), (1) eriti selle artikli 29 lõike 2 punkti a teist lõiku,
ning arvestades järgmist:
(1)
Direktiivi 2014/17/EL artikli 29 lõike 2 punktiga a on ette nähtud, et krediidivahendajatel peab olema kutsealasest hooletusest tuleneva vastutuse katteks kutsealane vastutuskindlustus, mis hõlmab territooriumi, kus nad pakkuvad teenuseid, või muu võrreldav tagatis.
(2)
Kui hüpoteekkrediidisektoris tegutsevate krediidivahendajate suhtes kohaldatav kutsealase vastutuskindlustuse või võrreldava tagatise nõue on liidu tasandil uus regulatiivne nõue, siis teatavates liikmesriikides kõnealune nõue siseriiklikul tasandil juba kehtib. Jurisdiktsioonides, kus kutsealase vastutuskindlustuse nõuded juba kehtivad, on vahendatud hüpoteekkrediidi osakaal liidu lõikes suurim ja krediidivahendajate-poolne turu hõlvamine märkimisväärne ning seega kohaldatakse seal kõnealuse sektori reguleerimisel spetsiifilisemat lähenemisviisi. Seepärast tuleks selle kindlaksmääramisel, millisest lähenemisviisist on liidu eeskirjades kutsealase vastutuskindlustuse või võrreldava tagatise miinimumväärtuse kohta kõige sobivam kõnealuse miinimumväärtuse arvutamisel lähtuda, tugineda kõnealuste jurisdiktsioonide kogemustele.
(3)
Kõnealune lähenemisviis oleks asjakohane kogu liidus, sealhulgas väiksema hüpoteekkrediidituruga jurisdiktsioonides. See on tingitud sellest, et krediidivahendajate vastu olevad nõuded ei ole korrelatsioonis aluseks oleva hüpoteekkrediidi summaga, mis võib liidu lõikes oluliselt erineda, vaid põhinevad kutsealasel hooletusel, millest tulenev kahju erineb palju vähem.
(4)
Direktiivi 2014/17/EL artikli 29 lõike 2 punkti a kolmanda lõiguga on ette nähtud, et kutsealase vastutuskindlustuse või võrreldava tagatise miinimumväärtus vaadatakse korrapäraste ajavahemike järel läbi. Seega võivad tulevikus osutuda krediidivahendajate kõnealuste kohustuste taseme kindlaksmääramiseks sobivamaks muud võimalused või metoodikad, pidades eelkõige silmas täiendavate varasemate andmete kättesaadavust ja kutsealase vastutuskindlustusega seotud järelevalvekogemuste suurenemist.
(5)
Selleks et selgelt sätestada kutsealase vastutuskindlustuse või võrreldava tagatise miinimumväärtus ja tagada ühtsem lähenemisviis kogu liidus, oleks asjakohane määrata kõnealune miinimumväärtus kindlaks nõude ja aasta kohta. Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2002/92/EÜ (2) on sätestatud nõuded, mis käsitlevad kutsealase vastutuskindlustuse või võrreldava tagatise miinimumväärtust aasta ja nõude kohta. Sellest tulenevalt on enamik kindlustusvahendusega tegelevaid vahendajaid ja nende kindlustusandjad selle lähenemisviisiga tuttavad ning seepärast on asjakohane kehtestada samalaadne süsteem krediidivahendajate jaoks. Lisaks kasutavad sellist lähenemisviisi enamik liikmesriike, kelle õigusaktidega on ette nähtud krediidivahendajate kutsealane vastutuskindlustus. Seepärast tuleks ka krediidivahendajate kutsealast vastutuskindlustust käitlevates eeskirjades eristada miinimumväärtust aasta ja nõude kohta.
(6)
Käesolev määrus põhineb regulatiivsete tehniliste standardite eelnõul, mille Euroopa Pangandusjärelevalve esitas komisjonile.
(7)
Euroopa Pangandusjärelevalve on korraldanud avatud avalikud konsultatsioonid käesoleva määruse aluseks olevate regulatiivsete tehniliste standardite eelnõu kohta, analüüsinud potentsiaalseid seonduvaid kulusid ja kasu ning küsinud arvamust vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1093/2010 (3) artiklile 37 asutatud pangandussektori sidusrühmade kogult,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Krediidivahendajate kutsealase vastutuskindlustuse või võrreldava tagatise miinimumväärtus, nagu on osutatud direktiivi 2014/17/EL artikli 29 lõike 2 punkti a esimeses lõigus, on järgmine:
a)
460 000 eurot iga üksiknõude puhul;
b)
kokku 750 000 eurot kalendriaasta kohta kõigi nõuete puhul.
Artikkel 2
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 19. september 2014