ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 528/2014 НА КОМИСИЯТА
от 12 март 2014 година
за допълнение на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за риска по опции, различен от делта риска, при стандартизирания подход за пазарен риск
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. година относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 329, параграф 3, трета алинея, член 352, параграф 6, трета алинея и член 358, параграф 4, трета алинея от него,
като има предвид, че:
(1)
С оглед на мандата, съдържащ се в Регламент (ЕС) № 575/2013 за разработване на набор от методи за отразяване на други рискове освен делта риска в изискванията за собствени средства на институциите, „по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции и варанти“, е целесъобразно да бъдат разработени подходи с различни равнища на сложност и чувствителност към риска, които да бъдат подходящи за различните профили на институции. Следователно е целесъобразно да се предвидят следните три подхода, изброени по нарастваща сложност, за измерване на рисковете, различни от делта риск, свързани с опции и варанти: i) опростен подход; ii) подход „делта плюс“ и iii) сценариен подход. Тази рамка, основаваща се на три подхода, до голяма степен прилага рамката за риска, различен от делта риска, предвидена от Базелския комитет за банков надзор (БКБН), с необходимите корекции, които са продиктувани от разпоредбите на Регламент (ЕС) № 575/2013. По този начин се осигурява по-голяма съгласуваност между правилата на Съюза и международно приетите минимални стандарти.
(2)
Като се има предвид, че е необходимо институциите, които прилагат подхода „делта плюс“, да имат възможността да третират непродължителни опции (non-continuous options) по начин, който е по-добре съобразен с риска, институциите следва да могат при определени условия да съчетават различните подходи за измерване на риска по опциите и варантите не само в рамките на групи, но също така и в рамките на отделни правни субекти. Независимо от това с цел да се избегне възможността институциите да прилагат подходите избирателно в стремежа си да сведат до минимум изискванията за собствените им средства, комбинирането на подходи на индивидуална основа следва да се допуска само при условие, че преди да започнат да използват определен подход институциите посочват обхвата на неговото приложението, така че да го прилагат последователно във времето.
(3)
Свързаните с опции и варанти рискове, различни от делта риска, могат да включват, но не се ограничават до рискове, възникващи от изменения в гама променливата на инструмента, наричани „гама риск“ или „риск от конвекция“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква а) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от изменения във вега променливата, наречени „вега риск“ или „риск от променливост“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква б) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от промени в лихвените ставки, посочени като „лихвен риск“ или „rho риск“, нелинейни променливи, които не могат да бъдат отразени от гама риска, и риска от производна корелация при кошница от опции или варанти. От всички тези рискове единствено гама рискът и вега рискът са от такова значение, което оправдава налагането на изисквания за собствени средства дори за институциите с по-сложна дейност и следователно само тези видове рискове следва да бъдат обхванати при изчисляването на изискванията за собствени средства. Съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013 институциите трябва да получат предварително разрешение от техните компетентни органи, за да използват вътрешен модел за изчисляване на делта. Използването обаче на подходи за риска, различен от делта риск, трябва да се следи и оценява като част от надзорния преглед и процеса на оценка на институциите, определен съгласно разпоредбите на Директива 2013/36/EС на Европейския парламент и на Съвета (2). Освен това по-голямата сложност на сценарийния подход изисква по-тясно наблюдение от страна на компетентните органи и поради това, използването му от страна на институциите следва да се обвърже с конкретни условия за приложение, както преди първоначалното му използване, така и на текуща основа.
(4)
Като се има предвид, че разпоредбите на член 330 от Регламент (ЕС) № 575/2013 относно третирането на лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва (fixed-to-floating interest-rate swaps) се прилагат само за целите на лихвените рискове, те не следва да се вземат предвид за някои финансови инструменти, като например суапции.
(5)
Разпоредбите в настоящия регламент са тясно свързани, тъй като всички те засягат оценяването на риска, различен от делта риска, по опции и варанти, свързани с различни базови инструменти. С оглед съгласуването на тези разпоредби, които следва да влязат в сила едновременно, както и на осигуряването на възможност за цялостен поглед и лесен достъп до тях на лицата, които трябва да спазват произтичащите от тях задължения, е желателно всички регулаторни технически стандарти, изисквани съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013, да бъдат включени в един регламент.
(6)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(7)
Европейският банков орган проведе обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, залегнали в основата на настоящия регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от създадената по силата на член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (3) Група на участниците от банковия сектор,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, по опции и варанти
1. Институциите изчисляват свързаните с пазарния риск изисквания за собствени средства по отношение на риска, различен от делта риска, по опции или варанти в съответствие с изискванията на член 329, параграф 3, член 352, параграф 6 и член 358, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, като използват един от следните подходи:
а)
опростения подход, както е посочено в членове 2 и 3 от настоящия регламент;
б)
подхода „делта плюс“, както е посочено в членове 4, 5 и 6 от настоящия регламент;
в)
сценарийния подход, както е посочено в членове 7, 8 и 9 от настоящия регламент.
2. Когато изчисляват изискванията за собствени средства на консолидирана основа, институциите могат да използват комбинация от различни подходи. На индивидуална основа институциите могат да комбинират само сценарийния подход и подхода „делта плюс“ при спазване на условията, посочени в членове 4-9.
3. За целите на изчисленията, посочени в параграф 1, институциите предприемат следните стъпки:
а)
разбиват кошниците от опции или варанти на техните основни компоненти;
б)
разбиват горните и долните граници или други опции, които са свързани с лихвените проценти към различни дати, в поредица от независими опции, отнасящи се за различни времеви периоди („caplet“ и „floorlets“);
в)
третират опциите или варантите върху лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва като опции или варанти за частта на суапа с фиксирана лихва;
г)
третират опциите или варантите, които се отнасят до повече от един базов инструменти измежду описаните в член 5, параграф 3, като кошница от опции или варанти, в която всяка опция има един обособен базов инструмент.
Член 2
Условията за прилагане на опростения подход
Институции, които купуват само опции и варанти, могат да използват единствено опростения подход.
Член 3
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно опростения подход
1. Институциите, прилагащи опростения подход, изчисляват изискванията за собствените средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по кол и пут опции или варанти като по-високата стойност от нула и разликата между следните суми:
а)
брутната сума, както е описано в параграфи 2-5;
б)
рисково претеглената делта еквивалентна сума, която се изчислява като пазарната стойност на базовия инструмент, умножена по коефициента делта и след това умножена по един от следните съответни тегла:
i)
за специфичен и общ риск, свързан с акции, или лихвен риск - теглото в съответствие с част трета, дял IV, глава 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ii)
за стоков риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013; както и
iii)
за валутен риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. За опциите или варантите, които попадат под една от следните две категории, брутната сума, посочена в параграф 1, се определя в съответствие с параграфи 3 - 4:
а)
когато купувачът има безусловното право да закупи базовия актив на предварително определена цена на датата на изтичане на срока или по всяко време преди тази дата и когато продавачът е задължен да изпълни искането на купувача („обикновени кол опции или варанти“);
б)
когато купувачът има безусловното право да продаде базовия актив по същия начин, както е описано в буква а) („обикновени пут опции или варанти“).
3. Брутната сума, посочена в параграф 1, се изчислява като максималната стойност между нула и пазарната стойност на базовата ценна книжа, умножена по размера на изискваните собствени средства във връзка със специфичния и общия пазарен риск за базовия инструмент, минус размера на печалбата, ако има такава, в резултат от незабавното изпълнение на опцията („в пари“), когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с притежаването на дялове в базовия актив („дълга позиция в базовия инструмент“);
б)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с обещанието за продажба на дялове в базисния актив („къса позиция в базовия инструмент“).
4. Когато опцията или варантът включва право на закупуване на базовия актив („дълъг кол“) или право за продажба на базовия актив („дълъг пут“), брутната сума, посочена в параграф 1, е равна на по-малката от следните две суми:
а)
пазарната стойност на базовата ценна книга, умножена по сумата на изискванията за специфичния и общия пазарен риск във връзка с базовия актив;
б)
стойността на позицията, определена по метода на оценяване по пазарни цени или на оценяване по модел, както е предвидено в член 104, параграф 2, букви б) и в) от Регламент (ЕС) № 575/2013 („пазарна стойност на опция или варант“).
5. За всички видове опции или варанти, които нямат характеристиките, посочени в параграф 2, брутната сума, посочена в параграф 1, е пазарната стойност на опцията или варанта.
Член 4
Преглед на определяне на изискванията за собствени средства съгласно подхода „делта плюс“
1. Когато институциите решат да прилагат подхода „делта плюс“ за опции и варанти, чиято гама е постоянна функция в цената на базовия инструмент и чиято вега е постоянна функция в производната променливост („непрекъснати опции и варанти“), изискванията за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по опции или варанти се изчисляват като сбора от:
а)
за опциите и варантите върху облигации изискванията за собствени средства, свързани с частичното производно на коефициента делта по отношение на цената на базовия инструмент, са частичното производно на делта по отношение на доходността до падежа на базовата облигация, а за суапции - частичното производно на коефициента делта по отношение на суаповия процент;
б)
изискването, свързано с първото частично производно на стойността на опция или варант по отношение на производната променливост.
2. Производната променливост се приема да бъде стойността на променливостта във формулата за ценообразуване на опция или варант, при която - предвид определен модел на ценообразуване и нивото на всички други наблюдавани ценови параметри - теоретичната цена на опцията или варанта е равна на тяхната пазарна стойност, като „пазарна стойност“ се разбира по смисъла на член 3, параграф 4.
3. Изискванията за собствени средства във връзка с риск, различен от делта риска, за непродължителни опции или варанти се определят, както следва:
а)
ако опциите или варантите са били закупени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
пазарната стойност на опцията или варанта по смисъла на член 3, параграф 4;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б);
б)
ако опциите или варантите са били продадени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
съответната пазарна стойност на базовия актив, която се приема да бъде или максималното възможно плащане на датата на изтичане на срока, ако е определено в договора, или пазарната стойност на базовия актив, или ефективната условна стойност, ако в договора не е определено максималното възможно плащане;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б).
4. Стойността на гама и вега, използвани при изчисляването на изискванията за собствени средства, се определя, като се използва подходящ модел за ценообразуване, както е посочено в член 329, параграф 1, член 352, параграф 1 и член 358, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Когато стойността на гама или вега не може да бъде изчислена в съответствие с настоящия параграф, изискваните собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, се изчисляват съгласно параграф 3.
Член 5
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с гама риск съгласно подхода „делта плюс“
1. За целите на член 4, параграф 1, буква а) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се изчислява въздействието на гама;
б)
въздействията на гама на отделни опции или варанти, които се отнасят до един и същ вид обособен базов инструмент, се сумират;
в)
абсолютната стойност на сумата от всички отрицателни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), дава изискванията за собствени средства във връзка с гама риска. Положителни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), не се вземат под внимание.
2. За целите на изчислението по буква а) от параграф 1 въздействията от гама се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение I.
3. За целите на изчислението по буква б) от параграф 1 вид обособен базов инструмент е:
а)
за лихвени проценти в една и съща валута: всеки матуритетен времеви интервал, както е посочено в таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за капиталови инструменти и борсови индекси: всеки пазар, както е определено в правилата, които ще бъдат разработени в съответствие с член 341, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за чуждестранна валута и злато: всяка двойка валути и злато;
г)
за стоки: считаните за идентични стоки, както е определено в член 357, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
Член 6
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с вега риск съгласно подхода „делта плюс“
За целите на член 4, параграф 1, буква б) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция стойността на вега се определя;
б)
за всяка отделна опция се изчислява предполагаема промяна от ± 25 % в производната променливост, като производната променливост се разбира по начина, описан в член 4, параграф 2;
в)
за всяка отделна опция стойността на вега, получена в резултат на изчисленията по буква а), се умножава по предполагаемата промяна в производната променливост, получена вследствие на изчисленията по буква б);
г)
за всека вид обособен базов инструмент, разбиран по начина, описан в член 5, параграф 3, стойностите, получени от изчисленията по буква в), се сумират;
д)
сборът от абсолютните стойности, получени в резултат на изчисленията по буква г), дава общата стойност на изискването за собствени средства във връзка с вега риска.
Член 7
Условия за прилагане на сценарийния подход
Институциите могат да използват сценарийния подход, ако отговарят на всички от следните изисквания:
а)
имат отдел за контрол на риска, който наблюдава риска от портфейла с опции на институциите и съобщава резултатите на ръководството;
б)
уведомяват редовно компетентните органи за предварително определен кръг от експозиции, за които се прилага този подход;
в)
включват резултатите от сценарийния подход във вътрешното докладване пред ръководството на институцията.
За целите на буква в) институциите определят точните позиции, по отношение на които се прилага сценарийният подход, включително типа на продукта или идентифицирания документ и портфейл, конкретния подход за управление на риска, който се прилага за такива позиции, специалното информационно приложение, което се използва за такива позиции, както и обосновка за разпределяне на тези позиции към сценарийния подход спрямо позициите, разпределени към други подходи.
Член 8
Определение на матрицата на сценария при сценарийния подход
1. За всеки вид обособен базисен инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, институцията определя матрица, която съдържа набор от сценарии.
2. Първото измерение на матрицата от сценарии е промените в цената на базисния инструмент над и под неговата текуща стойност. Диапазонът от промени се състои от следното:
а)
за лихвени опции или варанти - плюс/минус предполагаемата промяна в лихвените проценти, определени в колона 5 на таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за опции или варанти върху акции или индекси на акции - плюс/минус теглата, посочени в член 343 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за опции или варанти върху чуждестранна валута и злато - плюс/минус теглата, посочени в член 351 от Регламент (ЕС) № 575/2013, или, когато това е уместно, плюс/минус теглата, посочени в член 354 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
г)
за стоковите опции (варанти) - плюс/минус теглата, посочени в член 360, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 575/2013.
3. Сценариите за промяна в цената на базовия инструмент се определят посредством мрежа от най-малко седем точки, която включва настоящото наблюдение и разделя диапазонът, определен в параграф 2, на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
4. Второто измерение на матрицата на сценария се определя от измененията в променливостта. Обхватът на промените в променливостта е между ± 25 % от производната променливост, като производната променливост се разбира, както е посочено в член 4, параграф 2. Този диапазон се разделя на мрежа с най-малко три точки, които включват 0 % промяна и разделят диапазона на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
5. Матрицата на сценария се определя от всички възможни комбинации от точки, както е посочено в параграфи 3 и 4. Всяка комбинация представлява един сценарий.
Член 9
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно сценарийния подход
Според сценарийния подход изискването за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риска, по опции или варанти се изчислява чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се прилагат всички сценарии, определени в член 8, за да се изчисли симулираната нетна загуба или печалба, съответстваща на всеки един от сценариите. Тази симулация се извършва чрез използването на методи за пълна преоценка, като измененията на цените се симулират чрез използването на модели за ценообразуване и без да се разчита на местни приблизителни стойности на тези модели;
б)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, стойностите, получени в резултат от изчислението по буква а) и отнасящи се до отделните сценарии, се сумират;
в)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, „съответният сценарий“ се изчислява като сценария, при който стойностите, определени чрез изчисленията по буква б), водят до най-голямата загуба или най-ниската печалба, ако няма загуби;
г)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, изискванията за собствен капитал се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение II;
д)
общият размер на изискването за собствени средства в случай на риск, различен от делта риска, по опции или варанти е сумата на изискванията за собствени средства, получени от изчислението по буква г), за всички видове обособени базови инструменти, както е посочено в член 5, параграф 3.
Член 10
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 12 март 2014 година.
KOMISJONI DELEGEERITUD MÄÄRUS (EL) nr 528/2014,
12. märts 2014,
millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 575/2013 seoses regulatiivsete tehniliste standarditega, milles käsitletakse optsioonide muid riske kui deltarisk tururiski standardmeetodi puhul
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrust (EL) nr 575/2013 krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta, (1) eriti selle artikli 329 lõike 3 kolmandat lõiku, artikli 352 lõike 6 kolmandat lõiku ja artikli 358 lõike 4 kolmandat lõiku,
ning arvestades järgmist:
(1)
Seoses määruse (EL) nr 575/2013 kohase õigusega töötada välja eri meetodid, mis kajastavad krediidiasutuste ja investeerimisühingute omavahendite nõuetes lisaks delta riskile ka muid riske „viisil, mis on proportsionaalne krediidiasutuste ja investeerimisühingute selle tegevuse ulatuse ja keerukusega, mis on seotud optsioonide ja ostutähtedega”, on asjakohane töötada välja erineva keerukuse ja riskitundlikkuse tasemega meetodid, mis võivad sobida erineva profiiliga krediidiasutustele ja investeerimisühingutele. Seepärast on asjakohane näha optsioonide ja ostutähtede muude riskide kui deltarisk mõõtmiseks ette järgmised kolm meetodit, mis on järjestatud kasvava keerukuse taseme järgi: i) lihtsustatud meetod; ii) täiustatud deltameetod ja iii) stsenaariumimeetod. Kõnealuse kolmel meetodil põhineva raamistikuga rakendatakse Baseli pangajärelevalve komitee ette nähtud muude riskide kui deltarisk raamistikku, mida on kohandatud, et võtta arvesse määruse (EL) nr 575/2013 nõudeid. Seega tagatakse ELi eeskirjade kooskõla rahvusvaheliselt kokku lepitud miinimumstandarditega.
(2)
Kuna täiustatud deltameetodit kohaldavatele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele tuleks anda võimalus käsitleda mittepidevaid optsioone riskitundlikumalt, peaks krediidiasutustel ja investeerimisühingutel olema võimalik kombineerida teatavatel tingimustel optsioonide ja ostutähtede riski mõõtmiseks ette nähtud meetodeid mitte ainult konsolideerimisgrupi tasemel, vaid ka eraldi juriidiliste isikute tasemel. Selleks et hoida ära võimalust, et krediidiasutused ja investeerimisühingud kohaldavad meetodeid valikuliselt omavahendite nõuete minimeerimise eesmärgil, tuleks lubada kombineerida meetodeid individuaalsel tasandil ainult tingimusel, et krediidiasutused ja investeerimisühingud määravad iga meetodi kohaldamisala kindlaks enne meetodi kasutamist ja kohaldavad meetodit kogu aeg järjepidevalt.
(3)
Optsioonide ja ostutähtedega seotud muud riskid kui deltarisk võivad hõlmata artikli 4 lõike 1 punkti a kohast instrumendi gamma muutusest tulenevat riski („gammarisk” või „kumerusrisk”), artikli 4 lõike 1 punkti b kohast veega muutusest tulenevat riski („veegarisk” või „volatiilsusrisk”), intressimäära muutusest tulenevat riski („intressiriski” või „rhorisk”), mittelineaarsust, mida gammarisk ei võta arvesse, ning alusvarakorviga optsioonide ja ostutähtede eeldatava korrelatsiooni riski, kuid ei ole nendega piiratud. Isegi kõige keerukamate krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul on kõnealustest riskidest ainult gamma- ja veegarisk niivõrd olulised, et oleks põhjendatud omavahendite nõuete kehtestamine, ja seepärast tuleks omavahendite nõuete arvutamisel võtta arvesse ainult kõnealuseid riske. Määrusega (EL) nr 575/2013 on ette nähtud, et sisemudeli kasutamiseks delta arvutamisel peavad krediidiasutused ja investeerimisühingud saama pädevatelt asutustelt eelnevalt loa. Muude riskide kui deltarisk meetodite kasutamist tuleb jälgida ja hinnata vastavalt krediidiasutuste ja investeerimisühingute järelevalve ja hindamise protseduuridele, mis on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2013/36/EL (2). Stsenaariumimeetodi suurema keerukuse tõttu peaksid pädevad asutused kõnealuse meetodi kohaldamist hoolikalt jälgima ning seega tuleks krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldada kindlaks määratud kohaldamistingimusi nii enne esmakordset kasutuselevõttu kui ka seejärel pidevalt.
(4)
Kuna määruse (EL) nr 575/2013 artiklit 330, milles on sätestatud fikseeritud ja ujuva intressimäära vahetuslepingu käsitlus, kohaldatakse ainult intressiriski puhul, ei tuleks seda võtta arvesse teatavate finantsinstrumentide, nt vahetusoptsioonide puhul.
(5)
Käesoleva määruse sätted on omavahel tihedalt seotud, kuna need käsitlevad eri alusvaraga seotud optsioonide ja ostutähtede muude riskide kui deltarisk mõõtmist. Selleks et tagada kooskõla selliste sätete puhul, mis peaksid jõustuma samal ajal, ja anda neid kohustusi täitvatele isikutele põhjalik ülevaade neist ja terviklik juurdepääs neile, on soovitav sätestada kõik määrusega (EL) nr 575/2013 selles küsimuses ette nähtud regulatiivsed tehnilised standardid ühes määruses.
(6)
Käesolev määrus põhineb regulatiivsete tehniliste standardite eelnõul, mille Euroopa Pangandusjärelevalve esitas komisjonile.
(7)
Euroopa Pangandusjärelevalve on läbi viinud avatud avaliku konsultatsiooni käesoleva määruse aluseks oleva regulatiivsete tehniliste standardite eelnõu kohta, analüüsinud võimalikku asjaomast kulu ja kasu ning küsinud arvamust Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1093/2010 (3) artikli 37 kohaselt loodud väärtpaberituru sidusrühmade kogult.
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Optsioonide ja ostutähtede muude riskidega kui deltarisk seotud omavahendite nõuete kindlaksmääramine
1. Krediidiasutused ja investeerimisühingud arvutavad omavahendite nõuded tururiski puhul seoses optsioonide ja ostutähtede muude riskidega kui deltarisk, nagu ette nähtud määruse (EL) nr 575/2013 artikli 329 lõikega 3, artikli 352 lõikega 6 ja artikli 358 lõikega 4, vastavalt ühele järgmistest meetoditest:
a)
käesoleva määruse artiklites 2 ja 3 sätestatud lihtsustatud meetod;
b)
käesoleva määruse artiklites 4, 5 ja 6 sätestatud täiustatud deltameetod;
c)
käesoleva määruse artiklites 7, 8 ja 9 sätestatud stsenaariumimeetod.
2. Omavahendite nõuete arvutamisel konsolideeritud tasemel võivad krediidiasutused ja investeerimisühingud kombineerida eri meetodeid. Individuaalsel tasandil võivad krediidiasutused ja investeerimisühingud kombineerida ainult stsenaariumimeetodit ja täiustatud deltameetodit, võttes arvesse artiklites 4-9 sätestatud tingimusi.
3. Lõike 1 kohaseks arvutamiseks astuvad krediidiasutused ja investeerimisühingud järgmisi samme:
a)
jaotavad optsiooni- või ostutähekorvi alusvara komponentideks;
b)
jaotavad ülem- või alampiiriga optsioonid või muud optsioonid, mis on seotud intressimääradega eri kuupäevadel, sellistest eraldi optsioonidest koosnevaks ahelaks, mis on seotud eri ajavahemikega („caplets” ja „floorlets”);
c)
käsitlevad fikseeritud ja ujuva intressimäära vahetuslepingu optsioone või ostutähti nagu fikseeritud intressimäära poolega vahetuslepingu optsioone või ostutähti;
d)
käsitavad optsioone ja ostutähti, mis on seotud artikli 5 lõikes 3 kirjeldatud mitme alusvaraga, optsiooni- või ostutähekorvina, kus igal optsioonil on üksainus eraldiseisev alusvara.
Artikkel 2
Lihtsustatud meetodi kohaldamise tingimused
Lihtsustatud meetodit võivad kasutada üksnes need krediidiasutused ja investeerimisühingud, kes ainult ostavad optsioone ja ostutähti.
Artikkel 3
Omavahendite nõuete kindlaksmääramine lihtsustatud meetodi kohaselt
1. Lihtsustatud meetodit kohaldavad krediidiasutused ja investeerimisühingud arvutavad ostu- ja müügioptsioonide või -ostutähtede muude riskide kui deltarisk seotud omavahendite nõuded suurima summana nulli ja järgmiste väärtuste vahe vahel:
a)
lõigetes 2-5 kirjeldatud kogusumma;
b)
riskiga kaalutud delta ekvivalendi summa, mis arvutatakse järgmiselt: alusvaraks oleva instrumendi turuväärtus korrutatud deltaga ja seejärel korrutatud ühega järgmistest asjakohastest riskikaaludest:
i)
spetsiifilise ja üldise aktsiariski või intressiriski puhul vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 III osa IV jaotise 2. peatükile;
ii)
kaubariski puhul vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 III osa IV jaotise 4. peatükile ning
iii)
valuutariski puhul vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 III osa IV jaotise 3. peatükile.
2. Ühte järgmisest kahest kategooriast kuuluvate optsioonide ja ostutähtede puhul määratakse lõikes 1 osutatud kogusumma kindlaks vastavalt lõigetele 3 ja 4:
a)
kui ostjal on tingimusteta õigus osta alusvara eelnevalt kindlaks määratud hinnaga lõpptähtpäeval või mis tahes ajal enne seda ning kui müüjal on kohustus ostja nõue täita („lihtsad ostuoptsioonid või -ostutähed”);
b)
kui ostjal on tingimusteta õigus müüa alusvara samal viisil nagu kirjeldatud punktis a („lihtsad müügioptsioonid või -ostutähed”).
3. Lõikes 1 osutatud kogusumma arvutatakse suurima summana nulli ja alusvaraks oleva väärtpaberi turuhinna vahel, mis on korrutatud alusvara spetsiifilise ja üldise tururiski omavahendite nõuetega, miinus optsiooni („rahas olev optsioon” - „in the money”) kohesest täitmisest tulenev kasum, kui see on olemas, kui täidetud on üks järgmistest tingimustest:
a)
optsioon või ostutäht sisaldab õigust alusvara müüa („ostetud müügioptsioon” - „long put”) ja on kombineeritud alusvara hoidmisega („pikk positsioon alusvaraks olevas instrumendis”);
b)
optsioon või ostutäht sisaldab õigust alusvara osta („ostetud ostuoptsioon” - „long call”) ja on kombineeritud lubadusega müüa osalust alusvaraks olevas instrumendis („lühike positsioon alusvaraks olevas instrumendis”).
4. Kui optsioon või ostutäht sisaldab õigust alusvara osta („ostetud ostuoptsioon” - „long call”) või õigust alusvara müüa („ostetud müügioptsioon” - „long put”), on lõikes 1 osutatud kogusumma väikseim kahest järgnevast summast:
a)
alusvaraks oleva väärtpaberi turuväärtus korrutatud alusvara spetsiifilise ja üldise tururiski nõuete summaga;
b)
positsiooni väärtus, mis on kindalaks määratud turuhinnas hindamise meetodiga või mudelipõhise hindamise meetodiga vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artikli 104 lõike 2 punktidele b ja c („optsiooni või ostutähe turuväärtus”).
5. Kõigi optsioonide ja ostutähtede liikide puhul, millel ei ole lõikes 2 osutatud omadusi, on lõikes 1 osutatud kogusumma optsiooni või ostutähe turuväärtus.
Artikkel 4
Ülevaade omavahendite nõuete kindlaksmääramisest täiustatud deltameetodi kohaselt
1. Kui krediidiasutused ja investeerimisühingud otsustavad kohaldada täiustatud deltameetodit optsioonide ja ostutähtede suhtes, mille gamma on alusvara hinna pidev funktsioon ja veega on eeldatava volatiilsuse pidev funktsioon („pidevad optsioonid ja ostutähed”), arvutatakse optsioonide ja ostutähtede muude riskidega kui deltarisk seotud omavahendite nõuded järgmiste nõuete summana:
a)
omavahendite nõuded seoses delta osalise tuletisega alusvara hinna suhtes, mis võlakirjaoptsioonide või -ostutähtede puhul on delta osaline tuletis alusvaraks oleva võlakirja tulusus tähtajani suhtes ja vahetusoptsioonide puhul delta osaline tuletis vahetuslepingu intressimäära suhtes;
b)
nõuded seoses optsiooni või ostutähe väärtuse esimese osalise tuletisega eeldatava volatiilsuse suhtes.
2. Eeldatava volatiilsusena käsitatakse optsioonide või ostutähtede hindamise valemis kasutatavat volatiilsuse väärtust, mille puhul on teatavat hindamismudelit ja kõiki muid jälgitavaid hindamisparameetreid arvesse võttes optsiooni või ostutähe teoreetiline hind võrdne tema turuhinnaga, mida tuleb mõista artikli 3 lõikes 4 kirjeldatud viisil.
3. Mittepidevate optsioonide või ostutähtedega seotud muude riskide kui deltarisk omavahendite nõuded määratakse kindlaks järgmiselt:
a)
optsioonide või ostutähtede ostu korral maksimaalne summa nulli ja järgmiste väärtuste vahe vahel:
i)
optsiooni või ostutähe turuhind, mida tuleb mõista artikli 3 lõikes 4 kirjeldatud viisil;
ii)
riskiga kaalutud delta ekvivalendi summa, mida tuleb mõista artikli 3 lõike 1 punktis b kirjeldatud viisil;
b)
optsioonide või ostutähtede müügi korral maksimaalne summa nulli ja järgmiste summade vahe vahel:
i)
alusvara asjakohane turuväärtus, mis on kas maksimaalne võimalik makse lõpptähtpäeval, kui see on lepingus kindlaks määratud, või alusvara turuväärtus või tegelik tinglik väärtus, kui maksimaalne võimalik makse ei ole lepingus kindlaks määratud;
ii)
riskiga kaalutud delta ekvivalendi summa, mida tuleb mõista artikli 3 lõike 1 punktis b kirjeldatud viisil;
4. Omavahendite nõuete arvutamiseks kasutatav gamma ja veega väärtus arvutatakse asjakohase hindamismudeli kohaselt vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artikli 329 lõikele 1, 352 lõikele 1 ja 358 lõikele 3. Kui gammat ega veegat ei saa arvutada vastavalt käesolevale lõikele, arvutatakse muude riskide kui deltarisk omavahendite nõuded vastavalt lõikele 3.
Artikkel 5
Gammariski omavahendite nõuete kindlaksmääramine täiustatud deltameetodi kohaselt
1. Artikli 4 lõike 1 punkti a kohaldamisel arvutatakse gammariski omavahendite nõuded järgmistest etappidest koosneva protseduuri kohaselt:
a)
iga üksiku optsiooni või ostutähe puhul arvutatakse gamma mõju;
b)
sama eraldiseisva alusvara liigiga seotud üksikute optsioonide või ostutähtede gamma mõju liidetakse kokku;
c)
etapist b tulenevate kõigi negatiivsete väärtuste summa absoluutväärtus võrdub gammariski omavahendite nõuded. Etapist b tulenevaid positiivseid väärtusi ei võeta arvesse.
2. Lõike 1 punktis a osutatud etapi puhul arvutatakse gamma mõju I lisas kirjeldatud valemi kohaselt.
3. Lõike 1 punktis b osutatud etapi puhul on eraldiseisev alusvara liik järgmine:
d)
sama valuuta intressimäärade puhul: määruse (EL) nr 575/2013 artikli 339 tabelis 2 sätestatud lõpptähtaja vöönd;
e)
aktsiate ja aktsiaindeksite puhul: iga turg, nagu on määratletud määruse (EL) nr 575/2013 artikli 341 lõike 3 kohaselt välja töötatud eeskirjades;
f)
välisvaluuta ja kulla puhul: iga valuutapaar ja kuld;
g)
kaupade puhul: kaubad, mida peetakse samaks vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artikli 357 lõikele 4.
Artikkel 6
Veegariski omavahendite nõuete kindlaksmääramine täiustatud deltameetodi kohaselt
Artikli 4 lõike 1 punkti b kohaldamisel arvutatakse veegariski omavahendite nõuded järgmistest etappidest koosneva protseduuri kohaselt:
a)
iga üksiku optsiooni puhul määratakse kindlaks veega väärtus;
b)
iga üksiku optsiooni puhul arvutatakse eeldatava volatiilsuse eeldatav nihe pluss/miinus 25 %, kusjuures eeldatavat volatiilsust tuleb mõista artikli 4 lõikes 2 kirjeldatud viisil;
c)
iga üksiku optsiooni puhul korrutatakse punktis a osutatud etapist tulenev veega väärtus punktis b osutatud etapist tuleneva eeldatava volatiilsuse eeldatava nihkega;
d)
iga eraldiseisva alusvara liigi puhul, mida tuleb mõista artikli 5 lõikes 3 kirjeldatud viisil, liidetakse kokku punktis c osutatud etapist tulenevad väärtused;
e)
punktis d osutatud etapist tulenev absoluutväärtuste summa võrdub veegariski omavahendite nõuded kokku.
Artikkel 7
Stsenaariumimeetodi kohaldamise tingimused
Krediidiasutused ja investeerimisühingud võivad kasutada stsenaariumimeetodit, kui nad täidavad kõiki järgmisi nõudeid:
(b)
nad on loonud riskikontrolli üksuse, kes jälgib krediidiasutuse või investeerimisühingu optsiooniportfelli riski ja annab tulemustest aru juhtkonnale;
(c)
nad on teavitanud pädevaid asutusi selliste riskipositsioonide eelnevalt kindlaks määratud ulatusest, mille suhtes kohaldatakse kõnealust meetodit aja jooksul järjepidevalt;
(d)
nad integreerivad stsenaariumimeetodi tulemused krediidiasutuse või investeerimisühingu juhtkonnale suunatud sisemisse aruandlusse.
Punkti c kohaldamisel määravad krediidiasutused ja investeerimisühingud kindlaks konkreetsed positsioonid, mille suhtes kohaldatakse stsenaariumimeetodit, sealhulgas toote liik või kindlaksmääratud kauplemisüksus ja portfell, selliste positsioonide suhtes kohaldatav riskijuhtimismeetod, selliste positsioonide suhtes kohaldatav sihipärane IT-rakendus ning põhjendus, miks kõnealuste positsioonide suhtes kohaldatakse stsenaariumimeetodit, võrreldes positsioonidega, mille suhtes kohaldatakse muid meetodeid.
Artikkel 8
Stsenaariumimaatriksi määratlus stsenaariumimeetodi kohaselt
1. Artikli 5 lõikes 3 osutatud iga eraldiseisva alusvara liigi puhul määrab krediidiasutus või investeerimisühing kindlaks eri stsenaariumeid sisaldava stsenaariumimaatriksi.
2. Stsenaariumimaatriksi esimene mõõde peab olema alusvara hinna muutus allapoole või ülespoole praegust väärtust. Muutuse ulatus peab olema järgmine:
a)
intressimääraoptsioonide ja -ostutähtede puhul pluss/miinus määruse (EL) nr 575/2013 artikli 339 tabeli 2 viiendas veerus sätestatud eeldatav intressimäära muutus;
b)
aktsia- või aktsiaindeksioptsioonide või aktsia- või aktsiaindeksiostutähtede puhul pluss/miinus määruse (EL) nr 575/2013 artiklis 343 sätestatud riskikaal;
c)
valuuta- ja kullaoptsioonide või valuuta- ja kullaostutähtede puhul pluss/miinus määruse (EL) nr 575/2013 artiklis 351 sätestatud riskikaal või vajaduse korral määruse (EL) nr 575/2013 artiklis 354 sätestatud riskikaal;
d)
kaubaoptsioonide (ostutähtede) puhul pluss/miinus määruse (EL) nr 575/2013 artikli 360 lõike 1 punktis a sätestatud riskikaal.
3. Alusvara hinnamuutuse stsenaariumid määratakse kindlaks vähemalt seitsmest punktis koosneva võrgustikuga, mis hõlmab hetke vaatlusandmeid ja jagab lõikes 2 osutatud ulatuse võrdseteks vahemikeks.
4. Stsenaariumimaatriksi teine mõõde peab olema volatiilsuse muutus. Volatiilsuse muutuse ulatus peab olema pluss/miinus 25 % eeldatavast volatiilsusest, mida tuleb mõista vastavalt artikli 4 lõikele 2. See ulatus jagatakse vähemalt kolmest punktist koosnevaks võrgustikuks, mis hõlmab muutust 0 % ja jagab ulatuse võrdseteks vahemikeks.
5. Stsenaariumimaatriks määratakse kindlaks lõigetes 3 ja 4 osutatud punktide kõigi võimalike kombinatsioonidega. Iga kombinatsioon tähendab ühte stsenaariumit.
Artikkel 9
Omavahendite nõuete kindlaksmääramine stsenaariumimeetodi kohaselt
Stsenaariumimeetodi kohaselt arvutatakse optsioonide ja ostutähtede muude riskide kui deltarisk omavahendite nõuded järgmistest etappidest koosneva protseduuri kohaselt:
a)
iga üksiku optsiooni või ostutähe puhul kohaldatakse kõiki artiklis 8 osutatud stsenaariume, et arvutada igale stsenaariumile vastav simuleeritud puhaskahju või -kasu. Kõnealusel simuleerimisel kasutatakse täieliku ümberhindamise meetodeid, simuleerides hinnamuutusi hindamismudelite abil ja kasutamata kõnealuste mudelite kohalikke lähendusi;
b)
artikli 5 lõikes 3 osutatud iga eraldiseisva alusvara liigi puhul liidetakse kokku punkti a kohase arvutuse tulemusel saadud ja eraldi stsenaariumidele osutavad väärtused;
c)
artikli 5 lõikes 3 osutatud iga eraldiseisva alusvara liigi puhul arvutatakse „asjakohane stsenaarium” stsenaariumina, mille puhul etapis b kindlaks määratud väärtustest tuleneb suurim kahju või kahju puudumise korral väikseim kasu;
d)
artikli 5 lõikes 3 osutatud iga eraldiseisva alusvara liigi puhul arvutatakse omavahendite nõuded II lisas kirjeldatud valemi kohaselt;
e)
optsioonide ja ostutähtede muude riskide kui deltarisk omavahendite nõuded kokku on artikli 5 lõikes 3 osutatud kõigi eraldiseisvate alusvara liikide puhul etapi d kohase arvutuse tulemusel saadud omavahendite nõuete summa.
Artikkel 10
Jõustumine
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 12. märts 2014