РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 4 февруари 2014 година
относно мярката за тарифите за електроенергия в Испания: потребители
SA.21817 (C 3/07) (ex. NN 66/06) прилагана от Испания
(нотифицирано под номер С(2014) 7741)
(само текстът на испански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/456/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
след като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид тези мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 27 април 2006 г. дружествата Centrica plc и Centrica Energía S.L.U. (заедно наричани по-нататък „Centrica“) подадоха жалба до Комисията относно системата на регулираните тарифи за електроенергия, прилагана в Испания през 2005 г.
(2)
С писмо от 27 юли 2006 г. Комисията поиска от испанските власти да предоставят информация относно горепосочената мярка. Комисията получи въпросната информация с писмо от 22 август 2006 г.
(3)
На 12 октомври 2006 г. делото беше заведено като помощ, за която не е постъпило уведомление (Дело NN 66/06).
(4)
С писмо от 9 ноември 2006 г. Комисията поиска от испанските власти да предоставят допълнителни разяснения относно горепосочената мярка. Испанските власти отговориха с писмо от 12 декември 2006 г.
(5)
С писмо от 24 януари 2007 г. Комисията уведоми испанските власти, че е взела решение да започне процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, по отношение на мярката.
(6)
Решението на Комисията беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си по отношение на мярката.
(7)
Испанските власти представиха мненията си с писмо от 26 февруари 2007 г.
(8)
Комисията получи мнения от следните заинтересовани страни: правителството на автономна област Галисия (писмо от 23 март 2007 г.), Centrica (писма от 26 март 2007 г. и 3 юли 2007 г.), ACIE - Asociación de Comercializadores Independientes de Energía (писмо от 26 март 2007 г.), правителството на автономна област Астурия (писмо от 27 март 2007 г.), AEGE - Asociación de empresas con gran consumo de energía (писмо от 2 април 2007 г., допълнено на 21 ноември 2011 г.), Asturiana de Zinc - AZSA (писмо от 3 април 2007 г.), Ferroatlántica - производител на метали (писмо от 3 април 2007 г.), Alcoa (писмо от 3 април 2007 г.), UNESA - Asociación Española de la Industria Eléctrica (писмо от 25 април 2007 г.), ENEL Viesgo (писмо от 26 април 2007 г.), Iberdrola (писмо от 26 април 2007 г.), Unión Fenosa Distribución (писмо от 27 април 2007 г.), Hidrocantábrico Distribución Eléctrica (писмо от 27 април 2007 г.), Endesa Distribución Eléctrica (писмо от 27 април 2007 г.).
(9)
С писма от 15 май и 6 юли 2007 г. Комисията изпрати мненията на заинтересованите страни на испанските власти, за да могат те на свой ред да представят коментарите си, които бяха получени с писмо от 2 август 2007 г.
(10)
Centrica предостави допълнителна информация с писма от 1 юни 2007 г., 28 август 2007 г., 4 февруари 2008 г. и 1 март 2008 г.; AEGE направи същото с писмо от 21 ноември 2011 г., а Ferroatlantica с писмо от 5 декември 2011 г.
(11)
С писма от 30 юли 2009 г., 19 март 2010 г., 6 октомври 2011 г., 12 април 2012 г., 31 август 2012 г., 4 февруари 2013 г. и 17 юли 2013 г. Комисията поиска допълнителни разяснения относно въпросната мярка от испанските власти. Те отговориха с писма съответно от 5 октомври 2009 г., 26 април 2010 г., 7 декември 2011 г., 12 юни 2012 г., 18 октомври 2012 г., 11 февруари 2013 г. и 4 октомври 2013 г.
(12)
На 19 април 2013 г. досието се раздели на две части: настоящото дело SA.21817 (C3/07 ех NN 66/06) относно помощите за крайните потребители на електроенергия и дело SA. 36559 (C3a/07 ех NN 66/06) относно помощите за електроразпределителните дружества. Настоящото решение се отнася само до евентуалните помощи за крайните потребители на електроенергия, включени в обхвата на процедурата, т.е. без битовите потребители и малките предприятия.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
ИСПАНСКАТА ЕЛЕКТРОЕНЕРГИЙНА СИСТЕМА ПРЕЗ 2005 Г.
(13)
В контекста на законодателната рамка, установена със Закон 54/1997 от 27 ноември 1997 г. за електроенергийния сектор (наричан по-нататък „ЗЕС“), приложим през 2005 г., доставката на електроенергия на крайни потребители по регулирани тарифи беше считана за регулирана дейност. Съгласно закона тази задача е била възложена на електроразпределителните дружества.
(14)
През 2005 г. всички крайни потребители на електроенергия на испанския пазар можеха да изберат да сключат договори за доставка с независими доставчици или да получават електроенергия по регулираните тарифи, определени от държавата. На регулирания пазар всички изявили желание крайни потребители имаха право да получават електроенергия от местното електроразпределително дружество по пакетна регулирана тарифа (всеобхватна цена), съобразена с техния профил и обем на потребление. На свободния пазар потребителите заплащаха такса за достъп до мрежата, която също беше регулирана, след което трябваше да поемат и разходите за доставката на електроенергия. След като реформата в електроенергийния сектор приключи през 2009 г., разпределителните дружества вече не доставят електроенергия по пакетни регулирани тарифи.
(15)
Пакетните регулирани тарифи и регулираните такси за достъп до мрежата се определяха предварително за цялата година, обикновено преди края на година N - 1, но можеха да бъдат коригирани през годината (3). Въпреки това годишното увеличение на тарифите беше ограничено от максимална горна граница (4). По принцип тарифите и таксите се определяха на базата на прогнози така, че да се гарантира, че регулираните приходи, произтичащи от прилагането им, са достатъчни, за да покрият всички регулирани разходи на електроенергийната система. Тези регулирани разходи на системата през 2005 г. включваха разходите за доставка на електроенергия по пакетни тарифи, разходите за закупуване на енергия, произведена при специални условия (възобновяеми източници, когенерация и т.н.), разходите за пренос и разпределение, мерките за управление на търсенето, допълнителните разходи за производство на електроенергия на испанските острови, помощите за въгледобивния сектор, дефицитите през предходните години и пр. Не съществуваха правила за отнасяне на всички или част от определена категория приходи към всички или част от определена категория разходи. В резултат на това приходите, например от таксата за достъп до мрежата, не бяха предназначени изцяло или частично за финансирането например на субсидии в подкрепа на електроенергията от възобновяеми източници или на производството на електроенергия на територията на испанските острови.
(16)
През 2005 г. имаше не по-малко от 25 регулирани тарифи за крайните потребители в зависимост от равнището, профила или предназначението на потреблението и захранващото напрежение. Същевременно за крайните потребители на свободния пазар се прилагаха девет други регулирани такси за достъп до мрежата, също основани на захранващото напрежение и на други характеристики.
(17)
На 30 декември 2004 г. испанските власти установиха тарифите за електроенергия, приложими през 2005 г. (5), за следните категории потребители:
ПАКЕТНИ ТАРИФИ
Ниско напрежение
1.0.
Мощност до 770 kW
2.0.
Обща за мощност, непревишаваща 15 кW
3.0.
Обща
4.0.
Обща за дългосрочно потребление
B.0
Улично осветление
R.0
Селскостопанско напояване
Високо напрежение
Общи тарифи
Краткосрочно потребление
1.1.
Обща за напрежение, не по-голямо от 36 kV
1.2.
Обща за напрежение, по-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
1.3.
Обща за напрежение, по-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
1.4.
Обща за напрежение, по-голямо от 145 kV
Средносрочно потребление
2.1.
Непревишаващо 36 kV
2.2.
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
2.3.
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
2.4.
По-голямо от 145 kV
Дългосрочно потребление
3.1.
Непревишаващо 36 kV
3.2.
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
3.3.
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
3.4.
По-голямо от 145 kV
Тарифи за тягова електроенергия
T.1
Непревишаващо 36 kV
T.2
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
T.3
По-голямо от 72,5 kV и 145 kV
Тарифи за селскостопанско напояване
R.1
Непревишаващо 36 kV
R.2
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
R.3
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
Ж. Тарифа за големи потребители (G4)
Тарифи за продажби на електроразпределителните дружества
D.1
Непревишаващо 36 kV
D.2
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
D.3
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
D.4
По-голямо от 145 kV
ТАРИФИ ЗА ДОСТЪП
Ниско напрежение
2,0 A
Обикновена тарифа за достъп за ниско напрежение
2,0 NA
Обикновени тарифи за достъп за ниско напрежение с дневен и нощен режим
3,0 A
Обща тарифа за достъп за ниско напрежение
Високо напрежение
3.1.A
Тарифа за достъп за напрежение, непревишаващо 36 kV (мощност, не по-голяма от 450 kW)
6.1
Тарифа за достъп за напрежение, непревишаващо 36 kV (мощност над 450 kW)
6.2
Тарифа за достъп за напрежение, по-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV (мощност над 450 kW)
6.3
Тарифа за достъп за напрежение, по-голямо от 72,5, но непревишаващо 145 kV (мощност над 450 kW)
6.4
Тарифа за достъп за напрежение, по-голямо от 145 kV (мощност над 450 kW)
6.5
Тарифа за достъп при международен обмен
(18)
Пакетните регулирани тарифи можеха да бъдат разделени на компонент, предназначен за покриване на разходите за пренос, разпределение и разходите на системата от общ характер (такса за достъп до мрежата) и на компонент, който отразява разходите за закупуване на електроенергия на пазара на едро (енергиен компонент). Освен това за пакетните тарифи за услугите по управление на търсенето се прилагаше система на отстъпки (например приемливи прекъсвания в захранването, извършени с предварително предизвестие, или потребление, концентрирано в ненатоварените часове). От 2005 г. насам Испания е направила промени в системата на регулираните тарифи. Последната промяна е от 2013 г., когато Испания прие нова законодателна рамка за електроенергийния сектор (Закон 24/13), която включва, наред с други мерки, регулаторна реформа на цените на пазара на дребно. Испания обяви, че този нов закон и правилата за прилагането му ще бъдат разработени през 2014 г. Следват някои базови пакетни тарифи за най-ниското ниво на горепосочените категории (т.е. за напрежение, непревишаващо 145 kV), приложими от 1 януари 2005 г.:
Таблица 1
Основна сума на пакетните регулирани тарифи за 2005 г.
A/Компонент мощност
Б/Енергиен компонент
Пакетна тарифа за компонента мощност-енергия
EUR/kW на месец
EUR/kWh
EUR/MWh
Ниско напрежение
1.0
Мощност 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
Обща
1,430269
0,083728
85,71
4.0
Обща за дългосрочно потребление
2,284634
0,076513
79,69
Високо напрежение
1.4
Краткосрочно потребление, обща за напрежение 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
Средносрочно потребление, обща за напрежение 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
Дългосрочно потребление, обща за напрежение 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
Ж.
Големи потребители G4
10,208070
0,011265
25,44
Източник: приложение I към Кралски указ 2392/2004, изчисления на Комисията.
(19)
Националната комисия по енергетиката (Comisión Nacional de la Energía, CNE) - испанският регулаторен орган - посочва, че средно за 2005 г. пакетните тарифи не отразяваха всички разходи за доставка, и по-специално разходите за закупуване на електроенергия на пазара на едро. По-специално, както е показано в графиката по-долу, само през пет месеца от 2005 г., а именно януари-февруари и април-юни, цените, заложени в средните пакетни регулирани тарифи, са били по-ниски от средните цени на пазара на едро на електроенергия. За разлика от това, между октомври 2006 г. и декември 2007 г. се случи обратното - по време на тези 14 месеца средните цени на едро спаднаха значително под цените на енергията, заложени в средните пакетни регулирани тарифи, с доста по-голяма разлика от наблюдаваната през седемте месеца на 2005 г., през които цените на едро са били по-високи от заложените в пакетните тарифи цени.
Графика 1
Среднопретеглена цена на едро и цена на електроенергията, заложена в пакетната тарифа
Източник: CNE - Доклад относно развитието на конкуренцията на пазарите на газ и електроенергия. Период 2005-2007 г., стр. 84.
ТАРИФНИЯТ ДЕФИЦИТ ПРЕЗ 2005 Г.
(20)
Сметките на електроенергийната система, основани на приходите и на действителните регулирани разходи, се уравняват веднъж годишно. През 2005 г. нивото, на което бяха установени регулираните тарифи и таксите за достъп до мрежата, не доведе до генериране на достатъчно приходи, за да бъдат възстановени всички вписани впоследствие регулирани разходи на системата за цялата година. Окончателната процедурата по уравняване за 2005 г., извършена от CNE в края на годината, даде дефицит от 3 811 милиона евро. Това не е първият път, в който процедурата по уравняване регистрира дефицит, но този от 2005 г. достигна безпрецедентна стойност. През 2000, 2001 и 2002 г. е бил регистриран по-малък дефицит.
(21)
Правителството подцени най-вече реалните разходи за закупуване на електроенергия. Всъщност, макар че консумацията на електроенергия от крайните потребители на регулирания пазар и свободния пазар през 2005 г. протече приблизително според предвижданията от декември 2004 г., редица непредвидени повишения на цените през годината доведоха до цени на едро от 62,4 EUR/MWh през 2005 г., които през 2004 г. бяха 35,61 EUR/MWh, така че средната цена на едро през 2005 г. достигна до 59,47 EUR/MWh. Сред причините за това увеличение бяха изключително сухата година (което доведе до намаляване на производството на електроенергия от водноелектрически централи с 55 %), повишаването на цените на нефта, въздействието върху пазарната цена на квотите за емисии на CO2, получени безплатно по схемата на ЕС за търговия с емисии на парникови газове, и нарастване на търсенето на енергия, надвишаващо ръста на БВП.
(22)
Друг важен фактор, който допринесе за увеличаването на общите разходи на системата, беше високото ниво на помощите за производство на енергия от възобновяеми източници. По-специално производителите на енергия от възобновяеми източници можеха да изберат да участват пряко в енергийния пазар на едро или в „общ резерв“. През 2005 г. тази възможност беше особено привлекателна, така че в „общия резерв“ участва по-голям от очаквания брой производители на енергия от възобновяеми източници, което доведе до по-високи разходи за системата. Освен това преките помощи за енергийните разходи за електроенергията, произведена при специални условия (от възобновяеми източници, когенерация), които бяха вписани като регулиран разход в сметките, за 2005 г. възлизаха на 2 701 милиона евро. За сравнение разходите за пренос и разпределение на системата през 2005 г. възлизаха на 4 410 милиона евро.
Механизъм, приет за предварително финансиране на дефицита
(23)
Образуването на дефицита не мина незабелязано. Още през март 2005 г., когато стана ясно, че се трупа тарифен дефицит, испанските власти разпоредиха по силата на член 24 от Кралски указ-закон 5/2005 (6) необходимите за покриване на разликата между разходите и приходите за електроенергийната система средства да бъдат предоставени от петте големи „електрически компании с право на вземания“, които имаха право да получат компенсация за невъзвръщаемите разходи (7) при следните проценти:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %;
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %;
-
Hidroeléctrica del Cantábrico; S.A: 6,08 %;
-
Endesa, S.A.: 44,16 %;
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %
(24)
В Указ-закон № 5/2005 предвижда, че бъдещият дефицит може да бъде записан на петте посочени по-горе дружества като отрицателно салдо по съществуваща депозитна сметка, която CNE използва за покриване на невъзвръщаемите разходи на тези дружества. Това означаваше, че на практика доставчиците трябва да осигурят средства в аванс. Отрицателното салдо по сметката за невъзвръщаемите разходи би породило права на вземания, които оправомощават доставчиците да събират приходи от потребителите на електроенергия в бъдеще. Доставчиците можеха да секюритизират тези права и да ги предлагат на пазара. Вземанията, приписани на тези доставчици, носеха минимален лихвен процент (тримесечен EURIBOR, изчислен въз основа на средната стойност на ставките на EURIBOR за месец ноември на предходната година, без спред).
Механизъм, приет за възстановяване на дефицита чрез крайните потребители
(25)
През юни 2006 г. испанските власти взеха решение относно условията за възстановяване на дефицита от 2005 г. чрез потребителите на електроенергия посредством регулираните тарифи. С Кралски указ 809/2006 (8) испанските власти постановиха, че потребителите ще започнат да плащат дефицита през 2007 г. (или по-точно вземанията, предоставени на доставчиците) и ще го изплащат 14 1/2 години посредством специална надбавка, прилагана както към пакетните тарифи, така и към тарифите за достъп. Надбавката, изчислена като годишна сума, необходима за линейното възстановяване на текущата нетна стойност на дефицита за 2005 г. за период от 14 1/2 години, беше фиксирана на 1,378 % от пакетната тарифа и на 3,975 % от тарифата за достъп за 2006 г. Приложимият лихвен процент беше тримесеченият EURIBOR.
(26)
Тази надбавка беше представена като „такса със специална цел“. Испанските власти разпоредиха приходите от вноската за финансиране на дефицита за 2005 г. да се събират в депозитна сметка, управлявана от CNE. След това CNE е щяла да прехвърли средствата към титулярите на вземанията, т.е. произвеждащите електроенергия дружества, които са финансирали дефицита, или към субектите, които впоследствие са закупили вземанията, според дела на дефицита, финансиран от всеки от тях.
Въздействие на тарифния дефицит върху испанския пазар
(27)
През 2005 г. свободният пазар задоволи 37,49 % от търсенето на електроенергия в Испания. Това количество съответства на сравнително малък брой потребители, тъй като само 8,5 % от потребителите закупиха енергия на свободния пазар, докато 91,5 % все още се придържаха към регулираните тарифи (по-малко в сравнение с 97 % през 2004 г.). Потребителите на високо напрежение (предимно промишлени предприятия) бяха основната група, присъстваща на свободния пазар, като 38,9 % от тях избраха този пазар и закупените от тях количества представляваха 29 % от общото потребление на електроенергия в континентална Испания през 2005 г. По-голямата част от битовите потребители и потребителите на ниско напрежение, които от 2003 г. насам можеха да изберат свободния пазар (9), се придържаха към регулираните тарифи; въпреки това през 2005 г. голяма част от тях се насочи и към свободния пазар. Към 31 декември 2005 г. на свободния пазар имаше над два милиона потребители (1,3 милиона през 2004 г.).
(28)
Въпреки това относителното предимство на цените, предлагано от регулираните тарифи през 2005 г., трябва да се разглежда паралелно с връщането на потребителите на регулирания пазар, макар и с известно закъснение. Както е показано в таблица 2 по-долу, броят на потребителите, обслужвани на свободния пазар, нарастваше през цялата 2005 г., но през 2006 г. намаля, достигайки процент (8,15 %), регистриран още през първата половина на 2005 г. Също така, наблюдаваната през декември 2004 г. тенденция на намаляване на количеството доставена на крайните потребители енергия в рамките на свободния пазар се запази през първото тримесечие на 2005 г. и въпреки че претърпя значително забавяне между юни и септември 2005 г., продължи през декември 2004 г. и през цялата 2006 г.
Таблица 2
Дял на центровете за доставка на електроенергия на свободния пазар (като процент от целия пазар) за периода 2004-2006 г.
Електроенергия
2004 г.
2005 г.
2006 г.
март
юни
септември
декември
март
юни
септември
декември
март
юни
септември
декември
Като % от центровете за доставка
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Като % от енергията
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Източник: Доклад на CNE „Информационна бележка относно доставките на електроенергия и природен газ на либерализираните пазари, актуализирана към 31 декември 2006 г.“
(29)
Въпреки че въздействието на загубите, понесени от доставчиците, започнаха да се усещат към средата на 2005 г., когато цените на едро започнаха да нарастват драстично, договорите за доставка не можеха да бъдат прекратени незабавно. Поради това доставчиците на свободния пазар, особено онези, които нямаха капацитет за производство и трябваше да купуват електроенергия на пазара на едро, бяха принудени да предлагат оферти в условията на свободен пазар, които са равностойни на регулираната тарифа, независимо от възможността да претърпят загуби, или да налагат по-високи цени, които да отразяват действителните разходи за получаване на електроенергията, като по този начин губят пазарен дял.
3. РЕШЕНИЕ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДФЕС
(30)
Решението на Комисията за започване на официално разследване съдържаше сравнение на регулираните тарифи, заплащани от различни категории крайни потребители, и предполагаемите цени, които те биха платили на свободния пазар при липса на въпросните тарифи. Прогнозните пазарни цени бяха изчислени въз основа на цената на електроенергията на пазара на едро, разходите за достъп до мрежата и среден марж на пазарна реализация в размер на 10 EUR/MWh, представен от Centrica.
Таблица 3
Сравнение на цените по категории потребители
Категория потребители
Регулирана тарифа
(EUR/MWh)
Прогнозна пазарна цена (само цена на едро плюс такса за достъп)
(EUR/MWh)
Прогнозна пазарна цена (плюс марж на пазарна реализация в размер на 10 EUR)
1.
Големи промишлени потребители, свързани към мрежата за високо напрежение (тарифа G4)
23,9
61,17
71,17
2.
Големи промишлени потребители, на които може да се прекрати доставката
27,0
73,87-76,47
83,87-76,47
3.
Потребители, свързани към мрежата за високо напрежение
76,2
81,57
91,57
4.
Битови потребители
101,2
107,75
117,75
5.
Малки промишлени потребители или дружества за предоставяне на услуги, свързани към мрежата за ниско напрежение
103,9
101,07
111,07
Източник: Centrica.
(31)
Тази таблица показва значително предимство за първите две категории, които включват големи промишлени потребители. За другите категории крайни потребители сравнението не е толкова убедително, но все пак се наблюдава малко предимство.
(32)
В решението се посочва, че това предимство е било предоставено избирателно, тъй като изкуствено занижените цени на регулираната тарифа благоприятстват дружествата, използващи електричество, а не например газ, като източник на енергия. Налице е също избирателност de facto и de jure поради факта, че този ущърб е бил несъразмерно по-голям за големите промишлени крайни потребители, които в някои случаи са се ползвали от общи цени за компонента енергия, на стойност по-малко от половината от предполагаемите цени на свободния пазар.
(33)
В решението за започване на процедурата се посочва, че чрез насърчаване на крайните потребители да се върнат на регулирания пазар системата би могла също да облагодетелства електроразпределителните дружества, които явно са се ползвали с гарантирана печалба за своите регулирани дейности.
(34)
Наред с това в решението беше отбелязано, че системата предвижда прехвърляне на държавни ресурси, тъй като включеният в цената налог, използван за изплащане на дефицита, съставлява парафискална такса, постъпленията от която преминават през CNE - испанския регулаторен орган (публичен орган) - преди да бъдат насочени към крайните бенефициери. В решението се стига до заключението, че в светлината на съдебната практика на Съда по този въпрос тези средства следва да се разглеждат като държавни ресурси.
(35)
Като се има предвид, че крайните потребители извършват дейност на пазари, които по принцип са отворени за конкуренция и търговия в рамките на Съюза, в решението за започване на процедурата Комисията заключи, че са изпълнени всички критерии по член 107, параграф 1, и че мярката представлява държавна помощ в полза на крайните потребители.
(36)
В решението за започване на процедурата беше отбелязано, че нито една от дерогациите по член 107 от ДФЕС не изглежда приложима, и съответно беше разгледан въпросът дали доставката на електроенергия по регулирани тарифи може да се счита за услуга от общ икономически интерес (УОИИ) и като такава да се ползва от дерогацията, предвидена в член 106, параграф 2 от ДФЕС. В решението се посочва, че свободата на преценка на държавите членки при определянето на задължения за обществено обслужване в сектора на електроенергията е ограничена от Директива 2003/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 г. относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО (10) (наричана по-долу „Директива за електроенергията“). Тази директива изисква държавите членки да установят задължение за всеобщо обслужване (включваща по-специално правото на получаване на електроенергия на разумни цени) само за битовите потребители и малките предприятия (11). В решението се стига до заключението, че в светлината на директивата за електроенергията доставката на електроенергия по регулирани тарифи за средни и големи предприятия не би могла да се счита по естество за УОИИ.
(37)
Ето защо Комисията изрази сериозни съмнения, че елементите на помощта, включени в регулираните тарифи, приложими за предприятията, различни от малките предприятия, могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар.
(38)
В решението за започване на процедурата също беше отбелязано, че е възможно електроразпределителните дружества да са получили държавна помощ. Тази част от случая е предмет на друго решение (дело C 3a/07).
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(39)
На поканата на Комисията за представяне на мнения по решението за започване на задълбочено разследване отговориха множество големи промишлени потребители, електроразпределителни дружества, независими доставчици и правителства на автономни области в Испания. Тук са обобщени само мненията, свързани с твърдения за наличието на държавна помощ в полза на крайните потребители на електроенергия.
МНЕНИЯ НА НЕЗАВИСИМИ ДОСТАВЧИЦИ
(40)
Бяха получени мненията на Centrica и ACIE - Асоциацията на независимите търговци на енергия. Техните аргументи и заключения са сходни в голяма степен.
Мнения на Centrica и ACIE
(41)
Основният аспект в мнението на Centrica е предполагаемото предимство, предоставено на електроразпределителните дружества. Въпреки това представените от това дружество данни и аргументи сочат също и наличието на държавна помощ за крайните потребители на електроенергия.
(42)
Според Centrica съвместното съществуване на свободния пазар и регулирания пазар, и по-специално възможността крайните потребители да преминават свободно от единия на другия, означава, че регулираните тарифи са действали като референтната цена или de factoкато ограничение на цените на свободния пазар. Доставчиците не са могли да определят цени, по-високи от включените в регулираната тарифа - в противен случай не биха привличали нови клиенти и биха загубили съществуващите.
(43)
По принцип на свободния пазар цената, която крайните потребители заплащат, се образува от два компонента: такса за достъп до мрежата и „компонент доставка“, който е формиран от пазарните механизми и засяга доставчика на дребно. При снабдяването на дребно рентабилността зависи от това дали „компонентът доставка“, който заплащат клиентите, покрива разходите на доставчика (т.е. разходите за закупуване на енергия на пазара на едро или разходите за собствено производство на електроенергия в случай на вертикално интегрирани предприятия) и един „марж на пазарна реализация“, който включва други разходи по снабдяването (разходи за пускане на пазара, информационни системи, изготвяне на сметки и пр.), както и възнаграждение върху инвестирания капитал. Поради тази причина един доставчик на свободния пазар би могъл да функционира рентабилно в определен пазарен сегмент само ако има „положителен марж на пазарна реализация“, т.е. разлика между общите разходи на доставчика за предоставянето на услугата и регулираната тарифа.
(44)
Centrica доказа наличието на неблагоприятно конкурентно положение на доставчиците на свободния пазар чрез изчисления, от които стана ясно, че през 2005 г. не е имало маржове на пазарна реализация за никоя категория потребители (12) (или че маржовете от началото на годината по-късно не са били налични). Това означава, че регулираните тарифи са били твърде ниски, за да може независимите доставчици да се конкурират рентабилно. Според Centrica не е било възможно да има конкуренция за определени категории крайни потребители (по-специално потребителите на големи количества енергия по тарифа G4 и други големи промишлени потребители), дори преди появата на тарифен дефицит, тъй като пакетните тарифи никога не биха дали възможност за това. Неблагоприятното конкурентно положение, посочено от Centrica, е възникнало най-вече за категорията потребители, състояща се от дружества за предоставяне на услуги и малки предприятия, свързани към мрежата за ниско напрежение, и за сегмента на битовите потребители.
(45)
В решението на Комисията за започване на процедурата се използват данните, предоставени от Centrica, и по-специално сравнението между регулираните тарифи и прогнозите за пазарните цени (вж. съображение 30 и таблица 3).
(46)
Според Centrica системата е нарушила Директивата за електроенергията не само поради дискриминационния характер на дефицитния режим (който компенсира загубите на електроразпределителните дружества, но не и тези на доставчиците), но и защото потребителите са били лишени от правото на прозрачни цени и тарифи (13). Тъй като част от цената, която трябваше да се плати за електроенергията през 2005 г., беше отложена за бъдещи години, окончателните цени бяха непрозрачни за потребителите.
(47)
Освен това Centrica твърдеше, че механизмът за изплащане на дефицита не е балансиран по две основни причини: на първо място дефицитът ще бъде възстановен преди всичко от крайните потребители на ниско напрежение, при все че потребителите, които са допринесли в най-голяма степен за създаването му, са именно големите крайни потребители на високо напрежение. На второ място, от крайните потребители на свободния пазар се изисква да изплащат дефицит, за чието образуване нямат никакъв принос.
(48)
Centrica подкрепи предварителното становище на Комисията, според което при испанския дефицитен режим е налично прехвърляне на държавни ресурси. Centrica добави също, че решението на испанското правителство да позволи на произвеждащите електроенергия дружества да секюритизират вземанията си предполага използването на такива ресурси.
(49)
Асоциацията на независимите търговци на енергия (ACIE) е изчислила, че прогнозната цена за закупуване на енергия, взета за основа на регулирани тарифи през 2005 г., е била с 68 % по-ниска от реалната цена, платена от доставчиците за закупуване на енергия на пазара на едро. ACIE изтъкна сериозните последствия за независимите доставчици в резултат на тарифния дефицит от 2005 г. Според асоциацията, доставчиците на свободния пазар са поддържали покупни цени, подобни на тези на електроразпределителните дружества. Нещо повече, те са били принудени да се съобразят с нивото на установената от правителството пакетна тарифа за всяка категория клиенти, в противен случай не биха били в състояние да привличат нови клиенти, нито да запазят съществуващите. По-специално ACIE посочва, че в началото на 2005 г. неговите членове са сключили договори, основани на прогнозите на правителството за цените на едро, и по-късно е трябвало да се съобразяват с тях, макар да не е било рентабилно. В резултат на това независимите доставчици са претърпели загуби. Centrica оценява понесените през 2005 г. загуби на 10 милиона евро. Според ACIE редица доставчици, включително Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energía и RWE, са били принудени да напуснат пазара.
МНЕНИЯ НА ПОТРЕБИТЕЛИТЕ С ГОЛЯМО ЕНЕРГОПОТРЕБЛЕНИЕ
(50)
Потребителите на големи количества енергия се включиха в процедурата чрез своята асоциация AEGE (асоциация на предприятия с високо енергопотребление). Някои от тях (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica и Alcoa) се включиха и индивидуално. Дружество Alcoa е производител на алуминий, разполагащ с три производствени обекта в Испания - в San Ciprián, La Coruña и Avilés, и през 2005 г. се е ползвало от пакетната тарифа G4 (предназначена за потребители с голямо енергопотребление с възможност за прекъсваемо снабдяване). Дружество Ferroаtlántica е производител на алуминиеви сплави и желязо, което се е ползвало от тарифа по безсрочен договор 3.4. Дружество Asturiana de Zinc е производител на цинк, което се е ползвало от тарифа G4 в завода си в San Juan de Nieva.
(51)
В бележките си потребителите с голямо енергопотребление поставиха под въпрос заключението на Комисията, че промишлените тарифи (G4 и други тарифи по безсрочни договори) представляват държавна помощ, тъй като считат, че тези тарифи не предоставят икономическо предимство, не включват държавни ресурси и не влияят върху конкуренцията и търговията между държавите членки.
Липса на икономически предимства
(52)
Според потребителите с голямо енергопотребление референтната стойност, използвана в решението за започване на процедурата с цел да се прецени дали е налично предимство, не е правилна. Комисията сравни промишлените тарифи със средната цена на пазара на едро (цената на „общия резерв“), която счете за представителна за сумата, която тези предприятия биха платили на пазара при обичайни условия. Тъй като промишлените тарифи се оказаха по-ниски от цената на „общия резерв“, в решението за започване на процедурата се стигна до заключението, че тарифите са предоставили икономическо предимство на техните бенефициери.
(53)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че „общият резерв“ е спот пазар, където електроенергията се определя на всеки час за следващия ден. Според потребителите с голямо енергопотребление, „общият резерв“ има някои недостатъци, които се отразяват неблагоприятно на неговата ефективност и конкурентоспособност, поради това, че цените му не дават достоверна представа за маргиналните разходи за производството и съответно не отразяват положението на съвършена конкуренция. Големите крайни потребители, които консумират мащабни количества електроенергия и отчитат постоянно потребление, не придобиват електроенергията в „общ резерв“, а сключват по-скоро двустранни договори с доставчиците на електроенергия. Това бе потвърдено и в доклада от 2005 г. на OMEL, според който само седем от потребителите, отговарящи на изискванията и представляващи 5 % от търгуваната електроенергия, са придобили електроенергия пряко в „общия резерв“.
(54)
При всички случаи, дори ако се предположи, че регистрираните в „общия резерв“ цени могат да бъдат считани за валидна референтна стойност, не би било правилно да се използва (както направи Комисията) средната цена на едро през 2005 г., тъй като тя отразява търсенето на електроенергия от страна на доставчици, които предоставят услуга на широка гама от крайни потребители, сред които битови потребители и малки предприятия. Според AEGE, Ferroatlántica и Asturiana de Zinc подходяща референтна стойност би била минималната цена, регистрирана в „общия резерв“ през 2005, т.е. 18,36 EUR/MWh, тъй като тази цена би отразила най-конкурентните пазарни условия за „общия резерв“ (поради това, че производителите предлагат електроенергията на цена, съответстваща на маргиналните им разходи). Положението на големите промишлени потребители не може да се сравнява с това на другите крайни потребители, и по-специално на битовите потребители. Поради това средната цена на „общия резерв“ не би представлявала подходяща референтна стойност. Според Alcoa Комисията следва по-скоро да сравни оспорваните тарифи с цените по двустранните договори, сключени от големите крайни потребители.
(55)
Alcoa представи пример за двустранно договорена пазарна цена и посочи, че трите му завода за алуминий винаги са се ползвали от тарифата G4. Alcoa обаче притежава друг завод за диалуминиев триоксид (Alúmina Española), за който сключи двустранен договор с доставчик в края на 2004 г. Договорът е сключен за срок от две години, с възможност за подновяване за още една година. Трите завода за алуминий имат същия профил на постоянно потребление като заводите за диалуминиев триоксид. При все това, последните консумират много по-малки количества електроенергия (0,35 TWh в сравнение с 1,3 TWh в заводите в Aviles и La Coruña, и 3,4 TWh в завода в San Ciprián). Средната цена, договорена съгласно този договор, е 34,45 EUR/MWh (включително разходите за ядрения мораториум, разходите за достъп до мрежата и други допълнителни разходи). Тази цена беше получена чрез търг, като разликите между офертите на доставчиците са били под пет евро.
(56)
Според Alcoa разликата между тази двустранно договорена цена (34,45 EUR/MWh) и тарифата G4 (23,90 EUR/MWh) може да се обясни с обективни фактори. По-специално, потребителите на тарифата G4 са били подложени на регулаторни ограничения, които не се прилагат за двустранните договори, като например задължението да се използва цялото количество електроенергия, договорено по тарифа G4 (с налагане на санкции при неспазване), задължението за наличие на оборудване за контрол на напрежението и плащане в рамките на двадесет дни (като се има предвид, че двустранните договори съдържат по-благоприятни условия за плащане).
(57)
Поради това Alcoa стига до заключение, че хипотетичната пазарна цена, приложима за трите му завода за алуминий, би била много по-ниска от 34,45 EUR/MWh поради по-голямото потребление на тези заводи. От друга страна, ако се отчете и средният марж на пазарна реализация в размер на 10 EUR/MWh, нетната цена за доставка на завода за диалуминиев триоксид ще бъде 24,25 EUR/MWh - стойност много близка до пакетната тарифа G4.
(58)
Ferroatlántica отбеляза, че в решението за започване на процедурата използваната от дружеството през 2005 г. регулирана тарифа 3.4 се тълкува неправилно, като погрешно включва отстъпки по основната тарифа и я сравнява с такса за достъп, десет пъти по-висока от приложимата в неговия случай (както и в случая на по-големите потребители). Ferroatlántica представи също доказателства, че макар и през 2004 г. средната месечна пазарна цена за бъдещи споразумения за доставка на електроенергия през 2005 г. да е била 31,68 EUR/MWh, през декември 2004 г. тази цена е била 31,05 EUR/MWh. Оттук следва, че едно предприятие би получило доставка на електроенергия през 2005 г. на тази цена в момента на установяването на регулирани тарифи. След добавянето на „допълнителни услуги“ (3,92 EUR/MWh) и на съответната такса за достъп (1,70 EUR/MWh), един промишлен потребител би получил пазарна цена от 36,67 EUR/MWh, което е по-малко от сумата от 56,11 EUR/MWh по тарифа 3.4, приложима за потребителите с голямо енергопотребление.
(59)
В действителност други отстъпки от тази тарифа обезпечават капацитета за предоставяне на услуги по управление на търсенето и приемането ѝ в полза на системата. Във връзка с това Ferroаtlántica добавя, че отстъпката от тарифата отразява различни предоставени услуги, а именно времевото разграничение (с нощно потребление и потребление в почивните дни), непрекъсваемостта (приемането на доставка по искане на оператора на мрежата), сезонността (с концентрация на доставките през месеците на слабо търсене) и управлението на реактивната енергия. Именно тези отстъпки, които са били променливи и са се определяли с наредба от 1995 г. насам, а не нивото на регулираната тарифа, обясняват и според Ferroatlántica оправдават по-ниската средна цена за електроенергията, заплащана през 2005 г.
(60)
Потребителите с голямо енергопотребление поставят под съмнение твърдението в решението за започване на процедурата, че предимството не е било съразмерно на употребените количества и като цяло е било по-голямо за големите потребители. Във връзка с това въпросните потребители заявяват например, че самата CNE е потвърдила, че нивото на тарифата G4 би следвало да е било дори още по-ниско. Потребителите с голямо енергопотребление отбелязват, че големите потребители по тарифи G4 или 3.4 са консумирали хиляди пъти повече електроенергия от средните потребители на високо напрежение, а са плащали само три пъти по-малко от тях.
(61)
Също така би било уместно големите потребители да получат по-голяма единична отстъпка от цената. С оглед на това, според потребителите с голямо енергопотребление, изводът, че промишлените тарифи водят до предимство, е доста спорен. Те припомнят, че във всички случаи Комисията е тази, която следва да представи убедителни доказателства за наличието на въпросното предимство.
(62)
Също така, Alcoa посочи, че цената, която е плащало в Испания, е била почти същата като среднопретеглената цена, заплащана от заводите за алуминий в Съюза, и е била дори по-висока от среднопретеглената цена, плащана в ЕИП.
Липса на участие на държавни ресурси
(63)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че именно те са изплащали пряко по промишлените тарифи на електроразпределителните дружества, без средствата да остават под контрола на държавата и следователно, в съответствие със съдебната практика по делото PreussenElektra, въпросният режим не е включвал държавни ресурси.
(64)
Потребителите с голямо енергопотребление посочват, че между установяването на тарифите в края на 2004 г. и приемането на механизма за възстановяване на дефицита чрез потребителите, което се случи едва през юни 2006 г., е изтекъл определен период от време. В решението за започване на процедурата Комисията твърди, че са използвани държавни ресурси поради въвеждането на налог върху сметките на потребителите на енергия, окачествена като парафискална такса. Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че ако това предположение бъде прието, мярка, която не е представлявала помощ през 2005 г., би се трансформирала в помощ (последваща) през 2006 г., което би било в противоречие с основните принципи на правото на Съюза, като правната сигурност и оправданите правни очаквания. Тези потребители посочват, че дали дадена мярка има естество на помощ зависи единствено от обстоятелства, които са съществували към датата на приемането ѝ, и не може да зависи от бъдещите развития, особено когато те не могат да бъдат логично предвидени. Цитат от генералния адвокат Jacobs по дело Van Calster (14): „положението трябва да се преценява към датата на първоначалното установяване на таксите и да не може да се променя със задна дата“.
(65)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че регулираните тарифи от 2005 г. не представляват държавна помощ за тази година. Тези предприятия посочват, че при тези обстоятелства анализът на механизма за финансиране е без значение, тъй като въпросният механизъм не е бил въведен до 2006 г. Проучването на метода на финансиране би било от значение само ако мярката е била държавна помощ от самото начало. Тъй като тарифите не са включвали помощи, според мнението на потребителите с голямо енергопотребление Комисията не може да се позове на налога, за да достигне до противоположния извод.
(66)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че в случая с парафискалните такси начинът на финансиране на дадена мярка при всички случаи е от значение за оценяване на държавната помощ, само когато таксата е „задължително свързана по предназначение с помощта“, т.е. когато е налице пряка и непосредствена връзка между мярката и нейното финансиране (15). Потребителите с голямо енергопотребление отричат съществуването на такава връзка, тъй като налогът е предназначен да покрие дефицит, произтичащ от преустановяването на регулираните дейности, засягащи не само доставката на електроенергия по регулирани тарифи, но също и други разходи на системата. Поради това налогът не е била наложен специално за покриване на загубите, произтичащи от доставката по регулирани тарифи. На второ място, не е имало пряка или непряка връзка между нивото на тарифите и наложения налог, тъй като тарифата, определена през 2004 г., е била безусловна (не е била предмет на допълнителни корекции през следващите години).
(67)
Потребителите с голямо енергопотребление също твърдят, че налогът не е представлявал парафискална такса или данък, тъй като не е бил фискална мярка съгласно испанското право. Фискалните мерки се използват за финансиране на публични разходи, докато в този случай налогът е имал за цел да се възстанови дефицитът, генериран от частните оператори (електроразпределителни дружества), извършващи регулирани дейности в рамките на електроенергийната система. В съответствие с испанската конституция нова данъчна мярка може да бъде въведена само със закон (а не чрез кралски указ). От друга страна държавата никога не е собственик, нито може да разполага с приходите от налога, тъй като тези средства се прехвърлят към депозитна сметка, управлявана от CNE, и държавата не може да ги присвои. Процесът на ликвидация е напълно автоматичен и CNE няма право на преценка, автономия и контрол върху предназначението или размера на средствата, които трябва да се изплатят на различните участници.
(68)
Според потребителите с голямо енергопотребление Комисията отчита този факт в своето решение за невъзвръщаемите разходи на Испания (16), в което посочва, че „транзитното преминаване на средства през CNE има преди всичко счетоводен характер“, и не стига до извод, че мярката включва държавни ресурси.
(69)
Тези потребители твърдят, че положението е същото като при „невъзвръщаемите разходи“, тъй като и в двата случая правителството въведе налог за компенсиране на постоянните разходи на системата. Изглежда същият начин на разсъждение е бил приложен и в случая, засягащ Обединеното кралство (17).
Липса на въздействие върху конкуренцията и търговията
(70)
Asturiana de Zinc и Alcoa твърдят, че поради особеностите на пазарите на алуминий и цинк, никоя мярка по отношение на цената на електроенергията, използвана за производството на тези метали, не засяга търговията в Съюза, тъй като металите са базови продукти и цените им се определят в световен мащаб на Лондонската борса за метали. При тези обстоятелства разликите в местните разходи за производство не водят до разлики в световните цени.
(71)
Двете дружества твърдят, че при нарастващия недостиг на производство на алуминий и цинк в Съюза търсенето се задоволява във все по-голяма степен чрез износ от трети държави.
(72)
Ако производството на алуминий и цинк в Испания се преустанови, нито един нов участник на пазара от Съюза няма да запълни тази ниша, тъй като заводите (за алуминий) в Съюза работят на пълен капацитет и нито един нов или вече установен производител не би имал стимул да увеличи капацитета си, тъй като перспективите за използването на енергия на достъпни цени в дългосрочен план са несигурни. Следователно недостигът ще бъде преодолян изключително чрез внос.
(73)
Alcoa също е на мнение, че тарифите не застрашават интересите на останалите европейски производители, тъй като те предлагат електроенергия на цена, идентична на средната цена, плащана от други производители на алуминий в ЕС-25.
Дори ако промишлените тарифи по безсрочни договори представляваха помощ, то тя щеше да е „вече съществуваща помощ“
(74)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че оспорваните тарифи са съществували преди присъединяването на Испания към ЕС.
(75)
Въпреки че наименованието „тарифа G4“ беше въведено официално с министерското постановление от 6 март 1986 г., на практика тя съществува от преди 1 януари 1986 г. - датата на присъединяване на Испания към Съюза - тъй като съответства на предишната „тарифа I, промишлена, дългосрочно потребление“, установена с министерското постановление от 14 октомври 1983 г., т.е. преди присъединяването на Испания. Всички крайни потребители на електроенергия, ползващи се от промишлена тарифа I, преминаха автоматично към тарифа G4, която представлява същата тарифа, но с друго наименование.
(76)
Другите тарифи по безсрочни договори също бяха изрично предвидени в министерското постановление от 1983 г.
(77)
От друга страна, според потребителите с голямо енергопотребление мярката би представлявала съществуваща помощ съгласно член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (18) поради изтичането на давностен срок от десет години.
Оправданите правни очаквания биха попречили на възстановяването на помощите
(78)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че дори и да се предположи, че тарифите не могат да се считат за съществуваща помощ, принципът на оправданите правни очаквания би попречил на нейното възстановяване. През цялата 2005 г. тарифите представляваха преки плащания между частни оператори. Потребителите не биха могли да предвидят, че тарифите, определени през декември 2004 г., ще бъдат преобразувани в помощ по силата на правителствена мярка, приета през юни 2006 г.. Никой икономически оператор, колкото и разумен да е той, не е в състояние да предвиди тази промяна в правното си положение. Поради тази причина потребителите са имали оправдани правни очаквания, че тарифите им не включват държавна помощ.
КОМЕНТАРИ НА ПРАВИТЕЛСТВОТО НА АВТОНОМНА ОБЛАСТ ГАЛИСИЯ И АВТОНОМНА ОБЛАСТ АСТУРИЯ
(79)
По отношение на евентуалните помощи за потребителите с голямо енергопотребление правителството на автономна област Галисия твърди, че Комисията погрешно е използвала цената на „общия резерв“ като заместител на пазарната цена, тъй като тези потребители често сключват дългосрочни договори при много по-благоприятни условия.
(80)
Като се има предвид, че либерализацията на испанския пазар все още не е приключила, и по-специално липсата на двустранни договори между производителите и големите потребители, правителството на автономна област Галисия счита за целесъобразно като референтна стойност да се използват действителните разходи на производителите за доставката на електроенергия на тези клиенти. Друг начин за получаването на референта цена би бил тя да се образува въз основа на техническата библиография (Wilson, 1993 (19) и Castro-Rodríguez (20), 1999), като са вземат надлежно предвид цената на най-ефикасната за задоволяване на специфичните нужди на потребителите с високо енергопотребление технология, както и средната цена на електроенергията през различните часове на деня. Разликата между получената по този начин референтна цена и регулираната тарифа в сила през 2005 г. ще бъде много по-малка. Правителството на автономна област Галисия счита също, че при всички случаи всички испански потребители, включително тези с голямо енергопотребление, в даден момент ще дадат своя дял за възстановяването на дефицита, натрупан в резултат на прилаганите през 2005 г. ниски тарифи.
(81)
Освен това, според правителството на автономна област Галисия селективността на тарифната система през 2005 г. не е била законово обезпечена, тъй като държавата не е имала намерение да предостави предимство на крайните потребители, а просто е допуснала грешки при прогнозите си за пазарните тенденции и цени, въз основа на които е определила тарифите си през 2004 г. Правителството на автономна област Галисия също така оспорва заключението, че системата е оказала въздействие върху търговията в рамките на Съюза.
(82)
Забележките на автономна област Астурия са подобни на представените от правителството на Испания, към които правят препратка.
МНЕНИЕ И КОМЕНТАРИ НА ИСПАНИЯ
(83)
Испания твърди, че системата на регулираните тарифи през 2005 г. не е включвала помощи нито за крайните потребители, нито за електроразпределителните дружества.
Не съществува никаква причинно-следствена връзка между държавните мерки и дефицита и той не може да се припише на държавата
(84)
Испания счита, че дефицитът не може да бъде приписан на държавата, тъй като е бил причинен от непредвидими външни обстоятелства, а не от съзнателното намерение на държавата за субсидиране на определени дейности.
(85)
Испания твърди, че законодателството на Съюза в сила през 2005 г. не е възпрепятствало доставката на електроенергия по определени от държавата регулирани тарифи. Следователно регулаторната намеса на държавата е била юридически обоснована като израз на националния суверенитет. Един такъв суверенен прерогатив е определянето на тарифи така, че предполагаемите разходи да отговарят на предполагаемото търсене.
(86)
Испания заявява, че дефицитът за 2005 г. е бил причинен от несъответствие между прогнозите на правителството за цените на едро на електроенергията и реалните цени, регистрирани в „общия резерв“. Цените през 2005 г. са били твърде високи, за да бъдат предизвикани от непредвидими причини, представляващи непреодолима сила.
(87)
Тъй като събитието, довело до предполагаемата помощ, е било нарастване на цените на едро над прогнозите, предполагаемото предимство не би могло да се припише на правен инструмент. Дори да се допусне, че такова предимство е съществувало (quod non), то би било породено от обстоятелства, които не са свързани с намеренията на държавата. Съществуването на непреодолима сила, според Испания, прекъсва причинно-следствената връзка между административното решение за определяне на тарифите и конкурентното предимство, което би довело до държавна помощ. Дори да се предположи (quod non), че е изпълнено обективното условие за наличие на причинно-следствена връзка, не би било налично субективното условие за преднамереност (отговорност) от страна на държавата.
Липса на участие на държавни ресурси
(88)
Испания посочва, че тарифите не включват публични средства. На първо място в това отношение Испания твърди, че налогът не е „такса“ по смисъла на съдебната практика на Съда на Европейския съюз в сферата на парафискалните такси, тъй като не е събиран от държавата и няма характер на такса. Според Испания налогът е неразделна част от тарифата и има същото естество. Следователно тарифата представлява частна цена.
(89)
На второ място, средствата не се събират от държавата, нито са насочени към фонд, посочен от последната. Тарифите се налагат от електроразпределителните дружества, а не от държавата, и следователно са частни цени, които гарантират справедливо възнаграждение на участниците (предвидено в ЗЕС). Не са нито данъци, нито публични цени. Държавата не предоставя никакво плащане, по-скоро е системата, която би осигурила заплащане по силата на пазарните механизми за нерегулираните дейности и на установени от държавата тарифи за достъп за регулираните дейности. Тъй като в подобна система не съществува тежест за държавата, в нея не участват държавни ресурси (съгласно делото Sloman Neptune (21). Освен това тези средства не се вливат в държавната хазна, не са споменати в бюджетните закони, Сметната палата не им прави проверка и не могат да бъдат възстановени от длъжниците с административни средства. За дълговете към електроенергийната система не се прилага лихвеният процент, приложим за дълговете към държавата.
(90)
Испания отново заявява, че тези средства се управляват от испанския регулаторен орган CNE в качеството му на обикновен счетоводен посредник. Според Испания, в решението си за невъзвръщаемите разходи от 2011 г. (S.A. NN 49/99) Комисията вече е определила, че „транзитното преминаване на средства през CNE има преди всичко счетоводен характер. Финансовите средства, прехвърлени по сметката на името на CNE, никога не са били собственост на този орган и незабавно се изплащат на бенефициерите в съответствие с предварително определен размер, който CNE не може да променя по никакъв начин“. Въз основа на тази констатация Комисията стигна до заключението, че „не е в състояние да определи дали приходите от таксата, установена в рамките на режима на невъзвръщаеми разходи, представляват държавни ресурси“.
Липса на предимства
(91)
Испания не споделя мнението на Комисията, че тарифите са предоставили икономическо предимство на крайните потребители (или на електроразпределителните дружества).
(92)
Що се отнася до крайните потребители, като припомня, че дефицитът е произтекъл от непреодолима сила, Испания твърди, че това не е облагодетелствало големите потребители, тъй като е дало отражение плюс лихви върху тарифите през следващите години. Следователно предполагаемото икономическо предимство, произтичащо от по-ниска цена на електроенергията, е само привидно, тъй като потребителите са върнали заедно с лихвите разликата спрямо цените на свободния пазар.
Доставката по регулирани тарифи представлява услуга от общ икономически интерес
(93)
Испания твърди, че през 2005 г. наличието на регулирани тарифи не е било в противоречие със законодателството на Съюза, тъй като крайният срок за либерализация на пазара за всички потребители, включително битовите потребители, е бил 1 юли 2007 г.
(94)
По-специално, според испанските власти доставката на електрическа енергия е услуга от общ интерес и държавата трябва да се намеси, за да се избегнат злоупотреби с господстващо положение, произтичащо от наличието на една-единствена мрежа (естествен монопол).
(95)
Параметрите за определяне на тарифите са били установени по обективен и прозрачен начин. Сложната регулаторна рамка, при която се определят тарифите, и процедурата по ликвидация показват, според испанските органи, че тарифната система се основава на задълбочен анализ на разходите и приходите на системата, както и на анализ на търсенето на електроенергия.
Ангажимент на Испания
(96)
Както е посочено в съображения 25 и 26, генерираният през 2005 г. дефицит е изплатен чрез годишни вноски с лихвен процент, равен на EURIBOR без спред. Без това да засяга коментарите ѝ, Испания пое ангажимент да увеличи със задна дата лихвения процент за потребителски дружества, свързани към мрежа с напрежение над 1 kV. Това увеличение ще бъде пропорционално на вноската за дефицита от 2005 г. на потребителските дружествата, които са предмет на процедурата в ход и които са получавали доставка по пакетни тарифи. То ще се равнява на спред от 65 б.т. над референтния EURIBOR, като по този начин се привежда в съответствие с процента, прилаган за дефицита през следващите години.
(97)
Съответната сума ще бъде изплатена от потребителските дружества по следния начин: по отношение на годишните плащания по тази част от дефицита от 2005 г., която вече е изплатена, ще се приложи увеличение единствено на таксата за достъп; по отношение на сумите, които все още не са изплатени, за всяка следваща годишна вноска ще се прилага директно по-висок лихвен процент, отново под формата на увеличение на тарифите за достъп.
5. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА
НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(98)
Една мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са изпълнени следните условия: а) мярката предоставя икономическо предимство на бенефициера, б) предоставя се от държавата или чрез публични ресурси, в) е селективна, г) засяга търговията в рамките на Съюза и може да наруши конкуренцията в рамките на Съюза. Тъй като всички тези условия трябва да бъдат изпълнени, Комисията ще ограничи оценката си до наличието на икономическо предимство за бенефициерите.
Наличие на икономическо предимство
(99)
Дружествата се считат за облагодетелствани по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако им бъде предоставено икономическо предимство, което не биха могли да получат под друга форма в пазарни условия. В настоящия случай разследването трябва да оцени, като се вземе предвид и изплащането на дефицита на електроенергийната система през 2005 г., дали е имало положителна разлика между установените през 2005 г. регулирани тарифи и пазарните цени, на които потенциалните бенефициери би трябвало да са закупили електроенергията и предоставените им услуги в рамките на тарифния режим. Всяко предимство по отношение на пазарните условия следва да се разглежда във връзка с действителните пазарни цени. Тези аспекти, а именно съществуването на положителни разлики или липсата на такива, между цените на електроенергията от „общия резерв“, пазарните цени и регулираните тарифи, и изплащането на дефицита, са последователно разгледани по-долу.
Сравнение със средните цени на електроенергията от „общия резерв“
(100)
Средните цени на електроенергията от „общия резерв“ са индикатор за общото ниво на пазарните цени на едро. Тази референтна средна цена е била 59,47 EUR/MWh през цялата 2005 г. Както е описано и онагледено в съображение 19 (графика 1), за седем непоследователни месеца през 2005 г. средните цени на едро са били по-високи от цените на електроенергията по регулираните пакетни тарифи, прилагани към всички крайни потребители. Следователно средната тарифа, определена с Наредба № 2392/2004, изглежда е дала положителна разлика в полза на всички крайни потребители, които са избрали регулираните тарифи, поне за повечето месеци на 2005 г.
(101)
Въпреки това за месечни периоди, по-кратки от една година, такава разлика не е била налична - например за петте месеца между януари и май 2005 г., поради което и не е било налице предимство за цялата система на регулираните тарифи. Освен това, ако се направи съпоставка на периоди, надвишаващи една година, например до 30 декември 2007 г., евентуалното предимство, акумулирано от юни 2005 г., изобщо не е било налице поради спада в средните цени на „общия резерв“, които намаляха драстично, достигайки до 37 EUR/MWh през март 2007 г., докато заложените в регулираните тарифи цени през същия период бяха около 68 EUR/MWh. Всъщност от октомври 2006 г. цените на електроенергията по регулираните тарифи са били много по-високи от цените на едро за доставка (вж. графика 1). Съответно, икономическите ползи и предимства за потребителите, получаващи доставка по регулирани тарифи, налични, когато цените на „общия резерв“ са по-високи от цените на електроенергията по регулираните тарифи, може и да се неутрализират, когато цените на „общия резерв“ са по-ниски от цените на електроенергията, заложени в регулираните тарифи.
(102)
От това следва, че както за по-кратки от една година месечни периоди през 2005 г., така и за двугодишни периоди, обхващащи част от 2005 г., цените на електроенергията по приложимите през 2005 г. регулирани тарифи не изглежда да са предоставили предимство на групата от потребители, получавали доставка по регулирани тарифи, в сравнение с цените на електроенергия на едро от „общия резерв“ При все това е факт, че приходите от таксите за достъп и регулираните тарифи, заплащани от цялата електроенергийна система, не са били достатъчни, за да се покрият разходите на регулираната система през 2005 г. Следователно е необходимо да се разгледа дали се въвежда подходящ механизъм, гарантиращ изплащането на дефицита.
Изплащане на дефицита на електроенергийната система през 2005 г.
(103)
Както е обяснено в съображения 15, 20 и 22, отчетите на електроенергийната система през 2005 г. включват всички регулирани разходи и приходи на системата, без определени приходи да се разпределят за специфични разходи. Например, разходите за пренос и разпределение (4 410 млн. евро) или разходите за помощи за когенерация и за възобновяеми източници на електроенергия (2 701 млн. евро) нито бяха разделени съответно между регулираните приходи от пакетните тарифи на регулирания пазар и/или приходите от регулираните такси за достъп на свободния пазар, нито бяха финансирани при разграничение между тези два вида приходи. Всъщност всички потребители на системата извличат полза и би могло да се очаква да допринесат за покриването на разходите за помощи за ефективни начини на когенерация и за възобновяеми източници на електроенергия, или за услугите по преноса и разпределението. В тази система на некумулативни разходи за всяка тарифа, е невъзможно разходите да се разпределят обективно със задна дата на потребителите на свободния пазар и на потребителите на регулираните тарифи, а в рамките на втората категория - и на 25-те тарифни нива, приложими през 2005 г. От това следва, че е уместно да се анализират потенциалните предимства или липсата на такива в резултат на дефицита за 2005 г. за електроенергийната система като цяло.
(104)
Във връзка с това в Испания е създаден механизъм за възстановяване в пълен размер на дефицита от 2005 г., който е съвместим с универсалността на отчетите на приложимата по това време система. Проблемът с дефицита на регулирани приходи на електроенергийната система за покриване на разходите на системата беше решен чрез вливане на средства, събрани чрез „такса със специална цел“, предвидена в Кралски указ 809/2006. Възстановяването започна от средата на 2006 г. чрез прилагане на налог от 1,378 % върху пакетните регулирани тарифи и 3,975 % върху таксите за достъп и след това на налози, необходими за възстановяването на сумата от 3,8 милиарда евро, плюс лихвите, за период от 14,5 години, който приключва през 2020 г. (вж. съображения 25 и 26).
(105)
От това следва, че с увеличението, необходимо за последващото изравняване на отчетите на системата от 2005 г., приходите от специалната вноска, предназначени за финансирането на дефицита от 2005 г., позволяват да бъдат изплатени сметките за електроенергия на потребителите на системата, макар и със значително закъснение.
(106)
При тези обстоятелства, единствената спорна характеристика на избрания през 2006 г. метод за изплащане на дефицита на електроенергийната система през 2005 г. и за изравняване на отчетите би била ниският лихвен процент, приложим първоначално за годишните плащания за възстановяване на дефицита, а именно референтният EURIBOR без спред. Както е посочено по-подробно в съображения 96 и 97, Испания се е ангажирала да увеличи лихвените проценти, приложими за потребителските дружества - предмет на настоящата процедура. Испания поема ангажимент да приложи спред от 65 б.т. над референтния лихвен процент.
(107)
Въвеждането на това изменение на първоначално прилаганата за възстановяване на дефицита от 2005 г. мярка, което изключва битовите потребители и малките предприятия, абонирани на по-високи регулирани тарифи в сравнение с механизма за корекции, изключва всякакво хипотетично предимство за предприятията в резултат на разсрочването на плащанията от 2006 г. насам. Освен това прилагането на налог към стойността на тарифата води до пряко пропорционална зависимост за всяко дружество между абсолютната стойност на възстановената сума и потреблението му на електроенергия. Колкото повече електроенергия се консумира, толкова по-голям е налогът.
Сравнение с цените на пазара на електроенергия
(108)
На второ място, както изтъкват някои заинтересовани страни, цените на електроенергията, регистрирани в „общия резерв“, не представляват адекватна база за сравнение на цените на електроенергията, плащани от големите потребители в контекста на регулирани тарифи, и пазарните цени. Всъщност с оглед на данните от доклада от 2005 г. на оператора на електроенергийния пазар OMEL, само седем крайни потребители са представлявали 5 % от идващата директно от „общия резерв“ електроенергия, в сравнение със стотици промишлени потребители и големи дружества. Промишлените потребители и други големи потребители, по-специално тези с голямо енергопотребление, за които енергията представлява значителна част от производствените разходи (обикновено 30-40 % за производството на алуминий), искат и получават предвидими условия за цените и доставките. Тези условия фигурират в договори със срокове над един ден. Цените, котирани на час при овърнайт пазар, като при „общия резерв“ на електроенергия, илюстрират средните пазарни цени за доставчиците, обслужващи разнороден набор от клиенти, включително битовите потребители. При все това те не са подходяща база за определяне на цените, които трябва да плащат потребителите с голямо енергопотребление на свободния пазар по договори със срокове над един ден. Противно на становището, изразено в решението за започване на процедурата, разследването показа, че по-ниските от средните цени за „общия резерв“ регулирани тарифи не водят непременно до предимство при пазарните условията за промишлените потребители, тъй като цените на „общия резерв“ не са пазарните цени за по-голямата част от тези потребители, с което се разсейват съмненията в това отношение.
(109)
Освен това изборът в полза на свободния пазар не е бил необратим в Испания през 2005 г. Потребителите са могли непрекъснато да избират сред най-изгодните оферти на регулирания пазар и свободния пазар, което е довело до определено сближаване на цените. Възможността за смяна на опциите за доставка непременно създава предпоставка за намаляване на цените на пазара на дребно по време на най-големите увеличения на цените на едро, като регистрираните в Испания от април 2005 г., докато - когато тази ситуация се обърне, се наблюдава обратният стимул - увеличаване на цените на свободния пазар с цел привеждането им в съответствие с най-високите нива на регулираната тарифа.
(110)
Както бе потвърдено от Асоциацията на независимите доставчици (съображения 42-49), през 2005 г. доставчиците на свободния пазар е трябвало да изпълнят договорите си или да ги прекратят едностранно, ако е възможно, или да предоговарят и да коригират в посока увеличаване цените си, като по този начин поемат риска клиентите да изберат регулирания пазар. Загубите, които доставчиците на свободния пазар твърдят, че са понесли, показват, че цените на свободния пазар през 2005 г., по-специално тези по договорите за една година, които са били изпълнени, са се задържали близко до нивата на съответните регулираните тарифи и поради това тарифите на практика не са осигурили икономическо предимство спрямо реалните цени на свободния пазар.
(111)
Това предполага, че двама хипотетични промишлени потребители, които се конкурират помежду си, би трябвало да имат, при сходни останали фактори, почти едни и същи разходи за електроенергия, ако единият е работил по договор за доставка на електроенергия със срок от една година (от януари до декември 2005 г.) по цените на свободния пазар, а другият е извършвал доставка по регулираните тарифи в рамките на същия период. Всъщност единственото въздействие, оказано от нивото на регулираните тарифи върху цените на свободния пазар през 2005 г., се е изразявало в предоставянето на потребителите на свободния пазар на косвена полза, състояща се в ограничаване на увеличението на цените, дори да се приеме, че такова увеличение е било договорно възможно в хода на годината или за по-дълъг срок (обхващащ цялата 2005 г.). На практика реалната или потенциалната конкуренция между промишлените потребители, които са се снабдявали с електроенергия съответно на свободния или на регулирания пазар, не би могла да бъде нарушена от регулираните тарифи.
(112)
Трето, в своето решение за започване на процедурата Комисията изтъкна по-специално ниските нива на регулираната тарифа (23,9 EUR/MWh и 27,0 EUR/MWh), които бяха прилагани през 2005 г. съответно за големите промишлени потребители (тарифа G4) и големите промишлени потребители на безсрочни договори (напр. тарифа 3.4), както е показано в таблица 3 от съображение 30. Както посочват някои трети страни, нивата на регулираните тарифи, които са предмет на оспорване в решението за започване на процедурата, не представляват тарифи, а средни цени след отстъпките. Без отстъпките нивата на базовата тарифа, определени в Указ 2392/2004, които са показани в таблица 1, са били съответно 56,12 EUR/MWh (тарифа 3.4) и 25,44 EUR/MWh (тарифа G4).
(113)
Във връзка с това в рамките на официалното разследване са представени доказателства, че регулираните тарифи, приложими към промишлените потребители, посочени в решението за започване на процедурата, са били на нивото на пазарните цени, приложими за целия период между януари и декември 2005 г., както следва:
(114)
На първо място, бяха предоставени доказателства, че са били налице двустранно договорени пазарни цени на стойност 34,45 EUR/MWh, приложими към потребители с голямо енергопотребление на свободния пазар през 2005 г. (съображения 55-57). Предвид включения в нея марж на пазарна реализация, по-малък от средния марж от десет евро, посочен в решението за започване на официална процедура по разследване, тази пазарна цена сочи цена за доставка около 25,44 EUR/MWh по най-ниската регулирана тарифа (G4) (23,9 EUR/MWh последваща средна цена). Като се вземат предвид обективните разлики, свързани с доставките по регулираната тарифа, напр. 9,7 пъти по-високите обеми на доставките, инвестициите в оборудване за контрол и сроковете за плащане, фактът, че регулираната тарифа е била по-ниска, не изглежда да е предоставил неправомерно икономическо предимство на бенефициерите.
(115)
На второ място, наличните доказателства показват, че през декември 2004 г. са могли да бъдат сключени едногодишни договори за доставка на основно натоварване, основани на пазарни цени от 31,05 EUR/MWh, за периода януари-декември 2005 г. Регистрирана е крайна пазарна цена (с допълнителни услуги и такса за достъп) от 36,67 EUR/MWh, което е по-малко от съответната основна тарифа (тарифа 3.4) за промишлени потребители на безсрочни договори със силна модулация на натоварването (вж. съображения 16, 18 и 58).
(116)
Допълнителните отстъпки при регулираните тарифи за управление на търсенето (например модулация на натоварването, непрекъсваемост) позволяват да се постигнат най-ниски средни цени на регулирания пазар за потребителите, които предоставят такива услуги (22). Тези отстъпки, които не са специално разгледани в решението за започване на процедурата, са били предназначени за заплащането на ориентирани към търсенето полезни услуги за мрежата, изискващи корекции, инвестиции или ограничения в рамките на търговски или промишлени процеси. Модулацията на натоварването изисква промишлените или търговските процеси с голямо енергопотребление да се извършват в ненатоварените периоди, а не в пиковите часове, като по този начин се намалява потреблението и напрежението в електрическа мрежа. Аналогично, услугите по непрекъсваемост, предоставяни на мрежата, са икономически полезни, тъй като изискват съгласието на даден промишлен потребител операторът на системата да може прекъсва доставката на електроенергия с кратко предизвестие (от няколко секунди до два часа) и за дълъг период (от един до дванадесет часа), какъвто беше случаят със съответните регулирани тарифи в Испания.
(117)
Ползите от тези услуги, а именно гарантиране на непрекъснатост на доставката на електроенергия, са признати в законодателството на Общността. Директива 2005/89/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 януари 2006 г. относно мерки за гарантиране сигурност на доставките на електрическа енергия и инфраструктурните инвестиции (23) изисква от държавите членки да вземат предвид техниките за управление на търсенето и да предприемат мерки за намаляване на пречките, които препятстват сключването на безсрочни договори, с цел да се поддържа баланса между търсенето и предлагането. Тези услуги допълват и може дори да заменят други регулаторни средства, използвани от оператора на мрежата за осигуряване на съответствие между предлагането и търсенето на електроенергия в мрежата, като по този начин се избягват смущения и прекъсвания на електроенергията, които от социална и икономическа гледна точка са скъпоструващи и могат да доведат до налагане на санкции или задължения.
(118)
Конкретно в случая с Испания липсата на голям капацитет за междусистемно свързване с други държави членки и значителното навлизане на периодични доставки от възобновяеми енергийни източници през 2005 г. правят тези услуги особено ценни. Мащабът на тяхната икономическа стойност и евентуалните разходи, които е възможно да се избегнат в рамките на електроенергийната система, могат да бъдат илюстрирани чрез направените от испанския оператор на мрежата Red Eléctrica de España разходи за покупката на услуги по балансиране. През 2005 г. Red Eléctrica de España плащаше средно по 65 EUR/MWh за услуги по вторично регулиране за увеличаване на енергията (добавяне на допълнителна енергия в рамките на срок между 15 секунди и 15 минути за балансиране на мрежата); за третично регулиране на увеличаването (добавяне на допълнителна енергия в рамките на срок между 15 минути и 2 часа за попълване на енергийните резерви след вторичното регулиране), като средната цена през 2005 г. е била 78 EUR/MWh, с увеличения до 600 EUR/MWh (24). За улесняване на търсенето и пренасочването му от пиковите часове (модулация на натоварването) или с цел предлагане на капацитет за намаляване на търсенето в критични ситуации (услуги по непрекъсваемост), отстъпките за съответните регулирани тарифи (напр. около 32 EUR/MWh за тарифа 3.4) изглеждат икономически обосновани.
(119)
При липса на такива отстъпки за мерки за управление на търсенето, регулираните тарифи за потребителите, свързани към мрежата за високо напрежение (тарифи 1.4 и 2.4), биха били на много по-високо ниво (между 58 и 61 EUR/MWh) за базовата тарифа и 76,2 EUR/MWh за действителната средна цена. При сравнение с пазарните цени от 31,05 EUR/MWh за периода от януари до декември 2005 г., не може да се счита, че пазарните цени са били по-високи от регулираните тарифи, приложими за по-голямата част от промишлените и търговските потребители с голямо потребление.
(120)
Това означава, че макар цените на електроенергията, регистрирани в „общия резерв“, да не са подходяща база за сравнение на цените за електроенергия, заплащани от големите промишлени и търговски потребители, реалните пазарни цени за доставката на електроенергия на крайни потребители по регулираните тарифи през 2005 г. са били съобразени със съответните нива на регулираните тарифи.
6. ЗАКЛЮЧЕНИЯ ОТНОСНО МЯРКАТА
(121)
С оглед на горните съображения, Комисията смята за установено, на първо място, че предприятията, на които е била доставяна електроенергия по пакетни регулирани тарифи, не са извлекли ползи от нивото на тези тарифи и на второ място, предвид поетия от Испания ангажимент за изменение на мярката, закъснението на тези дружества в плащането на част от сметките им за електроенергия за 2005 г. ще доведе до натрупване на съответен лихвен процент.
(122)
Следователно тази мярка не води до икономическо предимство в полза на потребителските дружествата. Тъй като критериите по член 107, параграф 1 от ДФЕС са кумулативни, не е необходимо да се разглежда дали са изпълнени другите критерии.
(123)
Следователно Комисията стига до заключението, че с оглед на схемата, приета от Испания за събиране на дълга от крайните потребители към електроенергийната система, системата на регулирани тарифи, прилагана през 2005 г., не е довела до държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Това заключение се отнася за ситуацията и периода от време, обхванати от жалбата, без да се засяга евентуалната оценка от страна на Комисията на мерките, предприети от Испания след 2005 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Системата на регулирани тарифи, приложена от Кралство Испания през 2005 г., не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Кралство Испания.
Съставено в Брюксел на 4 февруари 2014 година.
KOMISJONI OTSUS,
4. veebruar 2014,
riigiabi meetmete nr SA.21817 (C 3/07) (endine NN 66/06) kohta, mida on rakendanud Hispaania
Hispaania elektritariifid: tarbijad
(teatavaks tehtud numbri C(2014) 7741 all)
(Ainult hispaaniakeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2014/456/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
olles teinud huvitatud isikutele ettepaneku esitada oma märkused eelnimetatud sätete kohaselt (1) ja võttes neid märkusi arvesse
ning arvestades järgmist:
1. MENETLUS
(1)
27. aprilli 2006. aasta kirjas esitasid ettevõtjad Céntrica plc ja Céntrica Energía S.L.U. (edaspidi ühiselt „Céntrica”) komisjonile kaebuse seoses reguleeritud elektritariifidega, mida Hispaania rakendas aastal 2005.
(2)
27. juuli 2006. aasta kirjas küsis komisjon Hispaania ametiasutustelt eelnimetatud meetme kohta teavet. Komisjon sai kõnealuse teabe 22. augusti 2006. aasta kirjas.
(3)
12. oktoobril 2006 registreeriti juhtum teatamata abina (juhtum NN 66/06).
(4)
9. novembri 2006. aasta kirjas küsis komisjon Hispaania ametiasutustelt meetme kohta täiendavaid selgitusi. Hispaania ametiasutused vastasid 12. detsembri 2006. aasta kirjas.
(5)
24. jaanuari 2007. aasta kirjas teatas komisjon Hispaania ametiasutustele, et on otsustanud algatada meetme suhtes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetluse.
(6)
Komisjoni otsus avaldati Euroopa Liidu Teatajas (2). Komisjon tegi huvitatud isikutele ettepaneku esitada meetme kohta oma märkused.
(7)
Hispaania ametiasutused esitasid oma tähelepanekud 26. veebruari 2007. aasta kirjas.
(8)
Komisjon sai märkuseid järgmistelt huvitatud isikutelt: Galicia piirkonna valitsus (Xunta de Galicia) (23. märtsi 2007. aasta kiri), Céntrica (26. märtsi 2007. aasta ja 3. juuli 2007. aasta kirjad), ACIE - sõltumatute energiatarnijate ühendus (26. märtsi 2007. aasta kiri), Astuuria piirkonna valitsus (27. märtsi 2007. aasta kiri), AEGE - intensiivsete energiakasutajate ühendus (2. aprilli 2007. aasta kiri, mida täiendati 21. novembril 2011), Asturiana de Zinc - AZSA (3. aprilli 2007. aasta kiri), Ferroatlántica - metallitootja (3. aprilli 2007. aasta kiri), Alcoa (3. aprilli 2007. aasta kiri), UNESA - Hispaania elektritööstuse ühendus (25. aprilli 2007. aasta kiri), ENEL Viesgo (26. aprilli 2007. aasta kiri), Iberdrola (26. aprilli 2007. aasta kiri), Union Fenosa Distribución (27. aprilli 2007. aasta kiri), Hidrocantábrico Distribución Electrica (27. aprilli 2007. aasta kiri), Endesa Distribución Electrica (27. aprilli 2007. aasta kiri).
(9)
15. mai 2007. aasta ja 6. juuli 2007. aasta kirjadega edastas komisjon huvitatud isikute märkused Hispaania ametiasutustele, kellele anti võimalus reageerida; nende märkused saadi 2. augusti 2007. aasta kirjaga.
(10)
Lisateavet esitasid Céntrica 1. juuni 2007. aasta, 28. augusti 2007. aasta, 4. veebruari 2008. aasta ja 1. märtsi 2008. aasta kirjades, AEGE 21. novembri 2011. aasta kirjas ja Ferroatlántica 5. detsembri 2011. aasta kirjas.
(11)
30. juuli 2009. aasta, 19. märtsi 2010. aasta, 6. oktoobri 2011. aasta, 12. aprilli 2012. aasta, 31. augusti 2012. aasta, 4. veebruari 2013. aasta ja 17. juuli 2013. aasta kirjades küsis komisjon Hispaania ametiasutustelt eelnimetatud meetme kohta täiendavaid selgitusi. Ametiasutused vastasid 5. oktoobri 2009. aasta, 26. aprilli 2010. aasta, 7. detsembri 2011. aasta, 12. juuni 2012. aasta, 18. oktoobri 2012. aasta, 11. veebruari 2013. aasta ja 4. oktoobri 2013. aasta kirjadega.
(12)
19. aprillil 2013. aastal jagati toimik kahte ossa: käesolev juhtum, nimelt juhtum SA.21817 (C3/07, endine NN 66/06), mis käsitleb abi elektri lõppkasutajatele, ning juhtum SA.36559 (C3a/07, endine NN 66/06), mis käsitleb abi elektri jaotajatele. Käesolevas otsuses käsitletakse ainult võimalikku abi elektri lõppkasutajatele, kes on menetlusega hõlmatud, see tähendab, välja arvatud kodumajapidamised ja väikeettevõtjad.
2. MEETME ÜKSKASJALIK KIRJELDUS
HISPAANIA ELEKTRISÜSTEEM 2005. AASTAL
(13)
27. novembri 1997. aasta seadusega 54/1997 (Ley del Sector Eléctrico, edaspidi „LSE”) kehtestatud õigusraamistikus, mida 2005. aastal kohaldati, oli reguleeritud tariifidega elektri tarnimine lõppkasutajatele liigitatud reguleeritud tegevusena. See ülesanne anti seadusega jaotajatele.
(14)
2005. aastal said kõik elektri lõppkasutajad Hispaania turul valida, kas rääkida tarnelepingute üle läbi sõltumatute tarnijatega või saada riigi poolt määratud reguleeritud tariifidega tarneid. Reguleeritud turul oli igal lõppkasutajal, kes seda taotles, õigus saada oma kohalikult jaotajalt tarneid integreeritud reguleeritud tariifiga (kõikehõlmav hind), mille puhul võetakse arvesse tema tarbimisprofiili ja tarbimismahtu. Vabaturul maksid kliendid võrgule juurdepääsu tasu, mis oli samuti reguleeritud, lisaks millele pidid nad katma elektritarnete kulud. Alates elektrisektori reformi lõpuleviimisest 2009. aastal ei tarni jaotajad enam elektrit integreeritud reguleeritud tariifidega.
(15)
Integreeritud reguleeritud tariife ja reguleeritud võrgule juurdepääsu tasusid otsustati terveks aastaks eelhinnata, tavaliselt enne aasta N - 1 lõppu, kuid neid võis ka aasta jooksul kohandada (3). Iga-aastaste tariifi tõstmiste suhtes kohaldati siiski ülempiiri (4). Põhimõtteliselt määrati tariifid ja tasud prognooside alusel eesmärgiga tagada, et nende rakendamisest tulenevad reguleeritud tulud oleksid piisavad, et katta kõik elektrisüsteemi reguleeritud kulud. Kõnealused süsteemi reguleeritud kulud hõlmasid 2005. aastal integreeritud tariifidega elektritarne kulusid, elektri ostmise kulusid erikavadest (taastuvad energiaallikad, koostootmine jmt), transpordi- ja jaotamiskulusid, nõudluse haldamise meetmeid, täiendavaid elektritootmise kulusid Hispaania saartel, söetoetust, eelmiste aastate puudujääke jmt. Puudusid reeglid, millega oleks eraldatud mõni konkreetne tulude kategooria või selle osa mõnele konkreetsele kulude kategooriale või selle osale. Seega ei olnud näiteks võrgule juurdepääsu tasude tulud ei täielikult ega osaliselt eraldatud taastuvatest energiaallikatest saadud elektri või Hispaania saartel toodetud elektri toetustele.
(16)
2005. aastal kehtis lõppkasutajatele koguni 25 reguleeritud tariifi olenevalt tarbimise mahust, tarbimise profiilist ja ette nähtud tarbijast ning võrguühenduse pingest. Samal ajal rakendati veel üheksat reguleeritud võrgule juurdepääsu tasu vabaturu lõppkasutajatele - samuti ühenduse pinge ja teiste omaduste alusel.
(17)
30. detsembril 2004 kehtestasid Hispaania ametiasutused 2005. aastal kohaldatavad elektritariifid (5) seoses järgmiste kasutajate kategooriatega:
INTEGREERITUD TARIIFID
Madalpinge
1.0.
Võimsus kuni 770 kW
2.0.
Üldine, võimsus mitte üle 15 kW
3.0.
Üldine
4.0.
Üldine, pikaajaline kasutus
B.0
Avalik valgustus
R.0
Põllumajanduslik niisutamine
Kõrgepinge
Üldtariifid
Lühiajaline kasutus
1.1.
Üldine, kuni 36 kV
1.2.
Üldine, 36 kuni 72,5 kV
1.3.
Üldine, 72,5 kuni 145 kV
1.4.
Üldine, üle 145 kV
Keskmine kasutus
2.1.
Kuni 36 kV
2.2.
36 kuni 72,5 kV
2.3.
72,5 kuni 145 kV
2.4.
Üle 145 kV
Pikaajaline kasutus
3.1.
Kuni 36 kV
3.2.
36 kuni 72,5 kV
3.3.
72,5 kuni 145 kV
3.4.
Üle 145 kV
Elektertranspordi tariifid (Tarifas de tracción)
T.1
Kuni 36 kV
T.2
36 kuni 72,5 kV
T.3
72,5 kuni 145 kV
Põllumajanduslik niisutamine
R.1
Kuni 36 kV
R.2
36 kuni 72,5 kV
R.3
72,5 kuni 145 kV
G. Suurtarbijate tariif (G4)
Jaotajatele müümise tariif
D.1
Kuni 36 kV
D.2
36 kuni 72,5 kV
D.3
72,5 kuni 145 kV
D.4
Üle 145 kV
JUURDEPÄÄSU TARIIFID
Madalpinge
2,0 A
Tavapärane madalpinge juurdepääsu tariif
2,0 NA
Madalpinge juurdepääsu lihttariifid päeva/öö eristamisega
3,0 A
Üldine madalpinge juurdepääsu tariif
Kõrgepinge
3.1.A
Juurdepääsu tariif kuni 36 kV pinge puhul (võimsus kuni 450 kW)
6.1
Juurdepääsu tariif kuni 36 kV pinge puhul (võimsus üle 450 kW)
6.2
Juurdepääsu tariif üle 36 kV ja kuni 72,5 kV pinge puhul (võimsus üle 450 kW)
6.3
Juurdepääsu tariif üle 72,5 kV ja kuni 145 kV pinge puhul (võimsus üle 450 kW)
6.4
Juurdepääsu tariif üle 145 kV pinge puhul (võimsus üle 450 kW)
6.5
Rahvusvaheliste ülekannete juurdepääsu tariif
(18)
Integreeritud reguleeritud tariifid olid jagatavad komponendiks, mis olid mõeldud katma transpordi, jaotamise ja üldiseid süsteemi kulusid (võrgule juurdepääsu tasu), ning komponendiks, mis kajastas elektri hankimise kulu hulgiturult (energia komponent). Lisaks rakendati nõudluse haldamise teenuste puhul integreeritud tariifidest allahindluste tegemise süsteemi (näiteks lubatavad ette teatatud katkestused voolutarnetes või väikese tarbimisega perioodile koondunud tarbimine). Alates 2005. aastast tegi Hispaania reguleeritud tariifide süsteemis muudatusi. Neist viimane tehti 2013. aastal, kui Hispaania võttis vastu uue elektrisektori õigusraamistiku (seadus 24/13), mis sisaldas muu hulgas jaeturuhindade reguleerimise reformi. Hispaania kuulutas välja, et vastav uus seadus ja selle rakendussätted koostatakse 2014. aastal. Järgnevalt on esitatud mõned integreeritud baastariifid eespool osutatud kategooriatest kõige madalamal tariifide tasemel (s.o kuni 145 kV), mida rakendati alates 1. jaanuarist 2005:
Tabel 1
Integreeritud reguleeritud tariifide baassummad 2005
A/Võimsuse komponent
B/Energia komponent
Integreeritud tariif (A+B)
EUR/kW kuus
EUR/kWh
EUR/MWh
MADALPINGE
1.0
Võimsus 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
Üldine
1,430269
0,083728
85,71
4.0
Üldine, pikaajaline kasutus
2,284634
0,076513
79,69
KÕRGEPINGE
1.4
Lühiajaline kasutus, üldine 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
Keskmine kasutus, üldine 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
Pikaajaline kasutus, üldine 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
G.
Suurtarbijad G4
10,208070
0,011265
25,44
Allikas: kuningliku dekreedi 2392/2004 I lisa, komisjoni arvutused.
(19)
Hispaania riiklik energiakomitee (Comisión Nacional de Energía - CNE) - Hispaania regulaator - on väitnud, et keskmiselt ei kajastanud integreeritud tariifid 2005. aastal kõiki tarnekulusid, eriti energia hulgiturult ostmise kulu. Nimelt olid, nagu alljärgneval graafikul näidatud, ainult viiel kuul 2005. aasta jaanuarist veebruarini ja seejärel taas 2005. aasta aprillist juunini keskmistesse integreeritud reguleeritud tariifidesse arvestatud hinnad elektri hulgituru keskmistest hindadest allpool. Oktoobrist 2006 kuni detsembrini 2007 oli olukord vastupidine: selle 14-kuulise perioodi vältel langesid keskmised hulgimüügi hinnad järsult allapoole keskmistesse integreeritud reguleeritud tariifidesse arvestatud energiahindu, oluliselt rohkem võrreldes 2005. aasta seitsme kuuga, kui hulgimüügi hinnad olid integreeritud tariifidesse arvestatud hindadest kõrgemad.
Graafik 1
Kaalutud keskmine hulgimüügi hind võrrelduna integreeritud tariifi arvestatud energiahinnaga
Allikas: CNE - aruanne konkurentsi arengust gaasi- ja elektriturgudel. Periood 2005/2007, lk 84.
2005. AASTA TARIIFI PUUDUJÄÄK
(20)
Elektrisüsteemi arvepidamine lähtuvalt tegelikest reguleeritud tuludest ja kuludest arveldati kord aastas. 2005. aastal ei loonud kehtestatud reguleeritud tariifide ja võrgule juurdepääsu tasude tase piisavalt tulusid, et võimaldada süsteemil nõuda sisse kõik tagantjärele terve aasta kohta dokumenteeritud reguleeritud kulud. 2005. aasta lõplikul arveldamisel, mida CNE viib läbi aasta lõpus, tuvastati 3 811 miljoni euro suurune puudujääk. See ei olnud esimene kord, kui arveldamine näitas puudujääki, kuigi 2005. aasta puudujäägi suurus oli pretsedenditu. 2000., 2001. ja 2002. aastal registreeriti väiksemad puudujäägid.
(21)
Eelkõige alahindas valitsus elektri hankimise tegelikke kulusid. Kui 2005. aastal arenes lõppkasutajate elektritarbimine nii reguleeritud kui ka vabaturul üldjoontes nii, nagu detsembris 2004 ennustati, viisid rida ettenägematuid hinnatõuse aasta jooksul hulgimüügi hinnad 2005. aastal tasemele 62,4 eurot/MWh 2004. aasta 35,61 eurot/MWh-ga võrreldes, mille tulemusena 2005. aasta keskmine hulgimüügi hind oli 59,47 eurot/MWh. Kõnealuse hinnatõusu põhjuste seas on ebatavaliselt kuiv aasta, mis vähendas veejõul elektrienergia tootmist 55 %, naftahindade tõus, heitkogustega kauplemise süsteemist tasuta saadud CO2 heitkoguste turuhinna mõju, ning SKP kasvu ületav energianõudluse kasv.
(22)
Veel üks oluline tegur, mis süsteemi üldiseid kulusid suurendas, oli kõrge taastuvenergia tootmise toetuste tase. Nimelt võisid taastuvenergia tootjad valida otsese osaluse elektri hulgiturul ehk börsil (pool). 2005. aastal oli see võimalus eriti atraktiivne ning seetõttu osales börsil oodatust rohkem taastuvenergia tootjaid, mis suurendas süsteemi kulusid. Lisaks sellele olid erikavade raames (taastuvad energiaallikad, koostootmine) toodetud elektri energiakuludele antavad otsetoetused, mis kanti arvepidamisse reguleeritud kuludena, 2005. aastal 2 701 miljonit eurot. Võrdluseks - süsteemi transpordi ja jaotamise kulud moodustasid 2005. aastal 4 410 miljonit eurot.
Puudujäägi eelrahastamiseks vastu võetud mehhanism
(23)
Puudujäägi kujunemine ei jäänud märkamata. Juba 2005. aasta märtsis, kui sai selgeks, et tariifi puudujääk on tekkimas, sätestasid Hispaania ametiasutused kuningliku dekreetseaduse 5/2005 (6) artiklis 24, et elektrisüsteemi kulude ja tulude vahelise puudujäägi katmiseks vajalikud summad peavad kandma Hispaania viis suurimat „õigustatud elektrikommunaalettevõtjat”, see tähendab neid, kellel oli õigus saada luhtunud kulude kompensatsiooni, (7) järgmiste protsendimäärade alusel:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %;
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %;
-
Hidroeléctrica del Cantábrico; S.A: 6,08 %;
-
Endesa, S.A.: 44,16 %;
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %
(24)
Dekreetseaduses 5/2005 on sätestatud, et tulevane puudujääk kantakse viie äriühingu arvele negatiivse bilansina olemasoleval hoiukontol, mida CNE kasutas neile äriühingutele luhtunud kulude maksmiseks. Praktikas tähendas see, et kommunaalettevõtjatelt nõuti rahaliste vahendite tasumist ette. Negatiivne bilanss luhtunud kulude kontol annaks sissenõudmisõiguse, mis tähendaks kommunaalettevõtjate õigust nõuda tulevikus tulusid elektritarbijatelt. Kõnealuseid õiguseid said kommunaalettevõtjad väärtpaberistada ning turul müüa. Kõnealustele kommunaalettevõtjatele antud sissenõudmisõigustel oli minimaalne intressimäär (3 kuu Euribor arvutatuna eelmise aasta novembri keskmistest Euribori määradest, ilma hinnavaheta).
Puudujäägi lõppkasutajatelt sissenõudmiseks vastu võetud mehhanism
(25)
2006. aasta juunis tegid Hispaania ametiasutused otsuse 2005. aasta puudujäägi elektritarbijatelt sissenõudmise korra kohta reguleeritud tariifide abil. Kuningliku dekreediga 809/2006 (8) sätestasid Hispaania ametiasutused, et 2005. aasta puudujäägi (või täpsemalt - kommunaalettevõtjatele antud sissenõudmisõigused) maksavad kinni tarbijad neljateistkümne ja poole aasta jooksul nii integreeritud kui ka juurdepääsu tariifidele lisatud spetsiaalse lisamaksu kaudu. Kõnealune lisamaks, mida arvutatakse aastase summana, mida on vaja 2005. aasta puudujäägi nüüdispuhasväärtuse lineaarseks sissenõudmiseks 14,5 aasta jooksul, määrati 2006. aastaks tasemele 1,378 % integreeritud tariifist ning 3,975 % juurdepääsu tariifist. Rakendatavaks intressimääraks valiti 3 kuu Euribori intressimäär.
(26)
Kõnealust lisamaksu käsitati „eriotstarbeliselt eraldatud maksena” (cuota con destino específico). Hispaania ametiasutused kehtestasid, et 2005. aasta puudujäägi rahastamise maksest saadavad tulud kogutakse CNE poolt hallatavale hoiukontole. Seejärel kannaks CNE need vahendid üle sissenõudmisõiguste omanikele, s.o tootjatele, kes rahastasid puudujääki, või ettevõtjatele, kes olid ostnud neilt hiljem sissenõudmisõigused, vastavalt igaühe poolt rahastatud puudujäägi osale.
Tariifipuudujäägi mõju Hispaania turule
(27)
2005. aastal hangiti 37,49 % Hispaania elektrinõudlusest vabaturult. See kogus vastab suhteliselt väiksele tarbijate arvule; vaid 8,5 % tarbijatest ostis energiat vabaturult, samal ajal kui 91,5 % jäi reguleeritud tariifide juurde (vähem kui 2004. aasta 97 %). Peamine vabaturul tegutsev kategooria oli kõrgepinge kliendid (eelkõige tööstustarbijad); 38,9 % neist olid seda võimalust kasutanud ning nende ostud moodustasid 2005. aastal kogu Hispaania mandriosa elektritarbimisest 29 %. Valdav enamik kodumajapidamistest ja väikestest madalpinge tarbijatest, kes võisid alates 2003. aastast vabaturule minna, (9) kasutasid endiselt reguleeritud tariife; 2005. aastal aga valis ka oluline osa neist vabaturu. 31. detsembril 2005 oli vabaturul üle 2 miljoni tarbija (2004. aastal 1,3 miljonit).
(28)
2005. aasta reguleeritud tariifidega keskmiselt võimaldatud hinnaeelist tuleks siiski käsitada paralleelselt tarbijate naasmisega reguleeritud turule, kuigi mõningase ajalise nihkega. Nagu tabelis 2 allpool on näidatud, suurenes 2005. aastal vabaturu kaudu varustatavate tarbijate hulk, kuid see vähenes 2006. aastal, mis tõi nende protsendi (8,15 %) tasemele, mis saavutati 2005. aasta esimesel poolel. Sarnaselt jätkus 2005. aasta esimeses kvartalis 2004. aasta detsembris ilmnenud vabaturul ostvatele lõppkasutajatele tarnitava energia koguse langus. Kuigi see peatus oluliselt 2005. aasta juunist septembrini, jätkus see 2005. aasta detsembris ja kogu 2006. aasta vältel.
Tabel 2
Tarnekohtade ja energia osa vabaturul (protsendina koguturust) 2004-2006
Elekter
2004
2005
2006
Märts
Juuni
Sept.
Dets.
Märts
Juuni
Sept.
Dets.
Märts
Juuni
Sept.
Dets.
Protsendina (%) tarnekohtadest
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Protsendina (%) energiast
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Allikas: CNE aruanne „Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006”.
(29)
Kuigi tarnijate kantud kahjude mõju oli 2005. aasta keskpaigaks, kui hulgimüügi hinnad hakkasid märkimisväärselt tõusma, juba tunda, ei saanud tarnelepinguid kohe lõpetada. Seetõttu olid vabaturu tarnijad, eriti sellised, kellel ei olnud tootmisvõimsust ja kes pidid elektrit hulgiturult ostma, sunnitud tegema alla vabaturu tingimuste pakkumisi, mis vastaksid reguleeritud tariifidele, hoolimata kahjumi võimalusest, või küsima tegelikke hankekulusid kajastavat kõrgemat hinda, kaotades seeläbi turuosa.
3. OTSUS ALGATADA ELTLi ARTIKLI 108 LÕIKE 2 KOHANE MENETLUS
(30)
Komisjoni ametliku uurimise algatamise otsuses võrreldi erinevate kategooriate lõppkasutajate poolt makstud reguleeritud tariife hinnanguliste hindadega, mida nad oleksid pidanud maksma nende tariifide puudumisel vabaturul. Turuhinna hinnangud arvutati elektri hulgituru hinna, võrgule juurdepääsu tasude ning keskmise hinnangulise marginaali 10eurot/MWh põhjal, nagu selle esitas Céntrica.
Tabel 3
Hindade võrdlus tarbijate kategooriates
Tarbijate kategooria
Reguleeritud tariif
(eurot/MWh)
Hinnanguline turuhind (ainult hulgimüügi hind pluss juurdepääsu tariif)
(eurot/MWh)
Hinnanguline turuhind (+ 10 eurot turumarginaali)
1.
Suured kõrgepingevõrku ühendatud tööstustarbijad (G4 tariif)
23,9
61,17
71,17
2.
Suured katkestatava tarnega tööstustarbijad
27,0
73,87-76,47
83,87-86,47
3.
Kõrgepingevõrku ühendatud tarbijad
76,2
81,57
91,57
4.
Kodumajapidamised
101,2
107,75
117,75
5.
Madalpingevõrku ühendatud väikesed tööstustarbijad või teenindusettevõtted
103,9
101,07
111,07
Allikas: Céntrica.
(31)
See tabel näitab olulist eelist kahele esimesele kategooriale (suured tööstustarbijad). Teiste lõppkasutajate kategooriate kohta ei anna võrdlus nii selget järeldust, kuid väikest eelist võib siiski näha.
(32)
Otsuses leiti, et kõnealune eelis on antud valikuliselt, kuna kunstlikult madalad reguleeritud hinnad soosisid ettevõtjaid, kes kasutavad energiaallikana elektrit, mitte aga näiteks gaasi. Peale selle täheldati de facto ja de jure valikulisuse olemasolu selles, et eelis oli ebaproportsionaalselt suurem suurte tööstuslike lõppkasutajate jaoks, kes teatavatel juhtudel said kasutada kõikehõlmavaid hindu, mis moodustasid vähem kui poole hinnanguliste vabaturu hindade energiakomponendist.
(33)
Menetluse algatamise otsuses märgiti, et julgustades lõppkasutajaid tagasi reguleeritud turule minema võis süsteem anda kasu ka jaotajatele, kes näisid saavat oma reguleeritud tegevustelt garanteeritud kasumimarginaali.
(34)
Otsuses leiti, et süsteem sisaldas riigi vahendite ülekandmist, kuna puudujäägi tagasimaksmiseks kasutatav lisamaks on maksulaadne lõiv, mille tulud liiguvad enne lõppsaajatele suunamist läbi Hispaania regulaatori CNE (riigiasutus). Otsuses järeldati, et arvestades Euroopa Kohtu praktikat selles küsimuses tuleks vaadelda kõnealuseid summasid riigi vahenditena.
(35)
Arvestades, et lõppkasutajad tegutsevad turgudel, mis on ELis tavaliselt konkurentsile ja kaubandusele avatud, järeldas komisjon menetluse algatamise otsuses, et kõik artikli 107 lõikes 1 sätestatud kriteeriumid olid täidetud ning et meede oli riigiabi lõppkasutajate kasuks.
(36)
Olles märkinud, et mitte ükski ELTLi artiklis 107 sätestatud eranditest ei olnud kohaldatav, hinnati menetluse algatamise otsuses, kas elektri pakkumist reguleeritud tariifidega võiks käsitada üldist majandushuvi esindava teenusena ning kas sellele võiks seetõttu kohalduda ELTLi artikli 106 lõikes 2 sätestatud erand. Otsuses öeldi, et elektrisektoris on liikmesriikide oma äranägemise järgi talitamise ruum avaliku teenuse kohustuste kehtestamisel piiratud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiivi 2003/54/EÜ (mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 96/92/EÜ) („elektridirektiiv”) (10) sätetega. Kõnealuses direktiivis sätestati liikmesriikidele kohustus kehtestada universaalteenuse osutamise kohustus (sealhulgas konkreetselt õigus saada varustatud mõistlike hindadega) ainult kodumajapidamistele ja väikeettevõtjatele (11). Otsuses järeldati, et elektridirektiivi arvesse võttes ei saa elektri reguleeritud tariifidega pakkumist keskmise suurusega ja suurettevõtjatele käsitada üldist majandushuvi esindava teenusena selle ranges tähenduses.
(37)
Komisjon väljendas seega tõsist kahtlust selles osas, kas muudele ettevõtjatele peale väikeettevõtja rakendatud reguleeritud tariifide riigiabi elemente võiks pidada siseturuga kokkusobivaks.
(38)
Samuti leiti menetluse algatamise otsuses, et on võimalik, et elektri jaotajad said riigiabi. Seda juhtumi osa käsitletakse teises otsuses (juhtum C 3a/07).
4. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
(39)
Komisjoni ettepanek esitada põhjaliku uurimise algatamise otsuse kohta märkuseid tõi palju vastuseid suurtelt tööstustarbijatelt, jaotajatelt, sõltumatutelt tarnijatelt ja Hispaania autonoomsete piirkondade valitsustelt. Käesolevaga antakse kokkuvõtlik ülevaade ainult elektri lõppkasutajate kasuks antud väidetava riigiabi seisukohast olulistest märkustest.
SÕLTUMATUTE TARNIJATE MÄRKUSED
(40)
Märkuseid saadi Céntricalt ja ACIE-lt, sõltumatute energiatarnijate ühenduselt. Väited ja järeldused on suures osas samad.
Céntrica ja ACIE märkused
(41)
Céntrica vastus keskendub peamiselt väidetavale eelisele elektri jaotajate kasuks. Äriühingu poolt esitatud arvud ja väited osutavad aga ka elektri lõppkasutajatele antud riigiabi olemasolule.
(42)
Céntrica kohaselt tähendas vaba ja reguleeritud turu kooseksisteerimine ning eriti lõppkasutajate võimalus nende kahe vahel vabalt ümber lülituda seda, et reguleeritud tariifid toimisid võrdlushinnana või de facto ülempiirina vabaturu hindade jaoks. Tarnijad ei saanud küsida reguleeritud tariifist kõrgemaid hindu, kuna sellisel juhul poleks nad suutnud meelitada uusi kliente ning oleksid kaotanud olemasolevaid.
(43)
Tavajuhul koosneb elektri lõppkasutajate poolt makstav hind vabaturul kahest komponendist: võrgule juurdepääsu tasu ning „tarne komponent”, mis tuleneb turumehhanismidest ja läheb jaetarnijale. Jaetarnete alal sõltub kasumlikkus sellest, kas klientide poolt makstav „tarne komponent” katab tarnija kulud (s.o energia hankimise kulud hulgiturul või vertikaalselt integreeritud äriühingu puhul enda tootmiskulud) ja „turustusmarginaal”, mis hõlmab muid tarnekulusid (turustuskulud, IT-süsteemid, arvete esitamine jmt), ning investeeritud kapitali tasu. Seega võiks vabaturu tarnija tegutseda konkreetses turusegmendis kasumlikult ainult juhul, kui seal on olemas „positiivne turustusmarginaal” ehk teiste sõnadega erinevus tarnijale tarbijate teenindamisel tekkivate üldkulude ja reguleeritud tariifi vahel.
(44)
Céntrica põhjendas vabaturu tarnijate halvema konkurentsipositsiooni olemasolu arvutustega, mis näitavad, et 2005. aastal ei olnud üheski tarbijate kategoorias turustusmarginaali (12) (või et kui aasta alguses marginaale oli, kadusid need aasta jooksul). See tähendas, et reguleeritud tariifid olid määratud liiga madalale selleks, et sõltumatud tarnijad saaksid kasumlikult konkureerida. Céntrica väitel ei olnud teatavate lõppkasutajate kategooriate korral (eriti tariifiga G4 intensiivsete energiakasutajate ning teiste suurte tööstuskasutajate korral) võimalik konkureerida isegi enne tariifipuudujäägi tekkimist, kuna integreeritud tariifid ei jätnud kunagi mingit konkureerimisruumi. Céntrica poolt väidetud halvem konkurentsiolukord esines eelkõige madalpingevõrku ühendatud teenindusettevõtteid ja väiketootjaid hõlmavas kasutajate kategoorias ning kodumajapidamiste segmendis.
(45)
Céntrica esitatud arvud, eriti võrdlus reguleeritud tariifide ja hinnanguliste turuhindade vahel, on komisjoni menetluse algatamise otsusesse üle võetud (vt põhjendus 30 ja tabel 3).
(46)
Céntrica arvates rikkus süsteem elektridirektiivi mitte ainult puudujäägiga seotud korra diskrimineeriva olemuse tõttu (millega hüvitati jaotajate, kuid mitte tarnijate kahjum), vaid ka seetõttu, et tarbijad jäeti ilma õigusest läbipaistvatele hindadele ja tariifidele (13). Kuna osa 2005. aasta eest makstavast elektrihinnast lükati edasi järgmistele aastatele, ei olnud rakendatavad lõpphinnad tarbijatele läbipaistvad.
(47)
Lisaks väitis Céntrica, et puudujäägi tagasimaksmise mehhanism ei olnud peamiselt kahel põhjusel tasakaalus: esiteks pidid puudujäägi tagasi maksma peamiselt madalpinge lõppkasutajad, kuigi selle tekkimise suurimad põhjustajad olid suured kõrgepinge lõppkasutajad. Teiseks pidid vabaturu lõppkasutajad maksma puudujäägi eest, mille tekkimises nad ei osalenud.
(48)
Céntrica toetas komisjoni esialgset seisukohta, et Hispaania puudujäägi käsitlemise kord hõlmas riigi vahendite ülekandmist. Samuti väitis Céntrica, et riigi vahendeid hõlmas ka Hispaania valitsuse otsus lubada tootjatel oma sissenõudmisõiguseid väärtpaberistada.
(49)
ACIE, sõltumatute energiatarnijate ühendus, hindab, et 2005. aastal reguleeritud tariifide aluseks võetud energia hankimise kulud olid 68 % väiksemad tarnijate poolt hulgiturul energiat ostes tegelikult kantud kuludest. ACIE toonitas tõsiseid tagasilööke, mida 2005. aasta tariifipuudujääk tõi kaasa sõltumatutele tarnijatele. ACIE sõnade kohaselt kehtisid vabaturu tarnijate jaoks jaotajatega sarnased hankekulud. Peale selle olid nad de facto kohustatud kohandama valitsuse poolt iga klientide kategooria jaoks kehtestatud integreeritud tariifi taset, kuna vastasel korral ei oleks nad suutnud meelitada uusi kliente või oleksid kaotanud olemasolevaid. Eriti juhib ACIE tähelepanu sellele, et 2005. aasta alguses sõlmisid tema liikmed lepinguid valitsuse hulgimüügi hindade prognooside alusel ning et hiljem pidid nad neist lepingutest kinni pidama, kuigi need ei osutunud kasumlikuks. Selle tulemusel kandsid sõltumatud tarnijad kahjumit. Céntrica hindab, et 2005. aastal kandis ta kahju 10 miljonit eurot. ACIE väitel olid mitu tarnijat, nende seas Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energia ja RWE, sunnitud turult lahkuma.
INTENSIIVSETE ENERGIAKASUTAJATE MÄRKUSED
(50)
Intensiivsed energiakasutajad võtsid menetlusest osa oma ühenduse AEGE (Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energia) kaudu. Mõned neist võtsid osa ka individuaalselt (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica ja Alcoa). Alcoa on alumiiniumitootja, kes tegutseb kolmes Hispaania tootmisrajatises, mis asuvad San Cipriánis, A Coruñas and Avilésis, ning kes sai 2005. aastal kasutada integreeritud tariifi G4 (intensiivsetele energiakasutajatele reserveeritud katkestatav tariif). Ferroatlántica on alumiiniumi ja raua sulamite tootja, kes kasutas katkestatavat tariifi 3.4. Asturiana de Zinc on tsingitootja, kes kasutas oma San Juan de Nieva tehases tariifi G4.
(51)
Oma märkustes vaidlustavad intensiivsed energiakasutajad komisjoni järelduse, et tööstustariifid (G4 ja teised katkestatavad tariifid) kujutavad endast riigiabi, väites, et tariifid ei andnud majanduslikku eelist, ei hõlmanud riigi vahendeid ega mõjutanud konkurentsi ega liikmesriikide vahelist kaubandust.
Majandusliku eelise puudumine
(52)
Intensiivsete energiakasutajate arvates on menetluse algatamise otsuses eelise olemasolu kindlaksmääramiseks kasutatav võrdlusalus vale. Komisjon võrdles tööstustariife keskmise hulgituru hinnaga (börsihind), mida peeti esinduslikuks selle kulu seisukohast, mida asjaomased äriühingud oleksid pidanud turul tavatingimustes maksma. Kuna tööstustariifid leiti olevat börsihinnast madalamad, järeldati menetluse algatamise otsuses, et tariifid andsid nende kasutajatele majandusliku eelise.
(53)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et börs on hetketurg, millel elektriga kaubeldakse igal tunnil järgmiseks päevaks. Intensiivsete energiakasutajate väitel on börsil teatavaid puuduseid, mis mõjutavad selle tõhusust ja konkurentsivõimelisust. Sellest tulenevalt ei kajasta börsihinnad täpselt tootmise piirkulusid ega kajasta seetõttu täiusliku konkurentsi olukorda. Suured lõppkasutajad, kes tarbivad elektrit suurtes kogustes ja kellel on ühetaolised tarbimisprofiilid, ei osta mitte börsilt, vaid üldjuhul sõlmivad kahepoolsed lepingud elektritarnijatega. Seda kinnitab OMELi 2005. aasta aruanne, mis näitab, et otse börsilt ostis elektrit ainult seitse kõlblikku kasutajat, kes moodustavad 5 % kaubeldavast elektrist.
(54)
Kuid isegi kui eeldada, et börsil registreeritud hindu saaks käsitleda usaldusväärse võrdlusalusena, ei oleks ikkagi õige kasutada 2005. aasta keskmist hulgimüügi hinda, nagu tegi komisjon, kuna see keskmine hind kajastab selliste tarnijate elektrinõudlust, kes teenindasid mitmekülgset lõppkasutajate portfelli, kaasa arvatud kodumajapidamisi ja väikeettevõtjaid. AEGE, Ferroatlántica ja Asturiana de Zinci ja väitel oleks asjakohaseks võrdlusaluseks 2005. aastal börsil registreeritud minimaalne hind, s.o 18,36 eurot/MWh, kuna see hind kajastaks kõige konkurentsipõhisemaid turutingimusi börsil (kus tootjad pakuvad elektrit oma piirkuludega võrdse hinnaga). Suured tööstustarbijad ei ole teiste lõppkasutajatega, eriti kodumajapidamistega võrreldavas olukorras. Seetõttu ei saaks keskmine börsihind olla asjakohane võrdlusalus. Alcoa väitel peaks komisjon võrdlema vaidlustatud tariife selle asemel suurte lõppkasutajatega kahepoolselt kokku lepitud hindadega.
(55)
Alcoa tõi ühe näite kahepoolsest turuhinnast ning märkis, et tema kolm alumiiniumtehast olid kasutanud alati G4 tariifi. Alcoale kuulub aga ka alumiiniumoksiiditehas (Alúmina Española), mille jaoks sõlmiti 2004. aasta lõpus ühe tarnijaga kahepoolne leping. Kolmel alumiiniumitehasel on samasugune ühetaoline tarbimisprofiil kui alumiiniumoksiiditehasel. Viimane tarbib aga oluliselt väiksemas mahus elektrit (0,35 TWh võrreldes 1,3 TWh-ga Avilési ja A Coruña tehastes ning 3,4 TWh-ga San Cipriáni tehases). Kõnealuse lepingu alusel kokku lepitud keskmine hind oli 34,45 eurot/MWh (sisaldades tuumamoratooriumi kulu, võrgule juurdepääsu kulusid ja teisi kaasnevaid kulusid.) Kõnealune hind saadi konkureeriva pakkumiskutse tulemusel ning tarnijate pakkumised erinesid üksteisest kuni 5 euro võrra.
(56)
Alcoa väitel saab kõnealust erinevust kahepoolse hinna (34,45eurot/MWh) ja tariifi G4 (23,9 eurot/MWh) vahel selgitada objektiivsete teguritega. Nimelt kohaldatakse tariifi G4 kasutajate suhtes regulatiivseid piiranguid, mis ei kehti kahepoolsetele lepingutele, näiteks kohustus kasutada kogu tariifi G4 alusel ostetud võimsust (kohaldatakse karistusi), nõudmine omada pingekontrolli seadmeid ning nõudmine maksta 20 päeva jooksul (kui kahepoolsetel lepingutel võivad maksetingimused olla paremad).
(57)
Seetõttu järeldab Alcoa, et tema kolmele alumiiniumitehasele rakendatav hüpoteetiline turuhind oleks nende tehaste suurema tarbimise tõttu oluliselt alla 34,45 euro/MWh. Pealegi, kui arvestada keskmist turumarginaali 10 eurot/MWh, oleks alumiiniumoksiiditehase tarne netokulu 24,25 eurot/MWh, mis on väga lähedal integreeritud tariifile G4.
(58)
Ferroatlántica juhtis tähelepanu, et menetluse algatamise otsuses võeti 2005. aastal kasutatud integreeritud tariifi 3.4 valesti arvesse, arvestades ekslikult baastariifi sisse hinnaalandused ning võrreldes seda kümme korda suuremate juurdepääsu tasudega kui need, mida rakendati (ning seda väga suurte tarbijate puhul). Samuti esitas Ferroatlántica tõendeid selle kohta, et kuigi 2004. aasta kuu keskmine turuhind 2005. aasta elektritarnete forvardlepingute puhul oli 31,68 eurot/MWh, oli see 2004. aasta detsembris 31,05 eurot/MWh. Sellest võiks järeldada, et reguleeritud tariifide kehtestamise ajal oleks ettevõte võinud saada oma elektri baastarne 2005. aastaks selle hinnaga. Pärast „lisateenuste” (3,92 eurot/MWh) ja asjakohase juurdepääsu tariifi (1,70 eurot/MWh) lisamist oleks tööstuskasutaja saanud turuhinna 36,67 eurot/MWh, mis on väiksem kui intensiivsetele energiakasutajatele rakendatud tariif 3.4 -56,11 eurot/MWh.
(59)
Tegelikult hüvitasid teised tariifi allahindlused võimekuse pakkuda nõudluse haldamise teenust ning nende teenustega nõustumise süsteemi heaks. Sellega seoses lisab Ferroatlántica, et tariifi allahindlus kajastas mitmesuguseid osutatud teenuseid, nimelt kellaajalist eristamist (öise ja nädalavahetuse tarbimise puhul), katkestatavust (tarnega nõustumist võrguoperaatori taotlusel), hooajalisust (tarnete koondumisega väikese nõudlusega kuudele) ning reaktiivenergia haldust. Ainult sellised allahindlused, mis olid muutuvad ja kehtestati regulatsiooniga alates 1995. aastast, mitte aga reguleeritud tariifi tase, selgitavad ja Ferroatlántica arvates õigustavad 2005. aastal makstud madalamat elektrihinda.
(60)
Intensiivsed energiakasutajad vaidlustavad menetluse algatamise otsuse väite, et eelis ei olnud tarbitud mahtudega proportsionaalne ning kaldus suurtarbijate puhul suurenema. Näiteks väidavad intensiivsed energiakasutajad selles küsimuses, et CNE ise kinnitas, et tariifi G4 tase oleks pidanud olema veelgi madalam. Intensiivsed energiakasutajad märgivad, et tariifi G4 või 3.4 kasutavad suurtarbijad tarbisid mitu tuhat korda rohkem elektrit kui keskmised kõrgepinge kasutajad, makstes neist kolm korda vähem.
(61)
Peale selle oleks suurtarbijate puhul normaalne saada suuremat ühikuhinna alandust. Eelnevast lähtuvalt väidavad intensiivsed energiakasutajad, et järeldus, nagu sisaldanuks tööstustariifid eelist, on vaieldav. Nad juhivad tähelepanu, et igal juhul on komisjon see, kes peab sellise eelise olemasolu kohta lõplikud tõendid esitama.
(62)
Alcoa märkis ka seda, et tema poolt Hispaanias makstud hind oli peaaegu identne ELis alumiiniumitehaste poolt makstud kaalutud keskmise hinnaga ning isegi kõrgem kui EMPs makstud kaalutud keskmine hind.
Riigi vahendite puudumine
(63)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et nemad maksid tööstustariife otse jaotajatele, ilma et need vahendid oleks olnud riigi kontrolli all, ning seega, kooskõlas otsusega kohtuasjas PreussenElektra, ei hõlmanud selline kord riigi vahendeid.
(64)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et oli ajaline vahe tariifide kehtestamise - mis toimus 2004. aasta lõpus - ning puudujäägi tarbijatelt sissenõudmise mehhanismi vastuvõtmise vahel - mis toimus alles juunis 2006. Menetluse algatamise otsuses väitis komisjon, et riigi vahendid olid asjaga seotud kasutajate arvetele lisatud lisamaksu kehtestamise tõttu, mis kvalifitseeriti maksulaadse lõivuna. Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et kui seda hüpoteesi aktsepteerida, siis meede, mis ei olnud riigiabi 2005. aastal, muutuks (tagantjärele) riigiabiks 2006. aastal. See oleks vastuolus ELi õiguse aluspõhimõtetega nagu õiguskindlus ja õigustatud ootused. Intensiivsed energiakasutajad juhivad tähelepanu, et meetme klassifitseerimine riigiabina sõltub selle vastuvõtmise ajal kehtinud asjaoludest ega tohi sõltuda tulevastest sündmustest, eriti juhul, kui viimased ei ole mõistlikult ennustatavad. Nad tsiteerivad kohtujurist Jacobsit Van Calsteri kohtuasjas: (14)„olukorda tuleks hinnata tasude algse kehtestamise kuupäeval ning seda ei saa tagasiulatuvalt muuta”.
(65)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et 2005. aastal reguleeritud tariifid ei olnud 2005. aastal riigiabi. Kõnealused äriühingud juhivad tähelepanu asjaolule, et sellises olukorras on rahastamismehhanismi analüüs asjatu, kuna see kehtestati alles 2006. aastal. Rahastamisviisi hindamine oleks asjakohane ainult juhul, kui meede olnuks algusest peale riigiabi. Kuna tariifid ei hõlma riigiabi, on intensiivsed energiakasutajad seisukohal, et komisjon ei saa tugineda vastupidisele järeldusele jõudmisel lisamaksule.
(66)
Veel nimetavad intensiivsed energiakasutajad, et maksulaadsete lõivude puhul on meetme rahastamise viis riigiabi hindamise seisukohast oluline ainult juhul, kui maks on selle abi jaoks määratud, st juhul, kui on olemas otsene ja vahetu seos meetme ja selle rahastamise vahel (15). Intensiivsed energiakasutajad eitavad sellise seose olemasolu, kuna lisamaks oli mõeldud katma puudujääki, mis tulenes reguleeritud tegevuste arveldamisest, mis oli seotud mitte ainult elektri pakkumisega reguleeritud tariifidega, vaid ka süsteemi teiste kuludega. Seetõttu ei olnud lisamaks eraldatud spetsiifiliselt reguleeritud tariifidega tarnimisest tulenevate kahjude katmiseks. Teiseks ei olnud otsest ega kaudset seost tariifide taseme ja rakendatud lisamaksu vahel, kuna 2004. aastal kehtestatud tariif oli tingimusteta (sellele ei kohaldatud edasisi kohandusi hilisematel aastatel).
(67)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad veel, et lisamaks ei olnud maksulaadne tasu ega lõiv, kuna see ei olnud Hispaania õigusaktide kohaselt maksualase iseloomuga. Maksumeetmeid kasutatakse avaliku sektori kulude rahastamiseks, kuid kõnealusel juhul oli lisamaksu eesmärk nõuda sisse puudujääk, mida kandsid eraettevõtjad (jaotajad), kes tegelesid reguleeritud tegevustega elektrisüsteemis. Hispaania põhiseaduse kohaselt saab uue maksumeetme kehtestada ainult seadusega (ja mitte kuningliku dekreediga). Peale selle ei kuulu lisamaksu tulud riigile ega ole tal otsustusõigust selle kasutamise üle; kõnealused vahendid kantakse CNE hallatavale hoiukontole ning riik ei saa neid omistada. Arveldusprotsess on täielikult automaatne ning CNE-l ei ole otsustusõigust, autonoomiat ega kontrolli erinevate poolte suhtes arveldatavate vahendite otstarbe ega summa üle.
(68)
Intensiivsete energiakasutajate väitel tunnustas komisjon seda oma otsuses Hispaania luhtunud kulude kohta, (16) milles öeldi, et summade ülekandmine CNE kaudu on sisuliselt raamatupidamisliku otstarbega, ega järeldatud, et meede hõlmaks riigi vahendeid.
(69)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et olukord on identne „luhtunud kulude” stsenaariumiga, kuna mõlemal juhul kehtestas valitsus lisamaksu eesmärgiga hüvitada süsteemi alalist kulu. Sama joont näis kinnitavat ka Ühendkuningriigiga seotud juhtum (17).
Mõju puudumine konkurentsile ja kaubandusele
(70)
Asturiana de Zinc ja Alcoa väidavad, et tulenevalt alumiiniumi- ja tsingiturgude eripäradest ei saa nende metallide tootmisel kasutatava elektri hinda käsitlev meede mõjutada ELi kaubandust, kuna metallid on põhitarbeained ning nende hindu määratakse maailma tasandil Londoni Metallibörsil. Sellises olukorras ei too kohalike tootmiskulude erinevused kaasa maailma tasandi hindade erinevusi.
(71)
Kaks äriühingut väidavad, et ELis on kasvav alumiiniumi ja tsingi tootmispuudujääk, samal ajal kui nõudlust rahuldatakse järjest enam ekspordiga ELi-välistest riikidest.
(72)
Kui alumiiniumi ja tsingi tööstused Hispaanias kaoksid, ei tuleks nende asemele uusi ELi tulijaid, kuna ELi (alumiiniumi)tehased töötavad juba niigi täisvõimsusel ning ühelgi uuel tulijal ega olemasoleval tootjal ei oleks stiimulit võimsuse suurendamiseks, arvestades, et pikaajalised taskukohase hinnaga energia tulevase kättesaadavuse väljavaated on ebakindlad. Seetõttu tuleks katta puudujääk ainult impordiga.
(73)
Peale selle väidab Alcoa, et teiste Euroopa tootjate huve tariifid ei ohusta, kuna nad pakuvad elektrit hinnaga, mis on võrdne teiste ELi 25 liikmesriigi alumiiniumitootjate poolt keskmiselt makstava hinnaga.
Isegi kui tööstuste sekkumistariifid oleks riigiabi, oleks see „olemasolev abi”
(74)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et vaidlustatud tariifid olid olemas enne Hispaania liitumist ELiga.
(75)
Kuigi nimetus „tariif G4” võeti ametlikult kasutusele ministri 6. märtsi 1986. aasta korraldusega, oli see de facto olemas juba enne 1. jaanuari 1986, mil Hispaania ELiga liitus, kuna see vastab varasemale „pikaajalise kasutuse tööstustariifile I”, mis kehtestati ministri 14. oktoobri 1983. aasta korraldusega, s.o enne Hispaania liitumist. Kõik tööstustariifi I kasutavad elektri lõppkasutajad viidi automaatselt üle tariifile G4, mis oli de facto sama tariif uue nimega.
(76)
Ka teised katkestatavad tariifid on ministri 1983. aasta korralduses sõnaselgelt sätestatud.
(77)
Peale selle oleks meede intensiivsete energiakasutajate hinnangul olemasolev abi ka nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 kohaldamiseks) (18) artikli 15 kohaselt tulenevalt kümneaastase piiranguperioodi aegumisest.
Sissenõudmine oleks õigustatud ootustega välistatud
(78)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et isegi eelduse korral, et tariife ei saaks lugeda olemasolevaks abiks, välistaks sissenõudmise õigustatud ootuse põhimõte. Kogu 2005. aasta vältel olid tariifid eraettevõtjate vahelised otsemaksed. Kasutajad ei oleks saanud ette näha, et 2004. aasta detsembris kehtestatud tariifid osutuvad riigiabiks 2006. aasta juunis vastu võetud valitsuse meetmest tulenevalt. Ükski ettevõtja, kui tahes ettenägelik, ei oleks sellist muutust oma õiguslikus olukorras saanud ette näha. Seetõttu oli kasutajatel õiguslik ootus, et nende tariifid ei kujuta endast riigiabi.
GALICIA JA ASTUURIA PIIRKONDADE VALITSUSTE MÄRKUSED
(79)
Seoses võimaliku riigiabiga intensiivsetele energiakasutajatele väidab Galicia piirkonna valitsus, et komisjon eksis, kui kasutas turuhinna asendajana börsihinda, kuna intensiivsed energiakasutajad sõlmivad üldjuhul pikaajalisi lepinguid oluliselt paremate tingimustega.
(80)
Arvestades, et Hispaania turu liberaliseerimine ei ole veel lõpule viidud, ning eriti arvestades kahepoolsete lepingute puudumist tootjate ja suurtarbijate vahel, leiab Galicia piirkonna valitsus, et võrdlusalusena oleks mõistlik kasutada tegelikke kulusid, mida tootjad kannavad selliste klientide tarnimisel. Teine võimalus oleks tuletada võrdlushind tehnilise kirjanduse alusel (Wilson, 1993 (19) ja Castro-Rodriguez, (20) 1999), lähtudes kas kõige tõhusamast intensiivsete energiakasutajate spetsiifilistele vajadustele vastavast tehnoloogiast või elektri keskmisest hinnast erinevatel kellaaegadel. Selliselt saadud võrdlushinna ja 2005. aastal makstud reguleeritud tariifi vahe oleks palju väiksem. Galicia piirkonna valitsus väidab veel, et igal juhul maksavad kõik Hispaania kasutajad, kaasa arvatud intensiivsed energiakasutajad, aja jooksul 2005. aastal rakendatud madalamate tariifidega põhjustatud puudujäägi kinni.
(81)
Peale selle ei olnud Galicia piirkonna valitsuse väitel tariifide süsteem sellisena, nagu see kehtis 2005. aastal, õiguslikult valikuline, kuna riigil ei olnud kavatsust anda lõppkasutajatele eelist, vaid riik tegi lihtsalt 2004. aastal tariife määrates vigu oma turuarengute ja -hindade prognoosides. Samuti vaidlustab Galicia piirkonna valitsus järelduse, et süsteemil oli mõju ELi-sisesele kaubandusele.
(82)
Astuuria piirkonna valitsuse märkused olid sarnased Hispaania valitsuse esitatutele, millele neis osutati.
HISPAANIA TÄHELEPANEKUD
(83)
Hispaania jääb seisukohale, et 2005. aasta reguleeritud tariifide süsteem ei sisaldanud riigiabi ei lõppkasutajatele ega ka jaotajatele.
Põhjusliku seose puudumine riigi tegevuse ja puudujäägi vahel, puudujäägi riigile mitteomistatavus
(84)
Hispaania väidab, et puudujääk ei ole omistatav riigile, kuna selle põhjustasid ennustamatud välised asjaolud, mitte aga riigi tahtlik kavatsus toetada teatavaid tegevusi.
(85)
Hispaania väidab, et riigi poolt määratud reguleeritud tariifidega tarned ei olnud 2005. aastal ELi õigusega välistatud. Seetõttu oli riigi regulatiivne sekkumine õiguslikult kehtiv, kuna see oli riikliku suveräänsuse väljendus. Üks sellistest suveräänsetest eesõigustest hõlmab tariifide määramist nii, et oodatavad kulud vastaksid oodatavale nõudlusele.
(86)
Hispaania väidab, et 2005. aasta puudujäägi põhjustas lahknevus valitsuse elektri hulgimüügi hindade prognooside ning tegelike börsil registreeritud hindade vahel. 2005. aasta erakordselt kõrgeid hindu põhjustasid ennustamatud põhjused, mis moodustasid kokku vääramatu jõu.
(87)
Kuna väidetava riigiabi tekitanud sündmus oli prognoositust suurem hulgimüügi hindade kasv, ei saa väidetavat eelist omistada ühelegi õigusaktile. Isegi kui eeldada, et see eelis oli olemas (mida ei olnud), oleks selle põhjustanud riigi kavatsustega mitteseotud asjaolud. Vääramatu jõu esinemine murrab Hispaania hinnangul põhjusliku seose tariifide taseme määranud haldusotsuse ja riigiabi põhjustanud konkurentsieelise vahel. Isegi kui eeldada (mis oleks vale), et põhjusliku seose objektiivne tingimus oli täidetud, puuduks ikkagi riigipoolse kavatsuse (omistatavuse) subjektiivne tingimus.
Riigi vahendite puudumine
(88)
Hispaania väidab, et tariifid ei hõlmanud riigi vahendeid. Esiteks väidab Hispaania sellega seoses, et lisamaks ei ole „maks” Euroopa Kohtu maksulaadseid lõive käsitleva kohtupraktika tähenduses, kuna seda ei kogu riik ning see ei vasta ühelegi lõivule. Hispaania hinnangul on lisamaks tariifi lahutamatu osa ning oma olemuselt tariifilaadne. Seega on tariif erahind.
(89)
Teiseks ei kogu vahendeid riik ning neid ei maksta riigi poolt määratud fondi. Tariife koguvad jaotajad, mitte riik, ning seega on need erahinnad, mis tagavad osaliste võrdse hüvitamise (nagu nähakse ette LSEs). Need ei ole ei maksud ega riiklikud hinnad. Riik ei hüvita midagi, kuna tegemist on süsteemiga, mis näeb ette reguleerimata tegevustele turujõududest tuleneva hüvitamise ning reguleeritud tegevuste puhul riigi poolt määratud juurdepääsu tariifidest tuleneva hüvitamise. Kuna sellises süsteemis puudub koormus riigi jaoks, ei saaks, lähtuvalt kohtuotsusest kohtuasjas Sloman Neptune, (21) riigi vahendid hõlmatud olla, Samuti ei liigu kõnealused vahendid kunagi riigikassasse, neid ei nimetata eelarveõigusaktides, nende suhtes ei kohaldata Euroopa Kontrollikoja kontrolli ning neid ei saa võlgnikelt sissenõudmise haldusmenetluse korras sisse nõuda. Elektrisüsteemile võlgnetavate summade suhtes ei kohaldata riigile võlgnetavatele summadele kohaldatavat intressimäära.
(90)
Hispaania rõhutab, et neid vahendeid haldab Hispaania regulaator CNE, kes toimib pelgalt raamatupidamisliku vahendajana. Hispaania juhib tähelepanu asjaolule, et komisjon oli oma 2011. aasta otsuses Hispaania luhtunud kulude kohta (SA NN 49/99) juba tuvastanud, et vahendite liikumine CNE kaudu on sisuliselt raamatupidamisliku iseloomuga. CNE nimel olevale kontole kantavad vahendid ei olnud kordagi nimetatud asutuse omandis ning maksti kohe saajatele välja eelnevalt kindlaksmääratud summade kohaselt, mida CNE ei saanud kuidagi muuta. Selle kaalutluse alusel jõudis komisjon järeldusele, et „ei olnud võimalust määrata, kas luhtunud kulude kava raames kehtestatud lõivu tulud olid riigi vahendid”.
Eelise puudumine
(91)
Hispaania ei jaga komisjoni seisukohta, et reguleeritud tariifid annavad lõppkasutajatele (või jaotajatele) majandusliku eelise.
(92)
Lõppkasutajate korral väidab Hispaania - tuletades veelkord meelde, et puudujäägi põhjustas vääramatu jõud - et puudujääk ei toonud suurtarbijatele kasu, kuna see kanti järgmiste aastate tariifidele koos intressiga edasi. Seetõttu ilmneb väidetav madalamast elektrihinnast tulenev majanduslik eelis ainult sellepärast, et erinevuse vabaturu hindadega maksavad koos intressiga kinni tarbijad.
Reguleeritud tariifidega tarnimine on üldist majandushuvi esindav teenus
(93)
Hispaania väidab, et 2005. aastal ei olnud reguleeritud tariifide olemasolu ELi õigusega vastuolus, kuna turu kõigile tarbijatele, kaasa arvatud kodumajapidamistele avamise tähtaeg oli 1. juuli 2007.
(94)
Eelkõige on elektri tarnimine Hispaania ametiasutuste kohaselt üldhuvi teenus ning riik peab sekkuma, et vältida ühtse võrgu olemasolust (loomulik monopol) tulenevate valitsevate seisundite kuritarvitamist.
(95)
Tariifide määramise parameetrid kehtestati objektiivselt ja läbipaistvalt. Tariifide määramise keerukas regulatiivne raamistik ja arveldamismenetlus näitavad Hispaania arvates, et tariifide süsteem tugines süsteemi kulude ja tulude ning elektri nõudluse põhjalikule analüüsile.
Hispaania võetud kohustus
(96)
Nagu põhjendustes 25 ja 26 näidatud, makstakse 2005. aastal tekkinud puudujääki tagasi iga-aastaste maksetena, mis kannavad intressi, mis on määratud Euribori tasemele ilma hinnavaheta. Hoolimata oma kommentaaridest on Hispaania võtnud tagasiulatuvalt kohustuse tõsta üle 1 kV ühendustega ärikasutajatele arvestatavat intressimäära. Selle tõus määratakse kindlaks proportsionaalselt käesoleva menetlusega hõlmatud ja integreeritud reguleeritud tariifidega tarneid saanud ärikasutajate panusega 2005. aasta puudujääki. Selle tuletamisel rakendatakse hinnavahet 65 baaspunkti üle Euribori võrdlusmäära, mis viib selle üldjoontes kooskõlla eelmistel aastatel puudujäägile rakendatud määraga.
(97)
Asjaomast summat rakendatakse ettevõtjate suhtes järgmiselt: juba tagasi makstud 2005. aasta puudujäägi osa iga-aastaste maksete suhtes rakendatakse ühekordset juurdepääsu tariifide suurendamist; veel hüvitamata summade osas rakendatakse kõrgemat intressimäära vahetult igale iga-aastasele summale taas kõrgemate juurdepääsu tariifide vormis.
5. MEETME HINDAMINE
RIIGIABI OLEMASOLU ELTLI ARTIKLI 107 LÕIKE 1 TÄHENDUSES
(98)
Meede kujutab endast riigiabi ELTLi artikli 107 lõike 1 tähenduses, kui täidetud on järgmised tingimused: meede a) annab abisaajale majandusliku eelise; b) seda annab riik või seda antakse riigi vahenditest; c) meede on valikuline; d) meetmel on mõju ühendusesisesele kaubandusele ja meede võib kahjustada konkurentsi ELis. Kuna kõik nimetatud tingimused peavad täidetud olema, keskendub komisjon hindamisel abisaajatele antud majandusliku eelise olemasolule.
Majandusliku eelise olemasolu
(99)
ELTLi artikli 107 lõike 1 tähenduses soositakse ettevõtjat, kui ta saab majandusliku eelise, mida ta muul viisil turutingimustes ei võiks saada. Käesoleval juhul peab hindamine, võttes arvesse ka 2005. aasta elektrisüsteemi puudujäägi tagasimaksmist, selgitama välja, kas 2005. aasta reguleeritud tariifide ja turuhindade vahel oli positiivne erinevus, mida võimalikud abisaajad oleksid pidanud ostetava elektri ning nende tariifirežiimi raames osutatud teenuste eest maksma. Võimalik eelis turuhindade suhtes tuleb välja selgitada tegelike turuhindadega võrreldes. Alljärgnevalt uuritakse järjekorras mõlemat küsimust, s.o nii positiivsete erinevuste olemasolu või puudumist elektribörsi hindade, turuhindade ja reguleeritud tariifide vahel kui ka puudujäägi tagasimaksmist.
Võrdlus elektribörsi keskmiste hindadega
(100)
Elektribörsi keskmised hinnad annavad pildi hulgituru üldistest hinnatasemetest. 2005. aasta keskmine võrdlushind kogu aasta suhtes oli 59,47/MWh. Nagu eespool põhjenduses 19 (graafik 1) näidati, olid 2005. aastal seitsmel mitte-järjestikusel kuul keskmised hulgimüügi hinnad kõrgemad kui kõigi lõppkasutajate suhtes rakendatud integreeritud reguleeritud tariifidesse arvestatud elektrihinnad. Seetõttu näib dekreediga 2392/2004 määratud keskmine tariifide tase olevat põhjustanud positiivse erinevuse kõigi lõppkasutajate kasuks, kes valisid reguleeritud tariifide kasutamise - vähemalt enamiku 2005. aasta kuude puhul.
(101)
Vähem kui aasta pikkustel perioodidel aga ei tekkinud kõnealust erinevust 2005. aasta viiel kuul jaanuarist maini. Seega ei olnud eelist kogu reguleeritud tariifide süsteemi jaoks. Kui võrrelda aastast pikemaid perioode, näiteks kuni 30. detsembrini 2007, saab võimalik 2005. aasta juunist kogunenud eelis enam kui tühistatud keskmiste börsihindade langusega, mis kukkusid märtsis 2007 järsult tasemele 37 eurot/MWh, samal ajal kui integreeritud reguleeritud tariifidesse arvestatud hinnad olid umbes 68 eurot/MWh. Tegelikult olid alates 2006. aasta oktoobrist integreeritud tariifidesse arvestatud elektrihinnad hulgimüügi tarnete hindadest palju kõrgemad (graafik 1). Sellest tulenevalt võivad reguleeritud tariifidega tarneid saavate tarbijate kasu ja majanduslikud eelised ajast, kui börsihinnad on reguleeritud tariifidesse arvestatud elektri maksumusest kõrgemal, kaduda ajal, kui börsihinnad on arvestuslikust elektri maksumusest madalamad.
(102)
Eelnevast järeldub, et nii aastast lühematel kuudes arvestatud perioodidel aastal 2005 kui ka osa aastast 2005 hõlmavatel kaheaastastel perioodidel ei ilmne, et 2005. aastal rakendatud reguleeritud tariifidesse arvestatud energiahinnad oleksid andnud reguleeritud tariifide alusel varustatud tarbijate rühmale eelise võrreldes elektribörsi hulgimüügi hindadega. Sellegipoolest on tõsiasi, et kogu elektrisüsteemi ulatuses makstud juurdepääsu tasudest ja reguleeritud tariifidest saadud tulu ei olnud 2005. aastal piisav, et katta süsteemi reguleeritud kulusid. Seetõttu tuleb kaaluda, kas kehtiv mehhanism on puudujäägi tagasimaksmise tagamiseks piisav.
Elektrisüsteemi 2005. aasta puudujäägi tagasimaksmine
(103)
Nagu põhjendustes 15 ja 20-22 kirjeldati, hõlmas elektrisüsteemi arvepidamine 2005. aastal kõiki süsteemi reguleeritud kulusid ja reguleeritud tulusid, omistamata konkreetseid tulusid konkreetsetele kuludele. Näiteks transpordi ja jaotamise kulud (4 410 miljonit eurot) või koostootmise ja taastuvenergia toetamise kulud notr(2 701 miljonit eurot) ei olnud jagatud vastavalt integreeritud tariifidest reguleeritud turult saadud reguleeritud tulu ja/või vabaturult saadud reguleeritud juurdepääsu tasude vahel ning nende rahastamisel ei tehtud nimetatud kahe tulutüübi vahel vahet. Tegelikult saavad kõik süsteemi kasutajad kasumit ning neilt võib eeldada tõhusate koostootmise ja taastuvenergia vormide või transpordi ja jaotamise teenuste toetamist. Selles iga tariifi mittekumuleeruvate kulude süsteemis ei ole võimalik jagada tagantjärele objektiivselt kulusid vabaturu kasutajatele ja reguleeritud tariifidega kasutajatele ning viimases kategoorias 25 erinevale 2005. aastal rakendatud astmelisele tariifile. Järeldub, et asjakohane on uurida 2005. aasta puudujäägi võimalikke eeliseid või nende puudumist elektrisüsteemile tervikuna.
(104)
Selles suhtes on Hispaania kehtestanud mehhanismi kogu 2005. aasta puudujäägi sissenõudmiseks. See on kooskõlas asjaomasel perioodil rakendatud süsteemi arvepidamise universaalsusega. Elektrisüsteemi reguleeritud tulude suutmatus katta süsteemi kulusid lahendati vahendite sissemaksega, mida koguti „spetsiifiliselt eraldatud makse” kaudu, mis nähti ette kuningliku dekreediga 809/2006. 2006. aasta keskpaigas algas sissenõudmine lisamaksu rakendamise abil väärtuses 1,378 % integreeritud reguleeritud tariifidest ning 3,975 % juurdepääsu tasudest ning seejärel pidid lisamaksud tagama, et 14,5-aastase ajavahemiku jooksul, mis lõpeb 2020. aastal, oleks 3,8 miljardit eurot koos intressiga sisse nõutud (vt põhjendused 25 ja 26 eespool).
(105)
Siit tuleneb, et 2005. aasta puudujäägi rahastamiseks eraldatud spetsiaalne makse võimaldab süsteemi kasutajatel maksta elektriarveid koos 2005. aasta süsteemi arvestuse tasakaalustamiseks vajaliku kasvuga tagantjärele olulise ajalise nihkega.
(106)
Neil asjaoludel oleks ainuke vaieldav aspekt 2006. aastal 2005. aasta elektrisüsteemi puudujäägi tagasimaksmiseks ja kontode tasakaalustamiseks valitud meetodi juures algselt iga-aastastele tagasimaksetele rakendatud madal intressimäär, nimelt Euribori viitemäär ilma hinnavaheta. Nagu põhjendustes 96 ja 97 üksikasjalikumalt kirjeldati, on Hispaania võtnud kohustuse suurendada käesoleva menetlusega hõlmatud ärikasutajatele rakendatavat intressimäära. Hispaania võtab kohustuse rakendada 65 baaspunkti suurust hinnavahet üle viiteintressimäära.
(107)
2005. aasta puudujäägi tagasimaksmiseks algselt rakendatud meetme selline muudatus, mis ei hõlma kodumajapidamisi ega väikeettevõtjaid, kes on maksnud parandusmehhanismi raames kõrgeimaid reguleeritud tariife, tühistab mis tahes hüpoteetilise eelise, mida äriühingud võisid saada maksete edasilükkamisest aastal 2006. Lisaks tähendab tariifile lisatud lisamaksu rakendamine, et kogu sissenõutav summa on iga äriühingu puhul otseselt proportsioonis tema elektritarbimisega. Mida rohkem elektrit tarbida, seda suurem on lisamaks.
Võrdlus elektri turuhindadega
(108)
Teiseks ei ole elektribörsil registreeritud hinnad - nagu mõned huvitatud isikud märkisid - sobiv alus suurtarbijate poolt reguleeritud tariifide alusel makstavate hindade võrdlemiseks turuhindadega. Elektrituru operaatori OMEL 2005. aasta aruande andmete põhjal ostis tõesti ainult seitse lõppkasutajat, kes moodustasid 5 % nõudlusest, elektrit otse börsilt - võrrelduna sadade tööstuskasutajate ja suurettevõtjatest kasutajatega. Tööstustarbijad ja teised suurtarbijad, eriti intensiivsed energiatarbijad, kelle jaoks energia moodustab olulise osa tootmiskuludest (alumiiniumitootmises üldjuhul 30-40 %), vajavad ja saavad ennustatavaid hinna- ja tarnetingimusi. Sellised tingimused kehtestatakse pikemaajalistes lepingutes kui järgmiseks päevaks. Tunni kaupa või järgmise päeva jaoks noteeritavad hinnad nagu elektribörsil iseloomustavad keskmisi turuhindasid tarnijate puhul, kes teenindavad eripalgelist klientide portfelli, sealhulgas kodumajapidamisi. Need ei saa aga olla sobivad võrdlusalused selleks, et määrata kindlaks hindu, mida intensiivsed energiakasutajad peaksid maksma vabaturul järgmisest päevast kaugemale ulatuvate lepingute alusel. Vastupidiselt menetluse algatamise otsuses toodud arvamusele on uurimine näidanud, et keskmistest börsihindadest madalamad reguleeritud tariifid ei tähenda tingimata tööstuskasutajate jaoks eelist võrreldes turutingimustega, kuna börsihinnad ei ole turuhinnad neist kasutajatest enamiku jaoks. See hajutab selles küsimuses tõstatatud kahtluse.
(109)
Peale selle ei olnud Hispaanias võimalus lülituda vabaturule 2005. aastal pöördumatu. Tarbijatel oli alati võimalus valida reguleeritud turu ja vabaturu atraktiivseimate pakkumiste seast, mis tekitas mõningase hindade lähenemise. Tarnevalikute tagasipööratavus kaldub tingimata suruma jaeturu hindu alla sellistes hulgimüügi hindade hinnahüpete olukordades, nagu valitses Hispaanias alates 2005. aasta aprillist, samas kui vastupidises olukorras ilmneb vastupidine stiimul suurendada vabaturu hindu, et tuua need lähemale kõrgeimatele reguleeritud tariifidele.
(110)
Nagu sõltumatute tarnijate ühendus kinnitas (põhjendused 42-49), pidid vabaturu tarnijad 2005. aastal pidama oma lepingutest kinni või lõpetama need ühepoolselt, kui see oli võimalik, või rääkima oma hindade suhtes uuesti läbi ja kohandama neid ülespoole, riskides sellega, et nende kliendid võivad liikuda reguleeritud turule. Tegevuskahjud, mida vabaturu tarnijad väidavad olevat kandnud, näitavad, et 2005. aasta vabaturu hinnad, eriti üheaastaste lepingute puhul, millest kinni peeti, jäid vastavate reguleeritud tariifide lähedusse ning et seega ei andnud reguleeritud tariifid tegelike vabaturu hindadega võrreldes de facto majanduslikku eelist.
(111)
Sellest tuleneb, et kaks hüpoteetilist võistlevat tööstuskasutajat, kellest üks tegutseb vabaturu põhise üheaastase elektritarne lepingu alusel 2005. aasta jaanuarist detsembrini ning teine saab oma tarned samal perioodil reguleeritud tariifidega, maksavad muude tingimuste võrdsuse korral sarnaseid elektrikulusid. Tegelikult oli ainus mõju, mida reguleeritud tariifide tase vabaturu hindadele 2005. aastal avaldas, see, et kandis vabaturu kasutajatele üle kaudse kasu hinnatõusude piiramisest, isegi kui eeldada, et sellised hinnatõusud olid lepinguliselt aasta jooksul või pikemaks ajaks kogu 2005. aastaks võimalikud. Vabaturult ja reguleeritud turgudelt elektrit ostvate tööstuskasutajate tegelik või potentsiaalne konkurents ei saanud reguleeritud tariife moonutada.
(112)
Kolmandaks osutas komisjon menetluse algatamise otsuses konkreetselt 2005. aastal suurtele tööstustarbijatele (tariif G4) ja katkestatava tarnega suurtele tööstustarbijatele (nt tariif 3.4) rakendatud madalatele reguleeritud tariifitasemetele vastavalt 23,9 eurot/MWh ja 27,0 eurot/MWh, nagu on näidatud põhjenduse 30 tabelis 3 eespool. Nagu mõned kolmandad isikud osutasid, ei olnud menetluse algatamise otsuses vaidlustatud reguleeritud tariifide tasemed mitte tariifid, vaid keskmised hinnad pärast hinnaalandusi. Ilma hinnaalandusteta olid tabelis 1 näidatud dekreedis 2392/2004 kehtestatud tariifide baastasemed vastavalt 56,12 eurot/MWh (tariif 3.4) ja 25,44 eurot/MWh (tariif G4).
(113)
Selles küsimuses saadi ametliku uurimise käigus tõendeid, et menetluse algatamise otsuses nimetatud tööstuskasutajatele rakendatavad reguleeritud tariifid olid kogu 2005. aasta jaanuarist detsembrini kestva perioodi eest rakendatavate turuhindade tasemel, nagu järgnevalt kirjeldatakse.
(114)
Esiteks on esitatud tõendeid selle kohta, et olid olemas kahepoolsed turuhinnad 34,45 eurot/MWh, mida rakendati 2005. aastal vabaturul intensiivsete energiakasutajate suhtes (põhjendused 55-57). Turumarginaaliga alla keskmise 10 euro suuruse marginaali, mis lisati ametlikku uurimist algatavas otsuses, näitab see turuhind tarnekulu, mis on lähedane 25,44 eurot/MWh-le madalaimast (G4) reguleeritud tariifist (23,9 eurot/MWh keskmisest ex-post hinnast). Kui võtta arvesse objektiivseid erinevusi seoses reguleeritud tariifi alusel tarnimisega, näiteks 9,7 korda suuremat tarnemahtu, investeeringuid kontrolliseadmetesse ning maksetähtaja piiranguid, siis asjaolu, et reguleeritud tariif oli madalam, ei näi olevat andnud abisaajatele mingit põhjendamata majanduslikku eelist.
(115)
Teiseks näitavad kättesaadavad tõendid, et 2004. aasta detsembris võis sõlmida tarneteks 2005. aasta jaanuarist detsembrini üheaastaseid baaskoormuse lepinguid lähtuvalt forvardturu hindadest 31,05 eurot/MWh. Suure koormuse modulatsiooniga katkestatavatele tööstuskasutajatele oli kättesaadav lõplik turuhind (lisateenuste ja juurdepääsu tariifiga) 36,67 eurot/MWh, mis on palju madalam kui asjaomase baastariifi tase (tariif 3.4) (vt põhjendused 16, 18 ja 58 eespool).
(116)
Nõudluse haldamise eest (nt koormuse modulatsioon, katkestatavus) reguleeritud tariifide raames kättesaadavad lisahinnaalandused võimaldasid reguleeritud turul neid teenuseid pakkuvatele kasutajatele madalamaid keskmisi hindu (22). Kõnealused hinnaalandused, mida menetluse algatamise otsuses eraldi ei käsitletud, hüvitasid võrgu jaoks väärtuslikke nõudluspoolseid teenuseid, mis vajasid kohandusi, investeeringuid või kommerts- või tööstusprotsessidele kehtestatavaid piiranguid. Koormuse modulatsioon nõuab energiaintensiivsete tööstus- või kommertsprotsesside elluviimist vähese nõudlusega, mitte tipp-perioodidel, et vähendada elektrivõrgus tarbimist ja pinget. Sarnasel moel on võrgule pakutavad katkestatavuse teenused majanduslikult kasulikud, kuna need hõlmavad asjaomase tööstuskasutaja jaoks seda, et süsteemi operaatoril võimaldatakse katkestada tarnimine lühiajalise etteteatamisega (alates mõnest sekundist kahe tunnini) ja pikaks ajaks (alates ühest tunnist kaheteistkümneni), nagu see vastavate reguleeritud tariifide puhul Hispaanias oli.
(117)
Selliste teenuste kasulikkust elektritarnete pidevuse tagamisel on tunnustatud ELi õigusaktides. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. jaanuari 2006. aasta direktiiv 2005/89/EÜ elektrienergia varustuskindluse ja infrastruktuuriinvesteeringute kohta (23) nõuab liikmesriikidelt, et nad võtaksid arvesse nõudluse haldamise tehnoloogiaid ja võtaksid meetmeid, et kõrvaldada tõkked, mis takistavad katkestatavate lepingute kasutamist, et säilitada tarnimise ja nõudluse tasakaalu. Kõnealused teenused täiendavad ja võivad koguni asendada muud regulatsiooni, mida võrguoperaator kasutab selleks, et tagada kooskõla võrgust nõutava elektri ja pakkumise vahel, vältides seeläbi häireid ja üldkatkestusi, mis on sotsiaalselt ja majanduslikult kulukad ja võivad tuua kaasa sanktsioone või vastutust.
(118)
Konkreetselt Hispaania puhul on need teenused eriti väärtuslikud tulenevalt märkimisväärse vastastikuse ühendamise võimekuse puudumisest teiste liikmesriikidega ning taastuvatest energiaallikatest saadava katkendliku elektritarne olulisest levikust 2005. aastal. Nende teenuste majanduslikku väärtust ning elektrisüsteemis välditavaid kulusid võib näitlikustada Hispaania võrguoperaatori Red Eléctrica de España kuludega tasakaalustamisteenuste ostmisel. 2005. aastal maksis Red Eléctrica de España teisese regulatsiooni lisaenergia teenuste eest (millega lisatakse võrgu tasakaalustamiseks liini energiat 15 sekundiks kuni 15 minutiks) keskmiselt 65 eurot/MWh; kolmandase regulatsiooni lisaenergia (millega lisatakse liini energiat 15 minutiks kuni 2 tunniks, et taastada teisese regulatsiooni energiareservi) keskmine hind 2005. aastal oli 78 eurot/MWh, tõustes kuni 600 euroni/MWh eest (24). Tasandades nõudlust ja kõrvaldades seda tipp-perioodidelt (koormuse modulatsioon) või pakkudes võimalust selle vähendamiseks kriitilistes olukordades (katkestatavad teenused), näivad asjaomaste reguleeritud tariifide hinnaalandused (nt umbes 32 eurot/MWh tariifi 3.4 puhul) olevat majanduslikult põhjendatud.
(119)
Selliste nõudluse haldamise meetmete jaoks tehtavate hinnaalanduste puudumisel olid kõrgepingevõrku ühendatud kasutajate reguleeritud tariifid (tariifid 1.4 ja 2.4) tunduvalt suuremad -58 eurot kuni 61 eurot/MWh eest põhitariif ja keskmine tegelik hind 76,2 eurot/MWh. Kui võrrelda neid perioodiks 2005. aasta jaanuarist detsembrini saadaolevate forvardturu hindadega 31,05 eurot/MWh, ei saa öelda, et turuhinnad oleksid kõrgemad kui enamiku suure tarbimisega tööstus- ja kommertskasutajate suhtes rakendatavad reguleeritud tariifid.
(120)
Sellest järeldub, et kuigi elektribörsil registreeritud hinnad ei ole sobiv alus suurte tööstus- ja kommertskasutajate poolt makstud elektrihindadega võrdlemiseks, olid elektri reguleeritud tariifide alusel varustatud lõppkasutajate elektritarnete suhtes rakendatavad tegelikud turuhinnad 2005. aastal kooskõlas vastavate reguleeritud tariifide tasemetega.
6. JÄRELDUSED MEETME KOHTA
(121)
Eelkirjeldatud kaalutluste valguses leiab komisjon, et on tõestatud esiteks, et äriühingud, kes said elektrit integreeritud reguleeritud tariifidega, ei saanud nende tariifide tasemest eelist, ning teiseks, et kui arvestada Hispaania kohustust meedet muuta, arvestatakse teatavate äriühingute puhul nende 2005. aasta elektriarvete osalisel maksmisel viivituse eest sobiva määraga intressi.
(122)
Seetõttu ei too vaadeldav meede ärikasutajate jaoks kaasa majanduslikku eelist. Kuna ELTLi artikli 107 lõike 1 kriteeriumid on kumulatiivsed, puudub vajadus teiste kriteeriumide kontrolliks.
(123)
Seega järeldab komisjon, et võttes arvesse Hispaania poolt kehtestatud korda lõppkasutajate võla sissenõudmiseks elektrisüsteemi ees, ei tekitanud 2005. aastal rakendatud reguleeritud tariifide süsteem riigiabi ELTLi artikli 107 lõike 1 tähenduses. Käesolev järeldus seondub kaebuse esitaja poolt hõlmatud olukorra ja ajaperioodiga, piiramata hinnangut, mille komisjon võib anda Hispaania poolt pärast 2005. aastat võetud meetmetele.
ON VÕTNUD VASTU KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Hispaania Kuningriigi poolt 2005. aastal rakendatud reguleeritud tariifide süsteem ei ole riigiabi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
Artikkel 2
Otsus on adresseeritud Hispaania Kuningriigile.
Brüssel, 4. veebruar 2014