РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 606/2013 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 12 юни 2013 година
относно взаимното признаване на мерки за осигуряване на защита по граждански дела
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 2, букви а), д) и е) от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
след консултация с Европейския икономически и социален комитет,
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Съюзът си е поставил за цел да поддържа и развива пространство на свобода, сигурност и правосъдие, в което да е осигурено свободното движение на хора, а достъпът до правосъдие да бъде улеснен, по-специално посредством принципа на взаимно признаване на съдебните и извънсъдебните решения по граждански дела. С оглед на постепенното изграждане на това пространство Съюзът следва да приеме мерки в областта на съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси с трансгранични последици, по-специално когато това е необходимо за правилното функциониране на вътрешния пазар.
(2)
Член 81, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) предвижда, че съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси с трансгранични последици се основава на принципа на взаимно признаване на съдебните и извънсъдебните решения.
(3)
В едно общо пространство на правосъдие без вътрешни граници от изключително значение са разпоредбите за осигуряване на бързо и лесно признаване и, когато е приложимо, изпълнение в друга държава членка на мерките за осигуряване на защита, постановени в дадена държава членка, за да се гарантира, че защитата, предоставена на физическо лице в една държава членка, се запазва и продължава във всяка друга държава членка, в която това лице пътува или се е преместило.Следва да се направи необходимото законното упражняване от гражданите на Съюза на правото им да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки в съответствие с член 3, параграф 2 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) и член 21 от ДФЕС да не води до загуба на тази защита.
(4)
Взаимното доверие в правораздаването в Съюза и целта движението на мерките за осигуряване на защита в Съюза да става по-бързо и да е свързано с по-малко разходи са основание за установяване на принципа, според който постановените в една държава членка мерки за осигуряване на защита се признават във всички други държави членки без необходимост от специална процедура. Поради това мярка за осигуряване на защита, постановена в една държава членка („държава членка по произход“), следва да бъде разглеждана като постановена в държавата членка, в която се търси признаването ѝ („сезирана държава членка“).
(5)
С оглед на постигане на целта за свободно движение на мерките за осигуряване на защита е необходимо и целесъобразно нормите, уреждащи признаването и - когато е приложимо - изпълнението на мерките за осигуряване на защита, да се уреждат с правен акт на Съюза, който е обвързващ и се прилага пряко.
(6)
Настоящият регламент следва да се прилага за мерки за осигуряване на защита, постановени с оглед на защитата на дадено лице, когато съществуват сериозни основания да се смята, че неговият живот, физическа или психическа неприкосновеност, лична свобода, сигурност или сексуална неприкосновеност са изложени на риск, например за предотвратяване на всякакви форми на насилие, основано на пола, или насилие при близки взаимоотношения, като физическо насилие, тормоз, сексуална агресия, преследване, сплашване или други форми на непряка принуда. Важно е да се подчертае, че настоящият регламент се прилага за всички жертви, независимо дали са жертви на насилие, основано на пола.
(7)
Директива 2012/29/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. за установяване на минимални стандарти за правата, подкрепата и защитата на жертвите на престъпления (3) гарантира, че жертвите на престъпления получават подходяща информация и подкрепа.
(8)
Настоящият регламент допълва Директива 2012/29/ЕС. Фактът, че дадено лице е обект на мярка за осигуряване на защита, постановена по гражданско дело, не възпрепятства лицето да бъде определено като „жертва“ по смисъла на горепосочената директива.
(9)
Обхватът на настоящия регламент попада в сферата на съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси по смисъла на член 81 от ДФЕС. Настоящият регламент се прилага само по отношение на мерките за осигуряване на защита, постановени по граждански дела. Мерките за защита, постановени по наказателни дела, са предмет на Директива 2011/99/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 г. относно европейската заповед за защита (4).
(10)
Понятието „граждански дела“ следва да се тълкува самостоятелно в съответствие с принципите на правото на Съюза. Гражданското, административното или наказателното естество на органа, който постановява мярката за осигуряване на защита, следва да не бъде определящо, когато се преценява дали мярката за осигуряване на защита има граждански характер.
(11)
Настоящият регламент не следва да засяга действието на Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност (5) (Регламент „Брюксел IIа“). Решенията, взети съгласно Регламент „Брюксел IIа“, следва да продължат да бъдат признавани и изпълнявани по силата на този регламент.
(12)
Настоящият регламент е съобразен с различните правни традиции на държавите членки и не засяга националните системи за постановяване на мерки за осигуряване на защита. Настоящият регламент не задължава държавите членки да изменят националните си системи, за да могат да постановяват мерки за осигуряване на защита по граждански дела, или да въведат мерки за осигуряване на защита по граждански дела за целите на прилагането на настоящия регламент.
(13)
За да се вземат предвид различните видове органи, които постановяват мерки за осигуряване на защита по граждански дела в държавите членки, и за разлика от другите области на съдебно сътрудничество, настоящият регламент следва да се прилага за решенията както на съдебните органи, така и на административните органи, при условие че последните предоставят гаранции по отношение най-вече на своята безпристрастност и на правото на страните на съдебен контрол. В никакъв случай полицейските органи не следва да се смятат за издаващи органи по смисъла на настоящия регламент.
(14)
Въз основа на принципа на взаимно признаване мерките за осигуряване на защита по граждански дела, постановени в държавата членка по произход, следва да бъдат признавани в сезираната държава членка като мерки за осигуряване на защита по граждански дела в съответствие с настоящия регламент.
(15)
В съответствие с принципа на взаимно признаване признаването съответства на срока на мярката за осигуряване на защита.Същевременно, като се имат предвид разнообразието от мерки за осигуряване на защита, съобразно законодателството на държавите членки, по-специално по отношение на срока, и фактът, че настоящият регламент по принцип ще се прилага при спешни ситуации, последиците от признаването съгласно настоящия регламент по изключение следва да са ограничени до срок от 12 месеца от издаването на удостоверението, предвидено в настоящия регламент, независимо от това дали самата мярка за осигуряване на защита (без значение дали е временна, срочна или безсрочна) е с по-дълъг срок.
(16)
Когато срокът на мярката за осигуряване на защита надхвърля дванадесетмесечния срок, ограничението на действието на признаването по настоящия регламент следва да не засяга правото на лицето, ползващо се от защита, да се позове на мярката за осигуряване на защита по силата на друг наличен правен акт на Съюза, който предвижда признаване, или да поиска национална мярка за осигуряване на защита в сезираната държава членка.
(17)
Ограничаването на последиците от признаването е извънредно поради специфичното естество на предмета на настоящия регламент и следва да не служи като прецедент за други инструменти в областта на гражданското и търговското право.
(18)
Настоящият регламент следва да урежда единствено признаването на задължението, наложено с мярката за осигуряване на защита. С него не следва да се регламентират процедурите за налагане или изпълнение на мярката за осигуряване на защита и той не следва да се отнася за потенциалните санкции, които могат да бъдат наложени, ако в сезираната държава членка бъде нарушено задължението, постановено с мярката за осигуряване на защита. Тези въпроси са предмет на правото на въпросната държава членка. Независимо от това, в съответствие с общите принципи на правото на Съюза, и по-специално с принципа на взаимно признаване, държавите членки трябва да направят необходимото признатите по силата на настоящия регламент мерки за осигуряване на защита да могат да бъдат приведени в действие в сезираната държава членка.
(19)
Мерките за осигуряване на защита, обхванати от настоящия регламент, следва да предоставят защита на дадено лице по местоживеене или месторабота, или на друго място, което лицето посещава редовно, като например дома на близки роднини или училището или учебното заведение, посещавано от детето му. Независимо дали това място или площта на зоната, обхванати от мярката за осигуряване на защита, са описани в тази мярка под формата на един или повече конкретни адреси или чрез посочване на ограничена зона, до която лицето, създаващо заплаха, няма право съответно да се приближава или да влиза в нея (или и двете), признаването на задължението, наложено с мярката за осигуряване на защита, се отнася до предназначението на това място за лицето, което се ползва от защита, а не толкова до конкретния адрес.
(20)
Предвид посоченото по-горе и при условие че са запазени естеството и съществените елементи на мярката за осигуряване на защита, компетентният орган в сезираната държава членка следва да има правото да коригира фактическите елементи на мярката за осигуряване на защита, ако такава корекция е необходима, за да може признаването на мярката за осигуряване на защита да е ефективно от практическа гледна точка в сезираната държава членка. Фактическите елементи включват адреса, общото местоположение или минималното разстояние, което лицето, създаващо заплаха, трябва да спазва по отношение на защитеното лице, адреса или общото местоположение. Видът и гражданското естество на мярката за осигуряване на защита обаче не могат да бъдат засегнати от въпросната корекция.
(21)
За да се улесни коригирането на мярката за осигуряване на защита, в удостоверението следва да се отбележи дали адресът, посочен в мярката за осигуряване на защита, се отнася за местоживеенето, местоработата или място, което лицето, ползващо се от защита, посещава редовно. Освен това, ако е уместно, в удостоверението следва също да бъде отбелязана ограничената зона (приблизителният радиус от определения адрес), за която се отнася задължението, което мярката за осигуряване на защита налага на лицето, създаващо заплаха.
(22)
За улесняване на свободното движение на мерките за осигуряване на защита в рамките на Съюза, с настоящия регламент следва да се въведе единен модел на удостоверение и да се предвиди многоезичен стандартен формуляр за тази цел. При поискване от лицето, което се ползва от защита, издаващият орган следва да издаде удостоверението.
(23)
Многоезичният стандартен формуляр за удостоверението следва да съдържа възможно най-малък брой полета за свободен текст, така че посредством стандартния формуляр на съответния език в повечето случаи да може да се предоставя превод или транслитерация, без това да води до разходи от страна на защитеното лице. Евентуалните разходи за необходимия превод на текст, който излиза извън рамките на многоезичния стандартен формуляр, трябва да се разпределят съгласно предвиденото в правото на държавата членка по произход.
(24)
Ако в удостоверението се съдържа свободен текст, компетентният орган на сезираната държава членка следва да определи дали се изисква превод или транслитерация. Това следва да не възпрепятства лицето, ползващо се от защита, или издаващия орган на държавата членка по произход да представят превод или транслитерация по собствена инициатива.
(25)
За да се гарантира, че правата на защита на лицето, създаващо заплаха, са спазени, ако мярката за осигуряване на защита е била постановена при неявяване на ответната страна или по силата на процедура, която не изисква предварителното уведомяване на въпросното лице („едностранно производство“), удостоверението може да бъде издадено само ако въпросното лице е имало възможността да се погрижи за своята защита по отношение на мярката за осигуряване на защита. Въпреки това, за да се избегне заобикалянето и като се има предвид обичайният спешен характер на случаите, при които са необходими мерки за осигуряване на защита, следва да не е наложително срокът за предявяване на такава защита да е изтекъл, преди удостоверението да може да бъде издадено. Удостоверението следва да се издава веднага след като мярката за осигуряване на защита стане изпълнима в държавата членка по произход.
(26)
С цел яснота и бързина в настоящия регламент се предвижда използването на прости и бързи методи за довеждане на процесуалните стъпки до знанието на лицето, създаващо заплаха. Тези конкретни методи за уведомяване следва да се използват само за целите на настоящия регламент поради особения характер на неговия предмет, като същевременно следва да не служат като прецедент за други правни инструменти в областта на гражданското и търговското право и следва да не засягат задълженията на държава членка по отношение на връчването в чужбина на съдебни и извънсъдебни документи по граждански дела, произтичащи от двустранни или многостранни конвенции, сключени между тази държава членка и трета държава.
(27)
Когато удостоверението се довежда до знанието на създаващото заплаха лице, както и когато се коригират фактическите елементи на мярката за осигуряване на защита в сезираната държава членка, се отделя специално внимание на интереса на лицето, ползващо се от защита, да не се разкриват неговото местонахождение или други данни за контакт. Тези данни следва да не се съобщават на лицето, създаващо заплаха, освен ако съобщаването не е необходимо за спазването или изпълнението на мярката за осигуряване на защита.
(28)
Издаването на удостоверението следва да не подлежи на обжалване.
(29)
Удостоверението следва да може да се поправя, ако поради очевидна грешка или неточност, като печатна грешка или грешка при транскрибиране или копиране, то не отразява правилно мярката за осигуряване на защита, или следва да може да се оттегля, ако е било очевидно погрешно издадено, например когато е използвано за мярка извън обхвата на настоящия регламент или е било издадено в нарушение на изискванията за издаването му.
(30)
Издаващият орган на държавата членка по произход, при поискване, следва да окаже съдействие на лицето, ползващо се от защита, да получи информация за органите на сезираната държава членка, пред които мярката за осигуряване на защита трябва да бъде предявена или за която трябва да се иска изпълнение.
(31)
За доброто функциониране на правосъдието следва да не се постановяват противоречащи си решения в две различни държави членки. За тази цел в настоящия регламент следва да е предвидено основание за отказ на признаването и/или изпълнението на мярка за осигуряване на защита по искане на лицето, създаващо заплаха, в случай на противоречие с решение, постановено или признато в сезираната държава членка.
(32)
По съображения, свързани с обществения интерес, при изключителни обстоятелства съдебните органи на сезираната държава членка следва да имат право да откажат признаване или изпълнение на мярка за осигуряване на защита, когато изпълнението ѝ би било в явно несъответствие с обществения ред на съответната държава членка. Съдебните органи следва обаче да не могат да използват изключението за обществения ред с цел да откажат признаването или изпълнението на мярка за осигуряване на защита, ако това би било в противоречие с установените права в Хартата на основните права на Европейския съюз, и по-специално с член 21 от нея.
(33)
При спиране или оттегляне на мярката за осигуряване на защита или при оттегляне на удостоверението в държавата членка по произход компетентният орган на сезираната държава членка, при представяне на съответното удостоверение, следва да спре или да оттегли действието на признаването и - ако е приложимо - изпълнението на мярката за осигуряване на защита.
(34)
Лицето, ползващо се от защита, следва да има ефективен достъп до правосъдие в други държави членки. За да се осигури този ефективен достъп в рамките на производствата, обхванати от настоящия регламент, правна помощ трябва да се предоставя в съответствие с Директива 2003/8/ЕО на Съвета от 27 януари 2003 г. за подобряване на достъпа до правосъдие при презгранични спорове чрез установяването на минимални общи правила за правната помощ при такива спорове (6).
(35)
За улесняване на прилагането на настоящия регламент от държавите членки следва да се изисква да предоставят определена информация относно своите национални правила и производства по отношение на мерките за осигуряване на защита по граждански дела в рамките на Европейската съдебна мрежа по граждански и търговски дела, създадена с Решение 2001/470/ЕО на Съвета (7). Достъпът до информацията, предоставяна от държавите членки, следва да бъде осигурен посредством европейския портал за електронно правосъдие.
(36)
С цел осигуряване на еднакви условия за прилагането на настоящия регламент на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия по отношение на изготвянето и последващите изменения на формулярите, предвидени в настоящия регламент. Тези правомощия следва да се упражняват в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (8).
(37)
За приемането на актове за изпълнение за изготвянето и последващи изменения на формулярите, предвидени в настоящия регламент, следва да се използва процедурата по разглеждане.
(38)
Настоящият регламент спазва основните права и съблюдава принципите, признати в Хартата на основните права на Европейския съюз. По-специално чрез него се цели да се гарантират правата на защита и на справедлив процес, установени в членове 47 и 48 от Хартата. Настоящият регламент следва да се прилага в съответствие с посочените права и принципи.
(39)
Тъй като целта на настоящия регламент, а именно установяването на правила за прост и бърз механизъм за признаването на мерките за осигуряване на защита, постановени по граждански дела в държава членка, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки и може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приема мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, установен в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, установен в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(40)
В съответствие с член 3 от Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към ДЕС и към ДФЕС, посочените държави членки уведомиха за желанието си да участват в приемането и прилагането на настоящия регламент.
(41)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към ДЕС и към ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящия регламент и не е обвързана от него и неговото прилагане.
(42)
Европейският надзорен орган по защита на данните прие становище на 17 октомври 2011 г. (9) на основание член 41, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г. относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (10),
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ, ОБХВАТ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Предмет
Настоящият регламент установява правила за прост и бърз механизъм за признаване на мерките за осигуряване на защита, постановени по граждански дела в държава членка.
Член 2
Обхват
1. Настоящият регламент се прилага за мерки за осигуряване на защита по граждански дела, постановени от издаващ орган по смисъла на член 3, точка 4.
2. Настоящият регламент се прилага за трансгранични случаи. За целите на настоящия регламент трансграничен случай означава, че признаването на мярката за осигуряване на защита, постановена в една държава членка, се търси в друга държава членка.
3. Настоящият регламент не се прилага за мерките за осигуряване на защита, които попадат в обхвата на Регламент (ЕО) № 2201/2003.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1)
„мярка за осигуряване на защита“ означава всяко решение, независимо от наименованието му, постановено от издаващия орган на държавата членка по произход в съответствие с националното ѝ право и пораждащо едно или повече от следните задължения за лицето, създаващо заплаха, с оглед на защитата на друго лице, когато е възможно неговата физическа или психическа неприкосновеност да са изложени на риск:
а)
забрана или регламентиране на посещаването на мястото, където лицето, което се ползва от защита, пребивава, работи или което редовно посещава, или където редовно пребивава;
б)
забрана или регламентиране на контактите под каквато и да е форма с лицето, което се ползва от защита, включително по телефона, посредством електронна или обикновена поща, факс или всяко друго средство;
в)
забрана или регламентиране на приближаването на по-малко от определено разстояние до лицето, което се ползва от защита;
2)
„лице, което се ползва от защита“ означава физическо лице, което е обект на защита, предоставена с мярка за осигуряване на защита;
3)
„лице, създаващо заплаха“ означава физическо лице, на което са наложени едно или повече задължения, посочени в точка 1;
4)
„издаващ орган“ означава всеки съдебен орган или всеки друг орган, определен от държава членка като компетентен по въпросите, които попадат в обхвата на настоящия регламент, при условие че този друг орган предоставя гаранции на страните по отношение на безпристрастността и че неговите решения по отношение на мярката за осигуряване на защита, съгласно законодателството на държава членка, в която той упражнява дейност, могат да бъдат обект на контрол от съдебен орган и имат подобна сила и действие като тези на решение на съдебен орган по същия въпрос;
5)
„държава членка по произход“ означава държавата членка, в която е постановена мярката за осигуряване на защита;
6)
„сезирана държава членка“ означава държавата членка, в която се търси признаване и, когато е приложимо, изпълнение на мярката за осигуряване на защита.
ГЛАВА II
ПРИЗНАВАНЕ И ИЗПЪЛНЕНИЕ НА МЕРКИ ЗА ОСИГУРЯВАНЕ НА ЗАЩИТА
Член 4
Признаване и изпълнение
1. Мярка за осигуряване на защита, постановена в държава членка, се признава в другите държави членки, без за това да е необходима специална процедура, и има изпълнителна сила, без да е необходима декларация за изпълняемост.
2. Лице, което се ползва от защита и което желае да се позове в сезираната държава членка на мярка за осигуряване на защита, постановена в държавата членка по произход, предоставя на компетентния орган на сезираната държава членка:
а)
копие от мярката за осигуряване на защита, което удовлетворява условията, необходими за удостоверяване на неговата истинност;
б)
удостоверението, издадено в държавата членка по произход съгласно член 5; и
в)
при необходимост транслитерация и/или превод на удостоверението в съответствие с член 16.
3. Удостоверението има действие само в границите на изпълнителната сила на мярката за осигуряване на защита.
4. Независимо от това дали мярката за осигуряване на защита е с по-дълъг срок, последиците на признаването съгласно параграф 1 са ограничени до срок от 12 месеца, считано от датата на издаване на удостоверението.
5. Процедурата за изпълнение на мерките за осигуряване на защита се урежда от законодателството на сезираната държава членка.
Член 5
Удостоверение
1. При поискване от страна на лицето, което се ползва от защита, издаващият орган на държавата членка по произход издава удостоверението, като за целта използва многоезичния стандартен формуляр, установен в съответствие с член 19 и съдържащ информацията, предвидена в член 7.
2. Издаването на удостоверението не подлежи на обжалване.
3. При поискване от страна на лицето, което се ползва от защита, издаващият орган на държавата членка по произход му предоставя транслитерация и/или превод на удостоверението посредством многоезичния стандартен формуляр, установен в съответствие с член 19.
Член 6
Условия за издаване на удостоверението
1. Удостоверението може да бъде издадено само ако лицето, създаващо заплаха, е било уведомено за издаването на мярката за осигуряване на защита в съответствие със законодателството на държавата членка по произход.
2. Когато мярката за осигуряване на защита е постановена при неявяване на ответната страна, удостоверението може да бъде издадено само ако на лицето, създаващо заплаха, е бил връчен документът за откриване на процедурата или равностоен документ или, когато е уместно, лицето е било уведомено по друг начин за започването на процедурата в съответствие с правото на държавата членка по произход, достатъчно рано и по такъв начин, че то да може да организира защитата си.
3. Когато мярката за осигуряване на защита е постановена съгласно процедура, която не предвижда предварително уведомяване на лицето, създаващо заплаха („едностранно производство“), удостоверението може да бъде издадено само ако това лице е имало правото да оспори мярката за осигуряване на защита в съответствие със законодателството на държавата членка по произход.
Член 7
Съдържание на удостоверението
Удостоверението съдържа следната информация:
а)
наименование и адрес/данни за контакт на издаващия орган;
б)
регистрационен номер на досието;
в)
дата на издаване на удостоверението;
г)
данни относно лицето, което се ползва от защита: име, дата и място на раждане, ако са известни, и адрес за целите на уведомяването, както и ясно предупреждение, че този адрес може да бъде съобщен на лицето, създаващо заплаха;
д)
данни относно лицето, което създава заплаха: име, дата и място на раждане, ако са известни, и адрес за целите на уведомяването;
е)
цялата информация, необходима за изпълнение на мярката за осигуряване на защита, в т.ч., когато е приложимо, вида на мярката и наложеното с нея задължение на лицето, създаващо заплаха, като се уточни функцията на мястото и/или ограничената зона, до която на това лице се забранява съответно да се приближава или да влиза в нея;
ж)
срок на мярката за осигуряване на защита;
з)
срок на последиците от признаването съгласно член 4, параграф 4;
и)
декларация, че изискванията, установени в член 6, са изпълнени;
й)
информация за правата, предоставени съгласно членове 9 и 13;
к)
за по-лесно цитиране - пълното заглавие на настоящия регламент.
Член 8
Уведомяване на лицето, създаващо заплаха, за удостоверението
1. Издаващият орган на държавата членка по произход уведомява лицето, създаващо заплаха, за удостоверението и за факта, че издаването на удостоверението води до признаването му и, където е приложимо, до изпълнимост на мярката за осигуряване на защита във всички държави членки съгласно член 4.
2. Когато лицето, създаващо заплаха, е с местоживеене в държавата членка по произход, уведомлението се извършва в съответствие със законодателството на тази държава членка. Когато лицето, създаващо заплаха, е с местоживеене в държава членка, различна от държавата членка по произход, или в трета държава, уведомлението се извършва с препоръчано писмо с обратна разписка или с равностоен документ.
Случаите, в които не е известен адресът на лицето, създаващо заплаха, или в които това лице отказва да приеме обратната разписка за уведомлението, се уреждат от правото на държавата членка по произход.
3. Местонахождението или други данни за контакт на лицето, ползващо се от защита, не се съобщават на лицето, създаващо заплаха, освен ако съобщаването не е необходимо за спазването или изпълнението на мярката за осигуряване на защита.
Член 9
Поправяне или оттегляне на удостоверението
1. Без да се засяга член 5, параграф 2 и по искане на лицето, ползващо се от защита, или на лицето, създаващо заплаха, до издаващия удостоверението орган на държавата членка по произход или по самоинициатива на същия този орган удостоверението:
а)
се поправя, когато поради печатна грешка е налице несъответствие между мярката за осигуряване на защита и удостоверението; или
б)
се оттегля, ако е очевидно, че е издадено неправомерно, като се отчитат изискванията, установени в член 6, и обхватът на настоящия регламент.
2. Процедурата, включително всяко обжалване, за поправяне или оттегляне на удостоверението се урежда от законодателството на държавата членка по произход.
Член 10
Съдействие на лицето, което се ползва от защита
При поискване от страна на лицето, което се ползва от защита, издаващият орган на държавата членка по произход оказва съдействие на това лице да получи информация, която се предоставя в съответствие с членове 17 и 18, относно органите на сезираната държава членка, пред които мярката за осигуряване на защита трябва да бъде предявена или пред които трябва да се иска изпълнение.
Член 11
Приспособяване на мярката за осигуряване на защита
1. Когато и доколкото е необходимо, компетентният орган на сезираната държава членка приспособява фактическите елементи на мярката за осигуряване на защита, за да приведе в действие мярката за осигуряване на защита в посочената държава членка.
2. Процедурата за приспособяване на мярката за осигуряване на защита се урежда от законодателството на сезираната държава членка.
3. Лицето, създаващо заплаха, се уведомява относно приспособяването на мярката за осигуряване на защита.
4. Когато лицето, създаващо заплаха, е с местоживеене в сезираната държава членка, уведомлението се извършва в съответствие със законодателството на тази държава членка. Когато лицето, създаващо заплаха, е с местоживеене в държава членка, различна от сезираната държава членка, или в трета държава, уведомлението се извършва с препоръчано писмо с обратна разписка или с равностоен документ.
Случаите, в които адресът на лицето, създаващо заплаха, не е известен или в които това лице отказва да приеме обратната разписка за уведомлението, се уреждат от правото на сезираната държава членка.
5. Приспособяването на мярката за осигуряване на защита може да бъде обжалвано от лицето, ползващо се от защита, или от лицето, създаващо заплаха. Процедурата по обжалване се урежда от законодателството на сезираната държава членка. Обжалването обаче няма суспензивно действие.
Член 12
Недопускане на преразглеждане по същество
При никакви обстоятелства не се допуска мярка за осигуряване на защита, постановена в държавата членка по произход, да се преразглежда по същество в сезираната държава членка.
Член 13
Отказ на признаване или изпълнение
1. Признаването и, когато е приложимо, изпълнението на мярка за осигуряване на защита се отказва по искане на лицето, създаващо заплаха, доколкото признаването:
а)
явно противоречи на обществения ред на сезираната държава членка; или
б)
е несъвместимо със съдебно решение, постановено или признато в сезираната държава членка.
2. Искането за отказ на признаване или изпълнение се подава до съдебния орган на сезираната държава членка, който тази държава членка е посочила на Комисията в съответствие с член 18, параграф 1, буква а), подточка iv).
3. Не може да бъде отказано признаване на мярка за осигуряване на защита на основание, че законодателството на сезираната държава членка не допуска такава мярка на същите фактически основания.
Член 14
Спиране или оттегляне на признаването или изпълнението
1. При спиране или оттегляне на мярката за осигуряване на защита в държавата членка по произход, при спиране или ограничаване на нейната изпълнителна сила или при оттегляне на удостоверението в съответствие с член 9, параграф 1, буква б) издаващият орган на държавата членка по произход по искане на лицето, ползващо се от защита, или на лицето, създаващо заплаха, издава удостоверение, в което се посочва това спиране, ограничаване или оттегляне, като за целта се използва многоезичният стандартен формуляр, установен в съответствие с член 19.
2. При представяне от лицето, ползващо се от защита, или от лицето, създаващо заплаха, на удостоверение, издадено в съответствие с параграф 1, компетентният орган на сезираната държава членка спира или оттегля действието на признаването и, когато е приложимо, изпълнението на мярката за осигуряване на защита.
ГЛАВА III
ОБЩИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 15
Легализация и други сходни формалности
Не се изисква легализация или други сходни формалности за документи, издадени в държава членка в рамките на настоящия регламент.
Член 16
Транслитерация или превод
1. Транслитерация или превод, изисквани съгласно настоящия регламент, се правят на официалния език или на един от официалните езици на сезираната държава членка, или на всеки друг официален език на институциите на Съюза, който тази държава членка е посочила, че може да приеме.
2. При спазване на член 5, параграф 3 всеки превод по настоящия регламент се прави от лице, квалифицирано да извършва преводи в една от държавите членки.
Член 17
Информация, която се предоставя на обществеността
В рамките на Европейската съдебна мрежа по граждански и търговски дела, създадена с Решение 2001/470/ЕО, и с цел осигуряване на информация за обществеността държавите членки предоставят описание на националните разпоредби и процедури относно мерките за осигуряване на защита по граждански дела, включително информация за това кои органи са компетентни по въпросите, попадащи в обхвата на настоящия регламент.
Държавите членки постоянно актуализират тази информация.
Член 18
Съобщаване на информация от държавите членки
1. До 11 юли 2014 г. държавите членки съобщават на Комисията следната информация:
а)
кои органи са компетентни по въпросите, попадащи в обхвата на настоящия регламент, като при необходимост уточняват:
i)
органите, които са компетентни за постановяване на мерките за осигуряване на защита и за издаване на удостоверенията съгласно член 5;
ii)
органите, пред които трябва да се предяви мярка, постановена в друга държава членка, и/или които са компетентни за изпълнението на такава мярка;
iii)
органите, които са компетентни да направят приспособяването на мерките за осигуряване на защита съгласно член 11, параграф 1;
iv)
съдебните органи, до които трябва да се подаде искане за отказ на признаване и, където е приложимо - за изпълнение, съгласно член 13;
б)
езика или езиците, които се приемат за преводи, както е посочено в член 16, параграф 1.
2. Комисията прави посочената в параграф 1 информация общественодостъпна чрез всички подходящи средства, и по-специално чрез уебсайта на Европейската съдебна мрежа по граждански и търговски дела.
Член 19
Изготвяне и последващи изменения на формулярите
Комисията приема актове за изпълнение за изготвяне и последващо изменение на формулярите, посочени в членове 5 и 14. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 20.
Член 20
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитет. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 21
Преглед
До 11 януари 2020 г. Комисията представя на Европейския парламент, на Съвета и на Европейския икономически и социален комитет доклад за прилагането на настоящия регламент. При необходимост докладът се придружава от предложения за изменение.
Член 22
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 11 януари 2015 г.
Настоящият регламент се прилага по отношение на мерките за осигуряване на защита, постановени на или след 11 януари 2015 г., независимо от това кога е започнало съдебното производство.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в държавите членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Страсбург на 12 юни 2013 година.
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr 606/2013,
12. juuni 2013,
tsiviilasjades määratud kaitsemeetmete vastastikuse tunnustamise kohta
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 81 lõike 2 punkte a, e ja f,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
pärast konsulteerimist Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega,
võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust (1),
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (2)
ning arvestades järgmist:
(1)
Liit on seadnud eesmärgiks säilitada ning arendada vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala, kus on tagatud isikute vaba liikumine ning õiguskaitse kättesaadavust on hõlbustatud, eelkõige tsiviilasjades tehtud kohtuotsuste ja kohtuväliste otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte alusel. Sellise ala järkjärguliseks loomiseks peab liit võtma meetmeid piiriülese toimega tsiviilasjades tehtava õigusalase koostöö raames, eelkõige kui see on vajalik siseturu nõuetekohaseks toimimiseks.
(2)
Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise lepingu) artikli 81 lõikes 1 sätestatakse, et liidus põhineb piiriülese toimega tsiviilasjades tehtav õigusalane koostöö kohtuotsuste ja kohtuväliste otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõttel.
(3)
Ühisel sisepiirideta õigusalal on ülimalt oluline näha ette sätted ühes liikmesriigis määratud kaitsemeetmete kiireks ja lihtsaks vastastikuseks tunnustamiseks ja asjakohasel juhul täitmiseks teises liikmesriigis, mis tagavad, et ühes liikmesriigis füüsilisele isikule antud kaitse säilib ja on jätkuvalt tagatud liikmesriigis, kuhu isik reisib või kuhu ta kolib. Tuleks tagada, et liidu kodanikud saaksid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu (ELi leping) artikli 3 lõikega 2 ja ELi toimimise lepingu artikliga 21 teostada õigust vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil kõnealust kaitset kaotamata.
(4)
Vastastikune usaldus õigusemõistmise vastu liidus ning eesmärk muuta kaitsemeetmete liikumine liidus kiiremaks ja odavamaks, õigustavad põhimõtet, mille kohaselt tuleks ühes liikmesriigis määratud kaitsemeetmeid tunnustada ilma erimenetluseta kõikides teistes liikmesriikides. Sellest tulenevalt tuleks ühes liikmesriigis („päritoluliikmesriik”) määratud kaitsemeedet käsitada kui meedet, mis on määratud liikmesriigis, kus taotletakse selle tunnistamist („taotluse saanud liikmesriik”).
(5)
Selleks et saavutada kaitsemeetmete vaba liikumine, on vajalik ja asjakohane, et kaitsemeetmete tunnustamise ja võimaliku täitmise eeskirju reguleeritakse liidu siduva ja vahetult kohaldatava õigusaktiga.
(6)
Käesolevat määrust tuleks kohaldada kaitsemeetmete suhtes, mis on määratud eesmärgiga kaitsta isikut, kui on tõsiselt põhjus arvata, et tema elu, kehaline või vaimne puutumatus, isikuvabadus, turvalisus või seksuaalne puutumatus on ohus, näiteks selleks, et tõkestada mis tahes vormis soolist vägivalda või vägivalda lähisuhetes, nagu füüsilist vägivalda, ahistamist, seksuaalset rünnakut, jälitamist, hirmutamist või muul kujul esinevat kaudset sundimist. Oluline on rõhutada, et käesolevat määrust kohaldatakse kõikidele vägivallaohvritele, olenemata sellest, kas nad on soopõhise vägivalla ohvrid.
(7)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiiviga 2012/29/EL, millega kehtestatakse kuriteoohvrite õiguste ning neile pakutava toe ja kaitse miinimumnõuded, (3) tagatakse, et kuriteoohvrid saavad asjakohast teavet ja tuge.
(8)
Käesolev määrus peaks täiendama direktiivi 2012/29/EL. Asjaolu, et isik on tsiviilasjas määratud kaitsemeetme objektiks, ei välista tingimata isiku määratlemist ohvrina nimetatud direktiivi alusel.
(9)
Käesoleva määruse reguleerimisala jääb tsiviilasjades tehtava õigusalase koostöö valdkonda ELi toimimise lepingu artikli 81 tähenduses. Käesolevat määrust kohaldatakse vaid tsiviilasjades määratud kaitsemeetmete suhtes. Kriminaalasjades määratud kaitsemeetmeid reguleerib Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiv 2011/99/EL Euroopa lähenemiskeelu kohta (4).
(10)
Tsiviilasjade mõistet tuleks tõlgendada autonoomselt kooskõlas liidu õiguses kehtivate põhimõtetega. Kaitsemeedet määrava asutuse tsiviil-, haldus- või kriminaalasjadega seotud olemus ei tohiks olla määrav kaitsemeetme tsiviilõigusliku iseloomu kindlaksmääramisel.
(11)
Käesolev määrus ei tohiks takistada nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003 (mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja jõustamist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega) (5) („Brüssel IIa määrus”) toimimist. Brüssel IIa määruse kohaselt võetud otsuseid tuleks endiselt tunnustada ja täita nimetatud määruse alusel.
(12)
Käesolevas määruses võetakse arvesse liikmesriikide erinevaid õigustraditsioone ega sekkuta kaitsemeetmete määramiseks kasutatavasse riiklikku süsteemi. Käesoleva määrusega ei kohustata liikmesriike muutma oma siseriiklikke süsteeme, et määrata kaitsemeetmeid tsiviilasjades, ega looda kohustust määrata tsiviilasjades kaitsemeetmeid käesoleva määruse kohaldamiseks.
(13)
Selleks et võtta arvesse eri liiki asutusi, kes määravad liikmesriikides tsiviilasjades kaitsemeetmeid, ning erinevalt muudest õigusalase koostöö valdkondadest, tuleks käesolevat määrust kohaldada nii õigusasutuste kui ka haldusasutuste otsustele, tingimusel et viimaste puhul on tagatud eelkõige nende erapooletus ja poolte õigus kaevata otsus edasi kohtusse. Politseiasutusi ei tohiks mingil juhul lugeda käesoleva määruse tähenduses väljaandvateks asutusteks.
(14)
Vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaselt tuleks päritoluliikmesriigis tsiviilasjades määratud kaitsemeetmeid tunnustada vastavalt käesolevale määrusele taotluse saanud liikmesriigis tsiviilasjades määratud kaitsemeetmetena.
(15)
Vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaselt on tunnustamine vastavuses kaitsemeetme kehtivusajaga. Arvestades aga liikmesriikide õiguse alusel määratavate kaitsemeetmete erisusi eelkõige nende kehtivusaja osas ning asjaolu, et käesolev määrus kohaldub tavaliselt kiireloomulistes olukordades, peaks käesoleva määruse kohase tunnustamise mõju piirduma erandlikult 12 kuuga alates käesolevas määruses sätestatud tõendi väljastamisest, olenemata sellest, et kaitsemeetme enda (kas ajutise, ajaliselt piiratud või piiramatu kehtivusajaga) kehtivusaeg võib olla pikem.
(16)
Juhul kui kaitsemeetme kehtivusaeg on pikem kui 12 kuud, ei tohiks käesoleva määruse alusel tunnustamise mõju kehtivuse piiramine piirata kaitstava isiku õigust tugineda sellele kaitsemeetmele mõne muu tunnustamist võimaldava liidu õigusakti kohaselt või taotleda taotluse saanud liikmesriigis riigisisese kaitsemeetme võtmist.
(17)
Tunnustamise mõju piiramine on erandlik käesoleva määruse reguleerimiseseme eripära tõttu ning seda ei tuleks käsitada pretsedendina teiste tsiviil- ja kaubandusasju käsitlevate õigusaktide puhul.
(18)
Käesolevas määruses tuleks käsitleda ainult kaitsemeetmega kehtestatud kohustuse tunnustamist. Sellega ei tuleks reguleerida kaitsemeetme rakendamise või täitmise menetlusi ning selle reguleerimisalasse ei kuulu võimalikud sanktsioonid, mida võidakse määrata, kui taotluse saanud liikmesriigis rikutakse kaitsemeetmega kehtestatud kohustust. Neid küsimusi reguleeritakse kõnealuse liikmesriigi õiguse alusel. Kooskõlas liidu õiguse üldpõhimõtetega, eelkõige vastastikuse tunnustamise põhimõttega, tuleb liikmesriikidel sellegipoolest tagada, et käesoleva määruse kohaselt tunnustatud kaitsemeetmetel on taotluse saanud liikmesriigis õigusjõud.
(19)
Käesoleva määrusega hõlmatud kaitsemeetmed peaksid andma kaitstavale isikule kaitse tema elukohas või töökohas või muus kohas, mida ta regulaarselt külastab, nagu lähisugulaste elukoht või tema lapse kool või haridusasutus. Sõltumata sellest, kas kaitsemeetmega hõlmatud koht või ala ulatus on kaitsemeetmes kirjeldatud ühe või mitme konkreetse aadressi või piiritletud ala abil, millele ohustav isik ei tohi läheneda või kuhu siseneda (või nende kahe kombinatsiooni abil), on kaitsemeetmega kehtestatud kohustuse tunnustamine seotud kõnealuse koha tähendusega kaitstava isiku jaoks, mitte konkreetse aadressiga.
(20)
Arvestades eespool kirjeldatut ja tingimusel, et säilitatakse kaitsemeetme olemus ja põhielemendid, tuleks lubada taotluse saanud liikmesriigi pädeval asutusel kohandada kaitsemeetme faktilisi asjaolusid käsitlevat osa, kui selline kohandamine on vajalik kaitsemeetme tunnustamise tegeliku tulemuslikkuse tagamiseks taotluse saanud liikmesriigis. Faktilised asjaolud on muu hulgas aadress, üldine asukoht ja minimaalne vahemaa, mida ohustav isik peab hoidma kaitstava isiku, aadressi või üldise asukohaga. Selline kohandamine ei tohi aga mõjutada kaitsemeetme liiki ja tsiviilõiguslikku olemust.
(21)
Kaitsemeetme kohandamise hõlbustamiseks tuleks tõendile märkida, kas kaitsemeetmes nimetatud aadress on elukoht, töökoht või koht, mida kaitstav isik regulaarselt külastab. Lisaks tuleks asjakohasel juhul tõendile märkida ka piiritletud ala (ligikaudne raadius teatavast aadressist), mille suhtes kehtib ohustavale isikule kaitsemeetmega kehtestatud kohustus.
(22)
Selleks et hõlbustada kaitsemeetmete vaba liikumist liidus, tuleks käesoleva määrusega luua ühtne tõendi näidismudel ning näha selleks ette mitmekeelne tüüpvorm. Väljaandev asutus peaks kaitstava isiku taotlusel andma välja tõendi.
(23)
Vaba tekstiga väljade hulk peaks tõendi mitmekeelses tüüpvormis olema võimalikult väike, et üldjuhul saaks tõlke või transliteratsiooni esitamiseks kasutada asjaomases keeles tüüpvormi, ilma et kaitstav isik peaks kandma tõendi tõlkimise kulusid. Mitmekeelse tüüpvormi tekstile lisanduvate vajalike tõlgete kulud tuleb jaotada päritoluliikmesriigi õiguse kohaselt.
(24)
Kui tõend sisaldab vaba teksti, peaks taotluse saanud liikmesriigi pädev asutus määrama kindlaks, kas tõlge või transliteratsioon on nõutav. See ei tohiks välistada kaitstava isiku või päritoluliikmesriigi väljaandva asutuse poolt tõlke või transliteratsiooni esitamist omal algatusel.
(25)
Selleks et tagada ohustava isiku õigus kaitsele, kui kaitsemeede määrati tagaseljaotsusega või sellise menetluse kohaselt, mis ei näe ette kõnealuse isiku eelnevat teavitamist (ex parte menetlus), tuleks tõend välja anda üksnes juhul, kui kõnealusel isikul on olnud võimalus end kaitsemeetme vastu kaitsta. Pidades silmas nõuete täitmisest kõrvalehoidmise vältimist ja arvestades asjaolu, et tavaliselt on kaitsemeedet nõudvad juhtumid kiireloomulised, ei peaks olema kohustust oodata tõendi väljaandmiseks kõnealuse kaitseõiguse teostamise tähtaja möödumist. Tõend tuleks välja anda niipea, kui kaitsemeede on täidetav päritoluliikmesriigis.
(26)
Arvestades eesmärki tagada lihtsus ja kiirus, nähakse käesolevas määruses ette lihtsad ja kiired meetodid, mida kasutatakse ohustava isiku teavitamiseks menetluse etappidest. Neid konkreetseid teavitamismeetodeid tuleks kasutada üksnes käesoleva määruse kohaldamisel, tulenevalt selle reguleerimiseseme eripärast, neid ei tohiks käsitada pretsedendina muude tsiviil- ja kaubandusküsimusi käsitlevate õigusaktide puhul ning need ei tohiks mõjutada liikmesriigi selliseid kohustusi tsiviilasjadega seotud kohtu- ja kohtuväliste dokumentide välisriigis kättetoimetamisega, mis tulenevad liikmesriigi ja kolmanda riigi vahel sõlmitud kahe- või mitmepoolsetest kokkulepetest.
(27)
Ohustava isiku teavitamisel tõendi olemasolust ning kaitsemeetme faktilisi asjaolusid käsitleva osa kohandamisel taotluse saanud liikmesriigis tuleks pöörata nõuetekohaselt tähelepanu kaitstava isiku huvile, et tema asukohta või muid kontaktandmeid ei avalikustataks. Selliseid andmeid ei tohiks avalikustada ohustavale isikule, välja arvatud juhul, kui avalikustamine on vajalik kaitsemeetme järgimiseks või täitmiseks.
(28)
Tõendi väljastamine ei tohiks olla vaidlustatav.
(29)
Tõendit tuleks parandada, kui ilmse vea või ebatäpsuse, näiteks trükivea, transkriptsiooni käigus või kopeerimisel tekkinud vea tõttu ei kajasta tõend õigesti kaitsemeedet, või see tuleks tühistada, kui tõend on selgelt valesti välja antud, näiteks juhul, kui seda kasutati meetme puhul, mis ei kuulu käesoleva määruse reguleerimisalasse, või kui see on välja antud väljastamise nõudeid rikkudes.
(30)
Päritoluliikmesriigi väljaandev asutus peaks taotluse korral abistama kaitstavat isikut teabe saamisel taotluse saanud liikmesriigi asutuste kohta, mille poole tuleb pöörduda kaitsemeetmele tuginemiseks või selle täitmise taotlemiseks.
(31)
Õigusemõistmise sujuva toimimise huvides tuleks vältida kahes liikmesriigis vastuoluliste otsuste tegemist. Seetõttu tuleks käesolevas määruses ette näha kaitsemeetme tunnustamisest ja/või täitmisest keeldumise alused, kui esineb vastuolu taotluse saanud liikmesriigis tehtud või tunnustatava kohtuotsusega.
(32)
Avaliku huvi kaalutlused võivad erandjuhul õigustada seda, et taotluse saanud liikmesriigi kohtul lubatakse keelduda kaitsemeetme tunnustamisest või täitmisest, kui selle kohaldamine oleks ilmselgelt vastuolus kõnealuse liikmesriigi avaliku korraga. Kohtud ei tohiks aga kohaldada avaliku korra kaalutlustel põhinevat erandit selleks, et keelduda kaitsemeetme tunnustamisest või täitmisest, kui selline keeldumine oleks vastuolus Euroopa Liidu põhiõiguste hartas ning eriti selle artiklis 21 sätestatud õigustega.
(33)
Kui kaitsemeede peatatakse või tühistatakse või tõend tühistatakse päritoluliikmesriigis, peaks taotluse saanud liikmesriigi pädev asutus asjaomase tõendi esitamise korral peatama või tühistama kaitsemeetme tunnustamise tagajärjed ja selle täitmise, kui see on asjakohane.
(34)
Kaitstaval isikul peaks olema tegelik võimalus teistes liikmesriikides kohtusse pöörduda. Selleks et tagada tõhus õiguskaitse kättesaadavus käesoleva määrusega hõlmatud menetlustele, tuleb anda õigusabi vastavalt nõukogu 27. jaanuari 2003. aasta direktiivile 2003/8/EÜ, millega parandatakse õiguskaitse kättesaadavust piiriüleste vaidluste korral, kehtestades sellistes vaidlustes antava tasuta õigusabi kohta ühised miinimumeeskirjad (6).
(35)
Käesoleva määruse kohaldamise hõlbustamiseks tuleks liikmesriikidelt nõuda teatava teabe esitamist nõukogu otsusega 2001/470/EÜ (7) loodud tsiviil- ja kaubandusasju käsitleva Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku kaudu oma riigisiseste eeskirjade ja menetluste kohta, mis on seotud tsiviilasjades määratavate kaitsemeetmetega. Liikmesriikide esitatud teave peaks olema kättesaadav Euroopa e-õiguskeskkonna portaali kaudu.
(36)
Selleks et tagada käesoleva määruse ühetaolised rakendamistingimused, tuleks käesolevas määruses ette nähtud vormide koostamiseks ja hilisemaks muutmiseks anda komisjonile rakendusvolitused. Neid volitusi tuleks teostada kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrusega (EL) nr 182/2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni rakendamisvolituste teostamise suhtes (8).
(37)
Käesolevas määruses ette nähtud vormide koostamist ja hilisemat muutmist käsitlevate rakendusaktide vastuvõtmiseks tuleks kasutada kontrollimenetlust.
(38)
Käesolevas määruses austatakse põhiõigusi ja järgitakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid. Eelkõige püütakse määrusega tagada harta artiklites 47 ja 48 sätestatud õigust kaitsele ja õiglasele kohtulikule arutamisele. Käesolevat määrust tuleks kohaldada kooskõlas nimetatud õiguste ja põhimõtetega.
(39)
Kuna käesoleva määruse eesmärki, nimelt kehtestada eeskirjad liikmesriigis tsiviilasjades määratud kaitsemeetmete tunnustamise lihtsa ja kiire mehhanismi jaoks, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning seetõttu on seda parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas ELi lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev määrus nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.
(40)
ELi lepingule ja ELi toimimise lepingule lisatud protokolli nr 21 (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artikli 3 kohaselt on kõnealused liikmesriigid teatanud oma soovist osaleda käesoleva määruse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.
(41)
ELi lepingule ja ELi toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva määruse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.
(42)
Euroopa andmekaitseinspektor esitas 17. oktoobril 2011 arvamuse, (9) mis põhineb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 45/2001 (üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ühenduse institutsioonides ja asutustes ning selliste andmete vaba liikumise kohta) (10) artikli 41 lõikel 2,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
I PEATÜKK
REGULEERIMISESE JA -ALA NING MÕISTED
Artikkel 1
Reguleerimisese
Käesolevas määruses sätestatakse liikmesriigis tsiviilasjades määratud kaitsemeetmete tunnustamise lihtsa ja kiire mehhanismi eeskirjad.
Artikkel 2
Reguleerimisala
1. Käesolevat määrust kohaldatakse kaitsemeetmetele tsiviilasjades, mille on määranud asutus artikli 3 punkti 4 tähenduses.
2. Käesolevat määrust kohaldatakse piiriüleste juhtumite puhul. Käesoleva määruse kohaldamisel loetakse piiriüleseks juhtumiks juhtumit, mille puhul ühes liikmesriigis määratud kaitsemeetme tunnustamist taotletakse teises liikmesriigis.
3. Käesolevat määrust ei kohaldata määruse (EÜ) nr 2201/2003 reguleerimisalasse jäävate kaitsemeetmete suhtes.
Artikkel 3
Mõisted
Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
1) „kaitsemeede”- mis tahes nimetusega, päritoluliikmesriigi väljaandva asutuse poolt siseriikliku õiguse kohaselt määratud, ohustavale isikule üht või mitut järgmist kohustust kehtestav otsus, mille eesmärk on kaitsta teist isikut, kui viimati nimetatud isiku kehaline või vaimne puutumatus võib olla ohus:
a)
keeld siseneda kohta, kus kaitstav isik elab, töötab või mida ta korrapäraselt külastab või kus ta korrapäraselt viibib, või sellise sisenemise reguleerimine;
b)
keeld võtta kaitstava isikuga mis tahes kontakti, sealhulgas telefoni, e-posti, kirja, faksi või mis tahes muude vahendite teel, või selliste kontaktide reguleerimine;
c)
keeld läheneda kaitstavale isikule lähemale kui ettenähtud kaugusele või sellise lähenemise reguleerimine;
2) „kaitstav isik”- füüsiline isik, kes on kaitsemeetmega antava kaitse objekt;
3) „ohustav isik”- füüsiline isik, kelle suhtes on kehtestatud üks või mitu punktis 1 osutatud kohustust;
4) „väljaandev asutus”- iga õigusasutus või iga muu asutus, kelle liikmesriik on määranud käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvates küsimustes pädevaks asutuseks, tingimusel et selline muu asutus tagab pooltele erapooletuse ning et tema otsuseid kaitsemeetme kohta, mis on tehtud asukohajärgse liikmesriigi õiguse kohaselt, võib õigusasutus läbi vaadata ja otsustel on samasugune õigusjõud ja õiguslikud tagajärjed nagu samas asjas tehtud õigusasutuse otsusel;
5) „päritoluliikmesriik”- kaitsemeetme määranud liikmesriik;
6) „taotluse saanud liikmesriik”- liikmesriik, kus taotletakse kaitsemeetme tunnustamist ja asjakohasel juhul selle täitmist.
II PEATÜKK
KAITSEMEETMETE TUNNUSTAMINE JA TÄITMINE
Artikkel 4
Tunnustamine ja täitmine
1. Ühes liikmesriigis määratud kaitsemeedet tunnustatakse teistes liikmesriikides ilma ühegi erimenetluseta ja see kuulub täitmisele, ilma et oleks nõutav täidetavaks tunnistamine.
2. Kaitstav isik, kes soovib taotluse saanud liikmesriigis tugineda päritoluliikmesriigis määratud kaitsemeetmele, esitab taotluse saanud liikmesriigi pädevale asutusele
a)
kaitsemeetme koopia, mis vastab otsuse ehtsuse kindlakstegemiseks vajalikele tingimustele;
b)
päritoluliikmesriigis kooskõlas artikliga 5 väljastatud tõendi ja
c)
vajaduse korral tõendi transliteratsiooni ja/või tõlke kooskõlas artikliga 16.
3. Tõendi õiguslik toime ei ületa kaitsemeetme täidetavuse piire.
4. Olenemata sellest, kas kaitsemeetme kehtivusaeg on pikem, on lõike 1 kohase tunnustamise mõju kehtivusaeg piiratud 12 kuuga alates tõendi väljastamise kuupäevast.
5. Kaitsemeetmete täitmise kord on reguleeritud taotluse saanud liikmesriigi õigusega.
Artikkel 5
Tõend
1. Päritoluliikmesriigi väljaandev asutus annab kaitstava isiku taotlusel artikli 19 kohaselt koostatud mitmekeelset tüüpvormi kasutades välja tõendi, mis sisaldab artiklis 7 sätestatud teavet.
2. Tõendi väljaandmist ei saa vaidlustada.
3. Kaitstava isiku taotlusel esitab päritoluliikmesriigi väljaandev asutus kaitstavale isikule tõendi transliteratsiooni ja/või tõlke, kasutades artikli 19 kohaselt koostatud mitmekeelset tüüpvormi.
Artikkel 6
Tõendi väljastamise nõuded
1. Tõendi võib välja anda ainult siis, kui kaitsemeede on tehtud ohustavale isikule teatavaks päritoluliikmesriigi õiguse kohaselt.
2. Kui kaitsemeede määrati tagaseljaotsusega, võib tõendi välja anda ainult siis, kui ohustavale isikule on menetluse algatamist käsitlev dokument või võrdväärne dokument kätte toimetatud või kui teda on asjakohasel juhul muul viisil menetluse algatamisest päritoluliikmesriigi õiguse kohaselt teavitatud piisavalt aegsasti ja sellisel viisil, et kõnealune isik oleks saanud end kaitsta.
3. Kui kaitsemeede määrati menetluses, kus ohustavat isikut eelnevalt ei teavitata (ex parte menetlus), võib tõendi välja anda ainult siis, kui isikul oli päritoluliikmesriigi õiguse kohaselt õigus kaitsemeedet vaidlustada.
Artikkel 7
Tõendi sisu
Tõend sisaldab järgmist teavet:
a)
väljaandva asutuse nimi ja aadress/kontaktandmed;
b)
toimiku viitenumber;
c)
tõendi väljaandmise kuupäev;
d)
kaitstava isiku andmed: nimi, sünniaeg ja -koht (kui on teada), teavitamise eesmärgil kasutatav aadress, millele eelneb selgesti nähtav hoiatus, et kõnealust aadressi võib ohustavale isikule avaldada;
e)
ohustava isiku andmed: nimi, sünniaeg ja -koht (kui on teada) ning teavitamise eesmärgil kasutatav aadress;
f)
kogu vajalik teave kaitsemeetme täitmiseks, sealhulgas asjakohasel juhul meetme liik ja sellega ohustavale isikule kaasnev kohustus, milles täpsustatakse koha funktsioon ja/või piiritletud ala, millele kõnealusel isikul on keelatud läheneda või kuhu tal on keelatud siseneda;
g)
kaitsemeetme kehtivusaeg;
h)
tunnustamise mõju kestus artikli 4 lõike 4 kohaselt;
i)
avaldus selle kohta, et artiklis 6 sätestatud nõuded on täidetud;
j)
teave artiklitega 9 ja 13 antud õiguste kohta;
k)
viitamise huvides tuuakse ära käesoleva määruse täielik pealkiri.
Artikkel 8
Ohustava isiku teavitamine tõendi olemasolust
1. Päritoluliikmesriigi väljaandev asutus teavitab ohustavat isikut tõendi olemasolust ning sellest, et artikli 4 kohaselt kaasneb tõendi väljaandmisega kaitsemeetme tunnustamine ja asjakohasel juhul täidetavus kõikides liikmesriikides.
2. Kui ohustav isik elab päritoluliikmesriigis, siis toimub teavitamine kooskõlas kõnealuse liikmesriigi õigusega. Kui ohustav isik elab muus liikmesriigis kui päritoluliikmesriik või kolmandas riigis, siis toimub teavitamine väljastusteatega tähtkirjaga või sellega samaväärsel viisil.
Olukordi, kus ohustava isiku aadress ei ole teada või kus kõnealune isik keeldub teatise vastuvõtmisest, reguleeritakse päritoluliikmesriigi õigusega.
3. Kaitstava isiku asukohta ega muid kontaktandmeid ei avalikustata ohustavale isikule, välja arvatud juhul, kui avalikustamine on vajalik kaitsemeetme järgimiseks või täitmiseks.
Artikkel 9
Tõendi parandamine või tühistamine
1. Ilma et see mõjutaks artikli 5 lõike 2 kohaldamist ning kaitstava isiku või ohustava isiku taotlusel, mis esitatakse tõendi väljastanud päritoluliikmesriigi asutusele, või asutuse enda algatusel:
a)
tehakse tõendis parandus, kui kaitsemeetme ja tõendi vahel on tehnilise vea tõttu lahknevus, või
b)
tühistatakse tõend, kui see on selgelt valesti välja antud, võttes arvesse artiklis 6 sätestatud nõudeid ja käesoleva määruse reguleerimisala.
2. Tõendi parandamise või tühistamise kord, sealhulgas võimaliku parandamise või tühistamise vaidlustamine, on reguleeritud päritoluliikmesriigi õigusega.
Artikkel 10
Kaitstava isiku abistamine
Kaitstava isiku taotlusel abistab päritoluliikmesriigi väljaandev asutus kaitstavat isikut artiklite 17 ja 18 kohaselt kättesaadavaks tehtud teabe saamisel selliste asutuste kohta, kes on pädevad taotluse saanud liikmesriigis kaitsemeetmeid rakendama või täitma.
Artikkel 11
Kaitsemeetme kohandamine
1. Taotluse saanud liikmesriigi pädev asutus kohandab vajalikul määral kaitsemeetmes kajastuvaid faktilisi asjaolusid, et kaitsemeedet saaks kõnealuses liikmesriigis täita.
2. Kaitsemeetmete kohandamise menetlusele kohaldatakse taotluse saanud liikmesriigi õigust.
3. Ohustavat isikut tuleb kaitsemeetme kohandamisest teavitada.
4. Kui ohustav isik elab taotluse saanud liikmesriigis, toimub teavitamine kooskõlas kõnealuse liikmesriigi õigusega. Kui ohustav isik elab muus liikmesriigis kui taotluse saanud liikmesriik või kolmandas riigis, siis toimub teavitamine väljastusteatega tähtkirjaga või sellega samaväärsel viisil.
Selliseid olukordi, kus ohustava isiku aadress ei ole teada või kus kõnealune isik keeldub teatise vastuvõtmisest, reguleeritakse taotluse saanud liikmesriigi õigusega.
5. Kaitstav isik ja ohustav isik võivad kaitsemeetme kohandamise vaidlustada. Vaidlustamise kord on reguleeritud taotluse saanud liikmesriigi õigusega. Vaidlustamisel ei ole peatavat mõju.
Artikkel 12
Sisulise läbivaatamise keeld
Päritoluliikmesriigis määratud kaitsemeedet ei vaadata taotluse saanud liikmesriigis mingil juhul sisuliselt läbi.
Artikkel 13
Tunnustamisest või täitmisest keeldumine
1. Kaitsemeetme tunnustamisest ning asjakohasel juhul täitmisest keeldutakse ohustava isiku taotlusel niivõrd, kui selline tunnustamine on:
a)
ilmselgelt vastuolus taotluse saanud liikmesriigi avaliku korraga või
b)
vastuolus taotluse saanud liikmesriigis tehtud või tunnustatud kohtuotsusega.
2. Tunnustamisest või täitmisest keeldumise taotlus esitatakse taotluse saanud liikmesriigi kohtule vastavalt kõnealuse liikmesriigi poolt komisjonile kooskõlas artikli 18 lõike 1 punkti a alapunktiga iv esitatud andmetele.
3. Kaitsemeetme tunnustamisest ei tohi keelduda põhjusel, et taotluse saanud liikmesriigi õiguses ei ole ette nähtud sellise meetme võtmist samasuguste asjaolude korral.
Artikkel 14
Tunnustamise või täitmise peatamine või tühistamine
1. Kui kaitsemeede päritoluliikmesriigis peatatakse või tühistatakse või selle täidetavus peatatakse või seda piiratakse või kui tõend tühistatakse artikli 9 lõike 1 punkti b kohaselt, väljastab päritoluliikmesriigi väljaandev asutus kaitstava isiku või ohustava isiku taotlusel peatamist või tühistamist kinnitava tõendi, kasutades artikli 19 kohaselt koostatud mitmekeelset tüüpvormi.
2. Kui kaitstav isik või ohustav isik esitab lõike 1 kohaselt välja antud tõendi, peatab või tühistab taotluse saanud liikmesriigi pädev asutus tunnustamise mõju ning asjakohasel juhul kaitsemeetme täitmise.
III PEATÜKK
ÜLD- JA LÕPPSÄTTED
Artikkel 15
Legaliseerimine ja muud sarnased formaalsused
Käesoleva määruse raames ei nõuta liikmesriigis väljastatud dokumentide legaliseerimist ega muude sarnaste formaalsuste täitmist.
Artikkel 16
Translitereerimine ja tõlkimine
1. Käesoleva määruse kohaselt nõutav transliteratsioon või tõlge tehakse taotluse saanud liikmesriigi ametlikku keelde või ühte tema ametlikku keelde või muusse liidu institutsioonide ametlikku keelde, mille aktsepteerimisest kõnealune liikmesriik on teatanud.
2. Kui artikli 5 lõikes 3 ei ole sätestatud teisiti, teeb kõik käesoleva määruse kohaselt nõutavad tõlked isik, kellel on liikmesriigis selleks pädevus.
Artikkel 17
Avalikustatav teave
Liikmesriigid esitavad otsusega 2001/470/EÜ kehtestatud tsiviil- ja kaubandusasju käsitleva Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku raames teabe avalikustamise eesmärgil tsiviilasjades määratud kaitsemeetmeid käsitlevate siseriiklike eeskirjade ja menetluste kirjelduse, sealhulgas teabe käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvates küsimustes pädevate asutuste liikide kohta.
Liikmesriigid ajakohastavad seda teavet pidevalt.
Artikkel 18
Liikmesriikide edastatav teave
1. Hiljemalt 11. juulil 2014 esitavad liikmesriigid komisjonile järgmise teabe:
a)
andmed käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvates küsimustes pädevate asutuste liikide kohta, täpsustades asjakohasel juhul
i)
asutused, kes on pädevad kaitsemeetmeid määrama ja tõendit välja andma kooskõlas artikliga 5;
ii)
asutused, kelle poole tuleb muus liikmesriigis määratud kaitsemeetmele tuginemiseks pöörduda ja/või kes on pädevad sellist meedet täitma;
iii)
asutused, kes on pädevad kaitsemeetmeid kohandama kooskõlas artikli 11 lõikega 1;
iv)
kohtud, kellele esitatakse tunnustamisest ja asjakohasel juhul täitmisest keeldumise taotlus kooskõlas artikliga 13;
b)
keel või keeled, mida aktsepteeritakse artikli 16 lõikes 1 osutatud tõlgete puhul.
2. Komisjon teeb lõikes 1 osutatud teabe avalikult kättesaadavaks kõikide asjakohaste vahendite abil, kasutades eelkõige tsiviil- ja kaubandusasju käsitleva Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku veebisaiti.
Artikkel 19
Vormide koostamine ja hilisem muutmine
Komisjon võtab vastu rakendusaktid artiklites 5 ja 14 osutatud vormide koostamiseks ja hilisemaks muutmiseks. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artiklis 20 osutatud kontrollimenetlusega.
Artikkel 20
Komiteemenetlus
1. Komisjoni abistab komitee. Nimetatud komitee on komitee määruse (EL) nr 182/2011 tähenduses.
2. Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse määruse (EL) nr 182/2011 artiklit 5.
Artikkel 21
Läbivaatamine
Hiljemalt 11. jaanuaril 2020 esitab komisjon Euroopa Parlamendile, nõukogule ning Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele aruande käesoleva määruse kohaldamise kohta. Vajaduse korral lisatakse aruandele muudatusettepanekud.
Artikkel 22
Jõustumine
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Seda kohaldatakse alates 11. jaanuarist 2015.
Käesolevat määrust kohaldatakse kaitsemeetmete suhtes, mis on määratud 11. jaanuaril 2015 või pärast seda, sõltumata menetluse algatamise ajast.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja liikmesriikides vahetult kohaldatav kooskõlas aluslepingutega.
Strasbourg, 12. juuni 2013