РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 16 октомври 2013 година
относно Държавна помощ № SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005), предоставена от Словашката република на Frucona Košice a.s.
(нотифицирано под номер C(2013) 6261)
(само текстът на словашки език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/342/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си съгласно горепосочените разпоредби и като взе предвид техните мнения (2),
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
1. ПРОИЗВОДСТВОТО ПРЕД КОМИСИЯТА
(1)
С писмо от 15 октомври 2004 г., заведено на 25 октомври 2004 г., Комисията получи жалба относно държавна помощ, за която се твърди, че е предоставена неправомерно на Frucona Košice, a. s.. Жалбоподателят изпрати допълнителна информация на 3 февруари 2005 г. Среща с него се състоя на 24 май 2005 г.
(2)
Въз основа на информацията, предоставена от жалбоподателя, Комисията изиска с писмо от 6 декември 2004 г. от Словакия да я информира относно оспорваната мярка. С писмо от 4 януари 2005 г., заведено на 17 януари 2005 г., Словакия информира Комисията за вероятно незаконна помощ, отпусната на „Frucona Košice“ a.s. в контекста на споразумение с кредитори, и поиска от нея да одобри въпросната помощ като оздравителна програма за предприятие във финансови затруднения. С писмо от 24 януари 2005 г., заведено на 28 януари 2005 г., Словакия предостави на Комисията допълнителна информация. С писмо от 9 февруари 2005 г. Комисията изиска допълнителна информация, която ѝ бе предоставена в писмо от 4 март 2005 г., заведено на 10 март 2005 г. На 12 май 2005 г. се състоя среща със словашките власти.
(3)
С писмо от 5 юли 2005 г. Комисията извести Словакия за решението си да образува производство по реда на член 108, параграф 2 от ДФЕС във връзка с помощта.
(4)
Решението на Комисията да образува производство беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си по мярката.
(5)
Словашките власти представиха наблюденията си в писмо от 10 октомври 2005 г., заведено на 17 октомври 2005 г. С писмо от 24 октомври 2005 г., заведено на 25 октомври, Комисията получи мнението от една от заинтересованите страни (бенефициера). То беше препратено на Словакия, за да ѝ се даде възможност да реагира; мнението на Словакия беше получено с писмо от 16 декември 2005 г., заведено на 20 декември 2005 г. На 28 март 2006 г. се състоя среща с бенефициера, на която му бе предоставена възможност да изложи позицията си. С писмо от 5 Май 2006 г., заведено на 8 Май 2006 г., Словакия предостави на Комисията допълнителна информация.
(6)
На 7 юни 2006 г. Комисията прие решение, с което се разпорежда възстановяване на помощта (4). След тази дата в хода на контактите със словашките власти относно изпълнението на това решение Комисията беше уведомена за резултата от националното съдебно производство, свързано с размера на дълга, който да бъде записан в споразумението с кредиторите. Тази информация следва да бъде взета предвид в настоящото решение.
2. ПРОИЗВОДСТВОТО ПРЕД ОБЩИЯ СЪД
(7)
На 12 януари 2007 г.„Frucona Košice“ a.s. обжалва решението пред Общия съд на Европейския съюз, като оспори inter alia класифицирането на опрощаването на дълг като държавна помощ, твърдейки, че е в съответствие с принципа на частния кредитор в пазарни условия. С решение от 7 декември 2010 г. (дело T-11/07) Общият съд отхвърли аргументите на жалбоподателя и потвърди решението на Комисията с основанието, че фалитът би бил по-изгоден за държавата отколкото споразумението с кредиторите.
3. ПРОИЗВОДСТВОТО ПРЕД СЪДА
(8)
„Frucona Košice“ a.s. обжалва решението на Общия съд пред Съда, твърдейки по-конкретно, че в решението на Общия съд не е направена правилна оценка на прилагането от Комисията на теста на частния кредитор и недопустимо е направен опит обосновката на съда да се замени с тази на Комисията по отношение на теста на частния кредитор (дело C-73/11 P).
(9)
На 24 януари 2013 г. Съдът отмени решението на Общия съд. Съдът заключи, че Комисията е допуснала явна грешка при преценката, като не е взела предвид продължителността на процедурата за фалит в преценката си на теста на частния кредитор или ако е взела предвид този фактор, не е изложила достатъчно основания за своето решение. Делото е върнато в Общия съд за решение относно твърденията на дружеството във връзка с процедурата по принудително събиране на данъците, по която все още не е било постановено решение.
4. ОТМЯНА
(10)
С оглед на решението на Съда, Комисията счита за уместно да отмени първоначалното решение от 7 юни 2006 г. и да го замени с настоящото решение с цел да се коригират установените от Съда недостатъци.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
1. ДРУЖЕСТВОТО
(11)
Бенефициер на финансовата помощ е „Frucona Košice“ a. s., дружество, което се занимава с производство на спирт и спиртни напитки, безалкохолни напитки, плодови и зеленчукови консерви и оцет. След като загубва своя лиценз, бенефициерът спира производството на спирт и спиртни напитки. Независимо от това той продължава да е активен на пазара на едро на спирт и спиртни напитки. Предприятието се намира в регион, който отговаря на условията за предоставяне на регионална помощ по реда на член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(12)
По време на разглежданите събития бенефициерът е имал около 200 души персонал. В бележките си по решението за откриване на официално производство дружеството предостави на Комисията данни за оборота си (включително акцизни сборове и ДДС), които са изведени в таблицата по-долу.
Таблица 1
Оборот в различни производствени сфери, включително акцизни сборове и ДДС [SKK]
2002
2003
2004
Оцет
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Производство на плодове и зеленчуци
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Зеле
2 878 340
503 030
201 310
Газирани безалкохолни напитки
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Негазирани безалкохолни напитки
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Сокове - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Спирт
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Сайдер
1 495 640
106 360
0
Сироп
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Други продукти/услуги
59 476 000
99 635 000
63 680 000
ОБЩО
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Тези данни се различават значително от данните, предоставени на Комисията от словашките власти и посочени в решението за образуване на официално производство (6). В отговора си на бележките на бенефициера след откриването на официалното производство словашките власти не оспорват точността на посочените по-горе данни. Според словашките власти бенефициерът отговаря на критериите за средно по размер предприятие.
2. ПРИЛОЖИМО НАЦИОНАЛНО ЗАКОНОДАТЕЛСТВО
(14)
Оспорваната мярка е опростено данъчно задължение от данъчна служба Košice IV по силата на споразумение с кредитори. Този процес е уреден в Закон № 328/91 за фалитите и споразуменията с кредитори („Закон за фалитите“).
(15)
Споразумението с кредитори е процес, осъществяван под надзора на съда, който подобно на фалита, има за цел уреждане на финансовото състояние на предприятия длъжници (7). По реда на процедура за фалит предприятието престава да съществува и или активите му се продават на нов собственик, или предприятието се ликвидира. За разлика от нея, в процедурата по споразумение предприятието длъжник продължава да търгува без промяна на собствеността.
(16)
Процедурата по споразумение се стартира от предприятието длъжник. Целта е да се постигне споразумение с кредиторите, по силата на което предприятието длъжник изплаща част от дълга си, а останалата част му се опрощава. Споразумението следва да се одобри от упражняващия надзор съд.
(17)
Кредиторите, чиито вземания са обезпечени, например чрез ипотека, действат като отделни кредитори. За да се приеме предложението за споразумение, всички отделни кредитори трябва да гласуват за него, докато при останалите кредитори е достатъчно и квалифицирано мнозинство. С други думи, отделните кредитори гласуват индивидуално и имат право на вето по предложението.
(18)
Отделните кредитори имат привилегировано положение и при производството по обявяване във фалит. Претенциите на отделните кредитори могат да бъдат удовлетворени по всяко време в хода на процедурата по фалит и всички средства от продажбата на обезпечените активи при процедурата по фалит са предназначени изключително за покриване на претенциите на отделните кредитори. Ако претенциите на отделните кредитори не могат да се покрият от тази продажба, оставащата за изплащане сума се включва във втората група заедно с претенциите на останалите кредитори. Кредиторите от втората група се обезщетяват на pro rata принцип.
(19)
По реда на Закона за фалитите предприятието, подаващо заявление за споразумение с кредитори, е задължено да представи на осъществяващия надзора съд списък от мерки за преструктурирането си и за непрекъснатото финансиране на дейността си след споразумението.
(20)
По реда на Закон 511/92 за администрирането на данъците и таксите и за изменения в системата на местните финансови органи („Закон за данъчната администрация“) предприятията могат да поискат от данъчните власти отсрочване на плащането на данъците. Върху отсрочената сума се начислява лихва, а самото задължение се обезпечава.
(21)
Законът за данъчната администрация регулира и принудителното събиране на данъците, чиято цел е да се удовлетворят данъчните вземания на държавата чрез продажба на недвижимо имущество, движими активи или на предприятието като цяло.
3. ФАКТИТЕ
(22)
В периода между ноември 2002 г. и ноември 2003 г. бенефициерът се е възползвал от възможността, предоставена му по разпоредбите на Закона за данъчната администрация, да отсрочи задължението си да плаща акцизни сборове върху спирт (8). Общият размер на разсрочените данъчни задължения възлиза на 477 015 759 SKK (12,6 милиона EUR). Преди да одобри отсрочването на тези задължения, спазвайки разпоредбите на закона, данъчният орган е обезпечил всяко едно от вземанията си с активи на бенефициера. Словашките власти посочват, че стойността на обезпеченията по счетоводството на бенефициера е възлизала на 397 476 726 SKK (10,5 милиона EUR). От своя страна бенефициерът твърди, че стойността на обезпеченията по експертна оценка от края на 2003 г. е била 193 940 000 SKK (5 милиона EUR). Това, според бенефициера, е стойността на активите, включени в обезпечението (движими и недвижими активи и вземания), изчислена по така наречени цени на експерти.
(23)
Считано от 1 януари 2004 г., изменения в Закона за данъчна администрация ограничават правото да се изиска отсрочено плащане на данъчни задължения само до един път годишно. Бенефициерът използва тази възможност за акцизните сборове от декември 2003 г., дължими през януари 2004 г. Затова пък не е в състояние да изплати и няма право да отложи изплащането на акцизните сборове от януари 2004 г., дължими на 25 февруари 2004 г. В резултат на това, бенефициерът се превръща в предприятие длъжник по смисъла на Закона за фалитите. В резултат на това бенефициерът губи лиценза си за производство и преработка на спирт.
(24)
На 8 март 2004 г. бенефициерът подава искова молба до компетентния окръжен съд за споразумение с кредиторите. След като установява, че всички необходими законови изисквания са спазени, на 29 април 2004 г. окръжният съд взема решение да даде ход на процедурата. На заседанието от 9 юли 2004 г. кредиторите гласуват в полза на споразумението, предложено от бенефициера. На 14 юли 2004 г. споразумението е одобрено с решение на осъществяващия надзора окръжен съд.
(25)
През август 2004 г. данъчният орган подава жалба срещу решението на окръжния съд. Със свое решение от 25 октомври 2004 г. Върховният съд отхвърля жалбата и потвърждава решението на окръжния съд, което влиза в сила от 23 юли 2004 г. Впоследствие прокуратурата обжалва отново решението на окръжния съд по реда на извънредна процедура по обжалване.
(26)
Кредиторите, включително данъчния орган, се договарят с бенефициера за следните мерки: бенефициерът изплаща 35 % от дълга в рамките на един месец от датата на влизане в сила на споразумението, а кредиторите му опрощават останалите 65 %. Следователно всички кредитори са третирани еднакво. Таблицата по-долу дава конкретните суми за всеки кредитор.
Таблица 2
Задължения на бенефициера преди и след процедурата по споразумение [SKK]
Кредитор
Дълг преди
споразумението
Дълг след
споразумението (9)
Опростена сума
Публичен
Данъчен орган
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Частен
Tetra Pak a.s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
ОБЩО
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Включеният в процедурата по споразумение иск на данъчните органи е на стойност 640 793 831 SKK (16,86 милиона EUR) и включва основно неизплатени акцизни сборове за периода май 2003 г. - март 2004 г., дължим ДДС за периода януари-април 2004 г. и начислените глоби и лихви. Данъчният орган опрощава сума, възлизаща на 416 515 990 SKK (11 милиона EUR). Споразумението гарантира на данъчните органи 244 277 841 SKK (5,86 милиона EUR).
(28)
В процедурата по споразумение данъчният орган действа като отделен кредитор и, като такъв, гласува отделно. По този начин, за да може споразумението да влезе в сила, данъчният орган е трябвало да гласува в негова полза. Привилегированото положение на данъчния орган се дължи на факта, че някои от вземанията му са обезпечени във връзка с отсрочката за плащане на данъчни задължения от бенефициера през 2002 г. и 2003 г. (вж. подточка 17). Всички останали кредитори са гласували в полза на предложеното споразумение. Техните вземания са били обикновени необезпечени търговски вземания.
(29)
В предложението си за споразумение, според изискванията на Закона за фалитите, бенефициерът описва мерки по преструктурирането си, отнасящи се до производството и дистрибуцията, както и работната ръка (включително съкращения).
(30)
В областта на организацията и работната ръка, бенефициерът предлага следните мерки: създаване на обща производствена група за всички производствени дейности, преструктуриране на транспортния отдел чрез отстраняване на най-амортизираните превозни средства и преструктуриране на търговските дейности. Тези мерки се придружават от съкращаване на 50 души работна ръка през периода март-май 2004 г. През същия период други 50 души следва да работят за 60 % от заплащането си.
(31)
В областта на производството и технологиите бенефициерът обявява, че тъй като предприятието е изгубило лиценза си за производство на спирт, съответните производствени мощности ще се отдават под наем от април 2004 г. Бенефициерът планира да намали или прекрати производството на някои непечеливши безалкохолни напитки и декларира, че въвеждането на всеки нов продукт в тази сфера ще бъде предхождано от анализ на рентабилността на производството.
(32)
Бенефициерът споменава и следните мерки: преструктуриране на разходите в резултат на по-ниските производствени разходи след прекратяване на производството на спирт и съкращаване на транспортния парк на предприятието, както и продажбата на старо оборудване за вторични суровини.
(33)
Освен това бенефициерът планира да продаде административна сграда, магазин и почивна база, като споменава и възможността да продаде или отдаде под наем подразделението си за производство на оцет. В наблюденията си по решението за образуване на производство словашките власти потвърждават, че продажбата на административната сграда, магазина и почивната база, не са се състояли.
(34)
Бенефициерът планира интензивна продажба на готова продукция от складовете си (11).
(35)
Според предложението бенефициерът ще финансира споразумението със свои средства (продажба на стокова наличност) в размер на 110 милиона SKK и чрез външно финансиране под формата на кредит от търговска банка в размер на 100 милиона SKK. Според представената от бенефициера информация в отговор на откриването на производство оставащият дълг е изплатен с приходи от нова емисия акции (21 милиона SKK; 0,56 милиона EUR), приходи от продажба на стокова наличност (110 милиона SKK; 2.9 милиона EUR) и текущ кредит по доставка от „Old Herold“ s.r.o. (100 милиона SKK; 2,6 милиона EUR). Падежът на фактурите за „Old Herold“ s.r.o. е 40 дни, което според бенефициера е дълъг период от време предвид нестабилното му финансово положение. Удълженият падеж дава възможност на бенефициера да натрупа необходимите средства в брой.
(36)
След образуване на производството словашките власти информираха Комисията, че по споразумението с кредиторите на 17 декември 2004 г. на данъчния орган са изплатени 224 277 841 SKK. Словашките органи потвърдиха, че са спрели прилагането на споразумението за опрощаване на дълг, докато продължава производството на Европейската комисия.
(37)
В рамките на контактите във връзка с изпълнението на решението на Комисията, което постановява възстановяване на помощта, словашките органи информираха Комисията за резултата от посочената в подточка 25 извънредна процедура по обжалване: със свое решение от 27 април 2006 г. Върховният съд на Словашката република частично отменя решението на компетентния окръжен съд от 14 юли 2004 г., потвърждаващо споразумението с кредиторите на основание, че просрочените задължения за пътен данък в размер на 424 490 SKK са включени неправомерно в споразумението. Върховният съд отхвърли жалбата по отношение на останалата част. Със свое решение от 18 август 2006 г. компетентният окръжен съд изпълни решението на Върховния съд от 27 април 2006 г., като посочва, че коригираната сума, дължима на данъчния орган, възлиза на 640 369 341,4 милиона SKK (35 % от които представляват 224 129 269,1 милиона SKK).
III. РЕШЕНИЕ ЗА ОБРАЗУВАНЕ НА ПРОИЗВОДСТВО ПО РЕДА НА ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДФЕС
(38)
В решението си да открие производство Комисията изрази съмнения за държавна помощ под формата на спорното опрощаване. По-точно, тя счита, че поведението на данъчния орган по време на процедурата по споразумение не издържа на теста за частен кредитор в пазарни условия. В частност, Комисията установи, че данъчният орган е в различно правно положение спрямо другите кредитори, тъй като е с обезпечени вземания и е можел да даде ход на принудително събиране на данъци. Комисията се съмнява дали процедурата по споразумение е довела до възможно най-добрия за държавата изход в сравнение с процедурата за фалит или процедурата по принудително събиране на данъци.
(39)
Освен това Комисията изрази съмнения за съвместимостта на оспорваната помощ с вътрешния пазар. На първо място повдигна съмнения дали помощта може да се счита за съвместима с оздравителна програма, както претендират словашките власти. Оздравителната програма може да се изразява само в парична помощ под формата на гаранции по заеми или кредити. Оспорваната мярка обаче е опрощаване на дълг, което съответства на неподлежащи на връщане безвъзмездни средства. Освен това, мярката не е предприета с цел бенефициерът да представи план за преструктуриране или план за ликвидация, или да изплати изцяло помощта в срок от шест месеца от разрешението за оздравителната програма.
(40)
Освен това Комисията разгледа съвместимостта на оспорваната мярка с помощ за преструктуриране и изрази съмнения относно спазването на две от основните изисквания: наличие на план за преструктуриране, който да гарантира дългосрочна жизненост в рамките на разумни срокове и ограничаване на помощта до необходимия минимум.
IV. БЕЛЕЖКИ ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ ЛИЦА
(41)
Наред с фактите, описани в Част II по-горе, бенефициерът предостави и следната информация.
(42)
Бенефициерът изтъква, че причина за финансовите му трудности в началото на 2004 г. са промените в Закона за данъчната администрация, които са ограничили правото му за отсрочване на плащането на данъчни задължения до веднъж годишно. Това е била важна промяна за бенефициера, който, по негови думи, е разчитал на същия механизъм в предходни години.
(43)
Относно делото по същество, бенефициерът първо е представил мнение, че Комисията не е компетентна да разглежда оспорваната мярка, тъй като мярката е влязла в сила преди датата на присъединяване и не е прилагана след присъединяването. Твърденията, че мярката е влязла в сила преди присъединяването, се основават на факта, че на процедурата по споразумение е даден ход на 8 март 2004 г., както посочва бенефициерът, а съдът я одобрява на 29 април 2004 г., т.е. преди присъединяването на Словакия към Европейския съюз. Освен това се упоменава, че данъчните органи са дали съгласието си в рамките на преговорите, предхождащи даването на ход на процедурата по споразумение. През декември 2003 г. се е провела среща с представители на Данъчна дирекция на Словашката република, а на 3 февруари 2004 г. местният данъчен орган изпраща на бенефициера писмо, в което, както се твърди, е потвърдена възможността за пристъпване към споразумение.
(44)
Бенефициерът също посочва, че дори Комисията да продължава да твърди, че е компетентна по случая, оспорваната мярка не представлява държавна помощ, тъй като е спазен принципът на частния кредитор в пазарни условия.
(45)
Бенефициерът твърди на първо място, че сравнението на процедурата по споразумение с процедурата по принудително събиране на данъци е подвеждащо, тъй като даването на ход на първата изключва или суспендира втората. Следователно принудителното събиране на данъчни задължения не е било опция за данъчния орган. Освен това, според бенефициера, ако той не е бил предложил ход на процедура по споразумение, след няколко седмици или месеци е щял да бъде задължен по силата на законодателството за фалит да стартира процедура за фалит или процедура за споразумение с кредитори.
(46)
На второ място бенефициерът изтъква, че решението на държавата да избегне обявяването му във фалит и вместо това да прибегне до споразумение отговаря на теста за частен кредитор в пазарни условия. Като доказателство бенефициерът представя становища от двама одитори и един синдик, че данъчните органи биха получили повече и биха го получили по-бързо по реда на процедурата за споразумение, отколкото по процедурата за фалит. Освен това бенефициерът представя допълнителни материали и статистически данни, според които процедурата за фалит в Словакия продължава средно между три и седем години и носи съвсем ограничени средства от продажбата на активи (12).
(47)
Бенефициерът обосновава анализа си основно на доклад на одиторското предприятие „EKORDA“, с дата от 7 юли 2004 г., с който, както се твърди, данъчният орган е разполагал преди гласуването на кредиторите на 9 юли 2004 г. Няма доказателства, обаче, представени в полза на последното твърдение.
(48)
Според доклада на „EKORDA“, приходите от продажба на активи при фалит биха възлизали в най-добрия случай на 204 милиона SKK (5,3 милиона EUR), а след приспадане на различни такси, възлизащи на 45 милиона SKK - само на 159 милиона SKK (4,2 милиона EUR). Бенефициерът е коригирал сумата на таксите за приспадане (на 36 милиона SKK) и е получил стойност от 168 милиона SKK (4,4 милиона EUR). Дори данъчният орган, в качеството си на единствен отделен кредитор и най-голям кредитор, да получи повечето от тези средства, те пак ще са по-малко, отколкото е получил след споразумението.
(49)
За да получи тези резултати, „EKORDA“ използва за основа счетоводната стойност към 31 март 2004 г. на недвижимите активи, стоковата наличност, паричните средства в брой и краткосрочните вземания след корекция, като отразява тяхната невъзстановимост и ниска стойност. Одиторът „EKORDA“ е коригирал номиналната стойност на активите на бенефициера по т.нар. процент при ликвидация на всеки един актив при продажба в случай на фалит (45 % от недвижимите активи, 20 % от стоковата наличност и краткосрочните вземания и 100 % от паричните средства в брой).
(50)
„EKORDA“ изтъква бъдещите данъчни приходи от дейността на бенефициера (13), развитието на заетостта в региона и на хранителната промишленост в Словакия като много важни фактори в полза на това бенефициерът да продължи да упражнява стопанска дейност.
(51)
Бенефициерът посочва още два доклада. Одиторът, госпожа Марта Кохова, заключава, че максималният приход от продажбата на активите, които обаче не са оценени, би възлизал на 100 милиона SKK (2,6 милиона EUR), от които след приспадане на таксите от 22 милиона SKK биха останали само 78 милиона SKK (2 милиона EUR). Госпожа Холовачова, синдик, е цитирана като автор на изказването, че по нейно мнение процедурата за споразумение е по-изгодна за кредиторите, отколкото фалита. Едно от съображенията е, че кредиторът има интерес длъжникът му да продължи дейността си (бъдещи приходи от търговия или от данъци).
(52)
На трето място следва да се имат предвид дългосрочни съображения като например бъдещите данъчни постъпления. Твърди се, че принципът на правния прецедент, изключващ социално-политическото значение от теста за частен кредитор в пазарни условия, не може да се приложи за случаи, когато публичен орган отчита бъдещи данъчни приходи (14). Според бенефициера положението на публичния орган в неговия случай е сходно с това на кредитор в пазарни условия, който има интерес от оцеляване на клиента му. След това бенефициерът се позовава на съдебната практика във връзка с принципа на частния инвеститор в пазарни условия.
(53)
Бенефициерът заключава, че тестът за частен кредитор в пазарни условия е издържан и оспорваната мярка не представлява държавна помощ.
(54)
Ако обаче Комисията заключи друго, бенефициерът твърди, че оспорваната мярка е съвместима с помощ за преструктуриране. Бенефициерът твърди, че още преди постигането на споразумение данъчният орган е проверил възможността представения от бенефициера бизнесплан да възстанови дългосрочната жизнеспособност на предприятието. Според бенефициера отсъствието на официален план за преструктуриране е без значение, в случай на оценка ex post от страна на Комисията, тъй като към днешна дата Комисията може да се увери, че бенефициерът действително е стопански активен. Същевременно обаче бенефициерът счита, че в случай на оценка ex ante е необходим подробен план за преструктуриране. След това той накратко описва предприетите мерки по преструктуриране: увеличение на собствения капитал, съкращения и продажба на стокова наличност. Бенефициерът счита, че прекратяването на производството на спирт и спиртни напитки и отдаването под наем на производствените активи на предприятието „Old Herold“ s.r.o. представляват мерки по преструктуриране. Макар първоначално спирането на производството да се е наложило поради загуба на лиценз, бенефициерът не е кандидатствал за нов лиценз след споразумението.
(55)
Според бенефициера е спазено и изискването приносът му към преструктурирането на предприятието да е значителен.
(56)
Накрая, бенефициерът напомня, че факта, че е стопански активен в подпомаган регион, където е един от най-значимите работодатели, следва да се отчита при прилагане на насоките за помощ при преструктуриране.
V. БЕЛЕЖКИ ОТ СТРАНА НА СЛОВАШКАТА РЕПУБЛИКА
(57)
В отговора си относно стартирането на разследването словашките власти предоставят някои бележки по фактическата страна, които вече са цитирани в част II по-горе.
(58)
Словашките власти потвърдиха, че в момента на гласуване на споразумението данъчният орган не е отчел аспекта на държавна помощ. Данъчният орган не е разглеждал споразумението като форма на държавна помощ и затова от бенефициера не е изискано да представи план за преструктуриране, който е различен от бизнесплана, представян в съда по законодателството за несъстоятелност. б
(59)
В отговор на бележките, представени от бенефициера, словашките власти предоставиха следните бележки.
(60)
Словашките власти не намират за уместни в настоящия случай бележките на бенефициера по средната продължителност на процедурата за фалит и средната възвръщаемост от продажбата на активи при процедура за обявяване във фалит. Според тях като се отчита малкият брой кредитори и наличието на активи с положителна стойност при ликвидация, която надхвърля сумата, изплатена на държавата по споразумението, процедурата за фалит би приключила в по-кратък от средния за страната срок и приходите за данъчните органи биха били по-високи, отколкото при споразумението. На 21 юни 2004 г. местните данъчни органи са извършили проверка в предприятието и са установили, че към 17 юни 2004 г. бенефициерът е разполагал със суми в брой в размер на 161,3 милиона SKK, вземания в размер на 62,8 милиона SKK, складова наличност спирт и спиртни напитки на стойност от 84 милиона SKK и недвижими активи със счетоводна стойност 200 милиона SKK.
(61)
Словашките власти считат, че принудителното събиране на данъчни задължения е било действителна възможност за данъчните органи. Те потвърждават, че данъчните органи са имали възможност да дадат ход на тази процедура преди сключването на споразумение, както биха постъпили, ако съдът бе отказал да потвърди споразумението (тъй като данъчните органи, в качеството си на отделен кредитор, не би трябвало да гласуват в негова полза).
(62)
Словашките власти не са съгласни с твърдението на бенефициера, че финансовите му затруднения се дължат на промените в Закона за данъчната администрация. Според словашките власти финансовите затруднения на бенефициера се дължат на финансовата му стратегия да използва средствата от косвени данъци, за да осъществява стопанската си дейност, докато това, което бенефициерът е трябвало да прави е просто да събира данъците от клиентите си и да ги превежда в държавния бюджет.
(63)
Словашките власти не са съгласни, че срещата в Данъчна дирекция през декември 2003 г. е доказателство за предварителното съгласие за споразумение от страна на данъчните органи. Те прилагат писмо от 6 юли 2004 г., което е изпратено от Данъчна дирекция до подчинените ѝ данъчни органи, в което се посочва, че последните не трябва да приемат споразумението, предложено от бенефициера, тъй като е неблагоприятно за държавата. В това писмо се цитира друго по-общо писмо от 15 януари 2004 г. от Министерството на финансите до Данъчната дирекция, в което министерството иска от дирекцията да гарантира, че няма да се приемат предложения за споразумения с кредитори, които биха задължили данъчните органи да опрощават данъчни задължения. Освен това словашките власти тълкуват писмото от 3 февруари 2004 г., цитирано от бенефициера (виж подточка 43), като изрично несъгласие с предложението за споразумение при 35 %.
(64)
Словашките власти потвърждават, че бенефициерът не е плащал навреме акцизи от януари 2001 до март 2004 г. и редовно е отсрочвал данъчните си задължения.
(65)
Според словашките власти значителните разлики в оценките на двата одиторски доклада (виж подточки 48 и 51) пораждат съмнения за достоверността и на двата. В частност, властите изразяват съмнение за определения от „EKORDA“ процент при ликвидация на краткотрайни активи. Той следва да е по-висок от 20 %.
(66)
В заключение, според словашките власти бенефициерът не е съставил надежден план за преструктуриране и мерките, предложени в контекста на процедурата за споразумение, не могат да се приемат като мерки по преструктуриране.
VI. ОЦЕНКА
1. КОМПЕТЕНТНОСТ НА КОМИСИЯТА
(67)
Тъй като част от разглежданите събития по настоящия случай датират от времето преди присъединяването на Словакия към Европейския съюз на 1 май 2004 г., първата задача на Комисията бе да определи дали е компетентна за действие по спорната мярка.
(68)
Мерки, влезли в сила преди присъединяването, които не се прилагат след него, не могат да са предмет на разследване от Комисията нито по реда на процедурата за временен механизъм, уредена в приложение IV, точка 3 от Договора за присъединяване, нито по процедурите по член 108 от ДФЕС. Нито Договорът за присъединяване, нито Договорът за функционирането на Европейския съюз задължават или оправомощават Комисията да разглежда подобни мерки.
(69)
Затова пък мерки, влезли в сила след присъединяването, ясно попадат в компетентността на Комисията. За да се определи точно моментът на влизане в сила на една мярка, съответстващият критерий е правно обвързващият акт, с който компетентен национален орган отпуска помощ (15).
(70)
Бенефициерът твърди, че оспорваната мярка е влязла в сила преди присъединяването и не се е прилагала след това (вж. подточка 43).
(71)
Комисията не може да приеме аргументите, изтъкнати от бенефициера. Предложението да се даде ход на процедура по споразумение, не е на органа, предоставящ безвъзмездната помощ, а действие на бенефициера. Решението на съда да даде ход на процедура по споразумение също така не е действие на органа, предоставящ безвъзмездната помощ. Това решение само е позволило на бенефициера и на неговите кредитори да продължат преговорите по споразумението, но категорично не представлява предоставяне на безвъзмездна помощ. Няма представено доказателство, че на срещата през декември 2003 г. Данъчна дирекция е изразила съгласието си с оспорваната мярка. Напротив, словашките власти отричат наличие на предварително споразумение. В писмото от 3 февруари 2004 г. изрично и ясно се отказва предложението за споразумение на ниво от 35 %.
(72)
Решението на компетентния орган да опрости част от вземанията си е взето на 9 юли 2004 г., когато данъчният орган е приел предложението за споразумение на бенефициера.
(73)
Съответно отпада въпросът дали мярката се прилага след присъединяването.
(74)
На тези основания Комисията счита, че е компетентна да оцени оспорваната мярка по реда на член 108 от ДФЕС.
2. НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(75)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС определя за несъвместима с вътрешния пазар всяка помощ, отпусната от държава членка или с държавни средства под каквато и да е форма, която нарушава или заплашва да наруши условията за конкуренция, като облагодетелства определени предприятия или производството на определени стоки и засяга търговията между държави членки.
(76)
Опрощаване на задължение към държавен орган, какъвто са данъчните органи, представлява форма на разполагане с държавни средства. Тъй като мярката е в полза само на едно предприятие, тя е селективна.
(77)
До събитията, довели до откриване на процедура по неплатежоспособност, бенефициерът е работил в условията на пазара на спирт и спиртни напитки, безалкохолни напитки и консервирани плодове и зеленчуци. През 2003 г. бенефициерът е бил третият по големина производител на спирт и спиртни напитки в Словакия. След загубата на лиценза си за производство на спирт и спиртни напитки през март 2004 г. бенефициерът е активен на пазара на едро на спирт и спиртни напитки, произведени от друго предприятие - „Old Herold“ s.r.o., което работи с производствени мощности, наети от бенефициера. Във всички пазарни сегменти, в които бенефициерът е бил активен преди споразумението и е активен в момента, се осъществява търговия между държавите членки.
(78)
В решението си да започне официална процедура по разследване, Комисията изказва съмнения за това, че мярката нарушава или заплашва да наруши условията на конкуренция, като предоставя на бенефициера предимство, което последният не би бил способен да получи в пазарни условия. С други думи Комисията се съмнява, че държавата е действала като частен кредитор в пазарни условия за бенефициера.
(79)
Установено е, че споразумението с кредиторите съдържа едни и същи условия за частни кредитори и за данъчните органи (публичен кредитор). 35 % от задълженията е трябвало да бъдат изплатени на кредиторите в рамките на определен срок, което бенефициерът всъщност е направил. Останалите 65 % от задълженията са опростени.
(80)
Позицията на данъчните органи, обаче, като кредитор в този случай е необичайно силна и не може да се отъждествява с тази на типичен кредитор при процедура за фалит. Правното и икономическо положение на данъчните органи преди споразумението с кредиторите е било по-добро от това на частните кредитори. Не само че с над 99 % от всички претенции, заявени в процедурата за фалит, данъчните органи са очевидно доминиращият кредитор с решаващо значение, но и, което е по-важно, са отделен кредитор. Техните претенции могат да бъдат удовлетворени по всяко време в хода на процедурата за фалит чрез постъпленията от продажбата на обезпечените активи: както се посочва в подточка 18 по-горе, тези постъпления са предназначени изключително за покриване на претенциите на отделните кредитори. Следователно, налага се да се проучи в подробности, дали данъчните органи са използвали всички средства, с които са разполагали, за да получат изплащане на вземанията си във възможно най-голяма степен, както би постъпил частен кредитор в пазарни условия.
(81)
Условията, обаче, на които трябва да отговаря една мярка, за да попадне в обхвата на понятието „помощ“ по смисъла на член 107 ДФЕС, не са изпълнени, ако предприятието получател е могло да получи същото предимство като предимството, което му е предоставено посредством държавните средства, при обстоятелства, съответстващи на нормалните пазарни условия (16). Тази преценка се извършва по принцип с прилагането на критерия за частния кредитор. Когато публичен кредитор предоставя облекчения на условията за плащане по отношение на свои вземания от предприятие, подобни облекчения на условията за плащане представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, когато предприятието получател, предвид значението на така предоставеното икономическо предимство, явно не би получило подобни облекчения от частен кредитор, който се намира в положение, възможно най-близко до това на публичния кредитор, и който търси възможност да получи плащане на дължимите му суми от длъжник във финансови затруднения (17).
(82)
Приложимостта на критерия за частния оператор на пазара зависи в крайна сметка от това дали съответната държава членка предоставя икономическо предимство на предприятие като действа в качество, различно от качеството ѝ на носител на публична власт. От това следва, че ако държавата членка се позовава в хода на административната процедура на посочения критерий, в случай на съмнение тя трябва да докаже недвусмислено и въз основа на обективни и проверими доказателства, че приетата мярка произтича от действията ѝ в качеството на частен оператор на пазара. Тези доказателства трябва ясно да сочат, че съответната държава членка е взела решение за действие предварително или едновременно с предоставянето на икономическото предимство. В това отношение могат да се изискват доказателства, че решението се основава на икономически оценки, сравними с тези, каквито би извършил разумен частен оператор на пазара, който се намира във възможно най-близко положение до положението на държавата членка. При все това обаче, икономически оценки, направени след предоставяне на посоченото предимство, установяване впоследствие на реалната рентабилност на направената от съответната държава членка инвестиция или по-късни обосновки на избора на действително възприетия способ не са достатъчни (18).
(83)
Накратко Словашката република посочва, че според нея мярката представлява държавна помощ. Тя признава, че при приемане на споразумението въпросът за държавна помощ просто не е бил разглеждан и е поискала оспорваната мярка да се третира като помощ за преструктуриране. Следователно се оказва, че в този случай не са спазени изискванията на цитираната по-горе съдебна практика и оспорваната мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(84)
Бенефициерът е този, който твърди, че мерките не представляват помощ, и представя документите, описани по-горе, в частност и два доклада от одитори.
(85)
Въз основа на представената информация от бенефициера и от държавните органи на Словашката република Комисията установи следната фактическа страна за финансовото състояние на бенефициера през въпросната година от значение за провеждане на теста за частен кредитор в пазарни условия. Комисията не може да провери в счетоводството на бенефициера данните, предоставени от него към 31 март 2004 г., както и тези, предоставени от словашките власти към 17 юни 2004 г. Въпреки това Комисията не намира основание за съмнение в достоверността на тези цифри.
Таблица 3
Финансово състояние на бенефициера през 2003-2004 г. [милиони SKK]
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Дълготрайни активи (24)
208
205
204
200
200
Стокова наличност
119
209
176
84
52
Парични средства в брой
3
50
94
161
27
Краткосрочни търговски вземания
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Комисията ще проучи първо доказателствата, представени от бенефициера, в подкрепа на това, че процедурата за фалит ще остави на данъчните органи по-малко, отколкото процедурата по споразумение (раздел 2.1). След това Комисията ще проучи положението във връзка с принудителното събиране на данъци (раздел 2.2). Накрая Комисията ще проучи другите доказателства, представени от словашките органи и от бенефициера (раздел 2.3).
(87)
Както се посочва в подточка 37, размерът на задължението, което следва да бъде включено в споразумението, е намален вследствие на извънредната процедура по обжалване.Същевременно обаче следва да се отбележи, че това решение е постановено няколко години след решението за сключване на споразумение. За целите на теста за частен кредитор в пазарни условия, наличната информация по времето, когато хипотетичен кредитор би преценявал кои са най-подходящите действия, продължава да бъде стандартът, спрямо който се измерва поведението на публичния кредитор. Поради тази причина направеният по-долу анализ използва цифрите от споразумението, сключено на 23 юли 2004 г.
2.1. Сравнение на процедурите за споразумение и за фалит
(88)
За да се определи дали на бенефициера е предоставено предимство, Комисията трябва да направи обща преценка, като вземе предвид всяко доказателство, имащо отношение към случая, което ѝ позволява да определи дали предприятието бенефициер явно не би получило подобни облекчения от частен кредитор (27). С други думи тя трябва да проучи дали за данъчния орган е било по-добре да приеме предложените в споразуменията условия или е било по-изгодно да се образува производство за фалит.
(89)
Комисията не приема доклада на „EKORDA“ за надежден източник при сравняване на предложението за споразумение с евентуална процедура за фалит. В това отношение словашките власти са съгласни с Комисията.
(90)
В самото начало Комисията отбелязва, че в доклада си от 7 юли 2004 г. (само два дни преди срещата на кредиторите) „EKORDA“ е използвала при изчисленията си състоянието на активите на бенефициера към 31 март 2004 г. От таблица 3 става ясно, че след 31 март 2004 г. стойностите на различните активи се променят изключително много. В частност, продадена е голяма част от стоковата наличност, което е довело до нарастване на паричните средства в брой. Тези промени са от голямо значение при прилагане на процентите при ликвидация, които варират от 20 % за складова наличност и краткосрочни вземания до 100 % за парични средства в брой. Ако приемем, че процентите при ликвидация, изведени от „EKORDA“, са точни (което Комисията оспорва поради изложените по-долу причини) и приложим същата методология като „EKORDA“, таблицата по-долу показва как биха изглеждали резултатите от изчисленията на „EKORDA“, ако се вземат стойностите от 28 април 2004 г. и 17 юни 2004 г., т.е. все така преди срещата на кредиторите от 9 юли 2004 г.
Таблица 4
Сравнение на вероятните приходи от продажбата на активите на бенефициера при процедура за фалит [милиони SKK]
Състояние към:
31.3.2004 г.
28.4.2004 г.
17.6.2004 г.
Процент при ликвидация [%]
Счетоводна стойност
Приходи
Счетоводна стойност
Приходи
Счетоводна стойност
Приходи
Дълготрайни активи
45
205
92
204
92
200
90
Стокова наличност
20
209
42
176
35
84
17
Краткосрочни търговски вземания
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Парични средства в брой
100
50
50
94
94
161
161
Общо
204
238
275
(91)
Следва да се отбележи, че представеният на съда бизнесплан от бенефициера предвижда, че продажбата на стокова наличност за сумата от 110 милиона SKK е планирана за периода март-май 2004 г. Следователно „EKORDA“ следва да е била наясно, че структурата на активите на бенефициера ще претърпи значителни промени след 31 март 2004 г., но не е отчела това по никакъв начин.
(92)
Ако счетоводната стойност на активите на бенефициера от 28 април 2004 г. е била взета предвид, щеше да се установи, че приходите от продажбата на активите на бенефициера при процедура за фалит ще са по-високи от разчета в доклада (238 милиона SKK или 6,3 милиона EUR вместо 204 милиона SKK или 5,3 милиона EUR). Анализът на цифрите от юни 2004 г. би позволил да се направи заключението, че вероятните приходи от продажбата на активите на бенефициера при процедура за фалит ((275 милиона SKK; 7,2 милиона EUR) биха били по-високи от предложеното в споразумението, както и че данъчните органи следва да упражнят правото си на вето и да отхвърлят предложението, като по този начин се прекрати споразумението. И отново, Комисията посочва, че горните резултати са получени посредством допусканията и методологията на „EKORDA“.
(93)
Комисията, обаче, не може да приеме използваната от „EKORDA“ методология и не счита допусканията на бенефициера за надеждни. Това заключение е в тон със съмненията на словашките власти, описани в подточки 60 и 65.
(94)
Като начало, „EKORDA“ не пояснява никъде в доклада си как е определила трите процента при ликвидация. Целта на процентите при ликвидация е да се изчисли остатъчната стойност на активите, продадени при производство по ликвидация, като се отчита естеството на продажбата, напр. активите са продадени поотделно, при ограничения във времето и др. Следователно се допуска, че стойността на активите чрез продажба при ликвидация обикновено е по-ниска от счетоводната стойност в зависимост от вида на активите. Процентът при ликвидация е процентният дял от стойността на активите при ликвидация спрямо счетоводната стойност.
(95)
Освен това, процентът при ликвидация на дълготрайните активи, а именно 45 %, също изглежда твърде малък. Според бенефициера стойността на заложените в полза на данъчните органи активи е възлизала на 194 милиона SKK (31). Тази стойност, според бенефициера, отразява цената, изчислена от независими експерт-оценители в края на 2003 г. - началото на 2004 г. От гледна точка на Комисията подобна „оценка на експерт-оценител“ следва да отразява общата стойност на въпросния актив, т.е. цената, на която може да бъде продаден на пазара в определено време. Следва да се припомни, че експертната стойност на тези активи е изчислена с цел да се установи тяхната стойност като гаранция за словашките власти срещу отсроченото плащане на данъчни задължения от бенефициера, както се изисква от разпоредбите на Закона за данъчната администрация. От доклада на „EKORDA“ не става ясно защо приходите от продажбата на дълготрайни активи при фалит биха възлизали само на 45 % от счетоводната им стойност от 205 милиона SKK, докато самият бенефициер оценява въпросните активи много по-високо.
(96)
В отговор на аргумента на бенефициера, че би било трудно да се намери купувач, тъй като повечето от заложените машини се използват изключително в производството на спирт и спиртни напитки, безалкохолни напитки или консервени продукти, Комисията има следните две забележки. Първата е, че според нея, така наречената „оценка на експерт-оценител“ на заложеното недвижимо имущество е 105 милиона SKK, което само по себе си е повече от прогнозираните от „EKORDA“ приходи (92 милиона SKK). Втората е, че сегашното развитие на предприятието показва, че някои от тези производствени активи бързо са намерили потребител в лицето на „Old Herold“ s.r.o. В действителност, след като бенефициерът е изгубил лиценза си за производство на спирт и спиртни продукти, неговите производствени активи са отдадени под наем на „Old Herold“. Следователно се оказва, че е имало незабавен интерес от конкурент към въпросните производствени активи.
(97)
Що се отнася до стоковата наличност, словашките власти считат, че процентът при ликвидация следва да е по-висок от 20 %.
(98)
През 2004 г. бенефициерът е успял да получи 110 милиона SKK от продажбата на складова наличност (виж подточка 35), т.е. повече от 50 % от счетоводната стойност на складовата наличност, на която „EKORDA“ основава оценката си. Това е сериозен знак, че процентът при ликвидация от 20 % е силно занижен. Промените в счетоводния баланс за 2004 г. относно стойността на складовата наличност поддържат това заключение. Освен това самият бенефициер оценява в бизнесплана си приходите от продажбата на стокова наличност през периода март-май 2004 г. на 110 милиона SKK (виж подточка 35). В „EKORDA“ не са се съобразили с тази оценка. Накрая, самата стопанска дейност на бенефициера подсказва, че стоковата наличност включва крайни продукти или полуготови продукти, които могат лесно да бъдат реализирани пред дистрибутори или потребители, което е в подкрепа на използването на по-висок процент при ликвидация.
(99)
Комисията счита, че процентът при ликвидация на стокова наличност следва да е 52 %. Тази цифра се основава на разчета на бенефициера за приходите, които би получил от продажбата на стокова наличност за целите на финансиране на споразумението (т.е. 110 милиона SKK). Отчитайки счетоводната стойност по това време (209 милиона SKK), единственият възможен процент при ликвидация на стокова наличност е най-малко 52 % (52 % от 209 милиона прави 110 милиона SKK).
(100)
Относно краткосрочните вземания, в „EKORDA“ са използвали двойно коригиране. Първо са коригирани спрямо счетоводната си стойност с 59 % (счетоводната стойност е 166 милиона SKK, а стойността, използвана в изчисленията на „EKORDA“, е 98 милиона SKK), а след това е използван и ниския процент при ликвидация от 20 %. Тази методология може да се постави под въпрос. Коригирането на счетоводната стойност на вземания може да бъде приемливо с цел отразяване на действителната им стойност в определен период от време. От „EKORDA“, обаче, нямат никакво обяснение защо приемат, че приходите при фалит/ликвидация биха били само една пета (20 милиона SKK) от сумата, която самият бенефициер счита, че може да получи от длъжниците си (98 милиона SKK).
(101)
Счетоводната стойност на краткосрочните вземания въз основа на цифрите от март 2004 г. (166 милиона SKK) е била коригирана на 98 милиона SKK от „EKORDA“, заради несъбираеми или нискокачествени вземания. Освен това, обаче, в „EKORDA“ прилагат процент при ликвидация от едва 20 % към коригираната счетоводна стойност. Ако 59-те % на „EKORDA“ за коригиране на счетоводната стойност на краткосрочните вземания се приложат към счетоводната стойност въз основа на цифрите от юни 2004 г. (63 милиона SKK), резултатът е 37 милиона SKK. Съгласно предоставената от словашките власти информация, обаче, са налице подлежащи на принудително изпълнение вземания от 63 милиона SKK. Поради тази причина е съмнително дали всъщност коригирането на тяхната счетоводна стойност е необходимо.
(102)
Във всеки случай няма очевидна причина, поради която ликвидационната стойност да е дори по-ниска от коригираната стойност. Поради това Комисията счита, че очакваните приходи от краткосрочните вземания със сигурност не са по-малки от коригираната стойност от 37 милиона SKK.
(103)
Предвид горното, Комисията направи корекции в разчетите на „EKORDA“ и извърши нова оценка, като използва цифрите от юни 2004 г. Тази оценка ясно показва, че вероятните приходи от продажбата на активите на бенефициера при процедура за фалит биха били много по-високи от прогнозираните в доклада на „EKORDA“. Таблицата по-долу представя обобщение на цифрите.
Таблица 5
Сравнение на вероятните приходи от продажбата на активите на бенефициера при процедура за фалит
Стойности на „EKORDA“ в съпоставка с коригираните стойности на Комисията (в милиони SKK)
EKORDA
(31.3.2004 г.)
Корекция
(17.6.2004 г.)
Счетоводна стойност
Приходи
Счетоводна стойност
Приходи
Дълготрайни активи
205
92
200
194 (32)
Стокова наличност
209
42
84
43 (33)
Краткосрочни търговски вземания
98 (34)
20
63
37 (35)
Парични средства в брой
50
50
161
161
Общо
562
204
508
435
(104)
Разходите при процедура за фалит, съгласно бележките на бенефициера в решението за откриване, следва да представляват 18 % от очакваната стойност на постъпленията от продажбата на активите на бенефициера в тази процедура. Това, според бенефициера, е подходящ процент предвид доклада на Световната банка от 2004 г. (36). Следователно, при прилагане на този процент спрямо коригираната от Комисията стойност на вероятните приходи от продажбата на активите на бенефициера, разходите за процедурата за фалит биха възлезли на 78,3 милиона SKK. Когато тази сума се приспадне от коригираните приходи от продажбата на активите на бенефициера, резултатът е по-висок от сумата, получена от данъчните органи по споразумението (435 милиона 78,3 милиона = 356,7 милиона; сумата, договорена по споразумението, възлиза на 224,3 милиона SKK).
(105)
Както се посочва в таблица 5, вероятните приходи от продажбата на активите на бенефициера са 435 милиона SKK. Като се има предвид, че данъчните органи биха получили почти 100 % от приходите от продажбата (37), и дори да се допуснат разходи във връзка с фалита в размер до 18 % от тези постъпления съгласно твърдението на бенефициера, данъчните органи все пак биха получили 132,4 милиона SKK повече отколкото по споразумението.
(106)
Освен това, при прилагане на много ниските проценти при ликвидация на „EKORDA“ спрямо стойността на активите на бенефициера към юни 2004 г., вероятните приходи от продажбата на тези активи (след приспадане на разходите от 18 % във връзка с процедурата за фалит) биха били 225,5 милиона SKK, което е повече от сумата, договорена от данъчния орган по споразумението (38).
(107)
Накрая следва да се отбележи, че словашките власти не са съгласни с твърдението на бенефициера, че данъчните органи са разполагали с доклада на „EKORDA“ преди срещата на кредиторите от 9 юли 2004 г. и по този начин са могли да го използват като база за своето решение. Данъчните органи, обаче, наистина са разполагали с резултатите от своя собствена проверка от юни 2004 г., които показват, че „Frucona“ е притежавала значителни активи, както се посочва в таблица 3. Въз основа на тези данни в писмо от 6 юли 2004 г., което е изпратено от Данъчна дирекция на Словашката република до подчинените ѝ данъчни органи, се посочва, че последните не трябва да приемат споразумението, предложено от бенефициера, тъй като е неблагоприятно за държавата.
(108)
Представените от бенефициера доклади на останалите експерти не отговарят на стандартите, необходими да се докаже, че е изпълнен критерият за частния кредитор. По-конкретно, в никой от докладите не се посочва базата (която в някои от случаите е изключително ниска), използвана за установяване на процентите при ликвидация. Освен това, може да се отбележи, че по отношение на доклада на госпожа Кохова, чиито заключения се различават съществено от тези на „EKORDA“, не е ясна целта на този доклад, нито обхванатият период, нито допусканията, на които се основава. Докладът на синдика, госпожа Холовачова, посочва само, че по принцип процедурата по споразумение е по-изгодна за кредиторите отколкото процедурата за фалит. Следователно, информацията в тези два доклада не може да се използва нито за да подкрепи, нито за да отхвърли твърдението на бенефициера, че е издържан тестът за частен кредитор в пазарни условия.
(109)
В допълнение на това, що се отнася до аргументите във връзка с продължителността на процедурата за фалит, обстоятелствата на този случай трябва да бъдат взети предвид при разглеждането на евентуалните последствия от продължителността на процедурата за фалит върху процеса на вземане на решение от страна на хипотетичен частен кредитор.
(110)
Фактът, че държавата е в привилегировано положение спрямо останалите кредитори поради факта, че нейните вземания са обезпечени с дълготрайни активи на бенефициера, е друг важен аспект в този случай. По делото HAMSA съдът потвърди, че статутът на обезпечен кредитор е факторът, който следва да бъде взет предвид при прилагане на критерия за частния кредитор (39). В съответствие с параграф 31, алинея 1, буква е) от Закона за фалитите, претенциите на отделен кредитор могат да бъдат удовлетворени по всяко време в хода на процедурата по фалит от продажбата на обезпечените активи. Следователно, по отношение на заложените в полза на данъчните органи активи продължителността на процедурата по фалит като цяло е без значение според Комисията, тъй като тези претенции биха могли да бъдат удовлетворени независимо от хода на тази процедура.
(111)
По-конкретно, дори да вземат определената от бенефициера стойност на обезпечените активи, данъчните органи биха получили удовлетворение на ранен етап посредством продажбата на обезпеченията в размер на най-малко 194 милиона SKK или 86 % от предложената в споразумението с кредиторите сума. Само ако е съществувала някаква възможност да не получат пълния размер по споразумението, данъчните органи е трябвало да обмислят дали си заслужава да изчакат края на процедурата за фалит. Освен това, при окончателното разпределение данъчните органи биха получили около 99 % от приходите от продажбата на останалите активи (185 милиона SKK при най-лошия сценарий, т.е. прилагане на процентите при ликвидация, определени от „EKORDA“; виж таблица 4). На данъчните органи би следвало да е било ясно, че възстановените вземания в резултат на това биха били доста над сумата, която се предлага по споразумението, и че само за малка част от тази сума в сравнение със сумата по споразумението би се наложило изчакване.
(112)
Следователно може да се направи заключението, че информацията относно продължителността на процедурата за фалит в Словакия нямаше да повлияе съществено на решението на хипотетичен частен кредитор.
(113)
Освен това във всеки случай при приемането на споразумението бенефициерът е имал: i) много малък брой кредитори и ii) активи, чиято ликвидационна стойност е по-висока от сумата, договорена с държавата по споразумението (както е показано в таблица 5, вероятните приходи от продажбата само на необезпечени активи са 241 милиона SKK).
(114)
Броят на кредиторите, участващи в споразумението, е малък - само пет. От тези петима кредитори четирима са частни и техният дял от общите вземания е едва 0,6 % (3 797 608 SKK от 644 166 949 SKK), както е показано в таблица 2. Следователно държавата е най-големият кредитор с 99,4 % от общите вземания. Подобни обстоятелства биха намалили значително риска от несъгласие между кредиторите и от последващо производство и следователно биха довели до съкращаване на продължителността на процедурата за фалит.
(115)
Що се отнася до аргумента на бенефициера, въз основа на доклада на Световната банка за условията за бизнес, наречен „Осъществяване на бизнес през 2004 г.“, в който се твърди, че процедурата за фалит в Словакия продължава средно 4,8 години, следва да се отбележи, че в доклада се цитира общият показател „закриване на предприятие“, който измерва общото време на процедурата за фалит, както и правомощията на съда при процедура за фалит. Тази продължителност не е непременно същата като средната продължителност на процедурата за фалит. Самите власти в Словакия изразиха становището, че предвид обстоятелствата на този случай, продължителността на процедурата за фалит би била по-кратка от средната (виж подточка 60). Тази оценка от страна на словашките власти е особено уместна предвид факта, че въпросната процедура ще се проведе съгласно правото и практиката в сферата на фалитите в Словакия. Освен това, самото словашко правителство е кредитор на бенефициера.
(116)
В допълнение, продължителността на процедурата за фалит в представените от бенефициера доклади варира значително от две до над шест години (40). Ето защо оценките на продължителността на процедурата за фалит в Словакия, които бенефициерът е представил на Комисията, са обобщени и не отчитат спецификите на въпросния случай. Някои от тях са приблизителни и до известна степен не съответстват една на друга.
(117)
Що се отнася до конкретния пример със словашкото дружество в същия сектор като бенефициер, чиято процедура за фалит е продължила над пет години, следва да се отбележи, че бенефициерът не е успял да покаже по какъв начин този пример е свързан с този случай и по-специално дали дружеството е било в същото или в много сходно правно и материално положение като бенефициера (41). Предвид факта, че бенефициерът е имал един голям кредитор с привилегирован статут - държавата, и редица активи със значителна стойност, процедурата за фалит в случая с бенефициера би могла да приключи сравнително бързо и по този начин да бъде предпочетена от най-големия кредитор - държавата.
(118)
На последно място, дори да допуснем, че процедурата за фалит би продължила от четири до пет години, както твърди бенефициерът, разликата между сумите, които вероятно ще бъдат възстановени, и сумите, договорени при споразумението, е толкова голяма, че продължителността на тази процедура не би играла важна роля при решението на частен кредитор дали да приеме споразумението или не. Предвид сконтовия процент от 5.14 % (42), текущата стойност на бъдещите парични потоци в размер на 356,7 милиона SKK дори след пет години е 277,6 милиона SKK, т.e. доста над договорената при споразумението сума. При такива условия процедурата за фалит би трябвало да отнеме над 9 години, за да може текущата стойност да бъде по-ниска от сумата, договорена при споразумението. Толкова дълга ликвидационна процедура не би била счетена за вероятна в този случай от никой частен оператор на пазара. Освен това, текущата стойност на общата сума, която следва да бъде възстановена, би нараснала допълнително, ако се вземе предвид фактът, че вероятно значителна част от задължението е щяла да бъде погасена по-рано чрез продажбата на обезпечените активи (вж. подточка 111111).
(119)
Въз основа на наличните доказателства може да се стигне до заключението, че частен кредитор не би сключил споразумение при условията, договорени от данъчните органи в този случай. Предвид факта, че данъчните органи могат да бъдат удовлетворени като отделен кредитор във всеки един момент в хода на процедурата за фалит и освен това да получат над 99 % от приходите, разпределени между останалите кредитори (поради размера на иска им в сравнение с останалите кредитори), може да се заключи, че почти целият размер на приходите, получени при процедурата за фалит, ще бъде за данъчните органи и, както беше посочено по-горе, би бил повече от сумата, договорена при споразумението между кредиторите.
2.2. Сравнение между споразумение с кредиторите и принудително събиране на данъци
(120)
За разлика от частните кредитори, данъчният орган е разполагал с възможност да даде ход, по своя инициатива, на процедура по принудително събиране на данъчни задължения, като пристъпи към разпродажба на недвижимите имоти, машините или предприятието като цяло. По смисъла на цитираната в подточка 82 по-горе съдебна практика няма доказателства в подкрепа на факта, че данъчният орган е обмислил този вариант и е стигнал до заключението, че той не би бил толкова изгоден колкото сключването на споразумение.
(121)
Във всеки случай, Комисията счита за неуместен аргумента на бенефициера, че процедурата по споразумение предпазва предприятието от принудително събиране на данъчни задължения. Както потвърждават словашките власти, принудителното събиране на данъчни задължения е било действителна опция за данъчните органи, било преди да се даде ход на процедурата по споразумение, било след ветото на данъчния орган на предложеното споразумение. Следователно, при прилагане на теста за частен кредитор в пазарни условия тази възможност следва да се отчете. Бенефициерът не сравнява предложеното споразумение с възможния резултат при принудително събиране на данъци.
(122)
Комисията използва за основа на своя анализ данните, предоставени от бенефициера и от словашките власти. В този контекст следва да се отбележи, че словашките власти са потвърдили, че залогът в полза на данъчните органи възлиза на 397 милиона SKK, както е посочено в решението за даване на ход на официалната процедура по разследване. Тази стойност е изведена от счетоводството на бенефициера. От своя страна, бенефициерът твърди, че стойността на заложените активи по „оценка на експерт-оценител“ възлиза на 194 милиона SKK (виж подточка 22). За Комисията не е задължително да установи коя от посочените стойности е вярна, но тя може да направи следните заключения.
(123)
Първо, залогът компенсира отсроченото плащане на данъчни задължения от бенефициера, както се изисква от разпоредбите на Закона за данъчната администрация. Ако стойността на активите на бенефициера наистина възлиза само на половината от залога, както излиза от предоставеното от бенефициера експертно становище, то тогава обезпечението, изисквано от държавата за това отсрочване, е недостатъчно. При това положение, допуснатото от данъчните органи отсрочване на плащането на данъчни задължения между ноември 2002 г. и ноември 2003 г., възлизащо общо на 477 милиона SKK, по всяка вероятност не е издържало теста за частен кредитор в пазарни условия. За целите на разясняване на настоящия случай, за Комисията не се налага да определя дали тези мерки не представляват държавна помощ. Може само да се отбележи, че ако по-ранните отсрочени плащания представляват държавна помощ, не може да се счита, че е спазен принципът на частния кредитор в пазарни условия, когато тези отсрочени суми са опростени (частично) на по-късен етап.
(124)
Второ, дори предоставените от бенефициера по-ниски стойности да бъдат приложени при изчисляване на приходите от процедура по принудително събиране на данъци, частният кредитор в пазарни условия би предпочел тази процедура пред процедурата по споразумение, ако е имал възможност.
(125)
При процедура по принудително събиране на данъци данъчните органи имат право да продадат направо активите на длъжника (вземания и други краткотрайни активи, движими и недвижими активи). В момента, когато данъчните органи гласуват в полза на споразумението, бенефициерът разполага със стокова наличност на стойност 43 милиона SKK, изискуеми вземания на стойност минимум 37 милиона SKK и парични средства в брой - 161 милиона SKK (виж подточка 5). Следва да се отбележи, че само стойността на тези краткотрайни активи (241 милиона SKK; 6,3 милиона EUR) (43) надвишава приходите, предложени по споразумението (224,3 милиона SKK; 5,93 милиона EUR). Освен тях, бенефициерът е разполагал с други активи, чиято стойност е била минимум 194 милиона SKK.
(126)
Освен това при процедурата по принудително събиране на данъци няма да се плащат административни такси, както би било при фалит. Това е процедура, на която данъчните органи дават ход и която управляват, така че може да се очаква, че ще приключи бързо.
(127)
Поради това Комисията заключи, че процедурата по принудително събиране на данъци би довела до по-висок приход отколкото споразумението.
2.3. Допълнителни доказателства
(128)
Комисията взема под внимание писмото, предоставено от словашките власти, изпратено от директора на Данъчна дирекция до подчинения му директор на въпросната данъчна служба (виж подточка 63). Писмото ясно показва, че Данъчна дирекция (която е влязла преди това в пряк контакт с бенефициера) се противопоставя на споразумението и изрично дава указания на местния данъчен орган да не гласува за споразумението. Посочената причина в писмото е, че предложеното споразумение е „неизгодно“ за държавата.
(129)
Словашките власти също така показаха, че в началото на 2004 г. Министерството на финансите е издало ясни инструкции към данъчните органи да не приемат предложения, включващи опрощаване на данъчни задължения, респективно вземания (44). Този избор е свързан с изменението на Закона за данъчната администрация от 1 януари 2004 г., за да се укрепи дисциплината при събиране на данъчните задължения.
(130)
Освен това следва да се отбележи, че самият данъчен орган е подал жалба срещу споразумението още на 2 август 2004 г., т.е. по-малко от месец след договаряне на споразумението.
(131)
Бенефициерът твърди, че данъчните органи са оповестили съгласието си за споразумение още преди бенефициерът да даде ход на процедурата. Комисията счита, че представените от бенефициера доказателства сочат тъкмо противното. В писмо от 3 февруари 2004 г. до бенефициера директорът на данъчния орган пише, че макар по принцип да не се противопоставя на процедурата по споразумение, не е съгласен с предложението на бенефициера за споразумение, при което се изплащат само 35 % от данъчните задължения.
(132)
Въз основа на това доказателство, Комисията не може да заключи нищо друго, освен че словашките власти са против споразумението, предложено от бенефициера, и са били против него преди даване ход на процедурата по споразумение на 8 март 2004 г., преди гласуването на кредиторите на 9 юли 2004 г. и след като съдът е одобрил споразумението.
(133)
Бенефициерът твърди, че следва да се отчитат дългосрочни последици, като например продължаване на данъчните приходи за държавата (виж подточка 52).
(134)
Първо трябва да се отбележи, че тестът за частен кредитор в пазарни условия се различава от теста за частен инвеститор в пазарни условия. Докато частният инвеститор в пазарни условия е в състояние да реши дали да влезе в отношения с определено предприятие и ще се ръководи при вземане на това решение от дългосрочни стратегически цели, за да получи подходяща възвръщаемост на инвестицията си (45), то „частният кредитор в пазарни условия“, оказал се в отношения с неплатежоспособно предприятие по реда на търговското или гражданско право, ще се стреми да получи суми, които длъжникът вече му дължи (46), при възможно най-изгодни условия относно изплащания размер и времева рамка. Следователно мотивацията на хипотетичния частен кредитор в пазарни условия и частен инвеститор в пазарни условия ще е различна. Затова и по принципа на правния прецедент са определени два отделни теста за тези две ситуации.
(135)
На второ място, по използваната аналогия с кредитора - доставчик е важно да се отбележи, че по природа неговите вземания и вземанията на държавата се различават фундаментално. Тъй като отношенията на доставчик с неплатежоспособно предприятие са изключително договорни, той може да претърпи действителни загуби от изгубения стопански контрагент. Ако неплатежоспособното предприятие се ликвидира или продаде, доставчикът ще трябва да търси нов клиент или да се договаря с новия собственик. Рискът се увеличава, когато доставчикът е в голяма зависимост от неплатежоспособното предприятие. Такъв кредитор със сигурност трябва да прецени бъдещето. За разлика от него, отношенията на държавата с неплатежоспособни предприятия се основават на гражданското право и следователно не зависят от волята на едната или другата страна. За всеки един нов собственик, влязъл във владение на активите на ликвидирано предприятие, данъчните задължения възникват автоматично, както и плащането им. Освен това държавата никога не зависи само от един единствен данъкоплатец. Накрая, най-важното е, че държавата не се ръководи от гарантиране на печалба при събиране на вземанията и не действа на търговски принцип и с търговски съображения. Затова цитираната аналогия не е добре обоснована.
(136)
Комисията заключава, че положението на държавата в настоящия случай не може да се сравнява с положението на хипотетичен частен инвеститор в пазарни условия или с това на хипотетичен зависим от пазарните условия кредитор. Във всеки случай загубата на бъдещи данъчни приходи не може да бъде отчитана при прилагане принципа на частния кредитор в пазарни условия (47).
(137)
На последно място, от прегледа на данъчните задължения, представени от бенефициера, се вижда, че голямата част данъци, изплатени от бенефициера след 1995 г., са косвени данъци (акцизни сборове и ДДС). Тъй като тези данъци се плащат от крайния потребител, ликвидацията на бенефициера не би оказала никакво влияние върху събирането им, тъй като потребителите ще продължават да купуват обложените продукти (в този случай основно спирт и спиртни напитки) от други производители. Следователно аргументът на бенефициера за отчитане на значителни бъдещи данъчни загуби не е убедителен.
(138)
Комисията заключава, че никое от другите доказателства, представени от бенефициера, не показва, че то би повлияло на поведението на хипотетичния частен кредитор. Следователно, нищо в този раздел не променя оценката на Комисията по отношение на поведението, което се разглежда в раздел 2.1 или раздел 2.2.
2.4. Заключение
(139)
Въз основа на изложените доказателства Комисията заключава, че в този случай не са изпълнени изискванията на теста за частен кредитор в пазарни условия, както и че държавата е предоставила на бенефициера предимство, което последният не би бил способен да получи в пазарни условия.
(140)
На тези основания Комисията счита, че опрощаването на задълженията, договорено от местните данъчни органи съгласно споразумението, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
3. СЪВМЕСТИМОСТ НА ПОМОЩТА: ДЕРОГАЦИЯ ПО РЕДА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 3 ОТ ДФЕС
(141)
Основната цел на мярката държавна помощ е да се помогне на предприятие в затруднение. В такъв случай, ако са спазени съответните условия, се допуска кандидатстване за дерогация по реда на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, който допуска разрешаване на помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(142)
С оглед стопанските дейности, включени в портфейла на бенефициера, Комисията прецени дали в този случай се прилагат специалните правила за селско стопанство. Като отчита информацията за оборота на бенефициера, предоставена от словашките власти, в решението си да даде ход на официална процедура по разследване Комисията заключи, че повечето продукти на бенефициера не попадат в обхвата на Приложение I към ДФЕС и следователно за тях се прилагат общите норми за държавна помощ.
(143)
В бележките си по решението за ход на производство бенефициерът оспорва данните за оборотите му, предоставени предварително от словашките власти (виж таблица 1), но не оспорва решението на Комисията да обоснове оценката си на общите норми за държавна помощ. Без да се впуска в определение дали посочените данни от бенефициера са точни (48), Комисията провери, дали заключенията ѝ, изложени по-горе, са обосновани в светлината на така предоставените данни. Комисията заключи, че голямата част от оборота на бенефициера се дължи на продукти, които не попадат в обхвата на Приложение I към ДФЕС. Следователно за него се отнасят общите норми за държавна помощ, а не конкретните за отделен отрасъл.
(144)
Оздравителните програми и помощта за преструктуриране са регламентирани в насоките на Комисията за държавна помощ за оздравяване или преструктуриране на предприятия в затруднение (49) („нови насоки“), заменящи предходния текст, приет през 1999 г. (50) („насоки от 1999 г.“).
(145)
Преходните разпоредби на новите насоки предвиждат, че те се прилагат при оценка на всяка една помощ за оздравяване или преструктуриране, отпусната без разрешение от Комисията (незаконна помощ), когато част или цялата помощ е отпусната след 1 октомври 2004 г., датата на публикуване на новите насоки в Официален вестник на Европейския съюз (точка 104, първа алинея). Когато обаче въпросната помощ е отпусната незаконно преди 1 октомври 2004 г., разследването ще се провежда на основание прилаганите препоръки към датата на отпускане на помощта (точка 104, втора алинея).
(146)
Одобрението на споразумението от страна на данъчния орган е с дата 9 юли 2004 г. и е влязло в сила на 23 юли 2004 г. Това означава, че незаконната помощ е отпусната преди 1 октомври 2004 г. Следователно за тази помощ се прилагат насоките от 1999 г., които са били приложими към датата на отпускане на помощта.
(147)
Бенефициерът е средно предприятие по смисъла на Регламент на Комисията (ЕО) № 70/2001 относно прилагане на членове 87 и 88 от Договора за ЕО към държавна помощ за малки и средни предприятия (51).
3.1. Допустимост на предприятието
(148)
По реда на точка 5, буква в) от насоките от 1999 г., едно предприятие се приема, че е в затруднение, когато отговаря на критериите на вътрешното държавно законодателство за подлагане на процедура по колективна несъстоятелност.
(149)
Бенефициерът е страна по процедура за споразумение, която се прилага за предприятия в неплатежоспособност, според определението в Закона за фалитите. Следователно има право на оздравителна програма или помощ за преструктуриране.
3.2. Оздравителна програма
(150)
Оспорваната мярка бе първоначално описана от словашките власти като оздравителна програма. В съответствие с насоките от 1999 г. Комисията изрази съмнения за съвместимостта на тази помощ с оздравителна програма на основание заключенията от Част III по-горе.
(151)
Нито словашките власти, нито бенефициерът предоставиха коментари по тези съмнения. В това отношение на Комисията не бяха предоставени нови факти.
(152)
Тъй като цитираните съмнения не са били разсеяни, Комисията заключава, че тази помощ не отговаря на оздравителна програма по смисъла на насоките от 1999 г.
3.3. Помощ за преструктуриране
(153)
На основания, изложени в Част III, Комисията изрази съмнения относно съвместимостта на тази помощ с помощ за преструктуриране по смисъла на насоките от 1999 г.
(154)
Комисията отбелязва, че словашките власти, които имат задължението докажат съвместимостта на държавната помощ с вътрешния пазар, не са представили нови факти в подкрепа на това заключение. Комисията разгледа внимателно бележките, предоставени от бенефициера.
3.3.1. Възстановяване жизнеността на предприятието в дългосрочен план
(155)
Според насоките от 1999 г. отпускането на помощ за преструктуриране се обвързва и зависи от изпълнението на постижим и последователен план за преструктуриране с цел възстановяване жизнеността на предприятието в дългосрочен план. Държавата членка се обвързва с този план, който задължително се одобрява от Комисията. Когато предприятие не приложи този план, действията му се разглеждат като злоупотреба с помощ.
(156)
По същество, планът за преструктуриране се изготвя така, че да позволи на бенефициера да възстанови жизнеността си в дългосрочен план за разумен срок от време и въз основа на реалистични допускания за бъдещите му работни условия. Планът описва условията, при които са възникнали затрудненията на бенефициера, и подходящите мерки за справяне с тези трудности. Операциите по преструктуриране не могат да се ограничават само до финансова помощ, предназначена да компенсира лоши кредити и минали загуби, без да обръща внимание на причините за затрудненията.
(157)
За предприятия, работещи в подпомагани райони, и за малки и средни предприятия насоките от 1999 г. уреждат по-гъвкаво спазване на условията по разрешаване на помощ, особено по отношение на прилагането на компенсиращи мерки и съдържанието на мониторинговите доклади. Независимо от това, тези предприятия не се освобождават от изискването да съставят план за преструктуриране, нито държавата членка - от задължението да постави като условие за отпускане на помощ за преструктуриране изпълнението на план за преструктуриране.
(158)
След даване на ход на официалната процедура по разследване словашките органи потвърдиха, че бизнеспланът, който бенефициерът е бил задължен да състави като условие за откриване на процедура по споразумение, е разглеждан само от компетентния съд, т.е. не и от отпускащия помощ орган, като нито съдът, нито данъчните органи са следели за изпълнението на плана.
(159)
Противно на това твърдение, бенефициерът твърди, че данъчните органи са проучили в каква степен въпросният бизнесплан може да възстанови жизнеността на предприятието в дългосрочен план преди да одобрят споразумението, но не е представил никакво доказателство в подкрепа на това твърдение.
(160)
Освен това бенефициерът твърди, че отсъствието на официален план за преструктуриране е без значение при оценка ex post за отпусната помощ от Комисията, тъй като Комисията вече може да се увери, че бенефициерът действително е възстановил жизнеспособността си. Според бенефициера, официален план за преструктуриране може да се изисква само при оценка ex ante, за която могат да се прилагат само насоките от 1999 г.
(161)
Тази аргументация не е правилна. Насоките от 1999 г. се отнасят до оценка на съвместимостта както на законна, така и на незаконна помощ. Условието преструктуриращата помощ да е подчинена на създаване на обоснован план за преструктуриране е в сила при всяка една оценка. Комисията извършва оценката си въз основа на наличната информация към момента на отпускане на помощта.
(162)
Може да се заключи, че като отпускащ помощта орган данъчният орган не е имал възможността да оцени план за преструктуриране и да постави като условие за опрощаване на вземанията си надлежния мониторинг на този план. Оттук следва, че първото формално условие, което се прилага напълно и при оценка ex post, не е спазено.
(163)
Колкото до същността на бизнесплана, словашките власти не са предоставили информация, която да разсее съмненията на Комисията относно това, че този план представлява действителен план за преструктуриране по реда на насоките от 1999 г.
(164)
Комисията потвърждава заключението си, че е взела решение да открие официална процедура по разследване. Представеният бизнесплан е само план, констатиращ острия проблем на бенефициера с нарастващите му данъчни задължения към държавата. Планът не анализира изобщо обстоятелствата, довели до трудностите на бенефициера, нито финансовото състояние на предприятието по това време и финансовото му бъдеще. Тъй като този анализ отсъства, бенефициерът не предлага никакви конкретни стъпки срещу отделните причини за затрудненията. Единствената подробно описана мярка засяга предложеното финансово преструктуриране чрез споразумението с кредиторите.
(165)
В плана не се упоменава увеличението на собствения капитал на бенефициера, което пък е цитирано от бенефициера като една от мерките по преструктуриране. Нищо в документите не показва, че увеличаването на капитала чрез „Hydree Slovakia“ може да се приеме като мярка, гарантираща, че в дългосрочен план бенефициерът повече няма да прибегне до стратегията си да финансира производството си със средства от неизплатени ДДС и акцизни сборове, което отново да доведе до същите трудности. Словашките власти също потвърждават, че увеличаването на капитала по никакъв начин не намалява риска от повторение на същите финансови трудности. Съмненията стават още по-основателни предвид факта, че увеличението на капитала възлиза общо на 21 милиона SKK, докато преструктурираният дълг е бил 644 милиона SKK.
(166)
Увеличаването на капитала не е доказателство, че пазарът възприема бенефициера като икономически субект, възстановил жизнеспособността си в дългосрочен план. Комисията отбелязва, че независимо от положените усилия, бенефициерът не е получил кредит от частна банка.
(167)
Освен това Комисията отбелязва, че отдаването под наем на производствени мощности на конкурент на бенефициера - „Old Herold“ s.r.o., е ясно мотивирано от факта, че бенефициерът е загубил лиценза си за производство на спирт и спиртни напитки, а не от факта, че това производство е губещо и следователно трябва да се преструктурира. Вярно е, че бенефициерът е имал право да подаде заявление за нов лиценз след финализиране на споразумението, но не го е направил. В същото време обаче, Комисията отбелязва, че бенефициерът продължава да продава продукцията, произведена от „Old Herold“, които използват мощностите и търговската марка на бенефициера, като дори планира да увеличи тези продажби, както е декларирано в счетоводния отчет за периода 29 април - 30 декември 2004 г. Следователно отдаването под наем на тези производствени активи не може да се счита за мярка по преструктуриране, тъй като според всички налични данни не е имало необходимост от преструктуриране на тази част от производството.
(168)
Колкото до останалите мерки, предложени в бизнесплана, съмненията на Комисията си остават в сила. Това са мерки, които се предприемат в нормалния ход на стопанските операции, а не са мерки за рационализиране (напр. продажбата на старо оборудване или превозни средства). Двете предложени структурни мерки (прекратяване на производството на непечеливши безалкохолни продукти и продажба на недвижима собственост) са описани много общо и без конкретно упоменаване на продукти или срокове. Словашките власти потвърждават, че към 10 октомври 2005 г. обявените за продажба недвижими имоти (административна сграда, магазин и почивна станция) не са продадени, т.е. тази планирана мярка не е изпълнена, както е заявено.
(169)
Комбинацията от отсъствие на официален план за преструктуриране и истински анализ на трудностите, мерките за отстраняване на тези трудности и пазарните условия и възможности, водят Комисията до заключението, че представеният от бенефициера бизнесплан не е истински план за преструктуриране по реда на насоките от 1999 г. (52). Следователно, съмненията на Комисията, че бенефициерът е способен да възстанови жизнеспособността на предприятието в дългосрочен план, остават в сила.
3.3.2. Стриктно ограничаване на помощта до възможния минимум
(170)
Макар заключението на Комисията, че при отсъствието на действителен план за преструктуриране съмненията за жизнеспособността на предприятието в дългосрочен план остават в сила, да е достатъчно да се заключи, че въпросната помощ е несъвместима с вътрешния пазар, Комисията ще анализира също така и другия основен критерий от насоките от 1999 г., а именно помощта да е стриктно ограничена до възможния минимум.
(171)
По смисъла на точка 40 от насоките от 1999 г. размерът и интензитетът на помощта са стриктно ограничени до необходимия за преструктурирането минимум, като се отчитат наличните финансови средства на бенефициера. Очакванията са бенефициерът да има значителен принос за преструктурирането, като използва свои средства.
(172)
Разходите по преструктуриране възлизат на общия размер на преструктурирания по споразумението дълг. Бенефициерът е изплатил 35 % от тази сума.
(173)
Словашките власти не дават допълнителни разяснения в отговор на изразените от Комисията съмнения по въпроса. Бенефициерът разяснява как е изплатил оставащия дълг след приемане на споразумението (виж подточки 30-35). Според него собственият му принос възлиза на 231 милиона SKK (6,1 милиона EUR).
(174)
Първо, наличните средства на бенефициера превишават размера на остатъчния след споразумението дълг. Това означава, че помощта не е стриктно ограничена до необходимия минимум.
(175)
По-важното е обаче, че Комисията счита, че предоставеният от „Old Herold“ кредит не може, по смисъла на насоките от 1999 г., да се счита за личен принос на бенефициера. Вземанията представляват постоянен източник за финансиране дейността на предприятието. Това са краткосрочни кредити, които трябва да се изплащат. Само когато доставчиците се ангажират с падеж на плащането по-късно от нормалното, може да се твърди, че предприятието разполага с допълнителни средства за преструктуриране и това отсрочване представлява сигнал, че пазарът вярва във възстановяването на жизнеспособността на предприятието.
(176)
Бенефициерът по никакъв начин не е доказал, че отсрочването на плащането от „Old Herold“ е значително по-дълго от нормалната практика между бенефициера и доставчиците му. Падеж за плащане от 40 дни изглежда стандартна практика, особено като се има предвид, че се прилага за бенефициера след споразумението. По този начин бенефициерът вече не е имал финансови трудности. Самата цел на споразумението е да позволи на бенефициера да се справи с финансовите си проблеми.
(177)
Следователно Комисията заключава, че удълженият падеж на плащане не може да се тълкува като принос към преструктурирането от външни източници.
(178)
Като се приспадне така отсроченото плащане, личният принос на бенефициера по смисъла на насоките от 1999 г. възлиза на 131 милиона SKK (3,4 милиона EUR), което съответства на 20 % от стойността на разходите за преструктуриране.
(179)
Насоките от 1999 г. не указват праг, над който приносът на бенефициера се счита за значителен.
(180)
Като отчита натрупаната практика на Комисията в прилагане на насоките от 1999 г., както и промяната в политиката на Комисията да въведе праг в тази област в насоките от 2004 г. (53), Комисията счита, че принос от 20 % е по-скоро малък. Подобен принос е приемлив по насоките от 1999 г. само ако са изпълнени всички останали условия за одобрение на помощ. Освен това Комисията следва да взема предвид такива критерии като това дали предприятието работи в подпомаган район, в каква степен източниците на финансиране отразяват доверието на пазара, а не само на самия бенефициер и акционерите му, относно дългосрочната жизнеспособност на предприятието или други особености на случая.
(181)
В светлината на изложението, направено по-горе, Комисията не приема, че в настоящия случай приносът на бенефициера е значим. В заключение, съмненията на Комисията дали приносът на бенефициера е значим и дали помощта е стриктно ограничена до необходимия минимум остават в сила.
3.4. Съвместимост на помощта: заключение
(182)
В заключение Комисията счита, че помощта е несъвместима с вътрешния пазар като оздравителна програма или помощ за преструктуриране. Освен това никоя дерогация от ДФЕС не е приложима в този случай.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(183)
Комисията счита, че Словашката република незаконно е опростила данъчни задължения на „Frucona Košice“ a.s., като е нарушила член 108, параграф 3 от ДФЕС. Тази помощ е несъвместима с вътрешния пазар и с която и да е дерогация от ДФЕС.
(184)
Макар прилагането на решението за опрощаване от данъчните органи да е суспендирано в очакване на решението по настоящото производство, Комисията счита, че предимството за бенефициера е създадено в момента, когато данъчните органи са решили да опростят част от вземанията си и по този начин са предоставили помощта на разположение на бенефициера. Този момент във времето е влизането в сила на споразумението с кредиторите на 23 юли 2004 г. Предимството на бенефициера пред конкурентите му е във факта, че данъчните органи не са наложили принудително изпълнение на данъчните си вземания.
(185)
За да се възстанови положението ex ante, държавната помощ следва да бъде възстановена. Предвид факта, че предимството е предоставено в момента на влизане в сила на споразумението с кредиторите на 23 юли 2004 г., размерът на помощта, която следва да бъде възстановена, е пълният размер на опростената сума съгласно това споразумение.
(186)
Върховният съд на Словашката република обаче е постановил, че просрочените задължения за пътен данък в размер на 424 490 SKK са включени неправомерно в споразумението. В резултат на това общият дълг по споразумението е намален с тази сума, а задълженията към данъчните органи, включени в споразумението съгласно корекциите, възлизат на 640 369 341 SKK.
(187)
Просрочените задължения за пътен данък, за които междувременно се е считало, че са опростени, са изплатени напълно на 2 август 2006 г. Това плащане следва да бъде взето предвид при изчислението на размера на помощта и лихвите по нея, които следва да бъдат възстановени,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Решение 2007/254/ЕО се отменя.
Член 2
Държавната помощ, отпусната от Словашката република на „Frucona Košice“ a.s. и възлизаща на 416 515 990 SKK, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 3
1. Словашката република предприема всички необходими мерки по възстановяване от бенефициера на неправомерно отпуснатата помощ, посочена в член 2, като взема предвид факта, че на 2 август 2006 г. по сметката на местните данъчни органи са изплатени просрочени задължения за пътен данък в размер на 424 490 SKK.
2. Възстановяването влиза в сила незабавно и съобразно процедурата на националното законодателство, при условие че то гарантира незабавно и ефективно изпълнение на решението.
3. Сумата за възстановяване включва лихва за целия период от датата, когато е предоставена на разположение на „Frucona Košice“ a.s., до действителното ѝ възстановяване.
4. Лихвения процент се изчислява по реда на разпоредбите на глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. относно прилагането на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (54). Лихвеният процент се изчислява с натрупване за целия период, упоменат в параграф 3.
Член 4
В срок от два месеца от нотификацията на настоящото решение Словашката република информира Комисията за приетите мерки по прилагането му. Тя предоставя тази информация като използва въпросника от приложението към настоящото решение.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Словашката република.
Съставено в Брюксел на 16 октомври 2013 година.
KOMISJONI OTSUS,
16. oktoober 2013,
riigiabi nr SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) kohta, mida Slovaki Vabariik andis äriühingule Frucona Košice a.s.
(teatavaks tehtud numbri C(2013) 6261 all)
(Ainult slovakikeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2014/342/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku (1),
olles vastavalt eespool osutatud sättele kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi ja nende märkusi arvesse võtnud (2)
ning arvestades järgmist:
I. MENETLUS
1. KOMISJONI MENETLUS
(1)
15. oktoobri 2004. aasta kirjaga, mis registreeriti 25. oktoobril 2004. aastal, sai komisjon kaebuse, mis käsitles äriühingule Frucona Košice a.s. antud väidetavat ebaseaduslikku riigiabi. Kaebuse esitaja edastas 3. veebruaril 2005. aastal täiendava teabe. 24. mail 2005. aastal toimus kohtumine kaebuse esitajaga.
(2)
Kaebuse esitaja esitatud teabe põhjal palus komisjon 6. detsembri 2004. aasta kirjaga Slovakkial esitada teavet vaidlustatud meetme kohta. Slovakkia vastas 4. jaanuari 2005. aasta kirjaga, mis registreeriti 17. jaanuaril 2005. aastal, ja teavitas komisjoni äriühingule Frucona Košice a.s. võlausaldajatega sõlmitud kokkuleppe raames antud võimalikust ebaseaduslikust abist ning palus, et komisjon kiidaks selle abi heaks finantsraskustes olevale äriühingule antud päästmisabina. Slovakkia esitas täiendavat teavet 24. jaanuari 2005. aasta kirjaga, mis registreeriti 28. jaanuaril 2005. aastal. Komisjon küsis lisateavet oma 9. veebruari 2005. aasta kirjaga, millele ta sai vastuse 4. märtsi 2005. aasta kirjaga, mis registreeriti 10. märtsil 2005. aastal. 12. mail 2005. aastal toimus kohtumine Slovakkia ametiasutuste esindajatega.
(3)
Komisjon teavitas 5. juuli 2005. aasta kirjaga Slovakkiat oma otsusest algatada seoses abi andmisega ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetlus.
(4)
Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta avaldati Euroopa Liidu Teatajas (3). Komisjon kutsus huvitatud isikuid esitama meetme kohta märkusi.
(5)
Slovakkia ametiasutused esitasid oma märkused 10. oktoobri 2005. aasta kirjaga, mis registreeriti 17. oktoobril 2005. aastal. Komisjonile edastas märkused üks huvitatud isik (abisaaja) 24. oktoobri 2005. aasta kirjaga, mis registreeriti 25. oktoobril 2005. aastal. Komisjon edastas need märkused Slovakkiale, kellele anti võimalus neile vastata; Slovakkialt saadi märkused 16. detsembri 2005. aasta kirjaga, mis registreeriti 20. detsembril 2005. 28. märtsil 2006. aastal toimus kohtumine, kus abisaajale anti võimalus oma väiteid selgitada. Slovakkia esitas täiendavat teavet 5. mai 2006. aasta kirjaga, mis registreeriti 8. mail 2006. aastal.
(6)
Komisjon võttis 7. juunil 2006. aastal vastu otsuse abi tagasinõudmise kohta (4). Pärast seda kuupäeva anti komisjonile Slovaki ametiasutuste ja komisjoni vahel kõnealuse otsuse täitmise üle toimunud kontaktide raames teada selliste siseriiklike kohtumenetluste tulemustest, mis olid seotud võlasummaga, mis kavatseti lisada võlausaldajatega sõlmitavasse kokkuleppesse. Seda teavet tuleks käesolevas otsuses arvesse võtta.
2. ÜLDKOHTU MENETLUS
(7)
Äriühing Frucona Košice a.s. esitas 12. jaanuaril 2007. aastal otsuse peale kaebuse Euroopa Liidu Üldkohtule, vaidlustades muu hulgas võla kustutamise riigiabiks klassifitseerimise. Äriühing väitis, et meede oli kooskõlas turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja põhimõttega. 7. detsembri 2010. aasta kohtuotsusega (kohtuasi T-11/07) lükkas Üldkohus tagasi hageja väited ning kinnitas komisjoni otsust põhjendusega, et pankrot oleks riigi jaoks olnud soodsam kui kokkulepe võlausaldajatega.
3. EUROOPA KOHTU MENETLUS
(8)
Äriühing Frucona Košice a.s. esitas Üldkohtu otsuse peale apellatsioonkaebuse Euroopa Kohtule, väites eelkõige, et Üldkohus ei olnud õigesti hinnanud eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumi kohaldamist komisjoni poolt ning oli eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumiga seoses lubamatult asendanud komisjoni arutluskäigu enda arutluskäiguga (kohtuasi C-73/11 P).
(9)
24. jaanuari 2013. aasta otsusega tühistas Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse. Euroopa Kohus järeldas, et komisjon tegi ilmse hindamisvea, kuna ta ei olnud eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumi hindamise raames arvesse võtnud pankrotimenetluse kestust või - juhul kui ta ka oli seda tegurit arvesse võtnud - ei olnud ta oma otsust piisavalt põhjendanud. Kohtuasi suunati tagasi Üldkohtusse otsuse langetamiseks seoses äriühingu väidetega maksuvõla sissenõudmise menetluse kohta, mille suhtes Üldkohus ei olnud veel otsust teinud.
4. TÜHISTAMINE
(10)
Euroopa Kohtu otsust silmas pidades peab komisjon seega asjakohaseks tunnistada oma 7. juuni 2006. aasta algne otsus kehtetuks ja asendada see käesoleva otsusega eesmärgiga kõrvaldada Euroopa Kohtu tuvastatud puudused.
II. ABI ÜKSIKASJALIK KIRJELDUS
1. ÄRIÜHING
(11)
Rahalise abi saaja on äriühing Frucona Košice a.s., kes tegeles piirituse ja piiritusjookide, mittealkohoolsete jookide, puu- ja köögiviljakonservide ning äädika tootmisega. Pärast litsentsist ilmajäämist lõpetas abisaaja piirituse ja piiritusjookide tootmise. Sellest olenemata tegeles ta jätkuvalt piirituse ja piiritusjookide hulgimüügiga. Äriühing asub piirkonnas, millel on õigus saada regionaalabi vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktile a.
(12)
Asjaomaste sündmuste toimumise ajal oli abisaajal ligikaudu 200 töötajat. Oma märkustes ametliku uurimismenetluse algatamist käsitleva otsuse kohta esitas äriühing komisjonile oma käibeandmed (sealhulgas andmed aktsiisi ja käibemaksu kohta), mis on esitatud järgmises tabelis.
Tabel 1
Käive erinevates tootmissektorites koos aktsiisi ja käibemaksuga [Slovaki kroonides]
2002
2003
2004
Äädikas
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Puu- ja köögiviljatooted
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Kapsas
2 878 340
503 030
201 310
Gaseeritud mittealkohoolsed joogid
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Gaseerimata mittealkohoolsed joogid
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Mahlad - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Piiritusjoogid
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Siider
1 495 640
106 360
0
Siirup
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Muud tooted/teenused
59 476 000
99 635 000
63 680 000
KOKKU
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Need andmed erinevad oluliselt andmetest, mille komisjon sai Slovakkia ametiasutustelt ja mis olid esitatud otsuses ametliku uurimismenetluse algatamise kohta (6). Slovakkia ametiasutused ei vaidlustanud eespool esitatud summade täpsust oma vastuses abisaaja märkustele, mis esitati pärast ametliku uurimismenetluse algatamist. Slovakkia ametiasutuste väitel kvalifitseerub abisaaja keskmise suurusega ettevõtjaks.
2. KOHALDATAVAD SISERIIKLIKUD ÕIGUSNORMID
(14)
Vaidlustatud meede kujutab endast maksuvõla kustutamist Košice IV maksuameti poolt võlausaldajatega sõlmitud kokkuleppe raames. See protsess on reguleeritud seadusega nr 328/91, mis käsitleb pankrotti ja kokkulepet võlausaldajatega (edaspidi „pankrotiseadus”).
(15)
Kokkuleppe sõlmimine võlausaldajatega on kohtu järelevalve all toimuv protsess, mis sarnaselt pankrotimenetlusega on ette nähtud võlgades olevate äriühingute (7) finantsseisundi parandamiseks. Pankrotimenetluse tulemusena lakkab äriühing eksisteerimast ja selle varad müüakse uuele omanikule või äriühing likvideeritakse. Seevastu kokkuleppemenetluse tulemusena jätkab võlgades äriühing tegevust ilma muutuseta omandilises kuuluvuses.
(16)
Kokkuleppemenetluse algatab võlgades äriühing. Eesmärk on jõuda äriühingu võlausaldajatega kokkuleppele, mille kohaselt võlgades äriühing tasub osa oma võlast ja ülejäänud osa sellest kustutatakse. Kokkuleppe peab heaks kiitma järelevalvet tegev kohus.
(17)
Võlausaldajad, kelle nõuded on tagatud (näiteks hüpoteegiga), on muude võlausaldajatega võrreldes eelisseisus. Selleks et kokkuleppe ettepaneku saaks heaks kiita, peavad kõik eelisvõlausaldajad hääletama selle poolt, samas kui ülejäänud võlausaldajate puhul piisab kvalifitseeritud häälteenamusest. Teisisõnu, eelisvõlausaldajad hääletavad eraldi ja neil on ettepaneku suhtes vetoõigus.
(18)
Eelisvõlausaldajatel on eelisseisund ka pankrotimenetluses. Eelisvõlausaldajate nõuded võib rahuldada igal ajal pankrotimenetluse jooksul ning mis tahes tulu, mis saadakse tagatud varade müügist pankrotimenetluse raames, tuleb kasutada ainult eelisvõlausaldajate nõuete rahuldamiseks. Kui eelisvõlausaldajate nõudeid ei saa kõnealuse müügituluga katta, viiakse katmata osa teise rühma koos ülejäänud võlausaldajate nõuetega. Teise rühma võlausaldajate nõuded rahuldatakse proportsionaalsuse põhimõtte alusel.
(19)
Pankrotiseaduse kohaselt peab võlausaldajatega kokkulepet sõlmida sooviv äriühing esitama järelevalvet tegevale kohtule loetelu meetmetest, mille abil tagatakse äriühingu tegevuse ümberkorraldamine ja jätkuv rahastamine pärast kokkuleppe sõlmimist.
(20)
Vastavalt seadusele nr 511/92 maksude ja lõivude haldamise ning kohalike rahandusasutuste süsteemi muutmise kohta (edaspidi „maksukorralduse seadus”) võib äriühing taotleda maksuhaldurilt maksude edasilükkamist. Edasilükkunud maksusummalt arvestatakse viivist ja edasilükkunud võlg peab olema tagatud.
(21)
Maksukorralduse seadusega reguleeritakse ka maksude sissenõudmist, mille eesmärk on kinnisvara, vallasvara või kogu äriühingu müügiga tagada riigi maksunõuete laekumine.
3. ASJAOLUD
(22)
Ajavahemikul 2002. aasta novembrist kuni 2003. aasta novembrini kasutas abisaaja maksukorralduse seaduses pakutud võimalust lükata oma piirituseaktsiisi tasumise kohustus edasi (8). Edasilükkunud võlasumma oli kokku 477 015 759 Slovaki krooni (12,6 miljonit eurot). Enne kui maksuamet nõustus nende maksete tähtaegu edasi lükkama, tagas maksuamet kõik oma nõuded abisaaja varadega, nagu seadusega on ette nähtud. Slovakkia ametiasutused väidavad, et nende tagatiste väärtus oli abisaaja raamatupidamisaruannete alusel 397 476 726 Slovaki krooni (10,5 miljonit eurot). Samas abisaaja väidab, et 2003. aasta lõpus tehtud eksperdihinnangu kohaselt oli nende tagatiste väärtus 193 940 000 Slovaki krooni (5 miljonit eurot). Selline on abisaaja väitel tagatisvara (vallasvara, kinnisvara ja nõuded) väärtus väljendatuna nn eksperthindades.
(23)
Alates 1. jaanuarist 2004 on muudetud maksukorralduse seaduse kohaselt võimalik taotleda maksu edasilükkamist ainult üks kord aastas. Abisaaja kasutas seda võimalust 2003. aasta detsembri aktsiisi puhul, mis kuulus tasumisele 2004. aasta jaanuaris. Kuid ta ei olnud võimeline tasuma 2004. aasta jaanuari aktsiisi, mis tuli tasuda 25. veebruariks 2004, ega saanud taotleda maksu edasilükkamist. Selle tulemusena sai abisaajast pankrotiseaduse tähenduses võlgades äriühing. Sellest tulenevalt kaotas abisaaja oma litsentsi piirituse tootmiseks ja töötlemiseks.
(24)
Abisaaja taotles 8. märtsil 2004. aastal pädevalt piirkonnakohtult kokkuleppemenetluse algatamist. Olles kindlaks teinud, et kõik vajalikud seadusest tulenevad nõuded on täidetud, otsustas piirkonnakohus oma 29. aprilli 2004. aasta otsusega algatada kokkuleppemenetluse. Võlausaldajad hääletasid abisaaja pakutud kokkuleppe poolt 9. juuli 2004. aasta koosolekul. Kokkulepe kinnitati 14. juulil 2004. aastal järelevalvet tegeva piirkonnakohtu otsusega.
(25)
2004. aasta augustis esitas maksuamet kohtu kinnitava otsuse peale apellatsiooni. Ülemkohus otsustas oma 25. oktoobri 2004. aasta otsusega apellatsiooni rahuldamata jätta ja kuulutas võlausaldajate kokkuleppe heakskiitmist käsitleva piirkonnakohtu otsuse kehtivaks ja täitmisele pööratavaks alates 23. juulist 2004. Seejärel esitas prokurör piirkonnakohtu otsuse peale apellatsiooni erakorralise täiendava apellatsioonimenetluse alusel.
(26)
Võlausaldajad, sealhulgas maksuamet, jõudsid abisaajaga järgmisele kokkuleppele: abisaaja tasub 35 % võlast ühe kuu jooksul alates võlausaldajatega sõlmitud kokkuleppe jõustumisest ning võlausaldajad loobuvad ülejäänud 65 % võla sissenõudmisest. Seega koheldi kõiki võlausaldajaid võrdselt. Iga võlausaldajaga seotud konkreetsed summad on esitatud järgmises tabelis.
Tabel 2
Abisaaja võlgade seis enne ja pärast kokkuleppe sõlmimist [Slovaki kroonides]
Võlausaldaja
Võlg enne
kokkuleppe sõlmimist
Võlg pärast
kokkuleppe sõlmimist (9)
Kustutatud võlasumma
Avalik sektor
Maksuamet
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Erasektor
Tetra Pak a.s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s.r.o.
317 934
111 277
206 657
Merkant družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s.r.o.
2 142 658
749 930
1 392 728
KOKKU
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Maksuameti nõuete kogusumma enne kokkuleppemenetluse algatamist oli 640 793 831 Slovaki krooni (16,86 miljonit eurot) ja see koosnes peamiselt ajavahemiku mai 2003 - märts 2004 eest tasumata aktsiisist, ajavahemiku jaanuar 2004 - aprill 2004 eest tasumisele kuuluvast käibemaksust, millele lisandusid trahvid ja intressid. Maksuamet loobus nõuetest kogusummas 416 515 990 Slovaki krooni (11 miljonit eurot). Kokkuleppe tulemusena tuli maksuametile tasuda 224 277 841 Slovaki krooni (5,86 miljonit eurot).
(28)
Maksuamet osales kokkuleppemenetluses eelisvõlausaldajana ja hääletas eraldi. Seega kokkuleppe sõlmimiseks pidi maksuamet hääletama selle poolt. Maksuameti eelisseisund tulenes asjaolust, et osa tema nõuetest oli tagatud seoses abisaaja maksuvõla edasilükkamisega 2002.-2003. aastal (vt põhjendus 17). Kõik ülejäänud võlausaldajad hääletasid kavandatud kokkuleppe poolt. Nende nõuded olid tavapärased nõuded klientide vastu, mis ei olnud mingil moel tagatud.
(29)
Selles kokkuleppe ettepanekus kirjeldas abisaaja vastavalt pankrotiseaduse nõuetele saneerimismeetmeid, mis käsitlesid tootmist, turustamist ja tööjõudu (sealhulgas koondamist).
(30)
Organisatsiooni ja tööjõuga seoses kavatses abisaaja võtta järgmised meetmed: kogu tootmistegevust koondava üldise tootmisgrupi loomine, transpordivaldkonna ümberkorraldamine väikseima jääkväärtusega sõidukitest loobumise teel ja kaubandustegevuse ümberkorraldamine. Nende meetmetega pidi kaasnema 50 töötaja koondamine ajavahemikul 2004. aasta märtsist kuni maini. Samal ajavahemikul pidid veel 50 töötajat töötama 60 % töötasuga.
(31)
Tootmise ja tehnika valdkonnaga seoses väitis abisaaja, et kuna äriühing oli kaotanud piiritusetootmise litsentsi, renditakse asjaomased tootmisrajatised välja alates 2004. aasta aprillist. Abisaaja kavatses vähendada teatavate ebatulusate mittealkohoolsete jookide tootmist või selle lõpetada ning väitis, et mis tahes uue toote tootmisse võtmisele selles kategoorias eelneb sellise tootmise tasuvusanalüüs.
(32)
Abisaaja nimetas ka järgmisi meetmeid: kulude struktuuri muutumine, mis peaks tulenema tootmiskulude vähenemisest pärast piiritusetootmise lõpetamist ning osadest äriühingule kuuluvatest transpordivahenditest loobumisest ja vanade seadmete utiili müümisest.
(33)
Lisaks kavatses abisaaja müüa haldushoone, kaupluse ja puhkemaja ning nimetas äädikatootmisrajatise müümise või väljarentimise võimalust. Oma märkustes ametliku uurimismenetluse algatamist käsitleva otsuse kohta kinnitasid Slovakkia ametiasutused, et haldushoone, kaupluse ja puhkemaja müüki ei olnud toimunud.
(34)
Abisaaja kavandas oma valmistoodete varude intensiivset müüki (11).
(35)
Selle ettepaneku kohaselt pidi abisaaja rahastama kokkulepet omavahenditest (varude müügist) 110 miljoni Slovaki krooni ulatuses ning välise rahastamise teel kommertspangast võetud 100 miljoni Slovaki krooni suuruse laenuga. Teabest, mille abisaaja esitas vastuseks ametliku uurimismenetluse algatamisele, selgus, et võlajääk kaeti lõppkokkuvõttes uute aktsiate emiteerimisest saadud tulu (21 miljonit Slovaki krooni (0,56 miljonit eurot)), varude müügist saadud tulu (110 miljonit Slovaki krooni (2,9 miljonit eurot)) ja äriühingult Old Herold s.r.o. saadud tarnijakrediidiga (100 miljonit Slovaki krooni (2,6 miljonit eurot)). Äriühingu Old Herold s.r.o. arvete tasumise tähtaeg oli 40 päeva, mis oli abisaaja väitel pikk aeg, võttes arvesse abisaaja ebakindlat finantsseisundit. See pikem maksetähtaeg võimaldas abisaajal vajalikku rahasummat koguda.
(36)
Pärast ametliku uurimismenetluse algatamist teatasid Slovakkia ametiasutused komisjonile, et 17. detsembril 2004. aastal oli võlausaldajatega sõlmitud kokkuleppe alusel maksuametile tasutud 224 277 841 Slovaki krooni. Slovakkia ametiasutused kinnitasid, et nad olid kokkuleppemenetluse raames kokkulepitud võla kustutamise peatanud kuni Euroopa Komisjoni menetluse lõpuni.
(37)
Kontaktide raames, mis toimusid seoses abi tagasinõudmist käsitleva komisjoni otsuse täitmisega, teavitasid Slovakkia ametiasutused komisjoni põhjenduses 25 osutatud erakorralise apellatsioonimenetluse tulemustest: 27. aprilli 2006. aasta otsusega tühistas Slovaki Vabariigi ülemkohus osaliselt pädeva piirkonnakohtu 14. juuli 2004. aasta otsuse võlausaldajate kokkuleppe kinnitamise kohta põhjendusega, et teemaksuvõlad summas 424 490 Slovaki krooni olid kokkuleppesse lisatud alusetult. Ülejäänud punktides jättis ülemkohus apellatsiooni rahuldamata. 18. augusti 2006. aasta otsusega rakendas pädev piirkonnakohus ülemkohtu 27. aprilli 2006. aasta otsuse, märkides, et korrigeeritud võlg maksuameti ees oli 640 369 341,4 Slovaki krooni (sellest 35 % moodustab 224 129 269,1 Slovaki krooni).
III. OTSUS MENETLUSE ALGATAMISE KOHTA ELI TOIMIMISE LEPINGU ARTIKLI 108 LÕIKE 2 ALUSEL
(38)
Oma otsuses ametliku uurimismenetluse algatamise kohta seadis komisjon kahtluse alla väite, et vaidlustatud kustutamine ei hõlmanud riigiabi. Komisjon järeldas, et maksuameti käitumine kokkuleppemenetluses ei vastanud turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja kriteeriumile. Täpsemalt leidis komisjon, et maksuamet oli õiguslikult teistsuguses olukorras kui ülejäänud võlausaldajad, sest tal oli tagatud nõudeid ja tal oli võimalik algatada maksude sissenõudmine. Komisjon kahtles, kas kokkuleppemenetlus andis riigi jaoks parima võimaliku tulemuse võrreldes pankrotimenetluse või maksude sissenõudmise menetlusega.
(39)
Seejärel seadis komisjon kahtluse alla vaidlustatud abi kokkusobivuse siseturuga. Ta kahtles esiteks, kas seda abi sai käsitada siseturuga kokkusobiva päästmisabina, nagu Slovakkia ametiasutused olid väitnud. Päästmisabi võib anda ainult likviidsustoetusena laenutagatiste või laenude vormis. Vaidlustatud meetme näol on aga tegemist võla kustutamisega, mis kujutab endast tagastamatut toetust. Lisaks ei seatud meetme võimaldamisel eelduseks, et hiljemalt kuus kuud pärast päästmismeetme kasutamiseks loa saamist esitab abisaaja restruktureerimis- või likvideerimiskava või tagastab abisumma täies ulatuses.
(40)
Komisjon kaalus seejärel vaidlustatud meetme kui restruktureerimisabi kokkusobivust siseturuga ja seadis kahtluse alla kahe põhitingimuse täitmise: sellise restruktureerimiskava olemasolu, millega tagatakse pikaajalise elujõulisuse taastamine mõistliku aja jooksul, ning abi piirdumine minimaalse vajaliku abiga.
IV. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
(41)
Lisaks eespool II osas esitatud teabele esitas abisaaja järgmised märkused.
(42)
Abisaaja väidab, et tema finantsraskused 2004. aasta alguses olid põhjustatud maksukorralduse seaduse muudatusest, mille kohaselt saab maksude edasilükkamist taotleda vaid üks kord aastas. See oli oluline muutus abisaaja jaoks, kes oli oma sõnul eelmistel aastatel seda mehhanismi kasutanud.
(43)
Juhtumi asjaoludega seoses väitis abisaaja esiteks, et vaidlustatud meetme läbivaatamine ei kuulunud komisjoni pädevusse, sest meede oli jõustatud enne liiduga ühinemise kuupäeva ja pärast ühinemist seda ei kohaldatud. Meede jõustati väidetavalt enne ühinemist, sest kokkuleppemenetlus algatati 8. märtsil 2004 ning kiideti abisaaja väitel kohtu poolt heaks 29. aprillil 2004, st enne Slovaki Vabariigi ühinemist Euroopa Liiduga. Peale selle väidetakse, et maksuhaldur olid teatanud oma nõustumisest kavandatud kokkuleppega nende läbirääkimiste raames, mis eelnesid kokkuleppemenetluse algatamisele. 2003. aasta detsembris oli toimunud kohtumine Slovaki Vabariigi maksudirektoraadi esindajatega ning 3. veebruaril 2004. aastal saatis kohalik maksuamet abisaajale kirja, milles ta väidetavalt kinnitas kokkuleppe sõlmimise võimalust.
(44)
Seejärel väitis abisaaja, et isegi kui komisjon kinnitab jätkuvalt, et oli pädev meetmeid võtma, ei kujutanud vaidlustatud meede endast riigiabi, sest oli täidetud turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja põhimõte.
(45)
Abisaaja väidab esiteks, et kokkuleppemenetluse võrdlemine maksude sissenõudmise menetlusega on eksitav, sest kokkuleppemenetluse algatamine välistab või peatab maksude sissenõudmise menetluse. Seega ei olnud maksuametil võimalik maksude sissenõudmise menetlust kasutada. Peale selle väidab abisaaja, et kui ta ei oleks kokkuleppemenetlust vabatahtlikult algatanud, oleks ta maksejõuetust käsitlevate õigusaktide kohaselt olnud mõne nädala või kuu pärast seaduslikult kohustatud algatama pankroti- või kokkuleppemenetluse.
(46)
Teiseks väidab abisaaja, et riigi otsus vältida pankrotti ja otsida selle asemel lahendust kokkuleppemenetluse kaudu vastas turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja kriteeriumile. Tõendusmaterjalina esitab abisaaja kahe audiitori ja ühe pankrotihalduri tõendid, milles väidetakse, et kokkuleppemenetluse tulemusena saaks maksuamet raha rohkem ja kiiremini kui pankrotimenetluse tulemusena. Abisaaja esitab ka täiendavad materjalid ja statistilised andmed, millest nähtub, et Slovakkias kestab pankrotimenetlus keskmiselt 3-7 aastat ning selle raames saadakse varade müügist väga piiratud tulu (12).
(47)
Abisaaja analüüs põhineb peamiselt audiitorfirma EKORDA 7. juuli 2004. aasta aruandel, mis oli väidetavalt maksuameti käsutuses enne võlausaldajate hääletust 9. juulil 2004. aastal. Samas ei esitatud tõendeid selle kohta, et see tõesti nii oli.
(48)
EKORDA aruande kohaselt oleks pankroti korral varade müügist saadud tulu parimal juhul 204 miljonit Slovaki krooni (5,3 miljonit eurot), millest pärast mitmesuguste tasude ja lõivude mahaarvamist summas 45 miljonit Slovaki krooni oleks jäänud alles ainult 159 miljonit Slovaki krooni (4,2 miljonit eurot). Abisaaja korrigeeris mahaarvatavate tasude ja lõivude summat (36 miljonit Slovaki krooni) ja sai tulemuseks 168 miljonit Slovaki krooni (4,4 miljonit eurot). Kuigi maksuamet ainsa eelisvõlausaldajana ja kahtlematult suurima võlausaldajana oleks saanud enamiku sellest tulust, oleks see siiski olnud väiksem summast, mille maksuamet sai pärast kokkuleppe sõlmimist.
(49)
Sellele järeldusele jõudmiseks lähtus EKORDA põhivara, varude, raha ja lühiajaliste nõuete bilansilisest väärtusest 31. märtsi 2004. aasta seisuga, kusjuures seda väärtust korrigeeriti, et võtta arvesse nende varade mittesissenõutavust ja väikest väärtust. EKORDA korrigeeris abisaaja varade nimiväärtust nn likvideerimisteguriga, mida kohaldatakse pankrotimenetluse raames toimuva müügi korral iga varakomponendi suhtes (45 % põhivara puhul, 20 % varude ja lühiajaliste nõuete puhul ning 100 % raha puhul).
(50)
EKORDA nimetab abisaaja tegevuse tulemusena saadavat tulevast maksutulu (13) ning piirkonna tööhõive ja Slovakkia töötleva toiduainetetööstuse arengut kui väga olulisi tegureid, mis räägivad abisaaja tegevuse jätkamise kasuks.
(51)
Abisaaja nimetab veel kaht aruannet. Audiitor Marta Kochová järeldas, et varade - mille väärtust siiski ei hinnatud - müügist saadav maksimaalne tulu oleks 100 miljonit Slovaki krooni (2,6 miljonit eurot), millest pärast tasude ja lõivude mahaarvamist summas 22 miljonit Slovaki krooni jääks alles ainult 78 miljonit Slovaki krooni (2 miljonit eurot). Pankrotihaldur Holovačová märgib väidetavalt, et tema arvates on kokkuleppemenetlus võlausaldajate jaoks üldjuhul kasulikum kui pankrotimenetlus. Üheks kaalutluseks on see, et võlausaldaja on huvitatud võlgniku majandustegevuse jätkumisest (tulevane tulu majandustegevusest või maksudest).
(52)
Kolmandaks väidab abisaaja, et arvesse tuleks võtta pikaajalisi kaalutlusi, näiteks tulevast maksutulu. Kinnitatakse, et kohtupraktika, mille kohaselt jäetakse turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja kriteeriumile vastavuse hindamisel kõrvale sotsiaal-poliitilised kaalutlused, ei ole kohaldatav, kui riigiasutus kaalub tulevase maksutulu arvutamist (14). Abisaaja väitel on riigiasutuse olukord siin analoogne olukorraga, milles on turumajanduse tingimustes tegutsev võlausaldaja, kes on kliendi allesjäämisest huvitatud tarnija. Abisaaja osutab seejärel turumajandusliku investori põhimõtet käsitlevale kohtupraktikale.
(53)
Abisaaja järeldab, et turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja kriteerium oli täidetud ning et vaidlustatud meede ei kujuta endast riigiabi.
(54)
Kui komisjon peaks siiski jõudma teistsugusele järeldusele, väidab abisaaja, et vaidlustatud meede on siseturuga kokkusobiv kui restruktureerimisabi. Abisaaja väidab, et maksuamet oli enne kokkuleppega nõustumist kontrollinud abisaaja äriplaani suutlikkust taastada pikaajaline elujõulisus. Ametliku restruktureerimiskava puudumine on abisaaja väitel ebaoluline komisjoni tehtud järelhindamise puhul, sest komisjonil on nüüd olemas teave selle kohta, kas abisaaja elujõulisus tegelikult taastus. Abisaaja leiab siiski, et eelhindamise korral on vajalik üksikasjalik restruktureerimiskava. Seejärel kirjeldab ta lühidalt võetud restruktureerimismeetmeid: omakapitali suurendamine, koondamised ja varude müük. Abisaaja leiab, et piirituse ja piiritusjookide tootmise seiskamine ja tootmisvarade rentimine äriühingule Old Herold s.r.o. oligi tegelikult restruktureerimismeede. Kuigi algselt põhjustas tootmise seiskamise litsentsist ilmajäämine, ei taotlenud abisaaja pärast kokkuleppe sõlmimist uut litsentsi.
(55)
Abisaaja väitel oli täidetud ka tingimus, et tema panus restruktureerimisse peab olema oluline.
(56)
Lõpuks väidab abisaaja, et restruktureerimisabi suhtes kohaldatavate suuniste kohaldamisel tuleb arvesse võtta, et abisaaja tegutseb aktiivselt abi saavas piirkonnas ja on üks piirkonna suurimaid tööandjaid.
V. SLOVAKI VABARIIGI MÄRKUSED
(57)
Oma vastuses ametliku uurimismenetluse algatamist käsitlevale otsusele esitasid Slovakkia ametiasutused mõningad märkused eespool II osas juba osutatud asjaolude kohta.
(58)
Slovakkia ametiasutused kinnitasid, et kokkuleppe üle hääletamisel ei võtnud maksuamet riigiabi aspekti arvesse. Maksuamet ei käsitanud kokkulepet riigiabi vormina, mistõttu ei nõutud abisaajalt restruktureerimiskava esitamist. Restruktureerimiskava erineb maksejõuetust käsitlevate õigusaktide kohaselt kohtule esitatavast äriplaanist.
(59)
Vastuseks abisaaja esitatud märkustele esitasid Slovakkia ametiasutused omalt poolt järgmised märkused.
(60)
Slovakkia ametiasutused ei pea käesoleva juhtumi puhul asjakohaseks abisaaja märkuseid pankrotimenetluse keskmise kestuse ja pankrotimenetluses vara müügist saadava keskmise tulu kohta. Nende seisukoht on, et võttes arvesse võlausaldajate vähesust ja selliste varade olemasolu, mille positiivne likvideerimisväärtus ületas riigile kokkuleppe kohaselt makstud summat, oleks pankrotimenetlus viidud lõpule keskmisest lühema ajaga ja maksuamet oleks saanud suuremat tulu kui kokkuleppemenetluse korral. Kohalik maksuamet kontrollis äriühingut 21. juunil 2004. aastal ja leidis, et abisaajal oli 17. juuni 2004. aasta seisuga raha 161,3 miljonit Slovaki krooni, nõudeid summas 62,8 miljonit Slovaki krooni, piirituse ja piiritusjookide varusid 84 miljoni Slovaki krooni väärtuses ja põhivara bilansilise väärtusega 200 miljonit Slovaki krooni.
(61)
Slovakkia ametiasutused leiavad, et maksude sissenõudmine oli maksuameti jaoks reaalne alternatiiv. Nad kinnitavad, et maksuamet oleks saanud algatada selle menetluse enne kokkuleppe sõlmimist ning ta oleks saanud seda teha ka juhul, kui kohus oleks keeldunud kokkulepet kinnitamast (kuna maksuamet ei oleks eelisvõlausaldajana selle poolt hääletanud).
(62)
Slovakkia ametiasutused ei nõustu abisaaja väitega, et tema finantsraskused tulenesid maksukorralduse seaduse muudatusest. Slovakkia ametiasutuste sõnul tulenesid abisaaja finantsraskused tema finantsstrateegiast, mille kohaselt kasutati kaudseid makse oma majandustegevuse huvides, kuigi abisaaja oleks pidanud lihtsalt koguma makse oma klientidelt ja kandma need summad riigieelarvesse.
(63)
Slovakkia ametiasutused ei nõustu väitega, et maksudirektoraadi esindajatega 2003. aasta detsembris toimunud kohtumine on tõend maksuameti eelnevast kokkuleppega nõustumisest. Nad esitasid maksudirektoraadi poolt 6. juulil 2004. aastal maksuametile saadetud kirja, milles märgiti, et maksuamet ei peaks abisaaja pakutud kokkuleppega nõustuma, sest see ei ole riigile kasulik. Selles kirjas viidati ka teisele, üldisemale kirjale, nimelt 15. jaanuari 2004. aasta kirjale, mille rahandusminister saatis maksudirektoraadile ja milles paluti maksudirektoraadil tagada, et ei anta heakskiitu ühelegi sellisele võlausaldajatega sõlmitava kokkuleppe ettepanekule, mis hõlmab maksuvõla kustutamist maksuameti poolt. Peale selle tõlgendavad Slovakkia ametiasutused abisaaja viidatud 3. veebruari 2004. aasta kirja (vt põhjendus 43) selliselt, et selles keelduti sõnaselgelt kokkuleppest, mille kohaselt kuulus tagasimaksmisele 35 %.
(64)
Slovakkia ametiasutused väidavad, et ajavahemikul 2001. aasta jaanuarist kuni 2004. aasta märtsini ei olnud abisaaja tasunud aktsiisi õigeaegselt ja oli korrapäraselt lasknud oma maksukohustusi edasi lükata.
(65)
Slovakkia ametiasutuste väitel seavad märkimisväärsed erinevused kahe audiitori aruannetes esitatud prognoosides (vt põhjendused 48 ja 51) kahtluse alla mõlema aruande usaldusväärsuse. Ametiasutuste kahtlused on eelkõige seotud likvideerimisteguriga, mida EKORDA kohaldas käibevarade suhtes. See tegur peaks olema suurem kui 20 %.
(66)
Lisaks ei olnud abisaaja Slovakkia ametiasutuste sõnul koostanud toimivat restruktureerimiskava ning kokkuleppe raames kavandatud meetmeid ei saanud käsitada restruktureerimismeetmetena.
VI. HINDAMINE
1. KOMISJONI PÄDEVUS
(67)
Kuna mõned asjakohased sündmused toimusid enne Slovakkia ühinemist Euroopa Liiduga 1. mail 2004, peab komisjon kõigepealt kindlaks tegema, kas ta on pädev võtma meetmeid seoses vaidlustatud meetmega.
(68)
Meetmeid, mis jõustati enne ühinemist ja mida ei kohaldata pärast ühinemist, ei saa komisjon läbi vaadata ajutise mehhanismi menetluse kohaselt, mis on reguleeritud ühinemislepingu IV lisa punktiga 3, või ELi toimimise lepingu artiklis 108 sätestatud korra kohaselt. Ei ühinemislepingu ega Euroopa Liidu toimimise lepinguga ei nõuta komisjonilt nende meetmete läbivaatamist ega anta talle õigust seda teha.
(69)
Kuid pärast ühinemist jõustatud meetmed kuuluvad selgelt komisjoni pädevusse. Selleks et teha kindlaks konkreetse meetme jõustamise aeg, võetakse asjakohase kriteeriumina aluseks õiguslikult siduv akt, millega pädev riigiasutus kohustub abi andma (15).
(70)
Abisaaja väitis, et vaidlustatud meede jõustati enne ühinemist ja ei ole pärast seda kohaldatav (vt põhjendus 43).
(71)
Komisjon ei saa abisaaja esitatud väidetega nõustuda. Kokkuleppemenetluse algatamist käsitlev ettepanek ei ole abi andva ametiasutuse, vaid abisaaja toiming. Ka kohtu otsus algatada kokkuleppemenetlus ei ole abi andva ametiasutuse toiming. Selle otsusega ainult võimaldati abisaajal ja tema võlausaldajatel jätkata läbirääkimisi kokkuleppe üle, kuid selle näol ei olnud ilmselgelt tegemist abi andmisega. Puuduvad tõendid selle kohta, et maksudirektoraat oleks väljendanud 2003. aasta detsembris toimunud koosolekul nõusolekut vaidlustatud meetmega. Vastupidi, Slovakkia ametiasutused eitasid mis tahes sellise eelneva nõusoleku olemasolu. 3. veebruari 2004. aasta kirjas keeldutakse sõnaselgelt kiitmast heaks ettepanekut tasuda võlad 35 % ulatuses.
(72)
Pädeva ametiasutuse otsus kanda osa oma nõudeid maha tehti 9. juulil 2004. aastal, mil maksuamet nõustus abisaaja kavandatud kokkuleppega.
(73)
Sellest tulenevalt ei teki enam küsimust, kas meede on kohaldatav pärast ühinemist.
(74)
Sellepärast järeldab komisjon, et ta on pädev hindama vaidlustatud meedet vastavalt ELi toimimise lepingu artiklile 108.
2. RIIGIABI OLEMASOLU ELI TOIMIMISE LEPINGU ARTIKLI 107 LÕIKE 1 TÄHENDUSES
(75)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 sätestatakse, et igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, on siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
(76)
Riigiasutusele, näiteks maksuametile võlgnetava summa kustutamine on riigi ressursside kasutamise üks vorm. Kuna see on kasulik ühele konkreetsele ettevõtjale, on tegemist valikulise meetmega.
(77)
Kuni maksejõuetusmenetluse tinginud sündmusteni tegeles abisaaja piirituse ja piiritusjookide, mittealkohoolsete jookide ning puu- ja köögiviljakonservide tootmise turul. 2003. aastal oli abisaaja Slovakkia tähtsuselt kolmas piirituse ja piiritusjookide tootja. Pärast piirituse ja piiritusjookide tootmise litsentsist ilmajäämist 2004. aasta märtsis tegeles abisaaja teise äriühingu, nimelt abisaajalt tootmisvarasid rentiva äriühingu Old Herold s.r.o. toodetud piirituse ja piiritusjookide hulgimüügiga. Kõikides turusegmentides, milles abisaaja tegutses enne kokkuleppe sõlmimist ja milles ta tegutseb praegu, toimub liikmesriikidevaheline kaubandus.
(78)
Ametliku uurimismenetluse algatamist käsitlevas otsuses kahtlustas komisjon, et meetmega kahjustati või ähvardati kahjustada konkurentsi abisaajale sellise eelise andmisega, mida ta tavapärases turuolukorras ei oleks saanud. Teisisõnu komisjon kahtles, kas riik oli käitunud abisaaja suhtes turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldajana.
(79)
Tehti kindlaks, et võlausaldajate kokkulepe sõlmiti nii eraõiguslike võlausaldajate kui ka maksuametiga (avalik-õiguslik võlausaldaja) samadel tingimustel. 35 % võlast tuli võlausaldajatele maksta ettenähtud tähtpäevaks ning seda abisaaja ka tegi. Ülejäänud 65 % tuli kustutada.
(80)
Maksuameti olukord võlausaldajana oli antud juhtumi puhul siiski ebatavaliselt kindel ja seda ei saa võrrelda tavalise võlausaldaja olukorraga pankrotimenetluses. Maksuameti õiguslik ja majanduslik olukord enne võlausaldajatega kokkuleppe sõlmimist oli soodsam kui eraõiguslike võlausaldajate olukord. Lisaks sellele, et maksuamet - kelle nõuded moodustasid 99 % kõigist pankrotimenetluse raames registreeritud nõuetest - oli selgelt domineeriv ja otsustav võlausaldaja, oli ta ka eelisvõlausaldaja, mis oli veelgi olulisem. Tema nõudeid sai sellepärast pankrotimenetluse raames igal ajal rahuldada tagatisvara müügist saadud tulu arvelt: nagu on kirjeldatud põhjenduses 18, kasutatakse seda tulu üksnes eelisvõlausaldajate nõuete katteks. Sellepärast on vaja põhjalikult uurida, kas maksuamet kasutas kõiki talle kättesaadavaid vahendeid oma nõuete eest võimalikult suure hüvitise saamiseks, nagu seda oleks teinud turumajanduse tingimustes tegutsev võlausaldaja.
(81)
Tingimused, millele meede peab vastama selleks, et seda saaks käsitada abina ELi toimimise lepingu artikli 107 mõistes, ei ole täidetud, kui abi saav ettevõtja oleks tavapärastele turutingimustele vastavate asjaolude korral saanud sama eelise nagu see, mille ta sai riigi vahenditest (16). See hinnang on esitatud põhimõtteliselt turumajanduse tingimustes tegutseva eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumi kohaldamise tulemusena. Kui avalik-õiguslik võlausaldaja võimaldab maksesoodustusi seoses võlaga, mis ettevõtjal tema ees on, kujutavad sellised maksesoodustused endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, kui - võttes arvesse antava majandusliku eelise tähtsust - abi saav ettevõtja ei oleks kindlasti saanud võrreldavaid soodustusi avalik-õigusliku võlausaldajaga võimalikult sarnases olukorras olevalt eraõiguslikult võlausaldajalt, kes püüab tagasi saada summasid, mis rahalistes raskustes võlgnik talle võlgneb (17).
(82)
Turumajanduse tingimustes tegutseva eraettevõtja kriteeriumi kohaldamine sõltub lõppkokkuvõttes sellest, kas asjaomane liikmesriik tegutses ettevõtjale majanduslikku eelist andes mitte riigiasutusena, vaid muud rolli täites. Sellest tuleneb, et kui liikmesriik tugineb haldusmenetluses sellele kriteeriumile, peab ta kahtluse korral tõendama üheselt ning lähtudes objektiivsetest ja kontrollitavatest tõenditest, et rakendatav meede pärineb temalt kui turumajanduse tingimustes tegutsevalt eraettevõtjalt. Nendest tõenditest peab selgelt nähtuma, et asjaomane liikmesriik otsustas käituda nii, nagu ta seda tegi, enne majandusliku eelise andmist või sellega samal ajal. Sellega seoses võib olla vajalik esitada tõendeid, millest ilmneb, et otsus põhines majandushinnangutel, mis olid võrreldavad nendega, mille oleks nende asjaolude korral hankinud turumajanduse tingimustes tegutsev mõistlik eraettevõtja, kes on selle liikmesriigiga võimalikult sarnases olukorras. Siiski ei piisa sellest, kui tuginetakse pärast eelise andmist koostatud majandushinnangutele või tagasiulatuvale järeldusele, mille kohaselt asjaomase liikmesriigi valitud tegevussuund oli tegelikult kasulik, või hilisematele põhjendustele tegelikult tehtud meetmevaliku kohta (18).
(83)
Lühidalt öeldes väidab Slovaki Vabariik, et tema arvates on meede käsitatav riigiabina. Ta tunnistas, et kokkuleppe sõlmimise ajal riigiabi küsimust lihtsalt ei käsitletud, ning taotles vaidlustatud meetme käsitamist päästmisabina. Sellest tulenevalt näib, et eespool osutatud kohtupraktikas esitatud nõuded ei ole antud juhtumi puhul täidetud ja vaidlustatud meede kujutab endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(84)
Abisaaja oli see, kes väitis, et meede ei hõlma riigiabi, ning esitas eespool kirjeldatud dokumendid, eelkõige kahe audiitori aruanded.
(85)
Abisaaja ja Slovakkia ametiasutuste esitatud teabe põhjal tegi komisjon kindlaks järgmised faktid abisaaja finantsolukorra kohta kõnealusel aastal, niivõrd kui see on asjakohane turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja kriteeriumi kohaldamiseks. Komisjon ei saa võrrelda abisaaja 31. märtsi 2004. aasta seisuga esitatud andmeid ja Slovakkia ametiasutuste 17. juuni 2004. aasta seisuga esitatud andmeid abisaaja raamatupidamises kajastatud andmetega. Komisjonil ei ole siiski põhjust neis andmetes kahelda.
Tabel 3
Abisaaja finantsseisund aastatel 2003-2004 [miljonites Slovaki kroonides]
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Põhivara (24)
208
205
204
200
200
Varud
119
209
176
84
52
Raha
3
50
94
161
27
Lühiajalised nõuded ostjate vastu
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Komisjon uurib kõigepealt tõendeid, mille abisaaja on esitanud kinnitamaks oma väiteid, et pankrotimenetlus oleks maksuametile olnud kahjulikum kui kokkuleppemenetlus (punkt 2.1). Seejärel uurib komisjon seisukohta seoses maksude sissenõudmisega (punkt 2.2). Lisaks uurib komisjon Slovakkia ametiasutuste ja abisaaja esitatud muid tõendeid (punkt 2.3).
(87)
Nagu on kirjeldatud põhjenduses 37, vähendati kokkuleppes kajastatavat võlasummat erakorralise apellatsioonimenetluse tulemusena. Tuleb siiski märkida, et kõnealune kohtuotsus tehti mitu aastat pärast kokkuleppe sõlmimist käsitlevat otsust. Turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja kriteeriumi kohaldamisel hinnatakse avalik-õigusliku võlausaldaja käitumist endiselt selle teabe alusel, mis oli kättesaadav ajal, mil hüpoteetiline võlausaldaja oleks püüdnud kindlaks teha kõige asjakohasemat käitumisviisi. Sellepärast kasutatakse allpool toodud analüüsis 23. juulil 2004. aastal sõlmitud kokkuleppes esitatud näitajaid.
2.1 Võlausaldajatega sõlmitud kokkulepe versus pankrot
(88)
Selleks et hinnata, kas abisaaja sai tegelikult eelise, peab komisjon viima läbi üldise hindamise, võttes arvesse kõiki juhtumi puhul asjakohaseid tõendeid, mille alusel on tal võimalik kindlaks teha, kas abi saanud äriühing ei oleks kindlasti saanud võrreldavaid soodustusi eraõiguslikult võlausaldajalt (27). Teisisõnu peab komisjon uurima, kas maksuametil oli kasulikum nõustuda kokkuleppe tingimustega või oleks maksuameti jaoks olnud tulusam algatada pankrotimenetlus.
(89)
Komisjon leiab, et EKORDA aruanne ei ole usaldusväärne alus kavandatud kokkuleppe ja hüpoteetilise pankrotimenetluse võrdlemiseks. Slovakkia ametiasutused nõustuvad komisjoniga selles küsimuses.
(90)
Komisjon märgib alustuseks, et oma 7. juuli 2004. aasta aruande koostamisel (vaid kaks päeva enne võlausaldajate koosolekut) lähtus EKORDA oma arvutustes abisaaja varade väärtusest seisuga 31. märts 2004. Tabelist 3 nähtub, et erinevate varade väärtus muutus pärast 31. märtsi 2004. aastat oluliselt. Eelkõige müüdi märkimisväärne osa varudest, mille tulemusena raha hulk suurenes. Need muutused on väga olulised likvideerimistegurite kohaldamisel, mis ulatuvad 20 %-st varude ja lühiajaliste nõuete puhul 100 %-ni raha puhul. Isegi kui EKORDA poolt hinnanguliselt kindlaks määratud likvideerimistegurid oleks olnud õiged (komisjon vaidlustab need allpool esitatud põhjustel) ja kui kohaldada EKORDA kasutatud metoodikat, nähtub alltoodud tabelist, kui erinevad oleksid olnud EKORDA arvutuste teel saadud tulemused, kui nende aluseks oleksid olnud 28. aprilli ja 17. juuni 2004. aasta näitajad, st näitajad 9. juulil 2004 toimunud võlausaldajate koosolekule ikkagi eelnenud kuupäevade seisuga.
Tabel 4
Pankrotimenetluses abisaaja varade müügist saadava tõenäolise tulu võrdlus (miljonites Slovaki kroonides)
Seis kuupäeval:
31.3.2004
28.4.2004
17.6.2004
Likvideerimistegur (%)
Bilansiline väärtus
Tulu
Bilansiline väärtus
Tulu
Bilansiline väärtus
Tulu
Põhivara
45
205
92
204
92
200
90
Varud
20
209
42
176
35
84
17
Lühiajalised nõuded
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Raha
100
50
50
94
94
161
161
Kokku
204
238
275
(91)
Tuleb märkida, et abisaaja poolt kohtule esitatud äriplaani kohaselt kavandati ajavahemikul märts-mai 2004 müüa varusid 110 miljoni Slovaki krooni eest. Seega pidi EKORDA olema teadlik asjaolust, et abisaaja varades pidid pärast 31. märtsi 2004 toimuma suured muutused, kuid ei võtnud seda arvesse.
(92)
Kui arvesse oleks võetud abisaaja varade bilansilist väärtust 28. aprilli 2004. aasta seisuga, oleks see viinud järelduseni, et pankrotimenetluses abisaaja varade müügist saadav tõenäoline tulu oleks olnud suurem aruandes prognoositud tulust (238 miljonit Slovaki krooni ehk 6,3 miljonit eurot 204 miljoni Slovaki krooni ehk 5,3 miljoni euro asemel). 2004. aasta juuni andmete põhjal tehtud analüüs oleks võimaldanud teha selgeid järeldusi, et pankrotimenetluses abisaaja varade müügist saadav tõenäoline tulu (275 miljonit Slovaki krooni ehk 7,2 miljonit eurot) oleks suurem tulust, mille saamist kavandati kokkuleppe kohaselt, ning et maksuamet peaks kasutama oma vetoõigust ja lükkama ettepaneku tagasi, millega oleks kokkuleppemenetlus lõpetatud. Komisjon soovib taas kord märkida, et eespool kirjeldatud tulemused on saadud EKORDA eeldusi ja metoodikat kasutades.
(93)
EKORDA kasutatud metoodika ei ole aga komisjonile vastuvõetav ja komisjoni arvates ei ole abisaaja eeldused usutavad. Seda järeldust kinnitavad ka Slovakkia ametiasutuste kahtlused, mida on kirjeldatud põhjendustes 60 ja 65.
(94)
Esiteks ei selgita EKORDA oma aruandes, kuidas ta kolm likvideerimistegurit kindlaks määras. Likvideerimistegurite abil arvutatakse likvideerimismenetluses müüdavate varade jääkväärtus, võttes arvesse müügi laadi (näiteks kas varad müüakse eraldi, kas valitsevad ajalised piirangud, jne). Sellepärast eeldatakse, et likvideerimismenetluse raames ostetud varade väärtus on tavaliselt väiksem nende bilansilisest väärtusest, sõltuvalt varade liigist. Likvideerimistegur on likvideerimismenetluse raames ostetud varade väärtuse ja nende varade bilansilise väärtuse suhtarv.
(95)
Peale selle näib, et põhivara 45 % likvideerimistegur on liiga väike. Abisaaja enda sõnul oli tema maksuameti kasuks panditud varade väärtus 194 miljonit Slovaki krooni (31). See väärtus on abisaaja väitel väljendatud hindades, mille määrasid hinnanguliselt kindlaks sõltumatud eksperdid 2003. aasta lõpus ja 2004. aasta alguses. Komisjoni arvates peaks seda liiki nn eksperthinnad tavaliselt kajastama varade üldist väärtust, väljendades ligikaudselt seda, millise hinnaga võib neid varasid sellel konkreetsel ajal müüa. Tuleb meelde tuletada, et nende varade ekspertväärtus arvutati selleks, et määrata kindlaks nende varade kui abisaaja edasilükatud maksuvõla tagatise väärtus Slovakkia ametiasutuste jaoks, nagu on nõutud maksukorralduse seadusega. EKORDA ei esita selgitusi selle kohta, miks pankrotimenetluses saadaks põhivara müügist tulu ainult 45 % selle vara bilansilisest väärtusest, milleks on 205 miljonit Slovaki krooni, kusjuures abisaaja ise hindas varade väärtuse palju suuremaks.
(96)
Vastuseks abisaaja väitele, et ostjat on raske leida, kuna enamikku panditud seadmetest saab kasutada ainult piirituse ja piiritusjookide, mittealkohoolsete jookide või konservide tootmiseks, on komisjonil kaks järgmist märkust. Esiteks on panditud kinnisvara nn eksperthind 105 miljonit Slovaki krooni, kusjuures ainuüksi see hind on kõrgem kui EKORDA prognoositud kogutulu (92 miljonit Slovaki krooni). Teiseks näitavad äriühingus tegelikult toimunud arengud, et osa neist tootmisvaradest leidis äriühingu Old Herold s.r.o. näol kiiresti uue kasutaja. Kui abisaaja kaotas litsentsi piirituse ja piiritusjookide tootmiseks, renditi abisaaja tootmisvarad tõepoolest äriühingule Old Herold. Seepärast näib, et konkurent oli neist tootmisvaradest peagi huvitatud.
(97)
Varudega seoses on Slovakkia ametiasutused seisukohal, et likvideerimistegur peaks olema suurem kui 20 %.
(98)
Abisaaja teenis 2004. aastal toimunud varude müügist 110 miljonit Slovaki krooni (vt põhjendus 35), st üle 50 % varude bilansilisest väärtusest, millel põhines EKORDA hinnang. See näitab veenvalt, et 20 % likvideerimistegur oli liiga väike. Seda järeldust toetavad ka 2004. aasta bilansi kohaselt varudes toimunud muutused. Peale selle hindas abisaaja oma äriplaanis ajavahemikul märts-mai 2004 varude müügist saadavaks tuluks 110 miljonit Slovaki krooni (vt põhjendus 35). EKORDA seda hinnangut arvesse ei võtnud. Lisaks võib abisaaja tegevuse laadi põhjal järeldada, et varud koosnesid lõpptoodetest või pooltoodetest, mida oleks saanud müüa otse edasimüüjatele või tarbijatele - ka see toetab suurema likvideerimisteguri kasutamist.
(99)
Komisjon leiab, et varude likvideerimistegur peaks olema 52 %. See näitaja põhineb abisaaja hinnangul tulu kohta, mida ta saaks varude müügist kokkuleppe rahastamise eesmärgil (st 110 miljonit Slovaki krooni). Võttes arvesse varude bilansilist väärtust tol ajal (209 miljonit Slovaki krooni), oli ainus võimalik varude likvideerimistegur seega vähemalt 52 % (52 % 209 miljonist on 110 miljonit).
(100)
Lühiajaliste nõuete puhul kohaldas EKORDA kahekordset korrigeerimist. Esiteks korrigeeris ta nende nõuete bilansilist väärtust teguriga 59 % (bilansiline väärtus oli 166 miljonit Slovaki krooni ja EKORDA kasutas oma arvutustes väärtust 98 miljonit Slovaki krooni) ning seejärel kohaldas lisaks väikest likvideerimistegurit 20 %. Selline metoodika on küsitav. Nõuete tegeliku väärtuse kajastamiseks teataval ajahetkel võib nõuete bilansilise väärtuse korrigeerimine olla vastuvõetav. Kuid EKORDA ei selgita, miks pankroti või likvideerimise korral moodustaks tulu vaid viiendiku (20 miljonit Slovaki krooni) summast, mida abisaaja ise uskus oma võlgnikelt saada võivat (98 miljonit Slovaki krooni).
(101)
2004. aasta märtsi andmetel põhinevat lühiajaliste nõuete bilansilist väärtust (166 miljonit Slovaki krooni) vähendas EKORDA 98 miljonile Slovaki kroonile, et võtta arvesse ebatõenäoliselt laekuvaid või madala kvaliteediga nõudeid. Lisaks kohaldas EKORDA korrigeeritud bilansilise väärtuse suhtes siiski ainult 20 % suurust likvideerimistegurit. Kui 59 % suurust tegurit, millega EKORDA korrigeeris lühiajaliste nõuete bilansilist väärtust, kohaldada 2004. aasta juuni andmetel põhineva bilansilise väärtuse (63 miljonit Slovaki krooni) suhtes, oleks tulemuseks 37 miljonit Slovaki krooni. Slovakkia ametiasutuste esitatud andmete kohaselt oli täitmisele pööratavaid nõudeid siiski 63 miljoni Slovaki krooni ulatuses. Sellepärast tekib kahtlus, kas nende bilansilist väärtust on üldse vaja korrigeerida.
(102)
Igal juhul puudub igasugune ilmne põhjus, miks likvideerimisväärtus peaks olema korrigeeritud väärtusest veelgi väiksem. Sellest tulenevalt leiab komisjon, et lühiajaliste nõuetega seotud oodatav tulu ei ole kindlasti väiksem kui nende nõuete korrigeeritud väärus, milleks on 37 miljonit Slovaki krooni.
(103)
Eespool esitatut arvesse võttes korrigeeris komisjon EKORDA prognoose ja koostas uue hinnangu, lähtudes 2004. aasta juuni andmetest. Selles hinnangus näidatakse selgelt, et pankrotimenetluses abisaaja varade müügist saadav tõenäoline tulu oleks olnud palju suurem EKORDA aruandes prognoositud tulust. Need näitajad on kokkuvõtlikult esitatud allpool toodud tabelis.
Tabel 5
Pankrotimenetluses abisaaja varade müügist saadava tõenäolise tulu võrdlus
EKORDA näitajaid võrreldakse komisjoni korrigeeritud näitajatega (miljonites Slovaki kroonides)
EKORDA
(31.3.2004)
Korrigeeritud väärtus
(17.6.2004)
Bilansiline väärtus
Tulu
Bilansiline väärtus
Tulu
Põhivara
205
92
200
194 (32)
Varud
209
42
84
43 (33)
Lühiajalised nõuded
98 (34)
20
63
37 (35)
Raha
50
50
161
161
Kokku
562
204
508
435
(104)
Vastavalt märkustele, mille abisaaja esitas menetluse algatamise otsuse kohta, peaksid pankrotimenetluse kulud moodustama 18 % hinnangulisest tulust, mis saadakse abisaaja varade müügist selle menetluse raames. Abisaaja sõnul on see asjakohane määr, pidades silmas Maailmapanga 2004. aasta aruannet (36). Kui kohaldada seda protsendimäära abisaaja varade müügist saadava tõenäolise tulu korrigeeritud summa suhtes, mille määras kindlaks komisjon, moodustaksid pankrotimenetluse kulud 78,3 miljonit Slovaki krooni. Lahutades selle summa abisaaja varade müügist saadavast korrigeeritud tulust, on tulemuseks suurem summa kui see, mille maksuamet sai kokkuleppe kohaselt (435 miljonit - 78,3 miljonit = 356,7 miljonit; kokkuleppe kohane summa oli 224,3 miljonit Slovaki krooni).
(105)
Nagu on näidatud tabelis 5, oli abisaaja varade müügist saadav tõenäoline tulu 435 miljonit Slovaki krooni. Võttes arvesse asjaolu, et maksuamet oleks saanud ligikaudu 100 % müügitulust (37), ja isegi kui pankrotimenetluse kulud moodustavad 18 % sellest tulust, nagu väidab abisaaja, oleks maksuamet ikkagi saanud 132,4 miljonit Slovaki krooni rohkem, kui kokkuleppe kohaselt oli ette nähtud.
(106)
Peale selle, isegi juhul, kui abisaaja varade 2004. aasta juuni seisuga hinnatud väärtuse suhtes kohaldataks EKORDA esitatud väga väikeseid likvideerimistegureid, oleks nende varade müügist saadav tõenäoline tulu (pärast pankrotimenetluse kulude - 18 % - mahaarvamist) 225,5 miljonit Slovaki krooni, mis on ikkagi suurem summast, millega maksuamet kokkuleppe kohaselt nõustus (38).
(107)
Lisaks tuleb märkida, et Slovakkia ametiasutused ei ole toetanud abisaaja väidet, et EKORDA aruanne oli maksuameti käsutuses enne võlausaldajate koosolekut 9. juulil 2004. aastal ja maksuamet oleks sellest tulenevalt saanud oma otsuse tegemisel sellest lähtuda. Kuid maksuametil olid siiski olemas tema enda 2004. aasta juunis tehtud kontrolli tulemused, millest nähtus, et äriühingul Frucona olid märkimisväärsed varad, nagu on näidatud tabelis 3. Nende andmete põhjal saatis maksudirektoraat 6. juulil 2004. aastal kohalikule maksuametile kirja, milles märgiti, et kohalik maksuamet ei tohiks abisaaja pakutud kokkuleppega nõustuda, sest see ei ole riigile kasulik.
(108)
Muud abisaaja esitatud eksperdiaruanded ei vastanud standardile, mis on vajalik näitamaks, et on täidetud turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja kriteerium. Eelkõige ei märgita üheski neist aruannetest, mille alusel on kindlaks määratud likvideerimistegurid, mis on mõnikord erakordselt väikesed. Peale selle võib täheldada, et seoses audiitor Kochová aruandega - milles esitatud järeldused erinesid olulisel määral EKORDA aruande järeldustest - puudub selgus selle kohta, mis oli selle aruande koostamise eesmärk ning millise perioodi andmetele ja millistele eeldustele see tugines. Pankrotihaldur Holovačová aruandes märgitakse ainult, et kokkuleppemenetlus on võlausaldajate jaoks üldiselt kasulikum kui pankrotimenetlus. Sellepärast ei saa kummaski neist aruannetest esitatud teavet kasutada eesmärgiga toetada abisaaja väidet, et turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja kriteerium on täidetud, või eesmärgiga see väide ümber lükata.
(109)
Pankrotimenetluse kestust käsitleva argumendiga seoses tuleb arvesse võtta ka käesoleva juhtumi asjaolusid, kui kaalutakse, millist mõju võib pankrotimenetluse potentsiaalne kestus avaldada hüpoteetilise eraõigusliku võlausaldaja otsuste tegemise protsessile.
(110)
Täiendavat tähtsust omab käesoleva juhtumi puhul ka asjaolu, et võrreldes teiste võlausaldajatega oli riik eelistatud seisundis tänu sellele, et tema nõuded olid tagatud abisaaja põhivaraga. HAMSA kohtuasjas kinnitas Euroopa Kohus, et tagatud nõuetega võlausaldaja seisund on asjakohane tegur, mida tuleb eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumi kohaldamisel arvesse võtta (39). Pankrotimenetluse seaduse artikli 31 lõike 1 punkti e kohaselt võib eelisvõlausaldaja nõuded rahuldada igal ajal pankrotimenetluse jooksul, kasutades selleks tagatiseks olevate varade müügist saadavat tulu. Sellepärast oli pankrotimenetluse üldine kestus maksuameti kasuks panditud varadega seoses komisjoni arvates ebaoluline, sest need nõuded oleks saanud rahuldada kõnealuse menetluse käigust sõltumatult.
(111)
Isegi kui võtta aluseks väärtus, mille määras tagatud varadele abisaaja, oleks maksuameti nõuded saanud varakult rahuldada, eelkõige müües väärtpabereid vähemalt 194 miljoni Slovaki krooni eest, mis moodustab 86 % võlausaldajate kokkuleppes kavandatud summast. Ainult juhul, kui maksuametil oleks olnud alust arvata, et ta ei saa kokkuleppe kohast summat täies ulatuses, oleks maksuamet pidanud kaaluma, kas tema jaoks on mõttekas oodata pankrotimenetluse lõppu. Veelgi enam, summa lõpliku jaotamise korral võlausaldajatele oleks maksuamet saanud ligikaudu 99 % ülejäänud varade müügist saadavast tulust (185 miljonit Slovaki krooni kõige mustema stsenaariumi korral, st EKORDA likvideerimisteguri kohaldamise korral; vt tabel 4). Maksuametile oleks pidanud olema selge, et võlgade sissenõudmise tulemusena saadav summa oleks olnud palju suurem kokkuleppe kohaselt pakutavast summast ning et vastupidiselt kokkuleppega kaasnenud olukorrale oleks ainult väga väikese osaga sellest kogusummast kaasnenud ootamine.
(112)
Sellepärast võib järeldada, et pankrotimenetluse kestust Slovakkias käsitlev teave ei oleks mingil olulisel moel mõjutanud hüpoteetilise eraõigusliku võlausaldaja otsust.
(113)
Peale selle võib igal juhul öelda, et kokkuleppe sõlmimise ajal i) oli abisaajal väga väike arv võlausaldajaid ning ii) tal olid varad, mille likvideerimisväärtus oli suurem summast, millega riik kokkuleppe kohaselt nõustus (nagu on näidatud tabelis 5, moodustas üksnes tagatisvara hulka mittekuulunud vara müügist saadav tõenäoline tulu 241 miljonit Slovaki krooni).
(114)
Kokkuleppes osalevate võlausaldajate arv oli väike - neid oli ainult viis. Neist viiest võlausaldajast neli olid eraõiguslikud võlausaldajad, kelle osa koguvõlast moodustas üksnes 0,6 % (3 797 608 Slovaki krooni 644 166 949 Slovaki kroonist), nagu on näidatud tabelis 2. Seega oli riik kahtlematult kõige suurem võlausaldaja ja tema nõuded moodustasid 99,4 % kõigist nõuetest. Sellised asjaolud peaksid oluliselt vähendama võlausaldajate vaheliste mis tahes lahkarvamuste tekkimise ja hilisemate kohtuvaidluste riski ning seega lühendama pankrotimenetluse kestust.
(115)
Seoses abisaaja argumendiga, mis põhineb Maailmapanga aruandel „Doing business in 2004”, milles väidetakse, et pankrotimenetlus kestab Slovakkias keskmiselt 4,8 aastat, tuleb märkida, et kõnealuses aruandes osutatakse nn äritegevuse lõpetamise indikaatorile, millega mõõdetakse kogu pankrotimenetlusele kuluvat aega, samuti kohtu suutlikkust pankrotiasjade menetlemisel. See kestus ei ole tingimata sama, mis pankrotimenetluse keskmine kestus. Slovakkia ametiasutused ise olid seisukohal, et käesoleva juhtumi asjaolusid arvesse võttes oleks pankrotimenetluse kestus keskmisest lühem (vt põhjendus 60). Slovakkia ametiasutuste selline hinnang on eriti asjakohane, võttes arvesse asjaolu, et kõnealune menetlus viidaks läbi Slovakkia pankrotimenetluse seaduse ja asjaomase tava kohaselt. Peale selle oli Slovakkia valitsus ise ka abisaaja võlausaldaja.
(116)
Lisaks varieerub abisaaja esitatud aruannetes kajastatud pankrotimenetluse kestus märkimisväärselt kahest aastast rohkem kui kuue aastani (40). Sellepärast olid hinnangud, mille abisaaja esitas komisjonile pankrotimenetluse kestuse kohta Slovakkias, üldistused ja neis ei võetud arvesse asjaomase juhtumi eripära. Mõni neist oli ligikaudne hinnang ja hinnangud olid teataval määral üksteisega vastuolus.
(117)
Mis puutub konkreetsesse näitesse Slovakkia äriühingu kohta, kes tegutses abisaajaga samas sektoris ja kellega seotud pankrotimenetlus kestis üle viie aasta, siis tuleb sellega seoses märkida, et abisaaja ei suutnud tõendada, kuidas see näide on käesoleva juhtumiga seotud ja eelkõige, kas kõnealune äriühing oli abisaajaga võrreldes samasuguses või väga sarnases õiguslikus ja majanduslikus olukorras (41). Võttes arvesse asjaolu, et abisaajal oli üks suur eelistatud seisundis võlausaldaja, kelleks oli riik, ja mitmeid hinnangute kohaselt suure väärtusega varasid, oleks abisaaja puhul saanud pankrotimenetluse läbi viia suhteliselt kiiresti ja seega oleks see olnud suurima võlausaldaja ehk riigi jaoks eelistatud tegevussuund.
(118)
Peale selle, isegi kui eeldada, et pankrotimenetlus oleks kestnud neli kuni viis aastat, nagu väidab abisaaja, oli tõenäoliselt tagasinõutavate summade ja kokkuleppe kohaste summade vaheline erinevus nii suur, et selle menetluse kestus ei oleks eraõigusliku võlausaldaja jaoks mänginud olulist rolli selle üle otsustamisel, kas nõustuda kokkuleppega või mitte. Arvestades diskontomäära 5,14 % (42), on 356,7 miljoni Slovaki krooni suuruse tulevase rahavoo nüüdisväärtus isegi pärast viie aasta möödumist 277,6 miljoni Slovaki krooni, st kokkuleppe kohasest summast tublisti rohkem. Selliste tingimuste korral oleks pankrotimenetlus pidanud kestma üle üheksa aasta selleks, et nüüdisväärtus langeks allapoole kokkuleppe kohast summat. Ükski turumajanduse tingimustes tegutsev eraettevõtja ei oleks nii pikka aega kestvat likvideerimismenetlust tõenäoliseks pidanud. Lisaks suureneks tagasisaadavate kogusummade nüüdisväärtus veelgi, kui võetakse arvesse, et suur osa võlast oleks tagatisvara müügi tulemusena tõenäoliselt varem tagasi makstud (vt põhjendus 111).
(119)
Olemasolevate tõendite põhjal võib järeldada, et antud juhtumi puhul ei oleks eraõiguslik võlausaldaja sõlminud kokkulepet maksuameti poolt heakskiidetud tingimustel; võttes arvesse asjaolu, et maksuameti kui eelisvõlausaldaja nõuded oleks olnud võimalik rahuldada igal ajal pankrotimenetluse jooksul ja lisaks oleks maksuamet saanud 99 % ülejäänud võlausaldajate vahel jagatavast tulust (seda tänu oma nõude suurusele võrreldes teiste võlausaldajate nõuetega), võib järeldada, et peaaegu kogu pankrotimenetluse tulemusena saadud tulu oleks läinud maksuametile ja - nagu on tõestatud eespool - see tulu oleks olnud suurem võlausaldajate vahel sõlmitud kokkuleppe kohasest summast.
2.2. Võlausaldajatega sõlmitud kokkulepe versus maksude sissenõudmine
(120)
Maksuametil oli erinevalt eraõiguslikest võlausaldajatest õigus algatada ise maksude sissenõudmine kinnisvara, seadmete või kogu äriühingu müümise teel. Eespool põhjenduses 82 osutatud kohtupraktika tähenduses ei esitatud mingeid tõendeid selle kohta, et maksuamet oli seda tegevussuunda kaalunud ja järeldanud, et see oleks olnud kokkuleppega nõustumisest vähem tulusam.
(121)
Igal juhul leiab komisjon, et abisaaja väide, nagu aitaks kokkuleppemenetluse kasutamine kaitsta äriühingut maksude sissenõudmise eest, ei ole asjakohane. Nagu kinnitasid Slovakkia ametiasutused, oli maksude sissenõudmine maksuameti jaoks üks valik, mida kasutada kas enne kokkuleppemenetluse algatamist või pärast seda, kui maksuamet on pannud veto kavandatud kokkuleppele. Seega tuleb seda valikut turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja kriteeriumi kohaldamisel arvesse võtta. Abisaaja ei võrdle kavandatud kokkulepet maksude sissenõudmise potentsiaalse tulemusega.
(122)
Komisjoni analüüs on koostatud nii abisaaja kui ka Slovakkia ametiasutuste esitatud andmete alusel. Seoses sellega märgitakse, et Slovakkia ametiasutused kinnitasid, et maksuameti kasuks panditud vara väärtus oli 397 miljonit Slovaki krooni, nagu on märgitud otsuses ametliku uurimismenetluse algatamise kohta. See väärtus on väidetavalt saadud abisaaja raamatupidamisaruannetest. Abisaaja omalt poolt väidab, et panditud vara väärtus nn eksperthindades väljendatuna on 194 miljonit Slovaki krooni (vt põhjendus 22). Kuigi komisjonil ei ole vaja kindlaks määrata, kumb summa on õige, võib siiski teha järgmised järeldused.
(123)
Esiteks oli pant seatud summas, mis vastas abisaaja edasilükatud maksuvõlale, nagu on nõutud maksukorralduse seadusega. Kui abisaaja varade väärtus moodustas tegelikult ainult poole pandisummast, nagu väideti abisaaja esitatud eksperdiarvamuses, siis see tähendab, et tagatised, mida riik nõudis sellise edasilükkamise eest, ei olnud piisavad. Sellisel juhul ei vastanud maksude edasilükkamine, mida maksuamet võimaldas ajavahemikul 2002. aasta novembrist kuni 2003. aasta novembrini kogusummas 477 miljonit Slovaki krooni, väga tõenäoliselt turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja kriteeriumile. Käesoleva juhtumiga seoses ei ole komisjonil vaja kindlaks määrata, kas need meetmed hõlmasid riigiabi või mitte. Kuid kui varasemad edasilükkamised juba kujutasid endast riigiabi, ei saa enam tugineda turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja põhimõttele, kui edasilükatud summad hiljem (osaliselt) kustutatakse.
(124)
Teiseks, isegi kui maksude sissenõudmise menetluse tulemusena saadava tulu arvutamiseks kasutada abisaaja esitatud väiksemat summat, oleks turumajanduse tingimustes tegutsev võlausaldaja eelistanud võimaluse korral seda menetlust kokkuleppemenetlusele.
(125)
Maksude sissenõudmise korral võib maksuamet võlgniku varad (nõuded ja muu käibevara, vallasvara, kinnisvara) vahetult ära müüa. Sel ajal, kui maksuamet hääletas kokkuleppe poolt, oli abisaajal varusid 43 miljoni Slovaki krooni väärtuses, täitmisele pööratavaid nõudeid vähemalt 37 miljoni Slovaki krooni väärtuses ja raha 161 miljonit Slovaki krooni (vt tabel 5). Tuleb märkida, et ainuüksi selle käibevara väärtus (241 miljonit Slovaki krooni; 6,3 miljonit eurot) (43) ületaks kokkuleppe alusel saadavat tulu (224,3 miljonit Slovaki krooni; 5,93 miljonit eurot). Lisaks oli abisaajal ka muid varasid, mille väärtus oli vähemalt 194 miljonit Slovaki krooni.
(126)
Peale selle ei kaasneks maksude sissenõudmisega haldustasusid nagu pankrotimenetluse puhul. Selle menetluse algatab ja seda juhib maksuamet, mistõttu võib ka eeldada, et see viiakse läbi kiiresti.
(127)
Sellepärast järeldas komisjon, et abisaaja varade vastu suunatud maksude sissenõudmise tulemusena oleks saadud rohkem tulu kui kokkuleppe alusel.
2.3. Täiendavad tõendid
(128)
Komisjon võtab teadmiseks Slovakkia ametiasutuste esitatud kirja, mille maksudirektoraadi direktor saatis oma alluvale, nimelt asjaomase maksuameti direktorile (vt põhjendus 63). Sellest kirjast ilmneb selgelt, et maksudirektoraat (kellel oli olnud abisaajaga eelnevaid otsekontakte) oli kavandatud kokkuleppe vastu ja andis kohalikule maksuametile selgelt märku, et kohalik maksuamet ei tohiks hääletada kokkuleppe poolt. Kirjas nimetati põhjusena, et kavandatud kokkulepe ei ole riigile kasulik.
(129)
Slovakkia ametiasutused tõendasid samuti, et rahandusministeerium oli 2004. aasta alguses andnud maksuhaldurile selge poliitilise juhise mitte nõustuda kokkulepetega, millega nähakse ette maksuvõla kustutamine maksuhalduri poolt (44). See poliitikavalik tehti teatavaks seoses maksukorralduse seaduse muutmisega alates 1. jaanuarist 2004 eesmärgiga tugevdada maksukogumise distsipliini.
(130)
Peale selle tuleb märkida, et maksuamet ise vaidlustas selle kokkuleppe juba 2. augustil 2004. aastal, st vähem kui üks kuu pärast kokkuleppe sõlmimist.
(131)
Abisaaja väitis, et maksuamet oli andnud märku oma nõustumisest kokkuleppega juba enne seda, kui abisaaja menetlust alustas. Komisjon leiab, et abisaaja esitatud tõendid näitavad vastupidist. Maksuameti direktor kirjutab oma 3. veebruari 2004. aasta kirjas abisaajale, et kuigi ta ei ole põhimõtteliselt kokkuleppemenetluse kasutamise vastu, ei ole ta nõus abisaaja ettepanekuga sõlmida kokkulepe, mille kohaselt makstaks maksuvõlg tagasi 35 % ulatuses.
(132)
Nende tõendite põhjal peab komisjon paratamatult järeldama, et Slovakkia ametiasutused olid abisaaja pakutud kokkuleppe vastu ning olid selle vastu juba enne kokkuleppemenetluse algatamist 8. märtsil 2004. aastal, enne võlausaldajate hääletust 9. juulil 2004. aastal ja ka pärast seda, kui kohus kokkuleppe heaks kiitis.
(133)
Abisaaja väitis, et arvesse tuleks võtta pikaajalist mõju, näiteks riigi maksutulu jätkusuutlikkust (vt põhjendus 52).
(134)
Esiteks tuleb rõhutada, et turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja kriteerium erineb turumajanduse tingimustes tegutseva investori kriteeriumist. Kui turumajanduse tingimustes tegutseval investoril on võimalik otsustada, kas luua suhteid asjaomase äriühinguga, ning seejuures lähtub ta pikaajajalistest strateegilistest väljavaadetest saada oma investeeringult asjakohast tulu (45), siis turumajanduse tingimustes tegutsev võlausaldaja, kellel juba on maksejõuetu äriühinguga ärilised või avalik-õiguslikud suhted, soovib talle juba võlgnetavad summad (46) tagasi saada võimalikult soodsatel tingimustel, st võimalikult suures ulatuses ja lühikese tähtaja jooksul. Seega on hüpoteetilise turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja ja turumajanduse tingimustes tegutseva investori motivatsioon erinev. Sellest tulenevalt on kohtupraktikas määratletud nende kahe olukorra jaoks eraldi kriteeriumid.
(135)
Teiseks, mis puutub võrdlusesse võlausaldajast tarnijaga, siis on oluline märkida, et tema ja riigi nõuete laad on põhimõtteliselt erinev. Kuna tarnijal on maksejõuetu äriühinguga erandlikult lepingulised suhted, võib ta äripartneri kaotuse tagajärjel reaalselt kahju kannatada. Maksejõuetu äriühingu likvideerimise või müümise korral oleks tarnijal vaja leida uus klient või sõlmida leping uue omanikuga. Kui tema sõltuvus maksejõuetust äriühingust on märkimisväärne, on risk veelgi suurem. Selline võlausaldaja peab tõepoolest tulevikku silmas pidama. Seevastu riigi suhted maksejõuetu äriühinguga põhinevad avalikul õigusel ega sõltu seetõttu poolte tahtest. Likvideeritud äriühingu varad üle võtnud uus omanik on automaatselt kohustatud makse maksma. Pealegi ei sõltu riik kunagi ühest maksumaksjast. Lisaks - ja see on kõige olulisem - ei ole riik maksude kehtestamisel ajendatud kasumi teenimisest ja ta ei toimi seda tehes ärilisel viisil ega ärilistest kaalutlustest lähtuvalt. Seega ei ole eespool esitatud võrdlus eriti põhjendatud.
(136)
Komisjon järeldab, et riigi olukorda ei saa kõnealuse juhtumi puhul võrrelda hüpoteetilise turumajanduse tingimustes tegutseva investori ega hüpoteetilise turumajanduse tingimustes tegutseva sõltuva võlausaldaja olukorraga. Igal juhul ei saa turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja põhimõtte kohaldamisel arvesse võtta tulevase maksutulu kaotamist (47).
(137)
Lõpuks nähtub abisaaja esitatud maksude ülevaatest, et enamik maksudest, mida abisaaja on alates 1995. aastast maksnud, on olnud kaudsed maksud (aktsiis ja käibemaks). Kuna neid makse maksavad lõpptarbijad, ei mõjutaks abisaaja likvideerimine nende kogumist, sest tarbijad jätkaksid maksustatud toodete (antud juhul põhiliselt piirituse ja piiritusjookide) ostmist teistelt tootjatelt. Seega ei ole usutav abisaaja väide tulevase maksutulu märkimisväärse kaotuse kohta.
(138)
Komisjon järeldab, et abisaaja esitatud muude tõendusmaterjalidega ei tõendata, et mõjutatud oleks hüpoteetilise eraõigusliku võlausaldaja käitumist. Sellepärast ei muuda miski käesolevas punktis hinnangut, mille komisjon andis kõnealusele käitumisele punktides 2.1 ja 2.2.
2.4. Järeldused
(139)
Eespool esitatud tõendite põhjal järeldab komisjon, et käesoleval juhul ei olnud turumajanduse tingimustes tegutseva võlausaldaja kriteerium täidetud ja et riik andis abisaajale eelise, mida ta turul ei oleks saanud.
(140)
Sellest tulenevalt järeldab komisjon, et võla kustutamine, millega kohalik maksuamet kokkuleppe alusel nõustus, kujutab endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
3. ABI KOKKUSOBIVUS SISETURUGA: ELI TOIMIMISE LEPINGU ARTIKLI 107 LÕIKE 3 KOHANE ERAND
(141)
Meetme esmane eesmärk on abistada raskustesse sattunud äriühingut. Selliste juhtumite puhul ja kui on täidetud asjakohased tingimused, võib kohalda ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c kohast erandit, mille kohaselt võib riigiabi anda eesmärgiga soodustada teatud majandustegevuse arengut, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega.
(142)
Abisaaja tootevalikut silmas pidades hindas komisjon, kas antud juhtumi puhul saab kohaldada põllumajandussektori suhtes kohaldatavaid erieeskirju. Lähtudes Slovakkia ametiasutuste esitatud teabest abisaaja käibe kohta, jõudis komisjon oma otsuses ametliku uurimise algatamise kohta järeldusele, et enamik abisaaja toodetest ei ole ELi toimimise lepingu I lisaga hõlmatud tooted ja sellepärast kohaldatakse üldiseid riigiabi eeskirju.
(143)
Oma märkustes otsuse kohta, millega algatati ametlik uurimine, vaidlustas abisaaja Slovakkia ametiasutuste poolt eelnevalt esitatud käibeandmed (vt tabel 1), kuid ei vaidlustanud komisjoni otsust lähtuda hinnangu andmisel üldistest riigiabi eeskirjadest. Soovimata kindlaks määrata, kas abisaaja esitatud summad on täpsed (48), kontrollis komisjon, kas tema eespool esitatud järeldus kehtiks ka uute andmete puhul. Komisjon järeldas, et enamik abisaaja käibest tuleneb selliste toodete müügist, mis ei ole hõlmatud ELi toimimise lepingu I lisaga. Sellest tulenevalt kohaldatakse üldisi ja mitte sektorispetsiifilisi riigiabi eeskirju.
(144)
Pääste- ja restruktureerimisabi raskustesse sattunud äriühingutele on praegu reguleeritud ühenduse suunistega raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antava riigiabi kohta (49) (edaspidi „uued suunised”), millega asendati eelmine 1999. aastal vastu võetud tekst (50) (edaspidi „1999. aasta suunised”).
(145)
Uute suuniste üleminekusätetega on ette nähtud, et neid kohaldatakse komisjoni loata antud mis tahes päästmis- või restruktureerimisabi (ebaseadusliku abi) hindamiseks, kui abi antakse osaliselt või täielikult pärast 1. oktoobrit 2004, mis on uute suuniste Euroopa Liidu Teatajas avaldamise kuupäev (punkti 104 esimene lõik). Enne 1. oktoobrit 2004 antud ebaseadusliku abi puhul viiakse uurimine läbi nende suuniste põhjal, mis olid kohaldatavad abi andmise ajal (punkti 104 teine lõik).
(146)
Maksuamet andis kokkuleppele oma heakskiidu 9. juulil 2004. aastal ja see jõustus 23. juulil 2004. aastal. Sellest tulenevalt anti ebaseaduslikku abi enne 1. oktoobrit 2004. Seega kohaldatakse 1999. aasta suuniseid, mis olid kohaldatavad abi andmise ajal.
(147)
Abisaaja on keskmise suurusega ettevõtja komisjoni määruse (EÜ) nr 70/2001 (mis käsitleb EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele antava riigiabi suhtes) (51) tähenduses.
3.1. Äriühingu abikõlblikkus
(148)
1999. aasta suuniste punkti 5 alapunkti c kohaselt loetakse äriühingut raskustes olevaks, kui ta vastab siseriikliku õiguse kohaselt kollektiivse maksejõuetusmenetluse kohaldamise tingimustele.
(149)
Abisaaja suhtes kohaldati kokkuleppemenetlust, mis on pankrotiseaduses esitatud määratluse kohaselt kättesaadav ainult maksejõuetutele äriühingutele. Seega on äriühing kõlblik saama päästmis- ja restruktureerimisabi.
3.2. Päästmisabi
(150)
Slovakkia ametiasutused kirjeldasid vaidlustatud meedet algselt päästmisabina. 1999. aasta suuniste põhjal väljendas komisjon kahtlust abi kui päästmisabi siseturuga kokkusobivuse üle eespool III osas kirjeldatud põhjustel.
(151)
Slovakkia ametiasutused ja abisaaja neid kahtlusi ei kommenteerinud. Komisjonile ei ole sellega seoses uusi asjaolusid esitatud.
(152)
Kuna eespool märgitud kahtlusi ei ole kõrvaldatud, järeldab komisjon, et abi ei ole siseturuga kokkusobiv kui päästmisabi 1999. aasta suuniste tähenduses.
3.3. Restruktureerimisabi
(153)
Komisjon kahtles eespool III osas kirjeldatud põhjustel, kas abi oli siseturuga kokkusobiv kui restruktureerimisabi 1999. aasta suuniste tähenduses.
(154)
Komisjon märgib, et Slovakkia ametiasutused, kellel lasub kohustus tõendada, et riigiabi on siseturuga kokkusobiv, ei ole esitanud selle järelduse kinnituseks mis tahes uusi asjaolusid. Komisjon võttis abisaaja esitatud märkused teadmiseks.
3.3.1. Pikaajalise elujõulisuse taastamine
(155)
1999. aasta suuniste kohaselt peab restruktureerimisabi andmine olema seotud äriühingu pikaajalise elujõulise taastamiseks koostatud teostatava ja sidusa restruktureerimiskava rakendamisega ning sellest sõltuma. Liikmesriik võtab endale kohustuse järgida seda kava, mille peab heaks kiitma komisjon. Äriühingu suutmatust kava rakendada loetakse abi väärkasutamiseks.
(156)
Põhimõtteliselt peab restruktureerimiskava võimaldama abisaajal taastada oma pikaajaline elujõulisus mõistliku aja jooksul ja lähtudes realistlikest eeldustest edasise tegevuse tingimuste kohta. Kavas tuleks kirjeldada asjaolusid, mille tõttu abisaaja raskustesse sattus, ning määrata kindlaks sobivad meetmed nende raskuste kõrvaldamiseks. Restruktureerimismeetmed ei saa piirduda ainult rahalise abiga, mille eesmärk on tasuda võlad ja kompenseerida varasemat kahju, kõrvaldamata samas raskuste põhjusi.
(157)
Abistatavates piirkondades asuvate ning väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjatega seoses sätestatakse 1999. aasta suunistes, et neile abi võimaldamise tingimused võivad olla leebemad selles osas, mis puudutab kompensatsioonimeetmete rakendamist ja seirearuannete sisu. Need tegurid ei vabasta selliseid äriühinguid siiski restruktureerimiskava koostamise nõudest ega liikmesriike kohustusest seada restruktureerimisabi andmise tingimuseks restruktureerimiskava rakendamine.
(158)
Pärast ametliku uurimise algatamist kinnitasid Slovakkia ametiasutused, et äriplaani, mille abisaaja oli kohustatud kokkuleppemenetluse algatamise tingimusena koostama, vaatas läbi ainult pädev kohus, st mitte abi andnud ametiasutus, ning et ei kohus ega maksuamet ei jälginud plaani rakendamist.
(159)
Vastupidiselt sellele kinnitusele väitis abisaaja, et maksuamet oli enne kokkuleppe heakskiitmist uurinud, kas äriplaani abil on võimalik taastada äriühingu pikaajalist elujõulisust, kuid ta ei esitanud selle väite kinnituseks tõendeid.
(160)
Abisaaja väitis lisaks, et olukorras, kus komisjon teeb abi järelhindamist, ei ole ametliku restruktureerimiskava puudumine oluline, kuna komisjonil on sel juhul võimalik hinnata, kas abisaaja elujõulisus tegelikult taastus. Abisaaja väitel võib ametlikku restruktureerimiskava nõuda vaid seoses eelhinnanguga, mille suhtes kohaldatakse 1999. aasta suuniseid.
(161)
Selline põhjenduskäik ei ole õige. 1999. aasta suuniseid kohaldatakse nii teavitatud kui ka ebaseadusliku abi siseturuga kokkusobivuse hindamiseks. Olenemata sellest, millal hindamine toimub, kehtib tingimus, et restruktureerimisabi andmine sõltub elujõulise restruktureerimiskava kehtestamisest. Komisjon peab oma hindamise läbi viima teabe põhjal, mis oli kättesaadav abi andmise ajal.
(162)
Võib järeldada, et maksuametil kui abi andnud ametiasutusel ei olnud võimalust hinnata restruktureerimiskava ja seada oma nõuete kustutamise tingimuseks selle kava rakendamist nõuetekohase järelevalve all. Sellest tulenevalt oli täitmata esimene ametlik tingimus, mida kohaldatakse täiel määral ka järelhindamise suhtes.
(163)
Äriplaani sisu kohta ei esitanud Slovakkia ametiasutused mingit teavet, mis kõrvaldaks komisjoni kahtlused seoses sellega, kas plaani näol on tõepoolest tegemist restruktureerimiskavaga, mis on ette nähtud 1999. aasta suunistega.
(164)
Komisjon saab ainult kinnitada oma järeldust, millele ta jõudis otsuses ametliku uurimise algatamise kohta. Esitatud äriplaan on vaid kava, milles käsitletakse abisaaja jaoks teravat probleemi, st tema kasvavat võlga riigi ees. Selles äriplaanis ei analüüsita mingil viisil asjaolusid, mille tagajärjel abisaaja raskustesse sattus, ega äriühingu tolleaegset rahalist olukorda ja finantsväljavaateid. Sellise analüüsi puudumise tõttu ei teinud abisaaja konkreetseid ettepanekuid raskuste põhjuste kõrvaldamiseks. Ainus üksikasjalikult kirjeldatud meede on ettepanek abisaaja finantsiliseks restruktureerimiseks võlausaldajatega sõlmitava kokkuleppe kaudu.
(165)
Äriplaanis ei märgita üldse abisaaja omakapitali suurendamist, mida abisaaja nimetas ühe restruktureerimismeetmena. Mitte miski dokumentides ei näita, et kapitali suurendamist äriühingu Hydree Slovakia poolt tuleks käsitada meetmena, mille abil tagatakse, et abisaaja ei korda pikas perspektiivis oma strateegiat, mis seisneb tootmise rahastamises käibemaksu- ja aktsiisivõla arvelt, mis lõppkokkuvõttes talle raskusi põhjustaski. Slovakkia ametiasutused ise kinnitasid, et kapitali suurendamine ei vähendanud mingil moel finantsprobleemide kordumise riski. Need kahtlused on seda suuremad, kui võtta arvesse, et kapitali suurendati kokku 21 miljoni Slovaki krooni võrra, kuid restruktureeritud võlg oli 644 miljonit Slovaki krooni.
(166)
Kapitali suurendamine iseenesest ei tõesta turu usku abisaaja pikaajalise elujõulisuse taastamisse. Komisjon märgib, et olenemata aktiivsetest jõupingutustest ei õnnestunud abisaajal erapangast laenu saada.
(167)
Peale selle oli tootmisvarade väljarentimine abisaaja konkurendile Old Herold s.r.o. selgelt tingitud asjaolust, et abisaaja oli kaotanud piirituse ja piiritusjookide tootmise litsentsi, mitte aga asjaolust, et kõnealune tootmine oleks olnud kahjumlik ja oleks seega vajanud restruktureerimist. On tõsi, et pärast kokkuleppe sõlmimist oleks abisaaja ise võinud taotleda uut litsentsi, kuid ta ei teinud seda. Komisjon märgib siiski, et abisaaja jätkab äriühingu Old Herold poolt abisaaja varade abil valmistatud ja abisaaja kaubamärki kandvate toodete müüki ning kavatseb isegi seda müüki suurendada, nagu on märgitud ajavahemikku 29. aprill 2004 - 30. detsember 2004 hõlmavas aastaaruandes. Seega ei saa nende tootmisvarade väljarentimist pidada restruktureerimismeetmeks, sest kõikide kättesaadavate tõendite alusel võis järeldada, et tootmise seda osa ei olnud vaja restruktureerida.
(168)
Ka äriplaanis pakutud ülejäänud meetmetega seoses ei ole komisjoni kahtlusi kõrvaldatud. Need meetmed on vaid tavalise äritegevusega kaasnevad tegevused, mitte ratsionaliseerimismeetmed (vanade seadmete või sõidukite müük). Kaht kavandatud struktuurimeedet (loobumine ebatulusast mittealkohoolsete jookide tootmisest ja teatava kinnisvara müük) kirjeldati väga ähmaselt, mainimata konkreetseid tooteid või konkreetset ajakava. Slovakkia ametiasutused kinnitasid, et kinnisvara, mida oli soovitud müüa (haldushoone, kauplus ja puhkemaja), ei olnud 10. oktoobriks 2005 veel müüdud, st et seda kavandatud meedet ei olnud rakendatud.
(169)
Ametliku restruktureerimiskava ning raskuste ja nende raskuste käsitlemiseks vajalike meetmete, turutingimuste ja väljavaadete tõelise analüüsi puudumise tõttu jõudis komisjon järeldusele, et abisaaja esitatud äriplaan ei ole tõeline restruktureerimiskava, mis on ette nähtud 1999. aasta suunistega (52). Komisjoni kahtlused seoses abisaaja suutlikkusega taastada pikaajaline elujõulisus ei ole seega kõrvaldatud.
3.3.2 Rangelt miinimumiga piirduv abi
(170)
Kuigi komisjoni järeldus, et tõelise restruktureerimiskava puudumise korral püsivad tema kahtlused seoses pikaajalise elujõulisusega, on iseenesest piisav järeldamaks, et abi ei ole siseturuga kokkusobiv, analüüsib komisjon ka teist 1999. aasta suunistes esitatud keskset kriteeriumi, st abi piirdumist rangelt minimaalselt vajaliku abiga.
(171)
1999. aasta suuniste punkti 40 kohaselt peab abi summa ja osakaal piirduma rangelt sellega, mis on minimaalselt vajalik restruktureerimiseks, pidades silmas abisaaja olemasolevaid rahalisi vahendeid. Eeldatakse, et abisaaja annab restruktureerimisse omavahenditest olulise panuse.
(172)
Restruktureerimise kogukulud olid sama suured kui kokkuleppe kaudu restruktureeritud võlgade kogusumma. Abisaaja tasus sellest summast 35 %.
(173)
Slovakkia ametiasutused ei esitanud täiendavaid selgitusi vastuseks kahtlustele, mida komisjon sellega seoses väljendas. Abisaaja selgitas, kuidas ta rahastas pärast kokkuleppe sõlmimist alles jäänud võla tasumist (vt põhjendused 30-35). Abisaaja sõnul moodustas tema panus kokku 231 miljonit Slovaki krooni (6,1 miljonit eurot).
(174)
Esiteks ületasid abisaaja käsutuses olnud vahendid pärast kokkuleppe sõlmimist alles jäänud võlasummat. See näitab, et abi ei piirdunud minimaalse vajaliku abiga.
(175)
Veelgi olulisem on siiski, et komisjon leiab, et äriühingult Old Herold saadud krediiti ei saa käsitada abisaaja oma panusena 1999. aasta suuniste tähenduses. Äriühingu tegevust rahastatakse jooksvalt kohustuste arvelt. Need on lühiajalised laenud, mis tuleb siiski tagasi maksta. Äriühing saab restruktureerimiseks täiendavaid vahendeid vaid sel juhul, kui tarnijad nõustuvad võimaldama tavapärasest pikemat maksetähtaega; selline edasilükkamine näitab, et turg usub, et äriühingu elujõulisuse taastamine on tõenäoline.
(176)
Abisaaja ei tõendanud mingil viisil, et äriühing Old Herold läks maksetähtaja pikendamisel märkimisväärselt kaugemale abisaaja ja tema tarnijate vahel välja kujunenud äritavast. 40-päevane maksetähtaeg näib olevat tavapärane, eriti võttes arvesse asjaolu, et seda võimaldati abisaajale pärast kokkuleppe sõlmimist. Selle tulemusel ei olnud abisaajal enam finantsraskusi. Kokkuleppe eesmärk oligi aidata abisaajal finantsprobleeme ületada.
(177)
Seega järeldab komisjon, et maksetähtaegade sellist pikendamist ei saa käsitada välistest vahenditest restruktureerimisse antud panusena.
(178)
Selle edasilükkamiseta on abisaaja enda panus 1999. aasta suuniste tähenduses 131 miljonit Slovaki krooni (3,4 miljonit eurot) ning see moodustab seega restruktureerimiskuludest 20 %.
(179)
1999. aasta suunised ei sisaldanud mingeid künniseid, mis näitaksid, millal loetakse abisaaja enda panust oluliseks.
(180)
Võttes arvesse komisjoni tava 1999. aasta suuniste kohaldamisel ja muutust komisjoni sellealastes põhimõtetes, mis viis künniste kehtestamiseni 2004. aasta suunistes (53), leiab komisjon, et 20 % panus on üsna väike. Selline panus oleks 1999. aasta suuniste kohaselt vastuvõetav vaid juhul, kui on täidetud kõik muud abi heakskiitmise tingimused. Sel juhul peaks komisjon arvesse võtma kriteeriume, mis näitavad, kas äriühing tegutseb abistatavas piirkonnas aktiivselt ning mil määral peegeldavad rahastamisallikad peale abisaaja enda ja tema aktsionäride ka turu usku äriühingu pikaajalisse elujõulisusse, või arvesse võtma juhtumi muid konkreetseid üksikasju.
(181)
Eespool esitatud asjaolusid arvestades ei saa komisjon käesoleva juhtumi puhul lugeda abisaaja panust oluliseks. Komisjon järeldab, et ei ole kõrvaldatud tema kahtlusi seoses küsimustega, kas abisaaja enda panust võib pidada oluliseks ja kas abi piirdus vajaliku miinimumiga.
3.4. Abi kokkusobivus siseturuga: järeldus
(182)
Komisjon järeldab, et abi ei ole siseturuga kokkusobiv kui päästmis- või restruktureerimisabi. Peale selle ei ole käesoleva juhtumi suhtes kohaldatav ka ükski muu ELi toimimise lepingus sätestatud erand.
VII. JÄRELDUS
(183)
Komisjon leiab, et Slovaki Vabariik on ebaseaduslikult kustutanud äriühingu Frucona Košice a.s. maksuvõla, rikkudes sellega ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3. See abi ei ole siseturuga kokkusobiv ühegi ELi toimimise lepingus sätestatud erandi kohaselt.
(184)
Kuigi võla kustutamine maksuameti poolt on käesoleva menetluse lõpuni peatatud, leiab komisjon, et abisaajale anti eelis hetkest, mil maksuamet tegi otsuse loobuda osadest oma nõuetest, andes sellega abisaajale abi. Selleks hetkeks oli võlausaldajatega sõlmitud kokkuleppe jõustumine 23. juulil 2004. aastal. Eelis abisaaja konkurentide ees seisnes selles, et maksuamet ei nõudnud sisse abisaaja maksuvõlga.
(185)
Varasema olukorra taastamiseks tuleb riigiabi tagastada. Võttes arvesse asjaolu, et eelis anti võlausaldajatega sõlmitud kokkuleppe jõustumisega 23. juulil 2004, peab tagastatav abisumma hõlmama kogu kustutatud summat, mis on ette nähtud kõnealuse kokkuleppega.
(186)
Slovaki Vabariigi ülemkohus sedastas siiski, et teemaksuvõlad summas 424 490 Slovaki krooni olid kokkuleppesse alusetult lisatud. Selle tulemusena vähendati kokkuleppes sisalduvat põhivõlasummat nimetatud summa ja maksuametile võlgnetava summa võrra ning kokkuleppesse märgiti korrigeeritud summa 640 369 341 Slovaki krooni.
(187)
Teemaksuvõlad, mida oli vahepeal käsitatud kustutatud võlgadena, maksti täielikult tagasi 2. augustil 2006. aastal. Seda makset tuleks arvesse võtta veel tagasinõudmata abisumma ja sellega seotud intresside arvutamisel,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Otsus 2007/254/EÜ tühistatakse.
Artikkel 2
Riigiabi, mida Slovaki Vabariik andis äriühingule Frucona Košice a.s. kogusummas 416 515 990 Slovaki krooni, on siseturuga kokkusobimatu.
Artikkel 3
1. Slovaki Vabariik võtab kõik vajalikud meetmed, et nõuda abisaajalt tagasi talle ebaseaduslikult antud abi, millele on osutatud artiklis 2, võttes arvesse, et teemaksuvõlg summas 424 490 Slovaki krooni tasuti kohaliku maksuameti arvele 2. augustil 2006. aastal.
2. Abi nõutakse tagasi viivitamata ja siseriiklikes õigusaktides sätestatud korras, tingimusel et see võimaldab otsuse viivitamatut ja tõhusat täitmist.
3. Tagasinõutav summa hõlmab intressi, mida arvutatakse kogu perioodi eest alates kuupäevast, mil abisummad anti äriühingu Frucona Košice a.s. käsutusse, kuni nende tegeliku tagasimaksmiseni.
4. Intress arvutatakse komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 794/2004 (millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) (54) V peatüki kohaselt. Intressi arvutatakse liitintressina kogu lõikes 3 osutatud ajavahemiku eest.
Artikkel 4
Kahe kuu jooksul pärast käesoleva otsuse teatavakstegemist teavitab Slovaki Vabariik komisjoni meetmetest, mida ta on otsuse täitmiseks võtnud. Slovaki Vabariik esitab selle teabe, kasutades käesoleva otsuse lisas toodud küsimustikku.
Artikkel 5
Käesolev otsus on adresseeritud Slovaki Vabariigile.
Brüssel, 16. oktoober 2013