РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 17 декември 2012 година
за присъединяване на Европейския съюз към Протокола за опазване на Средиземно море от замърсяване в резултат на проучване и експлоатация на континенталния шелф и на морското дъно и неговите недра
(2013/5/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 192, параграф 1 във връзка с член 218, параграф 6, буква а) от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид одобрението на Европейския парламент (1),
като има предвид, че:
(1)
Конвенцията за опазване на Средиземно море от замърсяване, която впоследствие бе преименувана на Конвенция за опазване на морската среда и на крайбрежните райони в Средиземноморието (наричана по-долу „Конвенцията от Барселона“), бе сключена от името на Европейската общност с Решение 77/585/ЕИО на Съвета (2), а измененията на конвенцията от Барселона бяха приети с Решение 1999/802/ЕО на Съвета (3).
(2)
В съответствие с член 7 от Конвенцията от Барселона договарящите страни вземат всички необходими мерки за предотвратяне, намаляване, противодействие и премахване във възможно най-голяма степен на замърсяването в района на Средиземно море в резултат на проучване и експлоатация на континенталния шелф и на морското дъно и неговите недра.
(3)
Един от протоколите към Конвенцията от Барселона урежда опазването на Средиземно море от замърсяване в резултат на проучване и експлоатация на континенталния шелф и на морското дъно и неговите недра (наричан по-долу „Офшорен протокол“). Той влезе в сила на 24 март 2011 г., като до момента е ратифициран от Албания, Кипър, Либия, Мароко, Сирия и Тунис. В последно време освен Кипър и някои други държави-членки, които са договарящи страни по Конвенцията от Барселона, заявиха намерението си също да ратифицират протокола.
(4)
Счита се, че съществуват над 200 действащи платформи в Средиземно море и се обмисля въвеждането на още съоръжения. Очаква се дейностите, свързани с проучването и експлоатацията на въглеводород, да се увеличат, след като бяха открити големи залежи от изкопаеми горива в Средиземно море. Поради полузатворения характер и специфичната хидродинамика на Средиземно море инцидент с мащабите на този в Мексиканския залив през 2010 г. може да доведе до непосредствени отрицателни трансгранични последици за икономиката на Средиземноморието и за уязвимите морски и крайбрежни екосистеми. Вероятно в средносрочен план обект на проучвателни и експлоатационни дейности ще станат и други минерални ресурси в дълбоководните зони, на морското дъно и неговите недра.
(5)
Неефективните действия за справяне с рисковете, произтичащи от подобни дейности, биха могли сериозно да застрашат усилията на държавите-членки, които имат задължението да предприемат мерки за постигане и поддържане на добро екологично състояние на морските им води съгласно изискванията на Директива 2008/56/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 г. за създаване на рамка за действие на Общността в областта на политиката за морска среда (Рамкова директива за морска стратегия) (4), а също и спазването на ангажиментите и задълженията, които Гърция, Испания, Франция, Италия, Кипър, Малта, Словения и Съюзът като цяло са поели като договарящи страни по Конвенцията от Барселона.
(6)
Офшорният протокол включва широк набор от разпоредби, които трябва да бъдат приложени от различни нива на администрацията. Макар че е уместно Съюзът да предприеме действия в подкрепа на безопасността на дейностите, свързани с проучване и експлоатация в морските райони, като inter alia се отчита, че съществува голяма вероятност екологичните проблеми, свързани с тези дейности, да имат трансгранични последици, държавите-членки и техните съответни компетентни органи следва да отговарят за определени подробни мерки, посочени в Офшорния протокол.
(7)
В съобщението на Комисията, озаглавено „Изправени сме пред предизвикателството да се осигури безопасност на нефтените и газови дейности в морски райони“, прието на 12 октомври 2010 г., се посочва необходимостта от международно сътрудничество за насърчаване на безопасността на дейностите в морските райони и на възможностите за реакция в световен мащаб, като едно от свързаните с това действия е проучването на потенциала на регионалните конвенции. Комисията препоръчва подновяване на процедурата по осигуряване на влизането в сила на Офшорния протокол, в тясно сътрудничество със съответните държави-членки.
(8)
В заключенията относно безопасността на нефтените и газовите дейности в морските райони, приети на 3 декември 2010 г., Съветът посочи, че Съюзът и държавите-членки следва да продължат да играят важна роля в стремежа към постигането на най-високи стандарти за безопасност в рамките на международни инициативи и форуми и регионално сътрудничество, като например в Средиземноморието. Съветът също така призова Комисията и държавите-членки да използват по най-добър възможен начин съществуващите международни конвенции.
(9)
В резолюция от 13 септември 2011 г. Европейският парламент подчерта значението на пълното влизане в сила на нератифицирания Офшорен протокол, насочен към бобра със замърсяването, причинено от проучване и експлоатация.
(10)
Една от целите на политиката на Съюза в областта на околната среда е насърчаването на мерки на международно равнище за справяне с регионални проблеми на околната среда. По отношение на Офшорния протокол е от особено значение да се отчете голямата вероятност от трансгранични въздействия върху околната среда в случай на инциденти в полузатворено море, каквото е Средиземно море. Ето защо е уместно Съюзът да предприеме всички необходими действия в подкрепа на безопасността на дейностите, свързани с проучване и експлоатация в морските райони, и в подкрепа на опазването на морската среда в Средиземно море.
(11)
Комисията също така предлага регламент относно безопасността на дейностите, свързани с проучването, изследването и добива на нефт и газ в морските райони (наричан по-долу „предложеният регламент“).
(12)
Офшорният протокол се отнася до област, която в по-голямата си част е обхваната от правото на Съюза. Някои от включените в нея елементи са опазване на морската среда, оценка на въздействието върху околната среда и екологична отговорност. В зависимост от окончателното решение на законодателите по предложения регламент Офшорният протокол би бил съвместим и с неговите цели, включително със свързаните с разрешаването, оценката на въздействието върху околната среда и техническия и финансовия капацитет на операторите.
(13)
От съществено значение е да се осигури тясно сътрудничество между държавите-членки и институциите на Съюза както в процеса на преговори и сключване, така и при изпълнението на поетите ангажименти. Това задължение за сътрудничество произтича от изискването за единство в международното представителство на Съюза. Следователно държавите-членки, които са договарящи страни по Конвенцията от Барселона и които все още не са направили необходимите стъпки за приключване на процедурите по ратифициране или присъединяване към Офшорния протокол, следва да предприемат съответните действия.
(14)
Следователно Съюзът следва да се присъедини към Офшорния протокол,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Присъединяването на Европейския съюз към Протокола за опазване на Средиземно море от замърсяване в резултат на проучване и експлоатация на континенталния шелф и на морското дъно и неговите недра се одобрява от името на Съюза.
Текстът на Офшорния протокол е приложен към настоящото решение.
Член 2
Председателят на Съвета е оправомощен да определи лицето(лицата), упълномощено(и) да извърши(ат) от името на Съюза депозирането на инструмента за одобрение пред правителството на Испания, което изпълнява функцията на депозитар съгласно член 32, параграф 2 от Офшорния протокол, за да изрази съгласието на Съюза да бъде обвързан от Офшорния протокол (5).
Член 3
Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.
Съставено в Брюксел на 17 декември 2012 година.
NÕUKOGU OTSUS,
17. detsember 2012,
Euroopa Liidu ühinemise kohta protokolliga, milles käsitletakse Vahemere kaitset mandrilava, merepõhja ja selle aluspinnase uuringutest ja kasutamisest lähtuva reostuse eest
(2013/5/EL)
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 192 lõiget 1 koostoimes artikli 218 lõike 6 punktiga a,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi nõusolekut (1)
ning arvestades järgmist:
(1)
Vahemere saastekaitse konventsioon, mis hiljem nimetati ümber Vahemere merekeskkonna ja rannikuala kaitse konventsiooniks („Barcelona konventsioon”), sõlmiti Euroopa Ühenduse nimel nõukogu otsuse 77/585/EMÜ (2) kaudu ning Barcelona konventsiooni muudatused kiideti heaks nõukogu otsuse 1999/802/EÜ (3) kaudu.
(2)
Barcelona konventsiooni artikli 7 kohaselt tuleb konventsiooniosalistel võtta kõik asjakohased meetmed selleks, et vältida, vähendada ja piirata Vahemere piirkonnas mandrilava, merepõhja ja selle aluspinnase uuringutest ning kaevandamisest tekkivat reostust ning see võimalikult suures ulatuses kõrvaldada.
(3)
Ühes Barcelona konventsiooni protokollis („avamereprotokoll”) käsitletakse Vahemere kaitset mandrilava, merepõhja ja selle aluspinnase uuringutest ning kaevandamisest tekkiva reostuse eest. See jõustus 24. märtsil 2011. Tänaseks on selle ratifitseerinud Albaania, Küpros, Liibüa, Maroko, Süüria ja Tuneesia. Lisaks Küprosele on mõned liikmesriigid, kes on Barcelona konventsiooni osalised, hiljuti teatanud oma kavatsusest samuti protokoll ratifitseerida.
(4)
Hinnangute kohaselt on Vahemeres üle 200 tegutseva avamereplatvormi ja neile plaanitakse lisa. Eeldatakse, et fossiilkütuste suurte varude avastamine Vahemeres annab tõuke süsivesinike uurimis- ja kaevandamistegevuse hoogustumisele. Vahemere poolsuletud olemuse ja erakordse hüdrodünaamika tõttu võivad Mehhiko lahes 2010. aastal toimunu laadsel õnnetusel olla vahetud ja kahjulikud piiriülesed tagajärjed Vahemere majandusele ning tundlikele mere- ja rannikuökosüsteemidele. On tõenäoline, et keskpikas perspektiivis hakatakse uurima ja kaevandama ka muid süvameres, merepõhjas ja aluspinnases leiduvaid maavarasid.
(5)
Suutmatus käsitleda tõhusalt selliste tegevustega seonduvaid riske võib tõsiselt ohustada liikmesriikide, kes on kohustatud vajalikke meetmeid võtma, jõupingutusi Vahemere mereala hea keskkonnaseisundi saavutamisel või säilitamisel, mida on nõutud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta direktiiviga 2008/56/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse merekeskkonnapoliitika-alane tegevusraamistik (merestrateegia raamdirektiiv) (4). Lisaks aitab vajalike meetmete võtmine kaasa selliste kohustuste täitmisele, mille Kreeka, Hispaania, Prantsusmaa, Itaalia, Küpros, Malta, Sloveenia ja liit ise endale Barcelona konventsiooni osalistena võtsid.
(6)
Avamereprotokoll hõlmab arvukalt sätteid, mida tuleb rakendada eri haldustasanditel. On asjakohane, et liit toetab avamereuuringute ja kaevandamistegevuse ohutust, pidades muu hulgas silmas sellise tegevusega seotud keskkonnaprobleemide piiriülese mõju suurt tõenäosust, ning liikmesriigid ja nende pädevad asutused vastutavad avamereprotokolliga sätestatud teatavate üksikasjalike meetmete eest.
(7)
Komisjoni teatises pealkirjaga „Avamerel nafta ja gaasi tootmise ohutusega seotud probleemid”, mis on vastu võetud 12. oktoobril 2010, tuuakse välja vajadus rahvusvahelise koostöö järele avamerel ohutuse tagamiseks ja hädaolukordadele reageerimise võime edendamiseks kogu maailmas ning üheks seotud meetmeks on tarvidus uurida piirkondlike konventsioonide võimalusi. Teatises soovitatakse taaskäivitada avamereprotokolli jõustamisprotsess, milleks tuleb teha tihedat koostööd asjaomaste liikmesriikidega.
(8)
Nõukogu märkis oma 3. detsembril 2010 vastu võetud järeldustes avamerel nafta ja gaasi tootmise ohutuse kohta, et liit ja liikmesriigid peaksid ka edaspidi mängima juhtivat rolli, püüeldes rahvusvaheliste algatuste ja foorumite raamistikus ning piirkondlikus koostöös, nagu Vahemere piirkonnas tehtavas koostöös kõrgete ohutusnormide suunas. Samuti kutsus nõukogu komisjoni ja liikmesriike üles kasutama parimal viisil olemasolevaid rahvusvahelisi konventsioone.
(9)
Euroopa Parlament rõhutas oma 13. septembri 2011. aasta resolutsioonis, kui tähtis on täielikult jõustada ratifitseerimata avamereprotokoll, mis taotleb uurimis- ja kaevandamistegevusest tuleneva reostuse eest kaitsmist.
(10)
Liidu keskkonnapoliitika üks eesmärk on meetmete edendamine rahvusvahelisel tasandil, et tegelda piirkondlike keskkonnaprobleemidega. Avamereprotokolliga seoses on eriti oluline silmas pidada, kui suur on piiriülese keskkonnamõju tõenäosus õnnetuste korral sellises poolsuletud meres nagu Vahemeri. Seetõttu peaks Euroopa Liit võtma kõik vajalikud meetmed avamereuuringute ja kaevandamistegevuse ohutuse toetamiseks ning merekeskkonna kaitseks Vahemeres.
(11)
Komisjon esitab ka ettepaneku võtta vastu määrus avamerel toimuva nafta ja gaasi geoloogilise luure, puurimise ja tootmise ohutuse kohta („kavandatav määrus”).
(12)
Avamereprotokollis käsitletakse valdkonda, mis on suures osas hõlmatud liidu õigusega. See hõlmab näiteks selliseid aspekte nagu merekeskkonna kaitse, keskkonnamõju hindamine ja keskkonnavastutus. Sõltuvalt seadusandjate lõplikust otsusest kavandatava määruse osas on avamereprotokoll veelgi enam kooskõlas selle eesmärkidega, sealhulgas nendega, mis puudutavad lubade andmist, keskkonnamõju hindamist ning käitajate tehnilist ja finantssuutlikkust.
(13)
Liikmesriikide ja liidu institutsioonide tiheda koostöö tagamine on oluline nii läbirääkimiste pidamisel kui ka otsuste tegemisel ning võetud kohustuste täitmisel. See koostöökohustus tuleneb liidu rahvusvahelisel tasandil ühiselt tegutsemise nõudest. Seega peaksid need liikmesriigid, kes on Barcelona konventsiooni osalised, kuid ei ole avamereprotokolli veel ratifitseerinud või sellega ühinenud, võtma vajalikud meetmed selleks tarvilike menetluste lõpuleviimiseks.
(14)
Seetõttu peaks liit avamereprotokolliga ühinema,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Euroopa Liidu ühinemine protokolliga, milles käsitletakse Vahemere kaitset mandrilava, merepõhja ja selle aluspinnase uuringutest ja kasutamisest lähtuva reostuse eest, kiidetakse liidu nimel heaks.
Avemereprotokolli tekst on lisatud käesolevale otsusele.
Artikkel 2
Nõukogu eesistujal on õigus määrata isiku(d), kes on volitatud andma heakskiidukirja liidu nimel hoiule avamereprotokolli artikli 32 lõike 2 kohaselt hoiulevõtja ülesandeid täitvale Hispaania valitsusele, et väljendada liidu nõusolekut olla avamereprotokolliga seotud (5).
Artikkel 3
Käesolev otsus jõustub selle vastuvõtmise kuupäeval.
Brüssel, 17. detsember 2012