RÅDETS AFGØRELSE Nr. 940/2014/EU
af 17. december 2014
om særafgiften »octroi de mer« i de franske regioner i den yderste periferi
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 349,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet,
efter en særlig lovgivningsprocedure, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Bestemmelserne i traktaten, der finder anvendelse på EU's regioner i den yderste periferi, herunder de franske oversøiske departementer, tillader i princippet ingen afgiftsforskelle mellem lokale varer og varer med oprindelse i det franske hovedland eller andre medlemsstater. Traktatens artikel 349 åbner dog mulighed for at indføre særlige foranstaltninger til fordel for disse regioner på grund af varige ugunstige vilkår, der påvirker de i den yderste periferi beliggende regioners sociale og økonomiske situation.
(2)
Sådanne særlige foranstaltninger skal vedtages under hensyntagen til de særlige karakteristika og begrænsninger i disse regioner, men uden at de underminerer EU-rettens integritet og sammenhæng, herunder det indre marked og de fælles politikker. De vedvarende og kumulative ugunstige vilkår, som regionerne i Unionens yderste periferi lider under, anført i traktatens artikel 349 (regionernes afsides beliggenhed, afhængigheden af råstoffer og energi, nødvendigheden af at opbygge større lagre, det lokale markeds beskedne størrelse kombineret med en svag eksportaktivitet osv.) medfører en forøgelse af produktionsomkostningerne og dermed af kostprisen for lokalt fremstillede varer, der uden særforanstaltninger vil være mindre konkurrencedygtige end varer udefra, selv når der tages hensyn til omkostningerne ved transporten til de franske oversøiske departementer. Dette vil således gøre det endnu vanskeligere at opretholde en lokal produktion. Det er derfor nødvendigt at træffe specifikke foranstaltninger med henblik på at styrke det lokale erhvervsliv og øge dets konkurrenceevne. For at genoprette de lokalt fremstillede varers konkurrenceevne har Frankrig i medfør af Rådets beslutning 2004/162/EF (1) fået tilladelse til, frem til den 31. december 2014, at fritage for eller nedsætte særafgiften »octroi de mer« for visse varer, der fremstilles i de i den yderste periferi beliggende regioner Guadeloupe, Guyana, Martinique og Réunion, og fra den 1. januar 2014 Mayotte. Bilaget til den nævnte beslutning indeholder listen over varer, for hvilke der kan indrømmes fritagelse for eller nedsættelse af afgiften. Forskellen mellem afgiftssatsen på lokalt fremstillede varer og afgiftssatsen på andre varer må, afhængigt af hvilken vare det drejer sig om, ikke overstige 10, 20 eller 30 procentpoint.
(3)
Frankrig har anmodet om fra den 1. januar 2015 at opretholde en ordning svarende til ordningen i beslutning 2004/162/EF. Frankrig gør gældende, at de ovenfor anførte ugunstige vilkår er af permanent karakter, at afgiftsordningen i medfør af beslutning 2004/162/EF har gjort det muligt at bevare og i visse tilfælde at udvikle den lokale produktion og ikke har udgjort en indtægt for de begunstigede virksomheder, idet der har været en global stigning i importen af de varer, der har været omfattet af en differentieret beskatning.
(4)
For hver af de berørte regioner i den yderste periferi, Guadeloupe, Guyana, Martinique, Mayotte og Réunion, har Frankrig givet Kommissionen fem serier af lister over varer, for hvilke den agter at anvende en differentieret beskatning på op til 10, 20 eller 30 procentpoint, afhængigt af om de er lokalt produceret eller ej. Den franske region i den yderste periferi Saint-Martin er ikke berørt.
(5)
Med nærværende afgørelse gennemføres bestemmelserne i traktatens artikel 349, og Frankrig bemyndiges til at anvende en differentieret beskatning på varer, for hvilke det er påvist, at der for det første forekommer en lokal produktion, at der for det andet forekommer en betydelig import (herunder fra det franske hovedland og andre medlemsstater), der kan gøre det vanskeligt at opretholde den lokale produktion, og endelig at den lokale produktion er forbundet med ekstraomkostninger i forhold til importerede varer, der gør lokalt fremstillede varer mindre konkurrencedygtige. Den tilladte beskatningsforskel bør ikke overstige de påviste ekstraomkostninger. Anvendelsen af disse principper vil gøre det muligt at iværksætte bestemmelserne i traktatens artikel 349 uden at overskride det, som er strengt nødvendigt, og uden at give en uberettiget fordel til lokalproduktionen for således ikke at underminere EU-rettens integritet og sammenhæng, herunder opretholdelsen af lige konkurrencevilkår i det indre marked og en ensartet statsstøttepolitik.
(6)
For at forenkle den byrde, der pålægges de små virksomheder, bør skattefritagelserne eller -nedsættelserne gælde alle de erhvervsdrivende, der har en årsomsætning over eller lig med 300 000 EUR. Erhvervsdrivende med en årsomsætning under denne grænseværdi bør ikke underlægges særafgiften »octroi de mer«, men kan til gengæld ikke fratrække denne afgift, der allerede er blevet pålagt i de foregående omsætningsled.
(7)
Det gælder tilsvarende, ud fra hensynet til EU-lovgivningens indre sammenhæng, at der ikke må indrømmes differentieret beskatning for fødevarer, for hvilke der gives støtte i henhold til kapitel III i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 228/2013 (2). Denne foranstaltning har til formål at forhindre, at virkningen af den landbrugsstøtte, der ydes i medfør af den særlige forsyningsordning, udlignes eller reduceres af en højere beskatning af de varer, der er omfattet af særafgiften »octroi de mer«.
(8)
Formålserklæringen for særafgiften »octroi de mer« underbygger det opstillede sigte, som er at støtte de franske oversøiske departementers samfundsøkonomiske udvikling, jf. beslutning 2004/162/EØF. Det er fastsat i loven, at indtægterne fra særafgiften »octroi de mer« skal indgå i det provenu, som de franske oversøiske departementer opnår i deres økonomiske og finansielle politik, og at de skal anvendes til en politik, der fremmer økonomisk og samfundsmæssig udvikling, og herunder bistand til fremme af lokale aktiviteter.
(9)
Det er nødvendigt at udvide anvendelsesperioden for beslutning 2004/162/EF med seks måneder, indtil den 30. juni 2015. Denne frist vil give Frankrig mulighed for at gennemføre nærværende afgørelse i sin nationale lovgivning.
(10)
Ordningens varighed er fastsat til fem år og seks måneder, indtil den 31. december 2020, som er den sidste anvendelsesdato for de aktuelle retningslinjer for statsstøtte med regionalt sigte. Det er imidlertid nødvendigt at evaluere ordningens resultater inden denne dato. Følgelig bør Frankrig således senest den 31. december 2017 forelægge Kommissionen en rapport om gennemførelsen af den anvendte afgiftsordning, således at det kan vurderes, hvilke virkninger de trufne foranstaltninger har haft, og hvor meget de har bidraget til at fremme eller opretholde det lokale erhvervsliv under hensyntagen til de ugunstige vilkår, som regionerne i den yderste periferi er underlagt. Formålet med rapporten bør bl.a. være at undersøge, om de afgiftslettelser, som Frankrig giver de lokalt fremstillede varer, overskrider det, der er strengt nødvendigt, og at de fordele, der opnås, stadig er nødvendige og forholdsmæssige. Rapporten bør bl.a. indeholde en analyse af virkningerne af den ordning, der indføres, på prisniveauet i de franske regioner i den yderste periferi. Kommissionen bør på grundlag af denne rapport forelægge Rådet en rapport og i givet fald et forslag om ændring af bestemmelserne i nærværende afgørelse for at tage højde for de forhold, der er blevet konstateret.
(11)
Nærværende afgørelse bør finde anvendelse fra 1. juli 2015 for at undgå et juridisk tomrum.
(12)
Denne afgørelse tilsidesætter ikke en eventuel anvendelse af traktatens artikel 107 og 108.
(13)
Formålet med denne afgørelse er at oprette en retlig ramme for særafgiften »octroi de mer« fra den 1. januar 2015. Grundet sagens hastende karakter bør der indrømmes en undtagelse fra den periode på otte uger, der er fastsat i artikel 4 i protokol nr. 1 om de nationale parlamenters rolle i Den Europæiske Union, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
1. Uanset traktatens artikel 28, 30 og 110 bemyndiges Frankrig til indtil den 31. december 2020 at indrømme fritagelser fra eller nedsættelser af særafgiften »octroi de mer« for de i bilaget anførte varer, der fremstilles lokalt i Guadeloupe, Guyana, Martinique, Mayotte og Réunion som regioner i den yderste periferi som defineret i traktatens artikel 349.
Sådanne fritagelser eller nedsættelser skal ske som led i strategien for økonomisk og social udvikling af de berørte regioner i den yderste periferi under hensyntagen til Unionens rammebestemmelser og bidrage til at fremme den lokale aktivitet, idet samhandelsvilkårene dog ikke må ændres i et sådant omfang, at den fælles interesse tilsidesættes.
2. Hvad angår den beskatningssats, der gælder for tilsvarende varer med oprindelse uden for de berørte regioner i den yderste periferi, må de i stk. 1 omhandlede fritagelser eller nedsættelser ikke medføre forskelle, der overstiger følgende:
a)
10 procentpoint for varer anført i bilagets del A
b)
20 procentpoint for varer anført i bilagets del B
c)
30 procentpoint for varer anført i bilagets del C.
Frankrig forpligter sig til, at de fritagelser eller nedsættelser, der anvendes for de i bilaget anførte varer, ikke overstiger de procentsatser, der er strengt nødvendige for at bevare, fremme og udvikle lokale økonomiske aktiviteter.
3. Frankrig anvender de i stk. 1 og 2 anførte skattefritagelser eller -nedsættelser på erhvervsdrivende, hvis årsomsætning er over eller lig med 300 000 EUR. Erhvervsdrivende, hvis årsomsætning er under denne grænseværdi, er ikke underlagt særafgiften »octroi de mer«.
Artikel 2
De franske myndigheder skal anvende samme afgiftsordning som den, der gælder for lokalt fremstillede varer, på varer, som omfattes af den særlige forsyningsordning, der er omhandlet i kapitel III i forordning (EF) nr. 228/2013.
Artikel 3
1. Frankrig anmelder straks de i artikel 1 omhandlede afgiftsordninger til Kommissionen.
2. Frankrig forelægger senest den 31. december 2017 Kommissionen en rapport om anvendelsen af den i artikel 1 nævnte afgiftsordning med henblik på at bedømme virkningen af de trufne foranstaltninger og deres bidrag til at fremme eller opretholde lokale økonomiske aktiviteter under hensyntagen til de ugunstige vilkår, som regioner i den yderste periferi er underlagt.
På grundlag af denne rapport forelægger Kommissionen Rådet en rapport og i givet fald et forslag om ændring af bestemmelserne i nærværende afgørelse.
Artikel 4
I artikel 1, stk. 1, i beslutning 2004/162/EF ændres datoen »31. december 2014« til »30. juni 2015«.
Artikel 5
Artikel 1-3 finder anvendelse fra den 1. juli 2015.
Artikel 4 finder anvendelse fra den 1. januar 2015.
Artikel 6
Denne afgørelse er rettet til Den Franske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. december 2014.
A TANÁCS 940/2014/EU HATÁROZATA
(2014. december 17.)
a francia legkülső régiókban alkalmazott „octroi de mer” adóról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 349. cikkére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Parlament véleményére,
különleges jogalkotási eljárás keretében,
mivel:
(1)
A Szerződés rendelkezései - melyek hatálya az Unió legkülső régióira, köztük Franciaország tengerentúli megyéire is kiterjed - elvben semmilyen eltérést nem tesznek lehetővé a helyi termékek, illetőleg a Franciaország kontinentális területéről vagy más tagállamokból érkező termékek adóztatásában. A Szerződés 349. cikke azonban lehetőséget nyújt e régiókra vonatkozó olyan egyedi intézkedések bevezetésére, amelyeket a legkülső régiók gazdasági és társadalmi helyzetét érintő állandó hátrányok fennállása indokol.
(2)
Ezen egyedi intézkedéseknek figyelembe kell venniük a szóban forgó régiók különleges jellemzőit és korlátait, anélkül, hogy veszélyeztetnék az uniós jogrend integritását és koherenciáját, ideértve a belső piacot és a közös politikákat is. A Szerződés 349. cikkében említett, az Unió legkülső régióit sújtó állandó és együttes hátrányok (a távoli fekvés, a nyersanyagoktól és az energiától való függés, a jelentősebb készletfelhalmozás kényszere, a helyi piacnak az exporttevékenység fejletlenségével párosuló kis mérete stb.) a helyben előállított termékek termelési költségeinek és így önköltségi árának emelkedését idézi elő, és ezáltal e termékek - egyedi intézkedések hiányában - kevésbé versenyképesek a máshonnan érkező termékekhez képest, még a Franciaország tengerentúli megyéibe történő szállítás költségeinek figyelembevételével is. Mindez tovább nehezítené a helyi termelés fenntartását. Ezért egyedi intézkedések elfogadása szükséges a helyi ipar megerősítése céljából, növelve annak versenyképességét. A 2004/162/EK tanácsi határozat (1)2014. december 31-ig engedélyezi Franciaország számára, hogy a helyben előállított termékek versenyképességének helyreállítása érdekében a Guadeloupe, Francia Guyana, Martinique, Réunion és - 2014. január 1-jétől - Mayotte francia legkülső régiókban helyben előállított egyes termékek esetében mentességet vagy kedvezményt biztosítson az „octroi de mer” adó alól. Az említett határozat melléklete felsorolja azokat a termékeket, amelyekre alkalmazható az adó alóli mentesség vagy az arra vonatkozó kedvezmény. A helyben előállított termékek és az egyéb termékek adóztatásában jelentkező különbség - terméktől függően - nem haladhatja meg a 10, a 20 vagy a 30 százalékpontot.
(3)
Franciaország kérelmezte egy, a 2004/162/EK határozatban foglaltakhoz hasonló eszköz 2015. január 1-jét követő fenntartását. Hangsúlyozta, hogy a fent felsorolt hátrányok állandó jellegűek, és a 2004/162/EK határozat által bevezetett adórendszer lehetővé tette a helyi termelési tevékenységek fenntartását, illetve egyes esetekben azok fejlesztését, és az nem jelentett előnyt a kedvezményezett vállalkozások számára, mivel a differenciált adózás alá tartozó termékek importja összességében tovább növekedett.
(4)
Franciaország minden egyes érintett legkülső régió (nevezetesen Guadeloupe, Francia Guyana, Martinique, Mayotte és Réunion) vonatkozásában öt sorozat jegyzéket nyújtott be azon termékekről, amelyek esetében - attól függően, hogy helyben előállított termékekről van-e szó vagy sem - 10, 20 vagy 30 százalékpontos differenciált adózást kíván alkalmazni. Saint Martin francia legkülső régiót az intézkedés nem érinti.
(5)
E határozat a Szerződés 349. cikkében foglalt rendelkezések végrehajtásával engedélyezi Franciaország számára, hogy differenciált adóztatást alkalmazzon azokra a termékekre, amelyek tekintetében igazolták először is a helyi termelés meglétét, másodsorban jelentős mennyiségű olyan áru behozatalát (ideértve a Franciaország kontinentális területéről és más tagállamokból érkezőket), amely veszélyeztetheti a helyi termelés fennmaradását, végül pedig olyan többletköltségek meglétét, amelyek a máshonnan érkező termékekhez képest megdrágítják a helyi termelés önköltségi árát, és veszélyeztetik a helyben előállított termékek versenyképességét. Az adóztatásban jelentkező engedélyezett különbség nem haladhatja meg az igazolt többletköltségeket. Ezen elvek alkalmazása lehetővé tenné a Szerződés 349. cikkében foglalt rendelkezések végrehajtását, ugyanakkor nem lépi túl a szükséges mértéket és nem hoz létre indokolatlan előnyt a helyi termékek javára, és ily módon nem veszélyeztetheti az uniós jogrend integritását és koherenciáját, ideértve a torzulásoktól mentes belső piaci versenyt és az állami támogatásokkal kapcsolatos szakpolitikákat.
(6)
A kisvállalkozások kötelezettségeinek egyszerűsítése érdekében az adómentességnek vagy adókedvezménynek minden olyan piaci szereplőre vonatkoznia kell, amelynek éves forgalma legalább 300 000 EUR. Az említett küszöbértéknél alacsonyabb éves forgalommal rendelkező piaci szereplők nem tartozhatnak az „octroi de mer” adó hatálya alá, viszont nem vonhatják le a már előzetesen megfizetett ilyen adó összegét.
(7)
Hasonlóképpen, az uniós joggal való koherencia érdekében elvetették a differenciált adózás alkalmazásának lehetőségét a 228/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet III. fejezetében foglalt támogatásokban részesülő élelmiszer jellegű termékek vonatkozásában. (2) E rendelkezés révén kiküszöbölhető, hogy az egyedi ellátási szabályok szerint biztosított mezőgazdasági pénzügyi támogatások hatását megsemmisítse vagy csökkentse az „octroi de mer” adó alá tartozó támogatott termékek magasabb adókulcsa.
(8)
A 2004/162/EK határozatban már előírt, Franciaország tengerentúli megyéinek társadalmi és gazdasági fejlődését támogató célkitűzéseket megerősítik az „octroi de mer”céljára vonatkozó követelmények. Jogszabály írja elő, hogy az „octroi de mer”-ből származó állami bevételt bele kell foglalni Franciaország tengerentúli megyéinek gazdasági és adórendszerében szereplő forrásokba, és egy olyan, Franciaország tengerentúli megyéire irányuló gazdasági és társadalmi fejlesztési stratégiára kell fordítani, amelyben helyet kapnak a helyi tevékenységeket előmozdító támogatások.
(9)
A 2004/162/EK határozat alkalmazási idejének újabb hat hónappal, 2015. június 30-ig történő meghosszabbítása szükséges. Ez lehetővé tenná Franciaország számára, hogy átültesse nemzeti jogába e határozat rendelkezéseit.
(10)
Az intézkedések időtartamát öt és fél évben állapítják meg, így azok 2020. december 31-ig maradnak hatályban, mely időpont megegyezik a regionális támogatásra vonatkozó jelenlegi iránymutatás alkalmazásának végével. Mindazonáltal ezt megelőzően értékelni kell az intézkedések alkalmazásának eredményeit. Következésképpen Franciaországnak legkésőbb 2017. december 31-ig jelentést kell benyújtania a bevezetett adóügyi rendelkezések alkalmazásáról annak érdekében, hogy a Bizottság - a legkülső régiókat érintő hátrányok figyelembevételével - értékelhesse a megtett intézkedések hatását és ezek hozzájárulását a helyi gazdasági tevékenységek fenntartásához, előmozdításához vagy fejlesztéséhez. A jelentésnek annak ellenőrzésére kell irányulnia, hogy a Franciaország által a helyben előállított termékek számára biztosított adókedvezmények nem haladják meg a feltétlenül szükséges mértéket, illetve azok továbbra is szükségesek és arányosak. A jelentésnek ezenkívül elemzést kell tartalmazia majd a bevezetett intézkedések árszínvonalra gyakorolt hatásáról a francia legkülső régiókban. E jelentés alapján a Bizottságnak jelentést és - adott esetben - javaslatot kell benyújtania a Tanácsnak a jelen határozatban szereplő rendelkezések kiigazításáról annak céljából, hogy az figyelembe vegye a felülvizsgálat megállapításait.
(11)
A joghézagok elkerülése érdekében e határozatot 2015. július 1-jétől kell alkalmazni.
(12)
E határozat nem sérti a Szerződés 107. és 108 cikkének lehetséges alkalmazását.
(13)
Ezen határozat célja az „octroi de mer”-re vonatkozó, 2015. január 1-jei hatályú jogi keret kialakítása. Tekintettel a fannálló sürgősségre, alkalmazni kell a nemzeti parlamenteknek az Európai Unióról és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, az Európai Unióban betöltött szerepéről szóló 1. jegyzőkönyv 4. cikkében előírt nyolchetes időszak alóli kivételt.
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
(1) A Szerződés 28., 30. és 110. cikkétől eltérve Franciaország engedélyt kap arra, hogy 2020. december 31-ig mentességet vagy kedvezményt biztosítson az „octroi de mer” adó vonatkozásában a mellékletben foglalt jegyzékben szereplő, - a Szerződés 349. cikke értelmében külső régiónak minősülő - Guadeloupe, Francia Guyana, Martinique, Mayotte és Réunion területén helyben előállított termékek tekintetében.
Ezen adómentességeknek vagy adókedvezményeknek illeszkedniük kell az érintett legkülső régiók gazdasági és társadalmi fejlesztési stratégiájához és annak uniós keretéhez, valamint hozzá kell járulniuk a helyi tevékenységek előmozdításához, ugyanakkor nem változtathatják meg a közösségi érdekekkel ellentétes mértékben a kereskedelmi feltételeket.
(2) Az (1) bekezdésben említett teljes adómentességek vagy adókedvezmények alkalmazása nem eredményezhet olyan különbséget, amely a nem az érintett legkülső régiókból érkező hasonló termékekre alkalmazott adómértékekhez képest meghaladja az alábbi mértékeket:
a)
10 százalékpont a melléklet A. részében felsorolt termékek esetében;
b)
20 százalékpont a melléklet B. részében felsorolt termékek esetében;
c)
30 százalékpont a melléklet C. részében felsorolt termékek esetében.
Franciaország kötelezettséget vállal arra, hogy a mellékletben szereplő termékek tekintetében alkalmazott adómentesség vagy adókedvezmény nem haladja meg a helyi gazdasági tevékenységek fenntartásához, előmozdításához és fejlesztéséhez feltétlenül szükséges mértéket.
(3) Franciaország az (1) és (2) bekezdésben említett adómentességet vagy adókedvezményt a legalább 300 000 EUR éves forgalommal rendelkező piaci szereplők esetében alkalmazza. Az említett küszöbértéknél alacsonyabb éves forgalommal rendelkező piaci szereplők nem tartoznak az „octroi de mer” adó hatálya alá.
2. cikk
A francia hatóságok a 228/2013/EU rendelet III. fejezete szerinti egyedi ellátási szabályok előnyeiben részesített termékekre ugyanazokat az adóügyi rendelkezéseket alkalmazzák, mint amelyeket a helyben előállított termékekre alkalmaznak.
3. cikk
(1) Franciaország haladéktalanul tájékoztatja a Bizottságot az 1. cikkben említett adóügyi rendelkezésekről.
(2) Franciaország legkésőbb 2017. december 31-ig jelentést nyújt be a Bizottsághoz az 1. cikkben említett adóügyi rendelkezések alkalmazásáról, amelyben - a legkülső régiókat érintő hátrányok figyelembevételével - ismerteti a megtett intézkedések hatását és ezek hozzájárulását a helyi gazdasági tevékenységek fenntartásához, előmozdításához vagy fejlesztéséhez.
Az említett jelentés alapján a Bizottság jelentést és - adott esetben - az ezen határozat átdolgozására vonatkozó javaslatot nyújt be a Tanácsnak.
4. cikk
A 2004/162/EK határozat 1. cikkének (1) bekezdésében a „2014. december 31.” időpont helyébe a „2015. június 30.” időpont lép.
5. cikk
Az 1-3. cikk 2015. július 1-jétől alkalmazandó.
A 4. cikk 2015. január 1-jétől alkalmazandó.
6. cikk
Ennek a határozatnak a címzettje a Francia Köztársaság.
Kelt Brüsszelben, 2014. december 17-én.