EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS AFGØRELSE Nr. 1313/2013/EU
af 17. december 2013
om en EU-civilbeskyttelsesmekanisme
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 196,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (1),
efter den almindelige lovgivningsprocedure, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I betragtning af den betydelige stigning i antallet og alvoren af naturkatastrofer og menneskeskabte katastrofer i de seneste år og det forhold, at fremtidige katastrofer vil blive mere ekstreme og mere komplekse med vidtrækkende og langvarige konsekvenser, der navnlig skyldes klimaændringer og potentiel interaktion mellem flere risici af naturlig og teknologisk art, er det blevet vigtigere at sikre en integreret tilgang til katastrofehåndtering. Den Europæiske Union bør fremme solidaritet og støtte, supplere og lette koordinationen af medlemsstaternes indsats på civilbeskyttelsesområdet for at gøre forebyggelsen, beredskabet og indsatsen i tilfælde af naturkatastrofer og menneskeskabte katastrofer mere effektiv.
(2)
Der blev indført en fællesskabscivilbeskyttelsesordning ved Rådets beslutning 2001/792/EF, Euratom (2), som blev omarbejdet ved Rådets beslutning 2007/779/EF, Euratom (3). Finansieringen af ordningen blev sikret ved Rådets beslutning 2007/162/EF, Euratom (4), der indførte et finansielt civilbeskyttelsesinstrument. Det blev bestemt, at der skulle ydes finansiel bistand fra Unionen både som et bidrag til at effektivisere indsatsen i tilfælde af større katastrofer og til at øge forebyggende foranstaltninger og beredskabsforanstaltninger for alle former for katastrofer, herunder videreførelsen af foranstaltninger, der tidligere var blevet truffet i medfør af Rådets beslutning 1999/847/EF (5). Det finansielle instrument udløber den 31. december 2013.
(3)
Den beskyttelse, som skal sikres med EU-civilbeskyttelsesmekanismen ("EU-mekanismen"), bør primært omfatte beskyttelse af mennesker, men også miljø og ejendom, herunder kulturarv, mod alle former for naturkatastrofer og menneskeskabte katastrofer, herunder miljøkatastrofer, havforurening og akutte folkesundhedskriser, som opstår i eller uden for Unionen. Civilbeskyttelsesassistance og anden katastrofehjælp under EU-mekanismen kan blive nødvendig i alle disse katastrofesituationer som supplement til det berørte lands egen indsatskapacitet. Med hensyn til katastrofer, som skyldes terrorhandlinger, nukleare ulykker eller strålingsulykker, bør EU-mekanismen kun omfatte beredskabs- og indsatsforanstaltninger på civilbeskyttelsesområdet.
(4)
EU-mekanismen bør desuden bidrage til gennemførelsen af artikel 222 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) ved at stille sine ressourcer og kapaciteter til rådighed efter behov.
(5)
EU-mekanismen er et tydeligt udtryk for europæisk solidaritet, idet den sikrer et praktisk og hurtigt bidrag til forebyggelse af og beredskab mod katastrofer og til indsatsen i tilfælde af katastrofer og overhængende fare herfor, uden at dette berører de relevante vejledende principper og ordninger på civilbeskyttelsesområdet. Denne afgørelse bør derfor hverken påvirke medlemsstaternes gensidige rettigheder og forpligtelser i henhold til bilaterale eller multilaterale traktater vedrørende spørgsmål, der er omfattet af denne afgørelse, eller medlemsstaternes ansvar for at beskytte mennesker, miljø og ejendom på deres område.
(6)
EU-mekanismen bør tage behørigt hensyn til relevant EU-ret og internationale forpligtelser og udnytte synergier med relevante EU-initiativer, såsom det europæiske jordovervågningsprogram (Copernicus), det europæiske program for beskyttelse af kritisk infrastruktur (EPCIP) og det fælles system for informationsudveksling (CISE).
(7)
De regionale og lokale myndigheders rolle i forbindelse med katastrofehåndtering har stor betydning. Derfor er det nødvendigt, at regionale og lokale myndigheder på passende vis inddrages i de aktiviteter, der gennemføres i henhold til denne afgørelse i overensstemmelse med medlemsstaternes nationale strukturer.
(8)
Forebyggelse er af stor betydning for beskyttelsen mod katastrofer og kræver en yderligere indsats som anført i Rådets konklusioner af 30. november 2009 og Europa-Parlamentets beslutning af 21. september 2010 om Kommissionens meddelelse "En fællesskabsstrategi til forebyggelse af naturkatastrofer og menneskeskabte katastrofer". EU-mekanismen bør omfatte en generel politisk strategi for Unionens tiltag vedrørende forebyggelse af katastroferisici, som har til formål at sikre et højere niveau af beskyttelse og modstandskraft over for katastrofer ved at forhindre eller mindske deres konsekvenser og ved at skabe en forebyggelseskultur, herunder behørig hensyntagen til de sandsynlige konsekvenser af klimaændringer og behovet for iværksættelse af passende tilpasningstiltag. I denne sammenhæng er de risikovurderinger, den risikostyringsplanlægning og den vurdering af risikostyringskapacitet, der foretages af de enkelte medlemsstater på nationalt eller relevant subnationalt niveau, der i givet fald omfatter andre relevante tjenesteydelser, en oversigt over risici udarbejdet på EU-plan og peerevaluering, væsentlige for at sikre en integreret tilgang til katastrofehåndtering, hvor der knyttes en forbindelse mellem risikoforebyggelse, beredskab og indsatsforanstaltninger. EU-mekanismen bør derfor omfatte en generel strategi for udveksling af oplysninger om risici og risikostyringskapaciteter, jf. dog artikel 346 i TEUF, der garanterer, at ingen medlemsstat er forpligtet til at meddele oplysninger, hvis udbredelse efter dens opfattelse ville stride mod dens væsentlige sikkerhedsinteresser.
(9)
Ved at bidrage til videreudvikling og bedre integration af tværnationale detektions- og tidlig varslings- og alarmeringssystemer af europæisk interesse bør Unionen hjælpe medlemsstaterne med at minimere tidsrummet fra katastrofens indtræden, til der sættes ind, og EU’s borgere informeres. Sådanne systemer bør tage hensyn til og bygge på eksisterende og kommende informationskilder og -systemer og tilskynde til anvendelsen af nye teknologier.
(10)
EU-mekanismen bør omfatte en generel politisk strategi, som har til formål konstant at forbedre civilbeskyttelsessystemernes, tjenesteydelsernes samt deres personels og befolkningens beredskab i Unionen. Dette bør omfatte et øvelsesprogram, et program vedrørende erfaringsopsamling samt uddannelsesprogrammer og uddannelsesnetværk både på EU-plan og i medlemsstaterne vedrørende forebyggelse, beredskab og indsats i tilfælde af katastrofer, jf. Rådets konklusioner af 27. november 2008 om europæiske uddannelsesordninger inden for katastrofehåndtering.
(11)
Der bør udvikles moduler for civilbeskyttelsesindsatsen bestående af ressourcer fra en eller flere medlemsstater, som sigter mod at være fuldt ud interoperable, for at styrke samarbejdet på civilbeskyttelsesområdet og yderligere udvikle medlemsstaternes koordinerede fælles hurtige indsats. Modulerne bør organiseres på medlemsstatsniveau og stå under medlemsstaternes kommando og kontrol.
(12)
EU-mekanismen bør fremme mobilisering og koordinering af indsatsforanstaltninger. EU-mekanismen bør bygge på en EU-struktur, som består af et katastrofeberedskabskoordineringscenter (ERCC), en europæisk katastrofeberedskabskapacitet (EERC) i form af en frivillig pulje af medlemsstaternes kapaciteter, der på forhånd er stillet til rådighed, uddannede eksperter samt et fælles katastrofevarslings- og informationssystem (CECIS), som forvaltes af Kommissionen og kontaktpunkter i medlemsstaterne. EU-mekanismen bør ligeledes danne ramme for indsamling af validerede oplysninger om situationen, for formidling til medlemsstaterne og for udveksling af erfaringer i forbindelse med indsatserne.
(13)
For at forbedre planlægningen af katastrofeindsatsen under EU-mekanismen og øge de centrale kapaciteters disponibilitet, er det nødvendigt at udvikle en EERC i form af en frivillig pulje af medlemsstaternes kapaciteter, der på forhånd er stillet til rådighed, og en struktureret proces til at identificere eventuelle kapacitetsmangler.
(14)
Med hensyn til katastrofeindsatser uden for Unionen bør EU-mekanismen fremme og støtte de tiltag, som medlemsstaterne og Unionen iværksætter samlet set for at skabe større konsistens i det internationale civilbeskyttelsesarbejde. Når De Forenede Nationer er til stede, varetager de den overordnede koordinerende rolle i forbindelse med hjælpeaktioner i tredjelande. Den assistance, som EU-mekanismen tilvejebringer, bør koordineres med De Forenede Nationer og andre relevante internationale aktører for at maksimere udnyttelsen af disponible ressourcer og undgå unødvendigt dobbeltarbejde. En bedre koordinering af civilbeskyttelsesassistance ved hjælp af EU-mekanismen er en forudsætning for at støtte den overordnede koordineringsindsats og sikre et fyldestgørende EU-bidrag til den samlede hjælpeindsats. Ved katastrofer, hvor der ydes assistance i medfør af både EU-mekanismen og Rådets forordning (EF) nr. 1257/96 (6), bør Kommissionen sikre, at EU’s samlede indsats er effektiv, sammenhængende og komplementær, og at den europæiske konsensus om humanitær bistand respekteres (7).
(15)
Der skal i højere grad være rådighed over og adgang til egnede transportmidler for at støtte udviklingen af en kapacitet til hurtig indsats på EU-plan. Unionen bør støtte og supplere medlemsstaternes indsats ved at fremme koordinering og sammenlægning af deres transportressourcer og om nødvendigt bidrage til finansieringen af yderligere transportmidler på visse betingelser under hensyntagen til de eksisterende systemer.
(16)
Indsatsen bør være efterspørgselsbaseret og underlagt fuld koordinering på stedet for at gøre den så effektiv som mulig og sikre adgang til berørte befolkningsgrupper. Kommissionen bør yde hensigtsmæssig logistisk støtte til de udsendte eksperthold.
(17)
Via EU-mekanismen kan også der også ydes civilbeskyttelsesassistance til konsulær bistand til EU-borgere i forbindelse med katastrofer i tredjelande, såfremt de berørte medlemsstaters konsulære myndigheder fremsætter anmodning herom. Når det er muligt bør de berørte medlemsstater koordinere sådanne anmodninger indbyrdes og med andre relevante aktører for at sikre optimal anvendelse af EU-mekanismen og undgå praktiske problemer på stedet. Denne anmodning om støtte kan f.eks. komme fra den ledende stat eller den medlemsstat, som koordinerer assistancen til alle EU-borgere. Begrebet ledende stat bør fortolkes i overensstemmelse med Den Europæiske Unions retningslinjer om gennemførelsen af konceptet med en ledende stat på det konsulære område (8). Denne afgørelse finder anvendelse, uden at det berører EU-reglerne om konsulær beskyttelse af EU-borgere i udlandet.
(18)
Når indsatsen planlægges, er det nyttigt også at holde tæt kontakt til relevante ikkestatslige organisationer og andre relevante enheder med henblik på at udpege yderligere indsatskapaciteter, som de i forbindelse med katastrofer kan stille til rådighed gennem medlemsstaternes kompetente myndigheder.
(19)
Anvendelsen af militære midler under civil ledelse som en sidste udvej kan være et vigtigt bidrag til katastrofeindsats. Hvis det anses for hensigtsmæssigt at anvende militære kapaciteter til støtte for civilbeskyttelsesoperationer, bør samarbejdet med militæret følge de retningslinjer, procedurer og kriterier, der er fastlagt af Rådet eller dets kompetente organer, vedrørende EU-mekanismens adgang til militære kapaciteter, som er relevante for civil beskyttelse og som bør være i overensstemmelse med de relevante internationale retningslinjer.
(20)
Når assistancen fra EU-mekanismen bidrager til en humanitær EU-indsats, navnlig i komplekse nødsituationer, bør de foranstaltninger, hvortil der ydes finansiel bistand i henhold til denne afgørelse, være i overensstemmelse med de humanitære principper og de principper for anvendelse af civilbeskyttelses- og militærressourcer, der er omhandlet i den europæiske konsensus om humanitær bistand.
(21)
Det bør være muligt for landene i Den Europæiske Frihandelssammenslutning (EFTA), som er medlemmer af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), tiltrædende lande, kandidatlande og potentielle kandidatlande at deltage. Kandidatlande og potentielle kandidatlande, der ikke deltager i EU-mekanismen, og lande, der er omfattet af den europæiske naboskabspolitik, bør også have gavn af visse af de tiltag, der finansieres i henhold til denne afgørelse.
(22)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne afgørelse bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser hvad angår ERCC's samspil med medlemsstaternes kontaktpunkter og de operationelle procedurer for katastrofeindsatsen i og uden for Unionen, komponenterne i CECIS og tilrettelæggelsen af udveksling af oplysninger gennem CECIS, processen for indsættelse af eksperthold, udpegelsen af moduler, andre indsatskapaciteter og eksperter, de operationelle krav til modulernes funktionsmåde og interoperabilitet, de kapacitetsmål, kvalitets- og interoperabilitetskrav samt certificerings- og registreringsprocedurer, der er nødvendige for EERC's funktionsmåde og de finansielle ordninger, identificering af mangler i EERC og udbedring heraf, tilrettelæggelsen af uddannelsesprogrammet, øvelsesrammerne og programmet vedrørende erfaringsopsamling og tilrettelæggelsen af støtte til transporten af assistance. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 (9).
(23)
Undersøgelsesproceduren bør anvendes til vedtagelse af de i denne afgørelse omhandlede gennemførelsesretsakter.
(24)
Denne afgørelse styrker samarbejdet mellem Unionen og medlemsstaterne og letter koordineringen på civilbeskyttelsesområdet, hvilket gør det muligt at skabe en mere effektiv indsats som følge af omfanget og komplementariteten. Hvis en katastrofe overstiger en medlemsstats beredskabskapacitet, kan denne stat beslutte at anmode EU-mekanismen om at komplementere dens egne civilbeskyttelsesressourcer og andre katastrofeindsatsressourcer.
(25)
Målene for denne afgørelse kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan på grund af omfanget eller virkningerne bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne afgørelse ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(26)
Denne afgørelse berører ikke de tiltag, der hører under en fremtidig lovgivningsmæssig EU-retsakt vedrørende oprettelsen af et stabilitetsinstrument, de foranstaltninger på sundhedsområdet, der er vedtaget i henhold til EU-retsakter om EU-handlingsprogrammer på sundhedsområdet, eller de forbrugerbeskyttelsesforanstaltninger, der er vedtaget i henhold til en fremtidig lovgivningsmæssig EU-retsakt vedrørende et forbrugerprogram for 2014-2020.
(27)
Af hensyn til sammenhængen omfatter denne afgørelse ikke tiltag, som falder ind under Rådets afgørelse 2007/124/EF, Euratom (10) og under en fremtidig lovgivningsmæssig EU-retsakt vedrørende oprettelsen af instrumentet for finansiel støtte til politisamarbejde, forebyggelse og bekæmpelse af kriminalitet samt krisestyring som en del af Fonden for Intern Sikkerhed, eller som har relation til opretholdelsen af lov og orden og beskyttelsen af den indre sikkerhed. Nærværende afgørelse finder ikke anvendelse på aktiviteter, der er omfattet af forordning (EF) nr. 1257/96.
(28)
Bestemmelserne i denne afgørelse berører ikke retligt bindende retsakter, som vedtages i medfør af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, og som fastlægger specifikke katastrofeforanstaltninger i tilfælde af nukleare katastrofer eller strålingskatastrofer.
(29)
Denne afgørelse dækker foranstaltninger inden for forebyggelse, beredskab og indsats i tilfælde af havforurening, med undtagelse af de foranstaltninger, der falder inden for Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1406/2002 (11).
(30)
Kommissionen kan for at sikre gennemførelsen af denne afgørelse finansiere foranstaltninger, der vedrører forberedelse, monitorering, kontrol, revision og evaluering, og som er nødvendige for forvaltningen af EU-mekanismen og opfyldelsen af dens mål.
(31)
Godtgørelsen af udgifter og tildelingen af kontrakter om offentlige indkøb og tilskud i medfør af denne afgørelse bør gennemføres i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (12). På grund af civilbeskyttelsesforanstaltningernes særlige karakter er det hensigtsmæssigt at fastslå, at tilskud kan tildeles juridiske personer, uanset om de er reguleret på privatretligt eller offentligretligt grundlag. Det er også vigtigt, at bestemmelserne i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 overholdes, især principperne om sparsommelighed, produktivitet og effektivitet.
(32)
Unionens finansielle interesser bør beskyttes ved hjælp af forholdsmæssigt afpassede foranstaltninger i hele udgiftscyklussen, herunder forebyggelse, påvisning og efterforskning af uregelmæssigheder, inddrivelse af tabte, uberettiget udbetalte eller ukorrekt anvendte midler og i givet fald administrative og finansielle sanktioner i overensstemmelse med forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012.
(33)
Denne afgørelse fastlægger en finansieringsramme for hele EU-mekanismens varighed, der skal udgøre det primære referencebeløb, jf. punkt 17 i den interinstitutionelle aftale af 2. december 2013 mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin, om samarbejde på budgetområdet og om forsvarlig økonomisk forvaltning (13) for Europa-Parlamentet og Rådet under den årlige budgetprocedure. Dette referencebeløb hidrører dels fra udgiftsområde 3 "Sikkerhed og unionsborgerskab", dels fra udgiftsområde 4 "Det globale Europa" i den flerårige finansielle ramme for 2014-2020.
(34)
Finansieringsrammen for gennemførelsen af denne afgørelse bør tildeles i overensstemmelse med procentsatserne fastlagt i bilag I.
(35)
For at revidere fordelingen af finansieringsrammen for gennemførelsen af denne afgørelse senest den 30. juni 2017 under hensyn til resultatet af den foreløbige evaluering bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF. Hasteproceduren bør anvendes, hvis der på et givet tidspunkt er behov for øjeblikkelig revision af budgetmidler, der står til rådighed til indsatsændringer. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(36)
Denne afgørelse bør anvendes fra den 1. januar 2014, da den vedrører den flerårige finansielle ramme for 2014-2020 -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
KAPITEL I
GENERELLE OG SPECIFIKKE MÅL, EMNE, ANVENDELSESOMRÅDE OG DEFINITIONER
Artikel 1
Generelt mål og emne
1. EU-civilbeskyttelsesmekanismen ("EU-mekanismen") sigter mod at styrke samarbejdet mellem Unionen og medlemsstaterne og at fremme koordineringen på civilbeskyttelsesområdet for at gøre forebyggelsen, beredskabet og indsatsen i tilfælde af naturkatastrofer og menneskeskabte katastrofer mere effektiv.
2. Den beskyttelse, som skal sikres med EU-mekanismen, bør primært omfatte beskyttelse af mennesker, men også miljøet og ejendom, herunder kulturarv, mod alle former for naturkatastrofer og menneskeskabte katastrofer, herunder konsekvenserne af terrorisme, teknologiske katastrofer, strålingskatastrofer, miljøkatastrofer, havforurening og akutte folkesundhedskriser, som opstår i eller uden for Unionen. For så vidt angår konsekvenserne af terrorhandlinger eller strålingskatastrofer kan EU-mekanismen kun omfatte beredskabs- og indsatsforanstaltninger.
3. EU-mekanismen fremmer solidariteten mellem medlemsstaterne gennem praktisk samarbejde og koordinering, uden at dette berører medlemsstaternes primære ansvar for at beskytte mennesker, miljøet og ejendom, herunder kulturarv, på deres eget område mod katastrofer og at udstyre deres katastrofehåndteringssystemer med tilstrækkelig kapacitet til, at de på passende og konsekvent vis kan håndtere og være beredte på katastrofer af en art og størrelse, som med rimelighed kan forventes, og som det er muligt at forberede sig på.
4. I denne afgørelse fastlægges de overordnede regler for EU-mekanismen og reglerne for at yde finansiel bistand i medfør af EU-mekanismen.
5. EU-mekanismen påvirker ikke forpligtelser i medfør af gældende relevante retsakter vedtaget af Unionen efter traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab eller gældende internationale aftaler.
6. Denne afgørelse finder ikke anvendelse på tiltag, som gennemføres i medfør af forordning (EF) nr. 1257/96, forordning (EF) nr. 1406/2002, forordning (EF) nr. 1717/2006, Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse 1082/2013/EU (14) eller EU-lovgivning vedrørende handlingsprogrammer inden for sundhed, indre anliggender og retlige anliggender.
Artikel 2
Anvendelsesområde
1. Denne afgørelse finder anvendelse på samarbejdet på civilbeskyttelsesområdet. Dette omfatter bl.a.:
a)
forebyggelses- og beredskabsopgaver i Unionen og for så vidt angår artikel 5, stk. 2, artikel 13, stk. 3, og artikel 28, også uden for Unionen, og
b)
foranstaltninger, som træffes for at bidrage til indsatsen over for en katastrofes akutte skadevirkninger, i eller uden for Unionen, herunder i de i artikel 28, stk. 1, omhandlede lande, efter en anmodning om assistance gennem EU-mekanismen.
2. I denne afgørelse tages der hensyn til de særlige behov, der gør sig gældende for isolerede og fjernt beliggende regioner eller øer i Unionen i tilfælde af en katastrofe for så vidt angår katastrofeforebyggelse, -beredskab og -indsats, samt de særlige behov, der gør sig gældende for de oversøiske lande og territorier for så vidt angår katastrofeindsats.
Artikel 3
Specifikke mål
1. EU-mekanismen yder støtte til, komplementerer og fremmer koordineringen af medlemsstaternes indsats med henblik på at opfylde følgende fælles specifikke mål om:
a)
at opnå et højt niveau af beskyttelse mod katastrofer ved at forebygge eller reducere deres potentielle virkninger, ved at fremme en forebyggelseskultur samt ved at forbedre samarbejdet mellem civilbeskyttelsestjenesterne og andre relevante tjenester
b)
at styrke katastrofeberedskabet på medlemsstats- og EU-plan
c)
at fremme en hurtig og effektiv indsats i tilfælde af katastrofer eller overhængende fare herfor og
d)
at øge offentlighedens opmærksomhed og beredskab over for katastrofer.
2. Indikatorer benyttes alt efter behov til overvågning, evaluering og revision af anvendelsen af denne afgørelse. Disse indikatorer er:
a)
fremskridt med at gennemføre katastrofeforebyggelsesrammen målt ved antallet af medlemsstater, der har stillet en sammenfatning af deres risikovurderinger og en vurdering af deres risikostyringskapacitet, jf. artikel 6, til rådighed for Kommissionen
b)
fremskridt med at øge katastrofebredskabets parathed målt ved antallet af indsatskapaciteter, som er medtaget i den frivillige pulje i forhold til kapacitetsmålene i artikel 11 og antallet af moduler registreret i CECIS
c)
fremskridt med at forbedre katastrofeindsatsen målt efter, hvor hurtig indsatsen under EU-mekanismen er, og i hvilket omfang assistancen bidrager til behovene på stedet, og
d)
fremskridt med at øge den offentlige bevidsthed om og beredskab over for katastrofer: målt efter EU-borgernes kendskab til risiciene i deres region.
Artikel 4
Definitioner
I denne afgørelse forstås ved:
1. "katastrofe": enhver situation, der har eller kan have alvorlige konsekvenser for mennesker, miljøet eller ejendom, herunder kulturarv
2. "indsats": ethvert tiltag, der gennemføres, når der anmodes om assistance i henhold til EU-mekanismen, hvis der er overhængende fare for en katastrofe, eller under eller efter en katastrofe, for at imødegå de umiddelbare skadevirkninger
3. "beredskab": en tilstand, hvor menneskelige og materielle ressourcer, strukturer, fællesskaber og organisationer som resultat af tiltag, der er iværksat i forvejen, står klar og er i stand til at sikre en effektiv og hurtig indsats i en katastrofesituation
4. "forebyggelse": enhver foranstaltning, der har til formål at mindske risici eller afbøde skadevirkningerne af en katastrofe for mennesker, miljøet og ejendom, herunder kulturarv
5. "tidlig varsling": rettidig og effektiv fremskaffelse af oplysninger, der giver mulighed for at iværksætte tiltag for at undgå eller mindske risici for og skadevirkningerne af en katastrofe og for at fremme beredskabet med henblik på en effektiv indsats
6. "modul": en selvforsynende og autonom konfiguration af medlemsstaternes kapaciteter, der er baseret på forud definerede opgaver og behov, eller et mobilt og operationelt hold fra medlemsstaterne, der kombinerer menneskelige og materielle ressourcer, og som kan karakteriseres ud fra dens beredskabskapacitet eller de opgaver, den kan udføre
7. "risikovurdering": den overordnede tværsektorielle proces, hvor risici identificeres, analyseres og vurderes på nationalt eller på et relevant subnationalt niveau
8. "risikostyringskapacitet": en medlemsstats eller dens regioners evne til at mindske, indrette sig efter eller modvirke de risici (virkninger og sandsynlighed for en katastrofe) der er identificeret i dens risikovurderinger, så de når niveauer, som kan accepteres i den pågældende medlemsstat. Risikostyringskapacitet vurderes hvad angår den tekniske, finansielle og administrative kapacitet til at varetage en tilstrækkelig:
a)
risikovurdering,
b)
risikostyringsplanlægning med henblik på forebyggelse og beredskab og
c)
risikoforebyggelses- og beredskabsforanstaltninger
9. "støtte fra værtsnation": ethvert tiltag, der træffes som led i beredskabsfasen og indsatsfasen af det land, der modtager eller sender assistance, eller af Kommissionen for at fjerne forudsigelige hindringer for international assistance, der ydes gennem EU-mekanismen. Det omfatter støtte fra medlemsstaterne til at lette denne assistances transit gennem deres territorium
10. "indsatskapacitet": den assistance, der på anmodning kan ydes gennem EU-mekanismen
11. "logistisk støtte": vigtige former for udstyr eller tjenesteydelser, som er nødvendige, for at ekspertholdene i artikel 17, stk. 1, kan udføre deres opgaver, bl.a. kommunikation, midlertidig indkvartering, mad eller indenrigstransport.
KAPITEL II
FOREBYGGELSE
Artikel 5
Forebyggende foranstaltninger
1. Med henblik på forebyggelsesmålene og udførelse af forebyggelsesindsatsen skal Kommissionen
a)
træffe foranstaltninger til at forbedre videnbasen om katastroferisici og fremme udvekslingen af viden, bedste praksis og oplysninger, herunder blandt medlemsstater, der har fælles risici
b)
støtte og fremme medlemsstaternes aktiviteter med hensyn til vurdering og kortlægning af risici gennem udveksling af bedste praksis og fremme adgang til specifik viden og ekspertise i spørgsmål af fælles interesse
c)
udarbejde og regelmæssigt ajourføre en tværsektoriel oversigt over og kortlægning af de naturskabte og menneskeskabte katastroferisici, som Unionen måtte stå over for, ved at følge en sammenhængende tilgang på tværs af forskellige politikområder, som kan tackle eller påvirke katastrofeforebyggelse og under behørig hensyntagen til de sandsynlige konsekvenser af klimaændringer
d)
tilskynde til udveksling af god praksis for udarbejdelse af nationale civilbeskyttelsessystemer med henblik på at kunne håndtere konsekvenserne af klimaændringer
e)
fremme og støtte udarbejdelsen og gennemførelsen af medlemsstaternes risikostyringsaktiviteter gennem udveksling af bedste praksis og fremme adgang til specifik viden og ekspertise i spørgsmål af fælles interesse
f)
indsamle og formidle de oplysninger, som medlemsstaterne stiller til rådighed, organisere udveksling af erfaringer med vurdering af risikostyringskapaciteten, i samarbejde med medlemsstaterne og senest 22. december 2014 udarbejde retningslinjer om indhold, metode og struktur i disse vurderinger og lette udvekslingen af bedste praksis med hensyn til planlægning af forebyggelse og beredskab, herunder gennem frivillige peerevalueringer
g)
regelmæssigt og i overensstemmelse med fristerne i artikel 6, litra c), aflægge rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om de fremskridt, der er gjort med hensyn til gennemførelsen af artikel 6
h)
fremme anvendelsen af forskellige EU-midler, der kan støtte bæredygtig katastrofeforebyggelse og tilskynde medlemsstaterne og regionerne til at udnytte disse finansieringsmuligheder
i)
fremhæve betydningen af risikoforebyggelse og hjælpe medlemsstaterne med bevidstgørelse af befolkningen, oplysning af offentligheden og uddannelse
j)
fremme forebyggelsesforanstaltninger i medlemsstater og tredjelande, jf. artikel 28 gennem udveksling af bedste praksis og fremme adgang til specifik viden og ekspertise i spørgsmål af fælles interesse og
k)
i tæt samråd med medlemsstaterne træffe yderligere nødvendige understøttende og supplerende forebyggelsesforanstaltninger, som er nødvendige for at opfylde det mål, der er anført i artikel 3, stk. 1, litra a).
2. På anmodning af en medlemsstat, et tredjeland, eller De Forenede Nationer eller dets agenturer kan Kommissionen indsætte et eksperthold på stedet for at rådgive om forebyggelsesforanstaltninger.
Artikel 6
Risikostyring
Med henblik på at fremme en effektiv og sammenhængende tilgang til katastrofeforebyggelse og -beredskab ved at udveksle ikkefølsomme oplysninger, dvs. oplysninger, hvis udbredelse ikke strider mod medlemsstaternes væsentlige sikkerhedsinteresser, og bedste praksis inden for EU-mekanismen skal medlemsstaterne:
a)
udarbejde risikovurderinger på nationalt eller relevant subnationalt niveau og stille en sammenfatning af relevante dele heraf til rådighed for Kommissionen senest 22. december 2015 og derefter hvert tredje år
b)
udarbejde og tilpasse deres planlægning af katastroferisikostyring på nationalt eller relevant subnationalt niveau
c)
stille vurderingen af deres risikostyringskapacitet på nationalt eller relevant subnationalt niveau til rådighed for Kommissionen hvert tredje år efter færdiggørelsen af de relevante retningslinjer, jf. artikel 5, stk. 1, litra f), og i tilfælde at større ændringer og
d)
på frivillig basis deltage i peerevalueringer af vurderingen af risikostyringskapaciteten.
KAPITEL III
BEREDSKAB
Artikel 7
Katastrofeberedskabskoordinationscenter
Katastrofeberedskabskoordinationscentret (ERCC) oprettes hermed. ERCC sikrer 24/7 operationel kapacitet og betjener medlemsstaterne og Kommissionen i opfyldelsen af målene for EU-mekanismen.
Artikel 8
Kommissionens generelle beredskabsopgaver
Kommissionen varetager følgende beredskabsopgaver:
a)
forvalte ERCC
b)
forvalte et fælles varslings- og informationssystem (CECIS) til kommunikation og udveksling af oplysninger mellem ERCC og medlemsstaternes kontaktpunkter
c)
støtte udvikling og bedre integration af tværnationale detektions- og tidlig varslings- og alarmeringssystemer af europæisk interesse for at muliggøre en hurtig indsats og fremme den indbyrdes forbindelse mellem nationale tidlig varslings- og alarmeringssystemer og deres forbindelse til ERCC og CECIS. Disse systemer skal tage hensyn til og bygge på de eksisterende og kommende informations-, overvågnings- og detektionskilder og informations-, overvågnings- og detektionssystemer
d)
tilvejebringe og forvalte kapaciteten til at mobilisere og udsende eksperthold med ansvar for:
i)
at vurdere de behov, der muligvis kan imødekommes gennem EU-mekanismen, i den stat, som anmoder om bistand
ii)
om nødvendigt at fremme koordineringen af katastrofeindsatser på stedet og være forbindelsesled til de ansvarlige myndigheder i det land, der anmoder om assistance, og
iii)
at støtte den anmodende stat med ekspertise om forebyggelses-, beredskabs- eller indsatstiltag
e)
tilvejebringe og fastholde kapaciteten til at yde logistisk støtte til disse eksperthold
f)
udvikle og opretholde et netværk af uddannede eksperter fra medlemsstaterne, som med kort varsel kan bistå ERCC med monitorering af information og med at fremme koordineringen
g)
fremme koordineringen af medlemsstaternes prædeployering af katastrofeindsatskapacitet inden for Unionen
h)
støtte bestræbelserne på at forbedre modulers og andre indsatskapaciteters interoperabilitet, idet der tages hensyn til bedste praksis på medlemsstatsplan og på internationalt plan
i)
inden for sit kompetenceområde træffe de nødvendige foranstaltninger til at lette støtte fra værtsnationen, herunder sammen med medlemsstaterne udarbejde og ajourføre retningslinjer for støtte fra værtsnationen på grundlag af operationelle erfaringer
j)
støtte oprettelsen af programmer for frivillige peer reviews til vurdering af medlemsstaternes beredskabsstrategier baseret på forud fastlagte kriterier, som vil gøre det muligt at formulere henstillinger til styrkelse af Unionens beredskabsniveau og
k)
i tæt samråd med medlemsstaterne træffe yderligere nødvendige understøttende og supplerende beredskabsforanstaltninger med henblik på at opfylde det mål, der er anført i artikel 3, stk. 1, litra b).
Artikel 9
Medlemsstaternes generelle beredskabsopgaver
1. Medlemsstaterne arbejder på frivillig basis med at udvikle moduler, der især skal opfylde højt prioriterede behov for indsats eller støtte i henhold til EU-mekanismen.
Medlemsstaterne identificerer på forhånd moduler, andre indsatskapaciteter og eksperter inden for deres ansvarlige tjenester, navnlig inden for deres civilbeskyttelses- eller andre beredskabstjenester, som kan stilles til rådighed for en indsats efter anmodning gennem EU-mekanismen. De tager højde for, at sammensætningen af moduler eller andre indsatskapaciteter kan afhænge af, hvilken form for katastrofe der er tale om, og af de særlige behov i forbindelse med katastrofer.
2. Modulerne udgøres af en eller flere medlemsstaters ressourcer og skal:
a)
kunne udføre foruddefinerede indsatsopgaver i overensstemmelse med etablerede internationale retningslinjer og skal derfor kunne:
i)
udsendes med meget kort varsel efter en anmodning om assistance gennem ERCC og
ii)
være selvforsynende og arbejde selvstændigt i en given periode
b)
være interoperable med andre moduler
c)
gennemgå uddannelse og øvelser for at opfylde kravet om interoperabilitet
d)
underlægges en persons myndighed, som er ansvarlig for modulers drift og
e)
samarbejde, hvor det er relevant, med andre EU-organer og/eller internationale institutioner, navnlig De Forenede Nationer.
3. På frivillig basis identificerer medlemsstaterne på forhånd eksperter, som eventuelt kan udsendes som medlemmer af eksperthold, jf. artikel 8, litra d).
4. Medlemsstaterne overvejer alt efter den foreliggende situation at tilvejebringe andre indsatskapaciteter, som kunne stilles til rådighed af de ansvarlige tjenester, eller som kan stilles til rådighed af ikkestatslige organisationer og andre relevante enheder.
Andre indsatskapaciteter kan omfatte ressourcer fra en eller flere medlemsstater og skal, hvor det er relevant:
a)
kunne udføre indsatsopgaver i overensstemmelse med etablerede internationale retningslinjer og skal derfor kunne:
i)
udsendes med meget kort varsel efter en anmodning om assistance gennem ERCC og
ii)
være selvforsynende og arbejde selvstændigt i en given periode, hvis det er nødvendigt
b)
kunne samarbejde, hvor det er relevant, med andre EU-organer og/eller internationale institutioner, navnlig De Forenede Nationer.
5. Medlemsstaterne kan under overholdelse af passende sikkerhedskrav give oplysninger om relevante militære kapaciteter, der som en sidste udvej kan anvendes som led i assistancen fra EU-mekanismen, f.eks. transport, logistisk støtte eller lægebistand.
6. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen relevante oplysninger om eksperter, moduler og andre indsatskapaciteter, som de stiller til rådighed for assistance gennem EU-mekanismen, jf. stk. 1-5, og ajourfører disse oplysninger, når det er nødvendigt.
7. Medlemsstaterne udpeger kontaktpunkter, jf. artikel 8, litra b), og underretter Kommissionen herom.
8. Medlemsstaterne træffer de relevante beredskabsforanstaltninger til at fremme støtte fra værtsnationen.
9. I overensstemmelse med artikel 23 træffer medlemsstaterne med støtte fra Kommissionen de relevante foranstaltninger til at sikre rettidig transport af den assistance, som de tilbyder.
Artikel 10
Planlægning af indsatsen
1. Kommissionen og medlemsstaterne arbejder sammen om at forbedre planlægningen af katastrofeindsatsforanstaltninger under EU-mekanismen, herunder gennem opstilling af scenarier for katastrofeindsats, kortlægning af aktiver og udarbejdelse af planer for indsættelsen af indsatskapacitet.
2. Kommissionen og medlemsstaterne identificerer og fremmer synergier mellem civilbeskyttelsesassistancen og den humanitære bistand fra Unionen og medlemsstaterne ved planlægningen af indsatsforanstaltninger i forbindelse med humanitære kriser uden for Unionen.
Artikel 11
Den Europæiske Katastrofeberedskabskapacitet
1. Der oprettes en EU-katastrofeberedskabskapacitet (EERC). Den består af en frivillig pulje af medlemsstaternes indsatskapaciteter, der på forhånd er stillet til rådighed, og omfatter moduler, andre indsatskapaciteter og eksperter.
2. På grundlag af identificerede risici fastlægger Kommissionen, hvor mange og hvilken type centrale indsatskapaciteter EERC har brug for ("kapacitetsmål").
3. Kommissionen fastlægger kvalitetskravene for de indsatskapaciteter, som medlemsstaterne stiller til rådighed for EERC. Kvalitetskravene baseres på etablerede internationale standarder, hvor sådanne standarder allerede eksisterer. Det påhviler medlemsstaterne at sikre deres indsatskapaciteters kvalitet.
4. Kommissionen fastlægger og forestår en procedure for certificering og registrering af de indsatskapaciteter, som medlemsstaterne stiller til rådighed for EERC.
5. Medlemsstaterne identificerer og registrerer på frivillig basis de indsatskapaciteter, som de stiller til rådighed for EERC. Samtlige berørte medlemsstater registrerer i fællesskab de multinationale moduler, som to eller flere medlemsstater stiller til rådighed.
6. Indsatskapaciteter, som medlemsstaterne stiller til rådighed for EERC, skal til enhver tid stå til rådighed til nationale formål.
7. Indsatskapaciteter, som medlemsstaterne stiller til rådighed for EERC, skal stå til rådighed for indsatsforanstaltninger under EU-mekanismen, når der anmodes om assistance via ERCC. Den endelige afgørelse om at indsætte dem træffes af de medlemsstater, der registrerede den pågældende indsatskapacitet. Når nationale katastrofesituationer, force majeure eller undtagelsesvis andre alvorlige grunde hindrer en medlemsstat i at stille disse indsatskapaciteter til rådighed i en konkret katastrofesituation, underretter denne medlemsstat snarest muligt Kommissionen ved henvisning til denne artikel.
8. Når medlemsstaternes indsatskapaciteter indsættes, forbliver de under deres kommando og kontrol og kan trækkes tilbage, hvis nationale katastrofesituationer, force majeure eller undtagelsesvis alvorlige grunde hindrer en medlemsstat i fortsat at stille disse indsatskapaciteter til rådighed, i samråd med Kommissionen. Kommissionen medvirker, hvor det er relevant, til at koordinere de forskellige indsatskapaciteter gennem ERCC i overensstemmelse med artikel 15 og 16.
9. Medlemsstaterne og Kommission sikrer en passende offentlig bevidstgørelse om den indsats, som EERC deltager i.
Artikel 12
Afhjælpning af indsatskapacitetsmangler
1. Kommissionen overvåger de fremskridt, der gøres med at opfylde kapacitetsmålene fastsat i overensstemmelse med artikel 11, stk. 2, og identificerer potentielt væsentlige indsatskapacitetsmangler i EERC.
2. Hvis der er identificeret potentielt væsentlige mangler, undersøger Kommissionen, om medlemsstaterne råder over de nødvendige kapaciteter uden for EERC.
3. Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til enten individuelt eller gennem et konsortium af medlemsstater at samarbejde om fælles risici og om strategiske kapacitetsmangler, der er identificeret i overensstemmelse med stk. 2. Kommissionen kan støtte medlemsstaterne i forbindelse med disse aktiviteter i overensstemmelse med artikel 20, artikel 21, stk. 1, litra i) og j), og artikel 21 stk. 2.
4. Kommissionen underretter hvert andet år Europa-Parlamentet og Rådet om, hvilke fremskridt der gøres med at nå kapacitetsmålene, og hvilke mangler der fortsat består i EERC.
Artikel 13
Uddannelse, øvelser, erfaringsudveksling og formidling af viden
1. Kommissionen varetager under EU-mekanismen følgende opgaver inden for uddannelse, øvelser, erfaringsudveksling og formidling af viden:
a)
udarbejdelse og forvaltning af et uddannelsesprogram for civilbeskyttelsespersonel og andet katastrofeberedskabspersonel vedrørende katastrofeforebyggelse, -beredskab og -indsats. Programmet skal omfatte fælles kurser og en udvekslingsordning, hvorved sagkyndige kan udlånes til andre medlemsstater.
Uddannelsesprogrammet skal sigte mod at forbedre koordineringen, kompatibiliteten og komplementariteten mellem de kapaciteter, der er omhandlet i artikel 9 og 11, og at forbedre kompetencerne hos de eksperter, der er omhandlet i artikel 8, litra d) og f).
b)
udarbejdelse og forvaltning af et uddannelsesnetværk, der er åbent for uddannelsescentre for civilbeskyttelsespersonel og andet katastrofeberedskabspersonel og for andre relevante aktører og institutioner vedrørende katastrofeforebyggelse, -beredskab og -indsats
Uddannelsesnetværket har til opgave at:
i)
forbedre alle faser af katastrofehåndteringen under hensyntagen til tilpasningen til og modvirkningen af klimaforandringer
ii)
skabe synergier blandt sine medlemmer gennem udveksling af erfaringer og bedste praksis, relevant forskning, indhøstede erfaringer, kurser og workshops, øvelser og pilotprojekter og
iii)
udarbejde retningslinjer for civilbeskyttelsesuddannelse på EU-plan og internationalt plan, herunder uddannelse i katastrofeforebyggelse, -beredskab og -indsats.
c)
udarbejdelse af en strategisk ramme, der opstiller øvelsernes mål og rolle, en langsigtet samlet plan, der skitserer prioriteterne for øvelserne samt udarbejdelse og forvaltning af et øvelsesprogram.
d)
udarbejdelse og forvaltning af et program vedrørende erfaringsopsamling fra civilbeskyttelsestiltag gennemført inden for rammerne af EU-mekanismen, herunder aspekter fra hele katastrofehåndteringsforløbet, for at etablere et bredere grundlag for læringsprocesser og formidling af viden. Programmet skal bl.a.:
i)
overvåge, analysere og evaluere alle de relevante civilbeskyttelsestiltag under EU-mekanismen
ii)
fremme implementeringen af indhøstede erfaringer med henblik på at opnå et erfaringsbaseret grundlag for at udvikle aktiviteter inden for katastrofehåndteringsforløbet og
iii)
udvikle metoder og redskaber til indsamling, analyse, fremme og implementering af de indhøstede erfaringer.
Programmet skal desuden, hvor det er relevant, omfatte erfaringer, der er indhøstet ved indsats uden for Unionen for så vidt angår udnyttelse af sammenhænge og synergier mellem assistance ydet under EU-mekanismen og den humanitære indsats.
e)
udvikling af retningslinjer for formidling af viden og gennemførelse af de forskellige opgaver omhandlet i litra a)-d) på medlemsstatsplan og
f)
stimulering og fremme af indførelsen og anvendelsen af relevante nye teknologier til brug for EU-mekanismen.
2. I forbindelse med udførelsen af de opgaver, der er omhandlet i stk. 1, tager Kommissionen særligt hensyn til de behov og interesser, som medlemsstater, der står over for lignende katastroferisici, har.
3. På anmodning af en medlemsstat, et tredjeland eller De Forenede Nationer eller dets agenturer kan Kommissionen indsætte et eksperthold på stedet for at rådgive om beredskabsforanstaltninger.
KAPITEL IV
INDSATSER
Artikel 14
Underretning om katastrofer i Unionen
1. Når der i Unionen indtræffer, eller der er overhængende fare for, at der indtræffer, en katastrofe, som har, eller kan have, virkninger på tværs af grænserne eller påvirker eller kan påvirke andre medlemsstater, underretter den medlemsstat, hvor katastrofen er indtruffet eller sandsynligvis vil indtræffe, omgående de potentielt berørte medlemsstater og, når virkningerne vil kunne blive meget omfattende, Kommissionen.
Første afsnit finder ikke anvendelse, når underretningspligten allerede er behandlet i henhold til anden EU-lovgivning, i henhold til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab eller i henhold til gældende internationale aftaler.
2. Når der i Unionen indtræffer, eller der er overhængende fare for, at der indtræffer, en katastrofe, som sandsynligvis vil føre til en anmodning om assistance fra en eller flere medlemsstater, underretter den medlemsstat, hvor katastrofen indtræffer, eller sandsynligvis vil indtræffe, omgående Kommissionen om, at der kan forventes en anmodning om assistance via ERCC, for at Kommissionen i nødvendigt omfang kan informere de øvrige medlemsstater og mobilisere de ansvarlige tjenestegrene.
3. Underretninger som omhandlet i stk. 1 og 2, skal, hvis dette er relevant, ske via CECIS.
Artikel 15
Foranstaltninger ved katastrofer i Unionen
1. Når der i Unionen indtræffer, eller der er overhængende fare for, at der indtræffer, en katastrofe, kan den berørte medlemsstat anmode om assistance via ERCC. Anmodningen skal være så specifik som muligt.
2. I ekstraordinære situationer med øget risiko kan en medlemsstat desuden anmode om assistance i form af midlertidig prædeployering af indsatskapaciteter.
3. Hvis det er nødvendigt, skal Kommissionen, når den modtager en anmodning om assistance, omgående:
a)
videresende anmodningen til de øvrige medlemsstaters kontaktpunkter
b)
sammen med den berørte medlemsstat indsamle validerede oplysninger om situationen og formidle dem til medlemsstaterne
c)
i samråd med den anmodende medlemsstat give henstillinger for ydelsen af assistance gennem EU-mekanismen på grundlag af behovene på stedet og eventuelle relevante eksisterende planer, som omhandlet i artikel 10, stk. 1, og opfordre medlemsstaterne til at indsætte bestemte kapaciteter og fremme koordineringen af den anmodede assistance og
d)
træffe yderligere foranstaltninger for at fremme koordineringen af indsatsen.
4. Enhver medlemsstat, der anmodes om assistance gennem EU-mekanismen, skal omgående tage stilling til, om den er i stand til at yde den anmodende medlemsstat den ønskede assistance, og underrette denne om dens beslutning gennem CECIS med angivelse af omfanget af, betingelserne for og i påkommende tilfælde omkostningerne ved den assistance, medlemsstaten kan yde. ERCC holder medlemsstaterne orienteret.
5. Den anmodende medlemsstat er ansvarlig for ledelsen af indsatsforanstaltningerne. Myndighederne i den anmodende medlemsstat skal udstikke retningslinjer og om nødvendigt fastlægge grænserne for de opgaver, der overdrages til modulerne eller andre indsatskapaciteter. Enkelthederne vedrørende udførelsen af disse opgaver overlades til den ansvarlige person, der er udpeget af den medlemsstat, der yder assistance. Den anmodende medlemsstat kan også anmode om, at der indsættes et eksperthold til at bistå med vurderingen, fremme koordineringen på stedet mellem medlemsstaternes hold eller yde teknisk rådgivning.
6. Den anmodende medlemsstat træffer de relevante foranstaltninger for at forbedre værtsnationens egne muligheder for at støtte den udefra kommende assistance.
7. Kommissionens rolle som omhandlet i denne artikel berører ikke medlemsstaternes beføjelser og ansvar med hensyn til deres hold, moduler og andre støttekapaciteter, herunder militære kapaciteter. Specielt må Kommissionens støtte ikke medføre kommando over og kontrol med medlemsstaternes hold, moduler og anden støtte, som skal indsættes på frivilligt grundlag i overensstemmelse med koordineringen i hovedkvarteret og på stedet.
Artikel 16
En mere konsistent indsats ved katastrofer uden for Unionen
1. Når en katastrofe indtræffer uden for Unionen, eller der er overhængende fare for, at den indtræffer, kan det berørte land anmode om assistance via ERCC. Der kan også anmodes om assistance gennem eller af De Forende Nationer eller De Forende Nationers agenturer eller en relevant international organisation.
2. Indsatser i henhold til denne artikel kan gennemføres enten som en selvstændig bistand eller som et bidrag til en indsats, der ledes af en international organisation. EU-koordineringen integreres fuldt ud i den overordnede koordinering, som varetages af De Forenede Nationers Kontor for Koordination af Humanitære Anliggender (OCHA) og respekterer dets ledende rolle.
3. Kommissionen bidrager til konsistensen i assistancen gennem følgende foranstaltninger:
a)
opretholde en dialog med medlemsstaternes kontaktpunkter for gennem EU-mekanismen at sikre et effektivt og sammenhængende EU-bidrag til katastrofeindsatsen som led i den samlede hjælpeaktion, især ved:
i)
omgående at underrette medlemsstaterne om de fulde anmodninger om assistance
ii)
at støtte en fælles vurdering af situationen og af behovene, yde teknisk rådgivning og/eller fremme koordineringen af assistancen på stedet gennem tilstedeværelsen af et hold af civilbeskyttelseseksperter på stedet
iii)
at udveksle relevante vurderinger og analyser med alle relevante aktører
iv)
at fremlægge en oversigt over den assistance, som tilbydes af medlemsstaterne og andre aktører
v)
at rådgive om, hvilken type assistance der er behov for, således at den assistance, der ydes, er i overensstemmelse med behovsvurderingerne og
vi)
at bidrage til at løse eventuelle praktiske problemer i forbindelse med leveringen af assistancen med hensyn til f.eks. transit og told
b)
omgående at give anbefalinger, når det er muligt i samarbejde med det berørte land, på grundlag af behovene på stedet og eventuelle relevante eksisterende planer og opfordre medlemsstaterne til at indsætte bestemte kapaciteter og fremme koordineringen af den anmodede assistance
c)
at holde kontakt med det berørte land med hensyn til tekniske detaljer som f.eks. det nøjagtige behov for assistance, accept af tilbud og de praktiske foranstaltninger i forbindelse med den lokale modtagelse og fordeling af assistancen
d)
at holde kontakt med eller støtte OCHA og samarbejde med andre relevante aktører, der bidrager til den samlede hjælpeaktion for at maksimere synergierne, finde komplementariteter og undgå overlapninger og mangler og
e)
at holde kontakt med alle de relevante aktører, især i den afsluttende fase af indsatsen i henhold til EU-mekanismen, for at lette en smidig afslutning.
4. Uden at dette berører Kommissionens rolle som fastsat i stk. 3 eller nødvendigheden af en omgående operationel indsats under EU-mekanismen, underretter Kommissionen umiddelbart efter aktiveringen af EU-mekanismen, så der sikres konsistens mellem civilbeskyttelsesoperationen og Unionens overordnede forbindelser med det berørte land. Kommissionen holder medlemsstaterne fuldt orienteret i overensstemmelse med stk. 3.
5. På stedet holdes om nødvendigt kontakt med EU-delegationen, så denne er i stand til at lette kontakterne til det berørte lands regering. Om nødvendigt yder EU-delegationen logistisk støtte til de civilbeskyttelseseksperthold, der er omhandlet i stk. 3, litra a), nr. ii).
6. Enhver medlemsstat, der modtager en anmodning om assistance gennem EU-mekanismen, tager omgående stilling til, om den er i stand til at yde den ønskede assistance, og underretter ERCC om sin beslutning via CECIS med angivelse af omfanget af og betingelserne for den eventuelle assistance. ERCC holder medlemsstaterne orienteret.
7. Via ЕU-mekanismen kan der også ydes civilbeskyttelsesassistance til konsulær bistand til EU-borgere i forbindelse med katastrofer i tredjelande, såfremt de pågældende medlemsstaters konsulære myndigheder fremsætter anmodning herom.
8. Kommissionen kan, når den modtager en anmodning om assistance, træffe yderligere nødvendige støttende og komplementære foranstaltninger for at sikre konsistens i assistancen.
9. Koordineringen via EU-mekanismen berører hverken de bilaterale kontakter mellem medlemsstaterne og det berørte land eller samarbejdet mellem medlemsstaterne og De Forenede Nationer eller andre relevante internationale organisationer. Disse bilaterale kontakter kan også anvendes til at bidrage til koordineringen gennem EU-mekanismen.
10. Kommissionens rolle som omhandlet i denne artikel berører ikke medlemsstaternes beføjelser og ansvar med hensyn til deres hold, moduler og anden assistance, herunder militære kapaciteter. Specielt må Kommissionens støtte ikke medføre kommando over og kontrol med medlemsstaternes hold, moduler og anden støtte, som skal indsættes på frivilligt grundlag i overensstemmelse med koordineringen i hovedkvarteret og på stedet.
11. Det vil blive tilstræbt at skabe synergi med andre EU-instrumenter, særlig foranstaltninger, der finansieres i henhold til forordning (EF) nr. 1257/96. Kommissionen sikrer koordinering mellem instrumenterne og sikrer om nødvendigt, at medlemsstaternes civilbeskyttelsestiltag, der bidrager til en bredere humanitær indsats, så vidt muligt finansieres i henhold til denne afgørelse.
12. Når mekanismen aktiveres, holder de medlemsstater, der yder katastrofehjælp, ERCC fuldt orienteret om deres aktiviteter.
13. Medlemsstaternes hold og moduler på stedet, der deltager i indsatsen gennem EU-mekanismen, holder tæt kontakt til ERCC og ekspertholdene på stedet, jf. stk. 3, litra a), nr. ii).
Artikel 17
Assistance på stedet
1. Kommissionen kan udvælge, udpege og udsende et eksperthold bestående af eksperter fra medlemsstaterne
a)
i tilfælde af en katastrofe uden for Unionen som omhandlet i artikel 16, stk. 3,
b)
i tilfælde af en katastrofe i Unionen som omhandlet i artikel 15, stk. 5,
c)
efter en anmodning om ekspertise på forebyggelsesområdet som omhandlet i artikel 5, stk. 2, eller
d)
efter en anmodning om ekspertise på beredskabsområdet som omhandlet i artikel 13, stk. 3.
Eksperter fra Kommissionen og fra andre EU-tjenester kan indgå i holdet med henblik på at bistå dette og lette kontakten til ERCC. Eksperter, der er udsendt af OCHA eller andre internationale organisationer, kan indgå i holdet med henblik på at styrke samarbejdet og lette fælles vurderinger.
2. Udvælgelsen og udpegelsen af eksperter sker efter følgende procedure:
a)
medlemsstaterne indstiller en række eksperter, som de har ansvaret for, og som kan udsendes som medlemmer af eksperthold
b)
Kommissionen udvælger eksperterne og lederne af holdene på grundlag af deres kvalifikationer og erfaring, herunder uddannelsesniveauet for så vidt angår EU-mekanismen, erfaringer med missioner under EU-mekanismen og andet internationalt hjælpearbejde. Udvælgelsen skal tillige bygge på andre kriterier, herunder sprogkundskaber, for at sikre, at holdet som helhed råder over de færdigheder, der er nødvendige i den specifikke situation, og
c)
Kommissionen udpeger eksperter/holdledere til opgaven efter aftale med den indstillende medlemsstat.
3. De udsendte eksperthold fremmer koordineringen mellem medlemsstaternes indsatshold og fungerer som forbindelsesled til den anmodende medlemsstats kompetente myndigheder som fastsat i artikel 8, litra d). ERCC holder tæt kontakt til ekspertholdene og yder dem vejledning og logistisk støtte.
Artikel 18
Transport og udstyr
1. I tilfælde af en katastrofe enten i eller uden for Unionen kan Kommissionen bistå medlemsstaterne med at opnå adgang til udstyr eller transportressourcer ved:
a)
at skaffe og udveksle oplysninger om udstyr og transportressourcer, som medlemsstaterne kan stille til rådighed med henblik på at fremme sammenlægning af sådanne former for udstyr eller transportressourcer
b)
at bistå medlemsstaterne med at identificere og lette adgangen til transportressourcer, som eventuelt kan stilles til rådighed fra andre kilder, herunder det kommercielle marked, eller
c)
at bistå medlemsstaterne med at identificere udstyr, som eventuelt kan stilles til rådighed fra andre kilder, herunder det kommercielle marked.
2. Kommissionen kan som supplement til de transportressourcer, som medlemsstaterne tilvejebringer, levere de yderligere transportressourcer, der er nødvendige for at sikre en hurtig indsats ved katastrofer.
KAPITEL V
FINANSIELLE BESTEMMELSER
Artikel 19
Budgetmidler
1. Finansieringsrammen til gennemførelse af EU-mekanismen fastsættes for perioden 2014-2020 til 368 428 000 EUR i løbende priser.
223 776 000 EUR i løbende priser kommer fra udgiftsområde 3 (Sikkerhed og unionsborgerskab) i den flerårige finansielle ramme, og 144 652 000 EUR i løbende priser fra udgiftsområde 4 (Det globale Europa).
De årlige bevillinger godkendes af Europa-Parlamentet og Rådet inden for den flerårige finansielle rammes grænser.
2. Bevillinger, der følger af godtgørelse fra modtagerne af katastrofeindsatsforanstaltninger, udgør formålsbestemte indtægter som defineret i artikel 18, stk. 2, i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012.
3. Det rammebeløb, der er omhandlet i stk. 1, kan tillige dække omkostninger, der vedrører forberedelse, overvågning, kontrol, revision og evaluering, som er nødvendig for forvaltningen af EU-mekanismen og opfyldelsen af dens mål.
Sådanne udgifter kan særlig omfatte undersøgelser, ekspertmøder, informations- og kommunikationstiltag, herunder formidling af Unionens politiske prioriteter, for så vidt de har relation til EU-mekanismens overordnede mål, udgifter, der knytter sig til it-netværk med fokus på informationsbehandling og -udveksling (herunder sammenkobling heraf med eksisterende eller fremtidige systemer til fremme af tværsektoriel dataudveksling og udstyr hertil) samt alle Kommissionens øvrige udgifter til teknisk og administrativ bistand i forbindelse med forvaltningen af programmet.
4. Finansieringsrammen i stk. 1, tildeles i perioden 2014-2020 i overensstemmelse med de procentsatser og principper, der er fastlagt i bilaget.
5. Kommissionen reviderer fordelingen i bilag I under hensyn til resultatet af den foreløbige evalueringsrapport, som er omhandlet i artikel 34, stk. 2, litra a). Kommissionen tillægges beføjelser til, såfremt det er nødvendigt henset til resultaterne af denne revision, at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 30 med henblik på at tilpasse hvert af tallene i bilag I med over 8 procentpoints og op til 16 procentpoints. Disse delegerede retsakter vedtages senest den 30. juni 2017.
6. Såfremt der i tilfælde af en nødvendig revision af de budgetmidler, der står til rådighed for indsatsforanstaltninger, i særligt hastende tilfælde er behov herfor, tillægges Kommissionen beføjelser til at vedtage delegerede retsakter med henblik på, inden for de til rådighed stående budgetbevillinger og efter proceduren i artikel 31, at tilpasse hvert af tallene i bilag I med over 8 procentpoints og op til 16 procentpoints.
Artikel 20
Generelle støtteberettigede foranstaltninger
Følgende generelle foranstaltninger kan modtage finansiel bistand med henblik på at fremme katastrofeforebyggelse og -beredskab og en effektiv katastrofeindsats:
a)
undersøgelser, rundspørger, opstilling af modeller og scenarier med henblik på at dele viden, bedste praksis og oplysninger
b)
uddannelse, øvelser, workshopper, udveksling af personale og eksperter, oprettelse af netværk, demonstrationsprojekter og teknologioverførsel
c)
monitorering, vurdering og evaluering
d)
oplysning af offentligheden, uddannelse og oplysningsforanstaltninger og lignende formidlingstiltag med henblik på at inddrage borgerne i forebyggelse og afbødning af konsekvenserne af katastrofesituationer i Unionen og hjælpe EU-borgerne med at beskytte sig mere effektivt og på en holdbar måde
e)
indførelse og drift af et program for indhøstede erfaringer fra indsatser og øvelser i forbindelse med EU-mekanismen, herunder på områder, der er relevante for forebyggelse og beredskab, og
f)
kommunikationstiltag og foranstaltninger for at øge bevidstheden om medlemsstaternes og Unionens civilbeskyttelsesindsats inden for områderne katastrofeforebyggelse, -beredskab og -indsats.
Artikel 21
Støtteberettigede forebyggelsesforanstaltninger og beredskabsforanstaltninger
1. Følgende forebyggelsesforanstaltninger og beredskabsforanstaltninger kan modtage finansiel bistand:
a)
samfinansiering af projekter, undersøgelser, workshopper, rundspørger og lignende foranstaltninger og aktiviteter som omhandlet i artikel 5
b)
samfinansiering af peer reviews som omhandlet i artikel 6, litra d), og artikel 8, litra j)
c)
opretholdelse af ERCC's funktioner i overensstemmelse med artikel 8, litra a
d)
forberedelse til mobilisering og udsendelse af de i artikel 8, litra d), og artikel 17 omhandlede eksperthold og oparbejdning og fastholdelse af en spidsbelastningskapacitet via et netværk af uddannede eksperter fra medlemsstaterne som omhandlet i artikel 8, litra f)
e)
oprettelse og vedligeholdelse af CECIS og værktøjer til kommunikation og udveksling af oplysninger mellem ERCC og medlemsstaternes og andre deltageres kontaktpunkter inden for rammerne af EU-mekanismen
f)
bidrag til udvikling af systemer til transnational detektion og tidlig varslings- og alarmeringssystemer af europæisk interesse med henblik på at muliggøre en hurtig indsats og fremme forbindelserne mellem tidlig varslings- og alarmeringssystemerne og deres forbindelse med ERCC og CECIS. Systemerne skal tage højde for og bygge på de eksisterende og fremtidige informations-, overvågnings- eller detektionskilder samt informations-, overvågnings- eller detektionssystemer
g)
planlægning af indsatsen under EU-mekanismen i overensstemmelse med artikel 10
h)
støtte til de beredskabsaktiviteter, der er beskrevet i artikel 13
i)
udvikling af EERC, jf. artikel 11, i overensstemmelse med nærværende artikels stk. 2
j)
identificering af mangler i EERC og udbedring af dem, jf. artikel 12, samt støtte til medlemsstaterne med hensyn til at afhjælpe disse mangler ved samfinansiering af nye indsatskapaciteter på op til maksimalt 20 % af de støtteberettigede omkostninger, forudsat at
i)
behovet for nye kapaciteter bekræftes af risikovurderinger
ii)
processen med identificering af mangler i artikel 12 viser, at disse kapaciteter ikke er til rådighed i medlemsstaterne
iii)
disse kapaciteter er opbygget af medlemsstaterne, der handler enten individuelt eller gennem konsortier
iv)
disse kapaciteter afsættes til den frivillige pulje i en periode på mindst to år, og
v)
en sådan samfinansiering af disse kapaciteter er omkostningseffektiv.
Hvis det er hensigtsmæssigt, gives der forrang til konsortier af medlemsstater, der samarbejder om en fælles risiko
k)
sikring af, at den logistiske støtte til ekspertholdene, jf. artikel 17, stk. 1, er til rådighed
l)
fremme af koordineringen af medlemsstaternes klargøring af katastrofeindsatskapacitet i Unionen i overensstemmelse med artikel 8, litra g)
m)
på anmodning af en medlemsstat, et tredjeland, De Forenede Nationer eller dets agenturer, jf. artikel 5, stk. 2, og artikel 13, stk. 2, støtte til rådgivning om forebyggelses- og beredskabsforanstaltninger gennem indsættelse af et eksperthold på stedet.
2. Berettigelsen til finansiel bistand til foranstaltningen omhandlet i stk. 1, litra g), er begrænset til:
a)
omkostninger på EU-plan i forbindelse med oprettelse og forvaltning af EERC og de dertil hørende processer som omhandlet i artikel 11
b)
omkostninger i forbindelse med de obligatoriske uddannelseskurser, øvelser og workshopper, der er nødvendige i forbindelse med certificering af medlemsstaternes indsatskapaciteter med henblik på EERC ("certificeringsomkostninger"). Certificeringsomkostninger kan bestå af enhedsomkostninger eller faste beløb, der fastsættes pr. kapacitetstype, og dækker op til 100 % af de støtteberettigede omkostninger
c)
engangsomkostninger, der er nødvendige for at opgradere medlemsstaternes indsatskapaciteter fra deres strengt nationale anvendelse til en tilstand, hvor de står klar og er tilgængelige, således at de kan indsættes som led i EERC i overensstemmelse med den frivillige puljes kvalitetskrav og de henstillinger, der er formuleret i certificeringsprocessen ("tilpasningsomkostninger"). Disse tilpasningsomkostninger kan omfatte omkostninger i forbindelse med modulers og andre indsatskapaciteter interoperabilitet, selvstændighed, selvforsyning, transportegnethed, pakning og lignende omkostninger samt omkostninger ved oprettelse af multinationale indsatskapaciteter (f.eks. workshopper, uddannelse, udvikling af fælles metoder, standarder, procedurer og lignende aktiviteter), forudsat at disse omkostninger specifikt vedrører kapaciteternes deltagelse i den frivillige pulje. De dækker ikke omkostninger til det udstyr eller de menneskelige ressourcer, der kræves til i første omgang at oprette indsatskapaciteterne eller løbende vedligeholdelses- eller driftsomkostninger. Disse tilpasningsomkostninger kan bestå af enhedsomkostninger eller faste beløb, der fastsættes pr. kapacitetstype, og dækker op til 100 % af de støtteberettigede omkostninger, forudsat at disse ikke overstiger 30 % af de gennemsnitlige omkostninger ved udvikling af kapaciteten, og
d)
omkostningerne til etablering og forvaltning af rammekontrakter, rammepartnerskabsaftaler eller lignende ordninger med henblik på at afhjælpe midlertidige mangler i forbindelse med usædvanlige katastrofer, ud fra en samlet risikotilgang.
Finansieringen under dette stykkes litra d)
i)
kan dække de omkostninger eller gebyrer, der er nødvendige for at udforme, forberede, forhandle, indgå og forvalte kontrakterne eller ordningerne samt omkostningerne ved udvikling af operative standardprocedurer og øvelser med henblik på at sikre effektiv anvendelse af civilbeskyttelsesaktiver. Denne finansiering kan også dække op til højst 40 % af omkostningerne ved sikring af hurtig adgang til disse aktiver
ii)
dækker ikke omkostningerne ved indkøb eller udvikling af nye indsatskapaciteter eller omkostningerne ved anvendelse af disse supplerende kapaciteter i en katastrofesituation. Omkostningerne ved udnyttelse af disse supplerende kapaciteter i en katastrofesituation bæres af de medlemsstater, der anmoder om assistancen
iii)
overstiger ikke 10 % af den i artikel 19, stk. 1, fastsatte finansieringsramme. I tilfælde af, at loftet på 10 % nås før udløbet af programmeringsperioden, og såfremt der er behov herfor med henblik på at sikre, at EU-mekanismen kan fungere hensigtsmæssigt, kan dette loft på 10 % imidlertid ved gennemførelsesretsakter overskrides med op til 5 procentpoint. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 33, stk. 2
Artikel 22
Støtteberettigede indsatsforanstaltninger
Følgende indsatsforanstaltninger kan modtage finansiel bistand:
a)
udsendelse af eksperthold som omhandlet i artikel 17, stk. 1, med logistisk støtte, og udsendelse af eksperthold som omhandlet i artikel 8, litra d) og e)
b)
i tilfælde af en katastrofe, støtte til medlemsstaterne med henblik på adgang til udstyr og transportressourcer, jf. artikel 23, og
c)
i tilfælde af en anmodning om assistance, yderligere understøttende og supplerende foranstaltninger, som er nødvendige for at fremme koordineringen af indsatsen på den mest effektive måde.
Artikel 23
Støtteberettigede foranstaltninger vedrørende udstyr og transportressourcer
1. Følgende foranstaltninger kan modtage finansiel bistand med henblik på adgang til udstyr og transportressourcer under EU-mekanismen:
a)
tilvejebringelse og udveksling af oplysninger om udstyr og transportressourcer, som medlemsstaterne beslutter at stille til rådighed, med henblik på at lette sammenlægning af sådant udstyr eller sådanne transportressourcer
b)
bistand til medlemsstaterne med at identificere og lette adgangen til transportressourcer, som eventuelt kan stilles til rådighed fra andre kilder, herunder det kommercielle marked
c)
bistand til medlemsstaterne med at identificere udstyr, som eventuelt kan stilles til rådighed fra andre kilder, herunder det kommercielle marked, og
d)
finansiering af de transportressourcer, der er nødvendige for at sikre en hurtig katastrofeindsats. Sådanne foranstaltninger kan kun modtage finansiel bistand, såfremt:
i)
der er fremsat en anmodning om assistance gennem EU-mekanismen i overensstemmelse med artikel 15 og 16
ii)
de supplerende transportressourcer er nødvendige for at sikre, at katastrofeindsatsen i henhold til EU-mekanismen er effektiv
iii)
assistancen modsvarer de behov, som ERCC har konstateret, og ydes i overensstemmelse med ERCC'S henstillinger om tekniske specifikationer, kvalitet, tidsplanlægning og vilkårene for leveringen af assistancen
iv)
et anmodende land enten direkte eller gennem De Forenede Nationer eller dets agenturer eller en relevant international organisation har accepteret assistancen under EU-mekanismen og
v)
assistancen til katastrofesituationer i tredjelande supplerer Unionens generelle humanitære indsats, hvor en sådan finder sted.
2. Unionens finansielle støtte til transportressourcer må ikke overstige 55 % af de samlede støtteberettigede omkostninger.
3. Unionens finansielle støtte til transport kan derudover dække maksimalt 85 % af de samlede støtteberettigede omkostninger i følgende situationer:
a)
omkostningerne vedrører transporten af de kapaciteter, der på forhånd er stillet til rådighed i den frivillige pulje i overensstemmelse med artikel 11 eller
b)
assistancen er nødvendig for at opfylde et kritisk behov, og assistancen står ikke eller ikke i tilstrækkeligt omfang til rådighed i den frivillige pulje.
4. Unionens finansielle støtte til transportressourcer kan derudover dække maksimalt 100 % af de samlede støtteberettigede omkostninger omhandlet i nr. i), ii) og iii), hvis dette er nødvendigt med henblik på at gøre sammenlægningen af medlemsstaternes assistance driftsmæssigt effektiv, og hvis omkostningerne vedrører et af følgende emner:
i)
korttidsleje af lagerkapacitet til midlertidigt at oplagre assistancen fra medlemsstaterne med henblik på at fremme koordineret transport heraf
ii)
ompakning af medlemsstaternes assistance med henblik på maksimal udnyttelse af de til rådighed stående transportkapaciteter eller opfyldelse af specifikke operationelle krav eller
iii)
lokal transport af fælles assistance med henblik på at sikre koordineret levering på bestemmelsesstedet i det anmodende land.
Unionens finansielle bistand i henhold til dette stykke må ikke overstige 75 000 EUR i løbende priser for hver aktivering af EU-mekanismen. I undtagelsestilfælde kan dette loft dog overskrides ved gennemførelsesretsakter. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 33, stk. 2.
5. I tilfælde af sammenlægning af transport operationer, der involverer flere medlemsstater, kan én medlemsstat indtage en ledende rolle og anmode om finansiel støtte fra Unionen til hele operationen.
6. Når en medlemsstat anmoder Kommissionen om at indgå aftale om transport tjenester, anmoder Kommissionen om delvis godtgørelse af omkostningerne ud fra de finansieringssatser, der er fastsat i stk. 2, 3 og 4.
7. Følgende omkostninger er berettiget til finansiel støtte fra EU til transportressourcer i henhold til denne artikel: alle omkostninger i forbindelse med flytning af transportressourcer, herunder omkostninger til alle tjenesteydelser, gebyrer, omkostninger til logistik og håndtering, brændstof og eventuelle indkvarteringsomkostninger samt andre indirekte omkostninger såsom skatter og generelle afgifter og transitomkostninger.
Artikel 24
Støttemodtagere
Der kan ydes tilskud i medfør af denne afgørelse til juridiske personer, uanset om de er underlagt privat- eller offentligretlig lovgivning.
Artikel 25
Finansielle bistandsformer og gennemførelsesprocedurer
1. Kommissionen yder EU’s finansielle bistand i overensstemmelse med forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012.
2. Finansiel bistand i henhold til denne afgørelse kan antage enhver af de former, som forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 giver mulighed for, særlig tilskud, godtgørelse af udgifter, offentlige indkøb eller bidrag til trustfonde.
3. Med henblik på gennemførelsen af denne afgørelse vedtager Kommissionen årlige arbejdsprogrammer ved gennemførelsesretsakter, undtagen katastrofeindsatser, der henhører under kapitel IV, og som det ikke er muligt at forudse. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 33, stk. 2. De årlige arbejdsprogrammer skal indeholde målene, de forventede resultater, gennemførelsesmetoden og det samlede beløb. De skal tillige indeholde en beskrivelse af de foranstaltninger, der skal finansieres, en angivelse af de beløb, der bevilges til de enkelte foranstaltninger, og en vejledende tidsplan for gennemførelsen. For så vidt angår den finansielle bistand omhandlet i artikel 28, stk. 2, skal de årlige arbejdsprogrammer beskrive de foranstaltninger, der er planlagt for hvert land, der er nævnt deri.
Artikel 26
Komplementaritet og konsistens i Unionens indsats
1. Foranstaltninger, som modtager finansiel bistand i henhold til denne afgørelse, må ikke modtage bistand fra Unionens øvrige finansielle instrumenter.
Ansøges der om finansiel bistand i henhold til denne afgørelse, sørger Kommissionen for, at ansøgere og støttemodtagere oplyser den om finansiel bistand fra andre kilder, herunder Unionens almindelige budget, og om aktuelle ansøgninger om sådan bistand.
2. Der tilstræbes synergi og komplementaritet med EU’s øvrige instrumenter. I tilfælde af en indsats i forbindelse med humanitære kriser i tredjelande sørger Kommissionen for, at der er komplementaritet og sammenhæng med de foranstaltninger, der finansieres i henhold til denne afgørelse og de foranstaltninger, der finansieres i henhold til forordning (EF) nr. 1257/96.
3. Når assistance i henhold til mekanismen bidrager til en humanitær EU-indsats, navnlig i komplekse nødsituationer, er de foranstaltninger, der modtager finansiel bistand i henhold til denne afgørelse, baseret på identificerede behov og i overensstemmelse med de humanitære principper og de principper for anvendelse af civilbeskyttelse og militære ressourcer, der er omhandlet i den europæiske konsensus om humanitær bistand.
Artikel 27
Beskyttelse af Unionens finansielle interesser
1. Kommissionen træffer egnede foranstaltninger til at sikre, at EU's finansielle interesser bliver beskyttet, når der gennemføres aktioner, der finansieres i henhold til denne afgørelse; beskyttelsen skal sikres ved foranstaltninger til forebyggelse af svig, bestikkelse og andre ulovlige aktiviteter, ved effektiv kontrol og, hvis der konstateres uregelmæssigheder, ved inddrivelse af de uretmæssigt udbetalte beløb samt efter omstændighederne ved administrative og økonomiske sanktioner, der skal være effektive, forholdsmæssige og have afskrækkende virkning.
2. Kommissionen eller dens befuldmægtigede og Revisionsretten har beføjelse til gennem bilagskontrol og kontrol på stedet at kontrollere alle tilskudsmodtagere, kontrahenter og underkontrahenter, som har modtaget EU-midler i henhold til denne afgørelse.
3. Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) kan gennemføre efterforskninger, herunder kontrol og inspektion på stedet, i overensstemmelse med bestemmelserne og procedurerne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 (15), og Rådets forordning (Euratom, EF) nr. 2185/96 (16) for at klarlægge, om der er begået svig, bestikkelse eller andre ulovlige aktiviteter, der berører EU's finansielle interesser, i forbindelse med en aftale om tilskud, en afgørelse om ydelse af tilskud eller en kontrakt, der finansieres i henhold til denne afgørelse.
4. Samarbejdsaftaler med tredjelande og med internationale organisationer, kontrakter, aftaler om tilskud og afgørelser om ydelse af tilskud som følge af gennemførelsen af denne afgørelse skal indeholde bestemmelser, der udtrykkelig giver Kommissionen, Revisionsretten og OLAF beføjelse til at foretage denne kontrol og disse efterforskninger i overensstemmelse med deres respektive beføjelser, jf. dog stk. 1, 2 og 3.
KAPITEL VI
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 28
Tredjelande og internationale organisationer
1. EU-mekanismen er åben for deltagelse af:
a)
landene i Den Europæiske Frihandelssammenslutning (EFTA), som er medlemmer af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), på de betingelser, der er fastsat i EØS-aftalen, og andre europæiske lande, når aftaler og procedurer hjemler mulighed derfor
b)
tiltrædende lande, kandidatlande og potentielle kandidatlande i overensstemmelse med de generelle principper og betingelser for disse landes deltagelse i EU-programmer, som er fastsat i de respektive rammeaftaler og Associeringsrådets afgørelser eller lignende.
2. Finansiel bistand som omhandlet i artikel 20 og artikel 21, litra a), b), f) og h), kan også tildeles kandidatlande og potentielle kandidatlande, der ikke deltager i EU-mekanismen, og lande, der er omfattet af den europæiske naboskabspolitik, i det omfang denne finansielle bistand supplerer finansiering under en fremtidig lovgivningsmæssig EU-retsakt vedrørende oprettelsen af instrumentet til førtiltrædelsesbistand (IPA II) og en fremtidig lovgivningsmæssig EU-retsakt vedrørende oprettelsen af et europæisk naboskabsinstrument.
3. Internationale eller regionale organisationer kan samarbejde om aktiviteter under EU-mekanismen, når relevante bilaterale eller multilaterale aftaler mellem disse organisationer giver mulighed herfor.
Artikel 29
Kompetente myndigheder
Medlemsstaterne udpeger med henblik på anvendelsen af denne afgørelse de kompetente myndigheder og informerer Kommissionen herom.
Artikel 30
Udøvelse af de delegerede beføjelser
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 19, stk. 5 og 6, tillægges Kommissionen indtil den 31. december 2020.
3. Den i artikel 19, stk. 5 og 6, omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 19, stk. 5, træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 31
Hasteprocedure
1. Delegerede retsakter vedtaget i henhold til denne artikel træder i kraft straks og anvendes, så længe der ikke er gjort indsigelse i henhold til stk. 2. I meddelelsen til Europa-Parlamentet og Rådet af en delegeret retsakt anføres begrundelsen for anvendelse af hasteproceduren.
2. Europa-Parlamentet eller Rådet kan efter proceduren i artikel 30, stk. 5, gøre indsigelse mod en delegeret retsakt. I så fald skal Kommissionen ophæve retsakten straks efter Europa-Parlamentets eller Rådets meddelelse af afgørelsen om at gøre indsigelse.
Artikel 32
Gennemførelsesretsakter
1. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter om:
a)
ERCC's interaktion med medlemsstaternes kontaktpunkter, jf. artikel 8, litra b), artikel 15, stk. 3, og artikel 16, stk. 3, litra a), og de operationelle procedurer for katastrofeindsatsen i Unionen, jf. artikel 15, samt uden for Unionen, jf. artikel 16, herunder identificering af de relevante internationale organisationer.
b)
komponenterne i CECIS og tilrettelæggelsen af informationsudveksling gennem CECIS, jf. artikel 8, litra b)
c)
fremgangsmåden med hensyn til indsættelse af eksperthold, jf. artikel 17
d)
identifikation af moduler, andre indsatskapaciteter og eksperter, jf. artikel 9, stk. 1
e)
de operationelle krav til modulernes interoperabilitet og funktionsmåde, jf. artikel 9, stk. 2, herunder deres opgaver, kapaciteter, hovedkomponenter, selvforsyning og indsættelse
f)
de kapacitetsmål, kvalitets- og interoperabilitetskrav samt den certificerings- og registreringsprocedure, der er nødvendige for EERC's funktionsmåde, jf. artikel 11, samt de finansielle ordninger som fastsat i artikel 21, stk. 2
g)
påvisning af mangler i Den Europæiske Katastrofeberedskabskapacitet og udbedring af dem, jf. artikel 12
h)
tilrettelæggelse af uddannelsesprogrammet, rammer for øvelser og programmet for erfaringsopsamling, jf. artikel 13, og
i)
tilrettelæggelse af støtte til transport af assistance, jf. artikel 18 og 23.
2. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 33, stk. 2.
Artikel 33
Udvalgsprocedure
1. Kommissionen bistås af et udvalg. Dette udvalg er et udvalg som defineret i forordning (EU) nr. 182/2011.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011. Afgiver udvalget ikke nogen udtalelse, vedtager Kommissionen ikke udkastet til gennemførelsesretsakt, og artikel 5, stk. 4, tredje afsnit, i forordning (EU) nr. 182/2011 anvendes.
Artikel 34
Evaluering
1. Der føres jævnligt tilsyn med gennemførelsen af foranstaltninger, som modtager finansiel bistand.
2. Kommissionen evaluerer anvendelsen af denne afgørelse og forelægger Europa-Parlamentet og Rådet:
a)
en foreløbig evalueringsrapport om de resultater, der er opnået, og de kvalitative og kvantitative aspekter af gennemførelsen af denne afgørelse senest den 30. juni 2017
b)
en meddelelse om den fortsatte gennemførelse af denne afgørelse senest den 31. december 2018, og
c)
en efterfølgende evalueringsrapport senest den 31. december 2021.
Den foreløbige evalueringsrapport og meddelelsen som omhandlet i henholdsvis litra a) og b) skal eventuelt ledsages af forslag til ændringer af denne afgørelse.
KAPITEL VII
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 35
Overgangsbestemmelser
1. Foranstaltninger, der iværksættes før den 1. januar 2014 på grundlag af beslutning 2007/162/EF, Euratom skal, såfremt det er relevant, fortsat administreres i overensstemmelse med nævnte beslutning.
2. Medlemsstaterne sikrer på nationalt plan en glidende overgang mellem de foranstaltninger, der blev gennemført inden for rammerne af det finansielle instrument og de foranstaltninger, der gennemføres i medfør af de bestemmelser, der er fastsat i denne afgørelse.
Artikel 36
Ophævelse
Beslutning 2007/162/EF, Euratom og beslutning 2007/779/EF, Euratom ophæves. Henvisninger til de ophævede beslutninger betragtes som henvisninger til nærværende afgørelse og læses i overensstemmelse med sammenligningstabellen i bilag II til nærværende afgørelse.
Artikel 37
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende. Den finder anvendelse fra den 1. januar 2014.
Artikel 38
Adressater
Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. december 2013.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 1313/2013/EU HATÁROZATA
(2013. december 17.)
az uniós polgári védelmi mechanizmusról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 196. cikkére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére (1),
rendes jogalkotási eljárás keretében,
mivel:
(1)
Figyelemmel arra, hogy az elmúlt évek során jelentősen nőtt a természeti és ember okozta katasztrófák száma és súlyossága, valamint arra, hogy - különösen az éghajlatváltozásból és a számos természeti és technológiai veszély lehetséges kölcsönhatásából eredően - a jövőbeli katasztrófák valószínűleg még szélsőségesebbek és összetettebbek lesznek, és mélyreható és hosszabb távú következményekkel fognak járni, egyre fontosabb a katasztrófavédelem integrált megközelítése. Az Európai Uniónak elő kell mozdítania a szolidaritást, illetve támogatnia kell és ki kell egészítenie a tagállamok polgári védelem terén végrehajtott fellépéseit, valamint meg kell könnyítenie azok koordinálását, hogy javuljon a természeti és ember okozta katasztrófák megelőzésére, az azokra való felkészülésre és reagálásra szolgáló rendszerek hatékonysága.
(2)
A 2007/779/EK, Euratom tanácsi határozattal (2) átdolgozott2001/792/EK, Euratom tanácsi határozat (3) közösségi polgári védelmi mechanizmust hozott létre. E mechanizmus finanszírozását a 2007/162/EK, Euratom tanácsi határozat (4) biztosította, amely polgári védelmi pénzügyi eszközt (a továbbiakban: a pénzügyi eszköz) hozott létre. A határozat uniós pénzügyi támogatás nyújtását írja elő egyrészt a súlyos veszélyhelyzetek kezelésének hatékonyabbá tételéhez való hozzájárulásként, másrészt a veszélyhelyzetek minden típusára vonatkozó megelőzési és felkészültségi intézkedések hatékonyabbá tétele érdekében, ideértve az 1999/847/EK tanácsi határozat (5) alapján korábban hozott intézkedések folytatását is. A pénzügyi eszköz 2013. december 31-én hatályát veszti.
(3)
Az uniós polgári védelmi mechanizmus (a továbbiakban: az uniós mechanizmus) által biztosított védelem elsősorban a személyek, valamint a környezet és a tulajdon - beleértve a kulturális örökséget is - védelmére terjed ki, az Unión belül vagy kívül bekövetkező mindennemű természeti és ember által okozott katasztrófa esetén, ideértve a környezeti katasztrófákat, a tengerszennyezést és az akut egészségügyi veszélyhelyzeteket. Az ilyen katasztrófák mindegyike esetén az uniós mechanizmus keretében polgári védelmi és más veszélyhelyzeti segítségnyújtás kérhető az érintett ország reagálási képességeinek kiegészítése céljából. A terrorcselekmények vagy nukleáris vagy radiológiai balesetek által okozott katasztrófák esetében az uniós mechanizmus csak a polgári védelem körébe tartozó katasztrófakészültségi és -reagálási intézkedésekre terjedhet ki.
(4)
Erőforrásainak és képességeinek szükség szerinti rendelkezésre bocsátásával az uniós mechanizmusnak hozzá kell járulnia az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 222. cikkének végrehajtásához is.
(5)
Az uniós mechanizmus az európai szolidaritás látható kifejezését jelenti azáltal, hogy a vonatkozó irányadó elvek és a polgári védelem területén létrejött részletes megállapodások sérelme nélkül gyakorlati és gyors hozzájárulást biztosít a katasztrófák megelőzéséhez és az azokra való felkészültséghez, valamint a katasztrófáknak és a katasztrófák veszélyének a gyors kezeléséhez. Következésképpen ez a határozat nem érintheti a tagállamoknak az e határozat hatálya alá tartozó kérdésekkel kapcsolatos két- vagy többoldalú szerződésekben előírt jogait és kötelezettségeit, sem a tagállamoknak a személyek, a környezet és a tulajdon területükön belüli védelmére vonatkozó felelősségét.
(6)
Az uniós mechanizmusnak kellően figyelembe kell vennie a vonatkozó uniós jogszabályokat és a nemzetközi kötelezettségvállalásokat, és ki kell aknáznia a releváns uniós kezdeményezésekkel, mint például az európai Föld-megfigyelési programmal (Copernicus), a kritikus infrastruktúrák védelmére vonatkozó európai programmal (EPCIP) és a közös információmegosztási környezettel (CISE) fennálló szinergiákat.
(7)
A katasztrófavédelem területén fontos szerepet töltenek be a regionális és a helyi hatóságok. Ennélfogva e regionális és helyi hatóságokat megfelelően be kell vonni az e határozat alapján a tagállami nemzeti struktúrákkal összhangban végrehajtott tevékenységekbe.
(8)
A megelőzés kulcsfontosságú a katasztrófák elleni védekezésben, és további fellépést igényel, ahogyan arra a 2009. november 30-i tanácsi következtetések és „A természeti csapások és az ember okozta katasztrófák megelőzésére irányuló közösségi koncepció” című bizottsági közleményről szóló, 2010. szeptember 21-i európai parlamenti állásfoglalás is felszólított. Az uniós mechanizmusnak tartalmaznia kell egy olyan általános szakpolitikai keretet a katasztrófák kockázatával szembeni védelmet szolgáló uniós intézkedésekre vonatkozóan, amelynek célja a katasztrófák elleni védelem és az azokkal szembeni ellenálló képesség magasabb szintjének elérése a katasztrófák hatásainak megelőzése vagy csökkentése, valamint a megelőzés kultúrájának megteremtése útján, ideértve az éghajlatváltozás valószínűsíthető hatásainak és a megfelelő kiigazító intézkedések szükségességének kellő figyelembevételét is. E tekintetben a tagállami vagy a megfelelő szubnacionális szinten, adott esetben egyéb érintett szolgálatok bevonásával végzett kockázatértékelés, kockázatkezelési tervezés, kockázatkezelési képesség-értékelés, valamint a kockázatok uniós szintű áttekintése és a szakértői értékelések alapvető fontosságúak annak biztosítása szempontjából, hogy a katasztrófavédelemben integrált megközelítés érvényesüljön, amely összekapcsolja a kockázatmegelőzési, a felkészültségi és az reagálási intézkedéseket. A mechanizmusnak ezért tartalmaznia kell egy olyan átfogó keretet, amely lehetővé teszi a kockázatokkal és a kockázatkezelési képességekkel kapcsolatos információcserének az EUMSZ 346. cikkének sérelme nélküli lefolytatását, amely cikk szerint egyik tagállam sem köteles olyan információt szolgáltatni, amelynek közlését ellentétesnek tartja alapvető biztonsági érdekeivel.
(9)
Az európai érdekű transznacionális észlelő, korai előrejelző és riasztási rendszerek továbbfejlesztéséhez és jobb integrációjához való hozzájárulásával az Uniónak segítenie kell a tagállamokat abban, hogy a katasztrófareagálásnak és az uniós polgárok riasztásának az átfutási ideje a lehető legrövidebbre csökkenjen. Az ilyen rendszereknek tekintetbe kell venniük a már meglévő és a jövőbeli információs forrásokat és rendszereket, és ezeken kell alapulniuk, ugyanakkor ösztönözniük kell a kapcsolódó új technológiák alkalmazását.
(10)
Az uniós mechanizmusnak tartalmaznia kell egy olyan általános szakpolitikai keretet, amely az Unión belüli polgári védelmi rendszerek, szolgálatok, ezek személyzete és a lakosság felkészültségének folyamatos javítását célozza. Ehhez - az európai katasztrófavédelmi képzéssel foglalkozó európai eszközről szóló, 2008. november 27-i tanácsi következtetésekben foglaltak szerint - szükség van egy gyakorlatprogramra, egy, a tanulságok hasznosítására irányuló programra, továbbá uniós és tagállami szintű, a katasztrófamegelőzésre, -felkészültségre és -reagálásra vonatkozó képzési programokra és képzési hálózatra.
(11)
Azoknak a polgári védelmi segítségnyújtás céljára szolgáló beavatkozási moduloknak a kifejlesztésére, amelyek egy vagy több, teljes interoperabilitásra törekvő tagállam erőforrásaiból állnak, annak érdekében kerül sor, hogy megerősödjön az együttműködés a polgári védelem területén, és tovább tökéletesedjen a tagállamok koordinált együttes gyorsreagálási képessége. A modulokat tagállami szinten kell megszervezni, és azok vezetése és irányítása is a tagállamok hatáskörébe tartozik.
(12)
Az uniós mechanizmusnak meg kell könnyítenie a segítségnyújtási beavatkozások mobilizálását és koordinálását. Az uniós mechanizmust egy olyan uniós rendszerre kell alapozni, amely egy Veszélyhelyzet-kezelési Koordinációs Központból (ERCC), a tagállamok által önkéntesen, előzetesen rendelkezésre bocsátott képességekből álló európai veszélyhelyzet-kezelési képességből (EERC), képzett szakértőkből, egy, a Bizottság által irányított, közös veszélyhelyzeti kommunikációs és tájékoztatási rendszerből (CECIS), valamint a tagállamokban található kapcsolati pontokból áll. Ennek az uniós rendszernek keretet kell biztosítania az adott helyzetre vonatkozó ellenőrzött információk összegyűjtéséhez, annak a tagállamok számára történő továbbadásához, és a beavatkozások során levont tanulságok megosztásához.
(13)
Az uniós mechanizmus keretében végzett katasztrófareagálási műveletek tervezésének, valamint a kulcsfontosságú képességek rendelkezésre állásának javítása érdekében ki kell alakítani egy, a tagállamok által önkéntesen, előzetesen rendelkezésre bocsátott képességekből álló EERC-t és egy, a potenciális képességhiányok felmérésére szolgáló strukturált eljárást.
(14)
Ami az Unión kívüli katasztrófareagálási segítségnyújtási beavatkozásokat illeti, az uniós mechanizmusnak elő kell segítenie és támogatnia kell a tagállamok és az egész Unió által végrehajtott intézkedéseket, hogy ezáltal előmozdítsa az összhangot a nemzetközi polgári védelmi munka terén. Az ENSZ-nek, amennyiben részt vesz, átfogó összehangoló szerepe van a harmadik országokban végzett, a katasztrófa következményeinek felszámolására irányuló műveletekben. A rendelkezésre álló erőforrások felhasználásának maximalizálása és a munkavégzés szükségtelen megkettőzésének elkerülése érdekében az uniós mechanizmus keretében biztosított segítségnyújtás koordinálására az ENSZ-szel és más illetékes nemzetközi szereplőkkel együttesen fog sor kerülni. A polgári védelmi segítségnyújtásnak az uniós mechanizmus keretében történő hatékonyabb koordinációja előfeltétele az általános koordináció támogatásának és a katasztrófa következményeinek felszámolására irányuló erőfeszítésekhez való átfogó uniós hozzájárulás biztosításának. Olyan katasztrófák esetén, ahol mind az uniós mechanizmus, mind pedig a 1257/96/EK tanácsi rendelet (6) keretében segítséget nyújtanak, a Bizottságnak biztosítania kell az átfogó uniós reagálás hatékonyságát, egységességét és komplementer jellegét, tiszteletben tartva a humanitárius segítségnyújtással kapcsolatos európai konszenzust (7).
(15)
Az uniós szintű gyorsreagálási képesség kifejlesztésének támogatása érdekében javítani kell a megfelelő szállítóeszközök rendelkezésre állását és hozzáférhetőségét. Az Uniónak támogatnia kell és ki kell egészítenie a tagállamok erőfeszítéseit azáltal, hogy elősegíti a szállítási erőforrások koordinálását és összevonását, és ahol szükséges, bizonyos feltételekkel és a meglévő rendszerek figyelembevételével hozzájárul további szállítóeszközök finanszírozásához.
(16)
A segítségnyújtási beavatkozásokat az igények szerint és teljes helyi koordináció mellett kell végezni a hatékonyság maximalizálása, valamint az érintett lakossághoz való eljutás biztosítása érdekében. A Bizottságnak megfelelő logisztikai támogatást kell nyújtania a kiküldött szakértői csapatok számára.
(17)
Az uniós mechanizmus igénybe vehető emellett harmadik országokban bekövetkező katasztrófák esetén az uniós polgárok számára nyújtott konzuli segítséget kiegészítő polgári védelmi támogatás biztosítására is, amennyiben azt az érintett tagállamok konzuli hatóságai kérik. Az érintett tagállamok lehetőség szerint egymás között és minden egyéb érintett szereplővel koordinálják az említett kérelmeket, így biztosítva az uniós mechanizmus optimális használatát és a helyszíni gyakorlati nehézségek elkerülését. Ezt a támogatást kérheti például a vezető állam vagy a segítségnyújtást az Unió teljes lakossága viszonylatában koordináló tagállam. A „vezető állam” fogalma a vezető állam elvének konzuli ügyekben történő alkalmazására vonatkozó európai uniós iránymutatásoknak (8) megfelelően értendő. Ez a határozat az uniós polgárok külföldön történő konzuli védelmére vonatkozó uniós szabályok sérelme nélkül alkalmazandó.
(18)
Az reagálási műveletek tervezése során célszerű az érintett nem kormányzati szervezetekkel és más releváns szervezetekkel is felvenni a kapcsolatot annak megállapítása érdekében, hogy ezek a szervezetek rendelkeznek-e olyan kiegészítő reagálási képességekkel, amelyeket katasztrófa esetén a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságain keresztül rendelkezésre tudnának bocsátani.
(19)
A katonai eszközök polgári irányítás alatt történő alkalmazása végső megoldásként fontos hozzájárulást jelenthet a katasztrófareagáláshoz. Ha helyénvalónak minősül a katonai kapacitások felhasználása a polgári védelmi műveletek támogatásában, a katonasággal való együttműködésnek meg kell felelnie a Tanács vagy annak illetékes szervei által meghatározott azon módozatoknak, eljárásoknak és kritériumoknak, amelyek a polgári védelemhez szükséges katonai kapacitásoknak az uniós mechanizmus rendelkezésére bocsátására vonatkoznak, továbbá összhangban kell lenniük a vonatkozó nemzetközi iránymutatásokkal.
(20)
Ha az uniós mechanizmus keretében történő segítségnyújtás uniós humanitárius fellépéshez járul hozzá, és különösen ha erre összetett veszélyhelyzetben kerül sor, az e határozat keretében pénzügyi támogatásban részesülő intézkedéseknek összhangban kell állniuk a humanitárius segítségnyújtással kapcsolatos európai konszenzusban említett humanitárius alapelvekkel és a polgári védelem és a katonai erőforrások alkalmazására vonatkozó alapelvekkel.
(21)
Lehetővé kell tenni az Európai Szabadkereskedelmi Társuláshoz (EFTA) tartozó, az Európai Gazdasági Térségben (EGT) is tagsággal rendelkező országok, a csatlakozó országok, a tagjelölt országok és a potenciális tagjelöltek részvételét is. Az e határozat keretében finanszírozott bizonyos intézkedéseknek kedvezményezettjei lehetnek az uniós mechanizmusban részt nem vevő tagjelölt és potenciális tagjelölt országok, valamint az európai szomszédságpolitika (ENP) résztvevői is.
(22)
E határozat egységes feltételek mellett történő végrehajtásának biztosítása érdekében a Bizottságot végrehajtási hatáskörökkel kell felruházni a következők tekintetében: az ERCC és a tagállami kapcsolati pontok közötti együttműködés és az Unión belüli és kívüli katasztrófareagálás során alkalmazandó műveleti eljárások; a CECIS alkotóelemei és a CECIS rendszer segítségével végrehajtott információmegosztás megszervezése; a szakértői csapatok kiküldésére vonatkozó eljárások; a modulok, az egyéb reagálási képességek és a szakértők azonosítása; a modulok működésére és interoperabilitására vonatkozó követelmények; az EERC működéséhez szükséges képességcélok, minőségi és interoperabilitási követelmények, továbbá minősítési és nyilvántartásba vételi eljárás, valamint pénzügyi megállapodások; az EERC hiányosságainak azonosítása és megszüntetése; a képzési programnak, a gyakorlatok keretének és a levont tanulságokkal kapcsolatos programnak a megszervezése; valamint a segítségnyújtással kapcsolatos szállítási műveletek támogatásának a megszervezése. E hatásköröket a 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (9) összhangban kell gyakorolni.
(23)
Az e határozatban meghatározott végrehajtási jogi aktusokat vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
(24)
Ez a határozat elmélyíti az együttműködést az Unió és a tagállamok között, és elősegíti a koordinációt a polgári védelem terén, lehetővé téve ezáltal - az intézkedések kiterjedtebb hatályának és egymást kiegészítő jellegének köszönhetően - a hatékonyabb fellépést. Ha egy katasztrófa meghaladja egy érintett tagállam reagálási képességeit, akkor a tagállam dönthet úgy, hogy az uniós mechanizmushoz folyamodik a saját polgári védelmi és egyéb katasztrófareagálási erőforrásai kiegészítésének érdekében.
(25)
Mivel e határozat céljait a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, az Unió szintjén azonban azok terjedelme vagy hatásai miatt e célok jobban megvalósíthatók, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez a határozat nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket.
(26)
Ez a határozat nem érinti- a stabilitási eszköz létrehozásáról szóló jövőbeni uniós jogalkotási aktus …/2013/EU hatálya alá tartozó tevékenységeket, az egészségügyre vonatkozó uniós cselekvési programokat érintő uniós jogi aktusok alapján elfogadott közegészségügyi intézkedéseket, sem pedig a 2014-2020 közötti időszakra vonatkozó fogyasztóvédelmi programról szóló jövőbeni uniós jogalkotási aktus …/2013/EU alapján elfogadott fogyasztóvédelmi intézkedéseket.
(27)
A koherencia érdekében nem tartoznak e határozat hatálya alá a 2007/124/EK, Euratom tanácsi határozat (10), a Belső Biztonsági Alap részét képező, a rendőrségi együttműködés, a bűnmegelőzés és a bűnözés elleni küzdelem, valamint a válságkezelés pénzügyi támogatására szolgáló eszköz létrehozásáról szóló jövőbeni uniós jogalkotási aktus hatálya alá tartozó, vagy a közrend fenntartásával, valamint a megőrzésével kapcsolatos fellépések. Ez a határozat nem alkalmazandó a 257/96/EK rendelet hatálya alá tartozó tevékenységekre.
(28)
E határozat rendelkezései nem érintik a nukleáris vagy radiológiai katasztrófák esetére konkrét veszélyhelyzeti intézkedéseket meghatározó, jogilag kötelező aktusoknak az Európai Atomenergia-közösség létrehozásáról szóló szerződés alapján való elfogadását.
(29)
Ez a határozat vonatkozik a tengerszennyezés vonatkozásában hozott megelőzési, felkészültségi és reagálási intézkedésekre, kivéve az 1406/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (11) hatálya alá tartozó intézkedéseket.
(30)
E határozat végrehajtásának biztosítása érdekében a Bizottság finanszírozhat az előkészítéshez, a nyomon követéshez, az ellenőrzéshez, a pénzügyi ellenőrzéshez és az értékeléshez kapcsolódó tevékenységeket, amennyiben azok szükségesek az uniós mechanizmus irányításához és célkitűzéseinek teljesítéséhez.
(31)
A költségeknek e határozat keretében történő megtérítését és a közbeszerzési szerződések és a támogatások ezen eszköz keretében történő odaítélését a 966/2012/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendelettel (12) összhangban kell végrehajtani. A polgári védelmi fellépések különleges jellegének következtében helyénvaló előírni, hogy támogatások a magánjog vagy a közjog hatálya alá tartozó jogi személyek számára is odaítélhetők legyenek. Fontos továbbá a 966/2012/EU, Euratom rendelet szabályainak betartása, különösen a gazdaságosságnak, az eredményességnek és a hatékonyságnak a rendeletben meghatározott elve tekintetében.
(32)
Az Unió pénzügyi érdekeit arányos intézkedésekkel kell védeni a kiadási ciklus egészében, ideértve a szabálytalanságok megelőzését, feltárását és kivizsgálását, a kárba veszett, jogosulatlanul kifizetett vagy helytelenül felhasznált források visszatéríttetését és adott esetben közigazgatási és pénzügyi szankciók alkalmazását a 966/2012/EU, Euratom rendelettel összhangban.
(33)
Ez a határozat pénzügyi referenciaösszeget állapít meg az uniós mechanizmus teljes időtartamára, amely az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság között létrejött, a költségvetési fegyelemről, a költségvetési ügyekben való együttműködésről és a hatékony és eredményes pénzgazdálkodásról szóló, 2013. december 2-i intézményközi megállapodás (13) 17. pontja értelmében az éves költségvetési eljárás során elsődleges referenciaösszeget jelent az Európai Parlament és a Tanács számára. Ezt a referenciaösszeget részben a 2014-2020-as időszakra vonatkozó többéves pénzügyi keret 3., „Biztonság és uniós polgárság” című fejezetéből, részben pedig 4., „Globális Európa” című fejezetéből finanszírozzák.
(34)
Az e határozat végrehajtása érdekében a pénzügyi keretösszeget a mellékletben meghatározott százalékarányoknak megfelelően kell elosztani.
(35)
Az e határozat 2017. június 30-ig történő végrehajtására vonatkozó pénzügyi keretösszeg felosztásának felülvizsgálata érdekében, az időközi értékelés eredménye alapján fel kell hatalmazni a Bizottságot arra, hogy az EUMSZ 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el. Sürgősségi eljárást kell alkalmazni, ha az reagálási intézkedésekhez rendelkezésre álló költségvetési források haladéktalan módosításra van szükség. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munka során megfelelő konzultációkat folytasson, többek között szakértői szinten is. A Bizottságnak a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok előkészítése és kidolgozása során biztosítania kell a megfelelő dokumentumoknak az Európai Parlament és a Tanács számára történő egyidejű, időben és megfelelő módon történő megküldését.
(36)
Ezt a határozatot 2014. január 1-jétől kell alkalmazni, mivel a 2014-2020-as többéves pénzügyi kerethez kapcsolódik.
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS ÉS KÜLÖNÖS CÉLKITŰZÉSEK, TÁRGY, HATÁLY ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK
1. cikk
Általános célkitűzés és tárgy
(1) Az uniós polgári védelmi mechanizmus (a továbbiakban: az uniós mechanizmus) célja a tagállamok és az Unió közötti együttműködés megerősítése és a koordináció elősegítése a polgári védelem terén, annak érdekében, hogy javuljon a természeti és ember okozta katasztrófák megelőzését, az azokra való felkészültséget és reagálást szolgáló rendszerek hatékonysága.
(2) Az uniós mechanizmus által biztosított védelem elsősorban a személyek, valamint a környezet és a tulajdon - beleértve a kulturális örökséget is - védelmére terjed ki, az Unión belül vagy kívül bekövetkező valamennyi típusú természeti és ember által okozott katasztrófa esetén, ideértve a terrorizmus következményeit és a technológiai, radiológiai és környezeti katasztrófákat, a tengerszennyezést és az akut egészségügyi veszélyhelyzeteket. Terrorcselekmények és radiológiai katasztrófák esetében az uniós mechanizmus kizárólag a felkészültségi és az reagálási intézkedésekre terjedhet ki.
(3) Az uniós mechanizmus gyakorlati együttműködés és koordináció révén elősegíti a szolidaritást a tagállamok között, nem érintve a tagállamok azon elsődleges felelősségét, hogy a területükön megvédjék a személyeket, a környezetet és a tulajdont - a kulturális örökséget is beleértve - a katasztrófáktól, és hogy megfelelő képességeket biztosítsanak a katasztrófavédelmi rendszereik számára ahhoz, hogy azok megfelelően és következetesen tudják kezelni az olyan természetű és nagyságrendű katasztrófákat, amelyekre ésszerűen számítani lehet és fel lehet készülni.
(4) Ez a határozat az uniós mechanizmusokra vonatkozó általános szabályokat és az uniós mechanizmus keretében odaítélhető pénzügyi támogatás nyújtására vonatkozó szabályokat állapítja meg.
(5) Az uniós mechanizmus nem érinti a vonatkozó uniós jogi aktusok alapján, az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződés alapján, vagy a hatályos kétoldalú és nemzetközi szerződések alapján fennálló kötelezettségeket.
(6) Ez a határozat nem alkalmazandó az 1257/96/EK rendelet, az 1406/2002/EK rendelet, az 1717/2006/EK rendelet; az 1082/2013/EU európai parlamenti és tanácsi határozat (14), vagy az egészségügyet, belügyeket és igazságügyet érintő cselekvési programokra vonatkozó uniós jogszabályok alapján végrehajtott fellépésekre.
2. cikk
Hatály
(1) Ez a határozat a polgári védelem területén folytatott együttműködésre alkalmazandó. Az ilyen együttműködés az alábbiakat foglalja magában:
a)
katasztrófamegelőzési és -felkészültségi intézkedések az Unión belül, illetve az 5. cikk (2) bekezdését, 13. cikkének (3) bekezdését és 28. cikkét illetően az Unión kívül is, és
b)
az Unión belül vagy kívül - ideértve a 28. cikk (1) bekezdésében említett országokat is - bekövetkezett katasztrófák közvetlen káros következményeinek kezeléséhez történő segítségnyújtási intézkedések, amelyek az uniós mechanizmus keretében nyújtandó segítségre irányuló kérés alapján nyújthatók.
(2) Ez a határozat figyelembe veszi az Unió elszigetelt, legkülső és egyéb régióinak és szigeteinek a katasztrófavédelem, -készültség és -reagálás tekintetében fennálló sajátos szükségleteit, valamint a tengerentúli országoknak és területeknek a katasztrófareagálás tekintetében fennálló sajátos szükségleteit.
3. cikk
Konkrét célkitűzések
(1) Az uniós mechanizmus támogatja, kiegészíti és megkönnyíti a tagállamok által az alábbi közös konkrét célkitűzések megvalósítása érdekében hozott intézkedések koordinálását:
a)
a katasztrófák elleni védelem magas szintjének elérése a katasztrófák potenciális hatásainak megelőzése vagy csökkentése, a megelőzés kultúrájának megteremtése, valamint a polgári védelmi és más illetékes szolgálatok közötti együttműködés javítása révén;
b)
a felkészültség növelése a tagállamok és az Unió szintjén a katasztrófareagálás területén;
c)
gyors és hatékony reagálás elősegítése katasztrófák vagy katasztrófaveszély esetén; és
d)
a nyilvánosság tájékoztatásának és a katasztrófákra való felkészültségnek a fokozása.
(2) A mutatók - az esettől függően - e határozat alkalmazásának nyomon követésére, értékelésére és felülvizsgálatára szolgálnak. Az említett mutatók a következők:
a)
a katasztrófamegelőzési keret megvalósítása terén történt előrehaladás: azon tagállamok számával mérik, amelyek a Bizottság rendelkezésére bocsátották a 6. cikkben meghatározottak szerint a kockázatelemzéseik összefoglalóját és a kockázatkezelési képességük értékelését;
b)
a katasztrófákra való felkészültség szintjének javítása terén történt előrehaladás: a 11. cikkben említett képességcélokkal kapcsolatban önkéntesen rendelkezésre bocsátott reagálási képességek mennyiségével és a CECIS rendszerben regisztrált modulok számával mérik;
c)
a katasztrófareagálás fejlesztése terén történt előrehaladás: az uniós mechanizmus keretében történő beavatkozások sebességével, valamint azzal mérik, hogy a nyújtott segítség milyen mértékben járul hozzá a szükségletek kielégítéséhez; és
d)
a nyilvánosság tájékoztatásának és a katasztrófákra való felkészültségnek a fokozása terén elért eredmények: az uniós polgároknak a régiójukat fenyegető kockázatokkal kapcsolatos tájékozottságának szintjével mérik.
4. cikk
Fogalommeghatározások
E határozat alkalmazásában:
1. „katasztrófa”: minden olyan helyzet, amelynek a személyekre, a környezetre, vagy a tulajdonra - beleértve a kulturális örökséget is - súlyos hatása van vagy lehet;
2. „reagálás”: katasztrófaveszély esetén, vagy katasztrófa során vagy azt követően, annak közvetlen káros következményei kezelése érdekében - segítségnyújtás iránti kérelem alapján - az uniós mechanizmus keretében hozott bármilyen intézkedés;
3. „felkészültség”: az emberi és anyagi erőforrások, struktúrák, közösségek és szervezetek rendelkezésre állásának és képességeinek olyan - előzetesen meghozott intézkedések eredményeként elért - szintje, amely biztosítja a hatékony és gyors katasztrófareagálást;
4. „megelőzés”: minden olyan intézkedés, amely a katasztrófák következtében a személyeket, a környezetet és a tulajdont - beleértve a kulturális örökséget is - fenyegető kockázatok csökkentését vagy a káros következmények enyhítését célozza;
5. „korai előrejelzés”: időben történő és hatékony információszolgáltatás, amely lehetővé teszi a katasztrófa kockázatainak és káros következményeinek elkerülését vagy csökkentését célzó, valamint a hatékony reagálásra való felkészültséget elősegítő intézkedések meghozatalát;
6. „modul”: a tagállamok képességeinek előre meghatározott feladatokra és igényekre létrehozott, önellátó és autonóm módon működő, vagy a tagállamok emberi és anyagi erőforrások kombinációjából álló, mobil operatív csoportja, amelyet beavatkozási képessége vagy azon feladat(ok) alapján lehet azonosítani, amelyeket képes elvégezni;
7. „kockázatértékelés”: a kockázatok azonosításának, a kockázatelemzésnek és a kockázatértékelésnek nemzeti, vagy a megfelelő szubnacionális szinten végzett átfogó, ágazatközi folyamata;
8. „kockázatkezelési képesség”: valamely tagállam vagy tagállami régió azon képessége, hogy a kockázatértékeléseiben azonosított kockázatokat(a katasztrófák következményeit és valószínűségét) csökkentse, azokhoz alkalmazkodjon, vagy azokat enyhítse oly módon, hogy azok az adott tagállamban elfogadhatónak tekintett szintűvé váljanak. A kockázatkezelési képességek értékelése a technikai, pénzügyi, igazgatási kapacitások alapján történik, amelyek lehetővé teszik az alábbiak megfelelő végrehajtását:
a)
kockázatértékelések;
b)
megelőzést és felkészültséget szolgáló kockázatkezelési tervezés; és
c)
kockázatmegelőzési és felkészültségi intézkedések;
9. „befogadó nemzeti támogatás”: az uniós mechanizmuson keresztül felajánlott nemzetközi segítség előre látható akadályainak elhárítása érdekében a segítségnyújtásban részesülő vagy a segítséget nyújtó ország, vagy a Bizottság által a felkészülési és az reagálási szakaszban végrehajtott bármilyen intézkedés. Ez magában foglalja a tagállamok által a nemzetközi segítség területükön történő áthaladásának elősegítése érdekében nyújtott támogatást is;
10. „reagálási képesség”: az uniós mechanizmuson keresztül kérelemre nyújtható segítség;
11. „logisztikai támogatás”: a 17. cikk (1) bekezdése alkalmazásában a szakértői csapatok feladatainak elvégzéséhez szükséges alapvető fontosságú felszerelés vagy szolgáltatások, többek között kommunikáció, ideiglenes elszállásolás, élelmiszer vagy az országon belüli közlekedés.
II. FEJEZET
MEGELŐZÉS
5. cikk
Megelőzési intézkedések
(1) A megelőzési célkitűzések teljesítése és a megelőzési intézkedések végrehajtása érdekében a Bizottság:
a)
intézkedéseket hoz a katasztrófakockázatokkal kapcsolatos tudásalap bővítése és az ismeretek, a bevált gyakorlatok és az információk - többek között a közös kockázat által érintett tagállamok közötti - megosztásának elősegítése érdekében;
b)
a bevált gyakorlatok cseréje és a közös érdekű kérdésekkel kapcsolatos speciális ismeretekhez és szakértelemhez való hozzáférés megkönnyítése révén támogatja és előmozdítja a tagállamok általi kockázatértékelést és a kockázatok tagállamok általi feltérképezését;
c)
létrehozza és rendszeresen frissíti azon természeti és ember által előidézett kockázatoknak az ágazatközi áttekintését és feltérképezését, amelyek az Uniót fenyegethetik, egyrészt egységes megközelítést alkalmazva azokra a különböző szakpolitikai területekre, amelyek a katasztrófamegelőzéssel foglalkoznak vagy arra hatással lehetnek, másrészt kellően figyelembe véve az éghajlatváltozás valószínűsíthető hatásait;
d)
ösztönzi a nemzeti polgári védelmi rendszerek kidolgozása terén a bevált gyakorlatok cseréjét az éghajlatváltozás hatásainak kiküszöbölése érdekében;
e)
a bevált gyakorlatok cseréje és a közös érdekű kérdésekkel kapcsolatos speciális ismeretekhez és szakértelemhez való hozzáférés megkönnyítése révén támogatja és előmozdítja a tagállamok kockázatkezelési tevékenységének kidolgozását és megvalósítását;
f)
összegyűjti és terjeszti a tagállamok által rendelkezésre bocsátott információkat, tapasztalatcserét szervez a kockázatkezelési képesség értékelésével kapcsolatban, a tagállamokkal együttműködésben és 2014. december 22-ig iránymutatást dolgoz ki ezen értékelések tartalmára, módszereire és struktúrájára vonatkozóan, és elősegíti a bevált gyakorlatok cseréjét a megelőzési és felkészültségi tervezés terén, többek között önkéntes alapú kölcsönös értékelések formájában;
g)
a 6. cikk c) pontjában meghatározott határidők betartásával rendszeresen beszámol az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a 6. cikk végrehajtásában elért eredményekről;
h)
előmozdítja a különböző uniós alapok fenntartható katasztrófamegelőzésre való felhasználását, valamint ösztönzi a tagállamokat és régiókat arra, hogy éljenek az ilyen finanszírozási lehetőségekkel;
i)
hangsúlyozza a kockázatok megelőzésének fontosságát, és támogatja a tagállamokat a figyelemfelhívás, a nyilvánosság tájékoztatása és az e területtel kapcsolatos ismeretek oktatása terén;
j)
a bevált gyakorlatok cseréje és a közös érdekű kérdésekkel kapcsolatos speciális ismeretekhez és szakértelemhez való hozzáférés megkönnyítése révén előmozdítja a tagállamokban és a 28. cikkben említett harmadik országokban a megelőzési intézkedések meghozatalát; és
k)
a tagállamokkal szorosan egyeztetve további támogató és kiegészítő megelőzési intézkedéseket tesz a 3. cikk (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott célkitűzés megvalósítása érdekében.
(2) Egy tagállam, harmadik ország, az ENSZ vagy annak ügynökségei kérésére a Bizottság szakértői csapatot küldhet ki a helyszínre a megelőzési intézkedésekre vonatkozó tanácsadás céljából.
6. cikk
Kockázatkezelés
A nem különleges adatoknak - nevezetesen azon adatoknak, amelyek közlése nem ellentétes a tagállamok biztonsági érdekeivel - és a bevált gyakorlatoknak az uniós mechanizmuson keresztül történő megosztása érdekében, amely a katasztrófamegelőzés és -felkészültség hatékony és egységes megközelítését szolgálja, a tagállamok:
a)
2015. december 22-ig azt követően pedig háromévente benyújtják a Bizottságnak nemzeti vagy a megfelelő szubnacionális szintű kockázatelemzéseik releváns elemeinek összefoglalóját;
b)
nemzeti vagy a megfelelő szubnacionális szinten kialakítják és továbbfejlesztik katasztrófakockázat-kezelési tervezésüket;
c)
az 5. cikk (1) bekezdés f) pontjában említett iránymutatás véglegesítését követően háromévente, illetve fontos változások bekövetkeztekor benyújtják a Bizottságnak kockázatkezelési képességük nemzeti vagy a megfelelő szubnacionális szintű értékelését; és
d)
önkéntes alapon részt vesznek a kockázatkezelési képesség értékelésére vonatkozó kölcsönös felülvizsgálatokban.
III. FEJEZET
FELKÉSZÜLTSÉG
7. cikk
Veszélyhelyzet-reagálási Koordinációs Központ
Létrejön a Veszélyhelyzet-reagálási Koordinációs Központ (ERCC). Az ERCC a hét minden napján napi 24 órában elérhető műveleti kapacitást biztosít, és az uniós mechanizmus célkitűzéseinek megvalósításában a tagállamok és a Bizottság rendelkezésére áll.
8. cikk
A Bizottság általános felkészültségi intézkedései
A Bizottság a következő felkészültségi intézkedéseket hajtja végre:
a)
reagálás az ERCC irányítása;
b)
a veszélyhelyzetek kezelésére szolgáló közös kommunikációs és tájékoztatási rendszer (CECIS) irányítása, az ERCC és a tagállamok kapcsolati pontjai közötti kommunikáció és információmegosztás biztosítására;
c)
az európai érdekű, transznacionális észlelő, korai előrejelző és riasztási rendszerek fejlesztéséhez és jobb integrációjához való hozzájárulás, a gyors reagálás lehetővé tétele érdekében, és a tagállami korai előrejelző és riasztási rendszerek egymással, valamint az ERCC-vel és a CECIS-szel való összeköttetésének előmozdítása. E rendszereknek figyelembe kell venniük a meglévő és a jövőbeli információs, nyomonkövetési és észlelési forrásokat és rendszereket, és ezekre kell épülniük;
d)
az alábbiakért felelős szakértői csapatok mozgósítására és kiküldésére szolgáló képesség megteremtése és kezelése:
i.
a segítséget kérő államban felmerült azon szükségletek felmérése, amelyeket az uniós mechanizmus révén ki lehet elégíteni;
ii.
szükség szerint a helyszíni katasztrófareagálási segítségnyújtás összehangolásának elősegítése, és a segítséget kérő állam illetékes hatóságaival történő kapcsolattartás; és
iii.
a megelőzési, felkészültségi és reagálási intézkedésekkel kapcsolatban szakértői támogatás nyújtása a segítséget kérő államnak;
e)
logisztikai támogatás nyújtására szolgáló képesség megteremtése és fenntartása az említett szakértői csapatok számára;
f)
az olyan tagállami képzett szakértők hálózatának kifejlesztése és fenntartása, akik rövid határidővel rendelkezésre tudnak állni, hogy segítsenek az ERCC nyomonkövetési, tájékoztatási és összehangolási feladataiban;
g)
a katasztrófareagálási képességek tagállamok általi, Unión belüli előzetes elhelyezése során a koordináció megkönnyítése;
h)
a modulok és egyéb reagálási képességek interoperabilitását javító erőfeszítések támogatása, figyelembe véve a tagállami szintű és nemzetközi szintű bevált gyakorlatokat;
i)
saját hatáskörön belül eljárva a befogadó nemzeti támogatás elősegítéséhez szükséges intézkedések meghozatala, ideértve a befogadó nemzeti támogatásra vonatkozó iránymutatásoknak a tagállamokkal együttműködésben, operatív tapasztalatok alapján történő kidolgozását és frissítését is;
j)
a tagállamok felkészültségi stratégiáinak előre meghatározott kritériumok alapján történő önkéntes szakértői értékelésére irányuló programok támogatása, amelyek lehetővé teszik az Unió felkészültségének javításával kapcsolatos ajánlások megfogalmazását; és
k)
a tagállamokkal szoros együttműködésben további szükséges támogató és kiegészítő felkészültségi intézkedések meghozatala a 3. cikk (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott célkitűzés megvalósítása érdekében.
9. cikk
A tagállamok általános felkészültségi intézkedései
(1) A tagállamok önkéntes alapon törekednek modulok kifejlesztésére, különösen annak érdekében, hogy megfeleljenek az uniós mechanizmus keretében felmerülő, elsőbbséget élvező beavatkozási vagy támogatási szükségleteknek.
A tagállamok előzetesen meghatározzák, hogy melyek azok a moduljaik, egyéb reagálási képességeik, valamint az illetékes - különösen a polgári védelmi vagy egyéb sürgősségi - szolgálataiknál dolgozó szakértőik, amelyeket, illetve akiket az uniós mechanizmuson keresztül kérésre rendelkezésre tudnak bocsátani. Figyelembe kell venniük, hogy a modulok vagy más reagálási képességek összetétele a katasztrófa típusától és a katasztrófa kapcsán felmerülő speciális szükségletektől függhet.
(2) A modulok egy vagy több tagállam erőforrásaiból állnak, és
a)
képesek előre meghatározott reagálási feladatok ellátására az elismert nemzetközi iránymutatásoknak megfelelően, tehát:
i.
az ERCC-n keresztül benyújtott, segítségnyújtásra irányuló kérést követően nagyon rövid idő alatt bevethetők; és
ii.
meghatározott időtartam alatt képesek önellátó és autonóm módon működni;
b)
más modulokkal interoperábilisak;
c)
az interoperabilitási követelmény teljesítése érdekében képzéseken és gyakorlatokon vesznek részt;
d)
a modulok működéséért felelős személy felügyelete alatt állnak; és
e)
adott esetben képesek együttműködni más uniós szervekkel és/vagy nemzetközi intézményekkel, különösen az ENSZ-szel.
(3) A tagállamok önkéntes alapon előzetesen azonosítják azokat a szakértőket, akiket a 8. cikk d) pontjában meghatározott szakértői csapatok tagjaként ki lehet küldeni.
(4) Szükség esetén a tagállamok mérlegelik, hogy az illetékes szolgálataiknál - vagy nem kormányzati szervezeteknél és egyéb releváns szervezeteknél - esetlegesen rendelkezésre álló más reagálási képességet is rendelkezésre bocsássanak-e.
Az egyéb reagálási képességek egy vagy több tagállam erőforrásaiból állnak, és adott esetben:
a)
alkalmasak reagálási feladatok ellátására az elismert nemzetközi iránymutatásoknak megfelelően, tehát:
i.
az ERCC-n keresztül benyújtott, segítségnyújtásra irányuló kérést követően nagyon rövid idő alatt bevethetők; és
ii.
szükség esetén meghatározott ideig képesek önellátó és autonóm módon működni;
b)
adott esetben képesek együttműködni más uniós szervekkel és/vagy nemzetközi intézményekkel, különösen az ENSZ-szel.
(5) A tagállamok megfelelő biztonsági garanciák mellett információval szolgálhatnak azokról a releváns katonai képességekről, amelyeket végső esetben az uniós mechanizmus keretében nyújtott segítség részeként fel lehet használni, például szállítási és logisztikai vagy egészségügyi támogatásként.
(6) A tagállamok közlik a Bizottsággal az uniós mechanizmus keretében történő segítségnyújtásra rendelkezésre álló, az (1)-(5) bekezdésben említett szakértőkre, modulokra és egyéb reagálási képességekre vonatkozó releváns információkat, és szükség esetén frissítik azokat.
(7) A tagállamok kinevezik a 8. cikk b) pontjában említett kapcsolati pontokat, és erről tájékoztatják a Bizottságot.
(8) A tagállamok megteszik a megfelelő felkészülési intézkedéseket a befogadó nemzeti támogatás elősegítése érdekében.
(9) A tagállamok - a Bizottság támogatásával - a 23. cikkel összhangban meghozzák a megfelelő intézkedéseket annak érdekében, hogy az általuk nyújtott segítség szállítása időben történjen.
10. cikk
A műveletek tervezése
(1) A Bizottság és a tagállamok együttműködnek annak érdekében, hogy javítsák az uniós mechanizmus keretébe tartozó katasztrófa-reagálási műveletek tervezését, ideértve a katasztrófareagálásra vonatkozó forgatókönyvek készítését, az eszközök feltérképezését és a reagálási képességek telepítésére vonatkozó tervek kidolgozását.
(2) Az Unión kívüli humanitárius válságokra vonatkozó reagálási műveletek tervezése során a Bizottság és a tagállamok azonosítják és előmozdítják a polgári védelmi segítségnyújtás és az Unió és a tagállamok által nyújtott humanitárius segítségnyújtáshoz biztosított finanszírozás közötti szinergiákat.
11. cikk
Európai veszélyhelyzet-reagálási képesség
(1) Létrejön az európai veszélyhelyzet-reagálási képesség (EERC). Ez a képesség a tagállamok önkéntesen, előzetesen rendelkezésre bocsátott reagálási képességeiből áll, és modulok, egyéb reagálási képességek és szakértők tartozhatnak bele.
(2) A beazonosított kockázatok alapján a Bizottság meghatározza az EERC-hez szükséges kulcsfontosságú reagálási képességek típusát és számát (a továbbiakban: a képességcélok).
(3) A Bizottság minőségi követelményeket határoz meg a tagállamok által az EERC céljára szánt reagálási képességekre vonatkozóan. A minőségi követelményeknek elismert nemzetközi normákon kell alapulniuk, amennyiben léteznek ilyen normák az adott területen. A tagállamok felelősek reagálási képességeik minőségének biztosításáért.
(4) A Bizottság a tagállamok által az EERC számára rendelkezésre bocsátott reagálási képességek minősítésére és nyilvántartásba vételére eljárást dolgoz ki és folytat le.
(5) A tagállamok önkéntes alapon azonosítják és nyilvántartásba veszik az általuk az EERC céljára szánt reagálási képességeket. A két vagy több tagállam által biztosított nemzetközi modulok nyilvántartásba vételét az összes érintett tagállam közösen végzi.
(6) A tagállamok által az EERC számára rendelkezésre bocsátott reagálási képességek továbbra is mindenkor rendelkezésre állnak nemzeti célokra.
(7) A tagállamok által az EERC céljaira rendelkezésre bocsátott reagálási képességek - az ERCC-n keresztül benyújtott segítségnyújtási kérelem alapján - igénybe vehetők az uniós mechanizmus keretében végzett reagálási műveletekre. Bevetésükről a végleges döntést azok a tagállamok hozzák meg, amelyek nyilvántartásba vetették az adott reagálási képességet. Amennyiben belső veszélyhelyzet, vis major vagy kivételes körülmények által alátámasztott nyomós okból valamely tagállam egy adott katasztrófa esetén nem képes rendelkezésre bocsátani e reagálási képességeket, erről a lehető leghamarabb értesíti a Bizottságot, e cikkre hivatkozva.
(8) A tagállamok reagálási képességei bevetésük esetén a rendelkezésük és irányításuk alatt maradnak, és - a Bizottsággal való egyeztetés alapján - visszavonhatóak, amennyiben belső veszélyhelyzet, vis major, kivételes eset vagy nyomós ok fennállása miatt valamely tagállam egy adott katasztrófa esetén tovább már nem képes rendelkezésre bocsátani az említett reagálási képességeket. A különböző reagálási képességek összehangolását a Bizottság adott esetben az ERCC útján a 15. és a 16. cikkel összhangbanelőmozdítja.
(9) A tagállamok és a Bizottság biztosítják, hogy az EERC közreműködésével végzett beavatkozások kellőképpen ismertek legyenek.
12. cikk
A reagálási képességhiány kezelése
(1) A Bizottság nyomon követi a 11. cikk (2) bekezdésének megfelelően meghatározott képességcélok terén történő előrehaladást, és megállapítja, hogy melyek az EERC-nek a potenciálisan jelentős reagálási képességhiányai.
(2) Amennyiben potenciálisan jelentős hiányosságok megállapítására került sor, a Bizottság megvizsgálja, hogy a szükséges képességek a tagállamok rendelkezésére állnak-e az EERC-n kívül.
(3) A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy vagy egyénileg, vagy a közös kockázatok tekintetében együttműködő tagállamok konzorciumának keretében orvosoljanak minden olyan stratégiai hiányosságot, amely a (2) bekezdéssel összhangban megállapításra került. A Bizottság a 20. cikkel, a 21. cikk (1) bekezdése i) és j) pontjával, valamint a 21. cikk (2) bekezdésével összhangban támogathatja a tagállamokat e tevékenységekben.
(4) A Bizottság kétévente tájékoztatja az Európai Parlamentet és a Tanácsot a képességcélok elérése terén történt előrehaladásról és az EERC fennmaradó hiányosságairól.
13. cikk
Képzés, gyakorlatok, tanulságok és az ismeretek terjesztése
(1) A Bizottság az uniós mechanizmuson keretében a következő feladatokat látja el a képzés, a gyakorlatok, a tanulságok levonása és az ismeretek terjesztése terén:
a)
képzési program létrehozása és irányítása a polgári védelemben és a veszélyhelyzet-kezelésben dolgozók számára a katasztrófamegelőzéssel, -felkészültséggel és -reagálással kapcsolatban, és e képzési program működtetése. A program keretében közös tanfolyamokat kell szervezni és szakértői csererendszert kell létrehozni, amelynek révén a résztvevőket más tagállamokba lehet rendelni.
A képzési program célja a 9. és 11. cikkben említett képességek koordinációjának, kompatibilitásának és komplementaritásának javítása, valamint a 8. cikk d) és f) pontjában említett szakértők kompetenciájának fejlesztése;
b)
olyan képzési hálózat létrehozása és működtetése, amely a polgári védelemben és a veszélyhelyzet-kezelésben dolgozók képzési központjait, továbbá a katasztrófamegelőzés, -felkészültség és -reagálás terén érintett egyéb szereplőket és intézményeket tömörítené.
A képzési hálózat céljai a következők:
i.
a katasztrófavédelem valamennyi fázisának hatékonyabbá tétele, figyelembe véve az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást és az éghajlatváltozás hatásainak enyhítését is;
ii.
szinergiák teremtése a hálózat tagjai között a tapasztalatok és a bevált gyakorlatok cseréje, releváns kutatások, a tanulságok levonása, tanfolyamok és műhelyfoglalkozások, gyakorlatok és kísérleti projektek révén;és
iii.
iránymutatás kidolgozása az uniós és nemzetközi polgári védelmi képzésre vonatkozóan, beleértve a katasztrófamegelőzésre, -felkészültségre és -reagálásra vonatkozó képzést;
c)
a gyakorlatok céljait és szerepét meghatározó stratégiai keret és a gyakorlatok prioritásait körvonalazó, átfogó, hosszú távú terv kidolgozása, valamint gyakorlatprogram létrehozása és működtetése;
d)
az uniós mechanizmus keretében tett polgári védelmi intézkedések tanulságainak levonására szolgáló program létrehozása és irányítása, amely a katasztrófavédelem egész területét felöleli, hogy a tanulási folyamatok és az ismeretek bővítése számára kellően széles alapot biztosítson. A program az alábbiakat foglalja magában:
i.
az uniós mechanizmuson belüli valamennyi releváns polgári védelmi intézkedés nyomon követése, elemzése és értékelése;
ii.
a tanulságok gyakorlati felhasználásának ösztönzése annak érdekében, hogy a katasztrófavédelmi ciklus során végzendő tevékenységek kidolgozása tapasztalati alapon történjen; és
iii.
a tanulságok összegyűjtésére, elemzésére, terjesztésére és gyakorlati alkalmazására szolgáló módszerek és eszközök kidolgozása.
Ennek a programnak - adott esetben - az Unión kívüli beavatkozásokból levont tanulságokat is tartalmaznia kell, tekintettel az uniós mechanizmus és a humanitárius fellépés keretében történő segítségnyújtás közötti kapcsolatok és szinergiák kihasználására;
e)
Iránymutatás kidolgozása azzal kapcsolatban, hogy az ismeretek terjesztése és az a)-d) pontban említett különféle feladatok tagállami szintű végrehajtása hogyan történjen, és
f)
a vonatkozó új technológiáknak az uniós mechanizmus céljait szolgáló bevezetésének és alkalmazásának ösztönzése és bátorítása.
(2) Az (1) bekezdésben megállapított feladatok elvégzésekor a Bizottság különösen figyelembe veszi a hasonló jellegű katasztrófakockázatokkal szembesülő tagállamok szükségleteit és érdekeit.
(3) Egy tagállam, harmadik ország, az ENSZ vagy annak ügynökségei kérésére a Bizottság szakértői csapatot küldhet ki a helyszínre a felkészültségi intézkedésekre vonatkozó tanácsadás céljából.
IV. FEJEZET
REAGÁLÁS
14. cikk
Értesítés az Unión belüli katasztrófákról
(1) Amennyiben az Unión belül olyan katasztrófa következik be, vagy olyan katasztrófaveszély áll fenn, amely határokon átnyúló vagy más tagállamot érintő hatásokat vált ki vagy ilyen hatások kiváltására alkalmas, az a tagállam, amelyben a katasztrófa bekövetkezett vagy valószínűleg bekövetkezik, késedelem nélkül értesíti a potenciálisan érintett tagállamokat és amennyiben e hatások potenciálisan jelentősek, a Bizottságot.
Az első albekezdés nem alkalmazandó, amennyiben az értesítési kötelezettséget más uniós jogszabályok, az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződés alapján, vagy hatályos nemzetközi szerződések alapján már teljesítették.
(2) Amennyiben az Unión belül olyan katasztrófa következik be, vagy olyan katasztrófaveszély áll fenn, amely valószínűleg egy vagy több tagállam részéről segítségkéréssel jár, az a tagállam, amelyben a katasztrófa bekövetkezett vagy valószínűleg bekövetkezik, késedelem nélkül értesíti a Bizottságot abban az esetben, ha esetleges segítségnyújtás iránti kérelem várható az ERCC-n keresztül, azért, hogy a Bizottság szükség szerint tájékoztatni tudja a többi tagállamot, és mozgósítani tudja illetékes szolgálatait.
(3) Az (1) és (2) bekezdésben említett értesítést adott esetben a CECIS-en keresztül kell megküldeni.
15. cikk
Az Unión belüli katasztrófareagálás
(1) Ha az Unión belül katasztrófa következik be vagy katasztrófaveszély áll fenn, az érintett tagállamok segítséget kérhetnek az ERCC-n keresztül. A kérelmet a lehető legpontosabban kell megfogalmazni.
(2) Fokozott kockázattal járó kivételes helyzetekben a tagállam kérhet olyan segítséget is, amely reagálási képességek ideiglenes, előzetes elhelyezéséből áll.
(3) A segítségnyújtás iránti kérelem kézhezvételét követően a Bizottság a megfelelő módon és késedelem nélkül:
a)
továbbítja a kérelmet más tagállamok kapcsolati pontjaihoz;
b)
az érintett tagállammal együttműködve összegyűjti az adott helyzetre vonatkozó megerősített információkat, és továbbítja azokat a tagállamoknak;
c)
a segítséget kérő tagállammal konzultálva ajánlásokat ad az uniós mechanizmuson keresztül történő segítségnyújtásra vonatkozóan, a helyszíni szükségletek és a 10. cikk (1) bekezdésében említett, előre kidolgozott releváns tervek alapján, valamint felkéri a tagállamokat, hogy vessenek be bizonyos meghatározott képességeket, továbbá elősegíti a szükséges segítségnyújtás koordinálását; és
d)
megteszi a reagálás koordinálását elősegítő további intézkedéseket.
(4) Az a tagállam, amelyhez az uniós mechanizmus keretében segítségnyújtás iránti kérelmet intéztek, haladéktalanul eldönti, hogy képes-e a szükséges segítség megadására, és döntéséről tájékoztatja a segítséget kérő tagállamot a CECIS útján, megjelölve az általa biztosítható segítség mértékét, feltételeit és adott esetben költségeit. Az ERCC folyamatosan tájékoztatja a tagállamokat.
(5) A segítségnyújtási beavatkozások irányításáért a segítséget kérő tagállam a felelős. A segítséget kérő tagállam hatóságai iránymutatásokat határoznak meg, és szükség esetén meghatározzák a modulokra vagy más reagálási képességekre bízott feladatokat. E feladatok végrehajtásának részleteit a segítséget nyújtó tagállam által kijelölt felelős személy határozza meg. A segítséget kérő tagállam kérheti szakértői csapat bevetését is, hogy az támogassa az értékelését, elősegítse a helyszíni koordinációt (a tagállamok egységei között), illetve technikai tanácsokat adjon.
(6) A segítséget kérő tagállam megteszi a megfelelő intézkedéseket az érkező segítség befogadó nemzeti támogatásának elősegítése érdekében.
(7) A Bizottság e cikkben említett szerepe nem érinti a tagállamok hatáskörét és felelősségét saját egységeik, moduljaik és más támogatási képességük tekintetében, beleértve a katonai képességeket is. Nevezetesen, a Bizottság által kínált támogatás nem terjed ki arra, hogy utasításokat adjon és ellenőrzést gyakoroljon a tagállamok olyan egységei, moduljai vagy más támogatása tekintetében, amelyeket önkéntes alapon vetnek be a központi szintű és helyszíni koordinációnak megfelelően.
16. cikk
Az Unión kívüli katasztrófareagálás következetességének előmozdítása
(1) Ha az Unión kívül katasztrófa következik be vagy katasztrófaveszély áll fenn, az érintett ország segítséget kérhet az ERCC-n keresztül. A segítség az ENSZ vagy annak ügynökségei, illetve egy releváns nemzetközi szervezet által vagy azokon keresztül is megkérhető.
(2) Az e cikk szerinti beavatkozások akár önálló segítségnyújtási beavatkozásként, akár valamely nemzetközi szervezet által irányított beavatkozás részeként is végrehajthatók. Az uniós koordinációnak teljes egészében illeszkednie kell az Egyesült Nemzetek Humanitárius Ügyeket Koordináló Hivatala (OCHA) által végzett átfogó koordinációba, az OCHA vezető szerepének tiszteletben tartásával.
(3) A Bizottság a következő intézkedések útján támogatja a segítségnyújtás következetességét:
a)
párbeszéd folytatása a tagállamok kapcsolati pontjaival annak érdekében, hogy az uniós mechanizmus révén hatékony és koherens uniós katasztrófareagálási hozzájárulás legyen nyújtható a katasztrófa következményeinek felszámolására irányuló erőfeszítésekhez, különösen az alábbiak révén:
i.
a tagállamok haladéktalan tájékoztatása a segítségnyújtás iránti teljes kérelmekről;
ii.
a helyzet és a szükségletek közös értékelésének támogatása, technikai tanácsadás és/vagy a segítségnyújtás helyszíni összehangolásának elősegítése polgári védelmi szakértői csapat helyszíni jelenléte útján;
iii.
a releváns értékelések és elemzések megosztása valamennyi érintett szereplővel;
iv.
a tagállamok és más szereplők által kínált segítség áttekintésének biztosítása;
v.
tanácsadás a szükséges segítségnyújtás jellegéről, hogy biztosítsák a segítségnyújtásnak a felmért szükségletekkel való összhangját; és
vi.
támogatás a segítségnyújtás olyan területeken jelentkező gyakorlati nehézségeinek felszámolásában, mint a tranzit és a vám;
b)
ajánlások haladéktalan adása, lehetőség szerint az érintett országgal együttműködésben, a helyszíni szükségletek és az előre kidolgozott releváns tervek alapján, felkérve a tagállamokat bizonyos meghatározott képességeik bevetésére, és elősegítve a szükséges segítségnyújtás összehangolását;
c)
kapcsolattartás az érintett országgal az olyan technikai részleteket illetően, mint például a segítségnyújtás iránti pontos igények, a felajánlások elfogadása, valamint a segítség helyi fogadásának és elosztásának gyakorlati kérdései;
d)
kapcsolattartás az OCHA-val, illetve annak támogatása, továbbá együttműködés a katasztrófa következményeinek felszámolására irányuló átfogó erőfeszítésekhez hozzájáruló más érintett szereplőkkel, a szinergiák maximalizálása, a komplementaritásra törekvés, valamint az átfedések és lefedetlen területek elkerülése céljából; és
e)
kapcsolattartás valamennyi érintett szereplővel, különösen az uniós mechanizmus keretében folytatott segítségnyújtási beavatkozás záró szakaszában, a zökkenőmentes átadás megkönnyítése céljából.
(4) A Bizottság - a (3) bekezdésben meghatározott szerepének sérelme nélkül és tiszteletben tartva azt, hogy adott esetben elengedhetetlen a haladéktalan műveleti reagálás az uniós mechanizmus keretében - az uniós mechanizmus aktiválásakor tájékoztatja az Európai Külügyi Szolgálatot, hogy biztosítsa a polgári védelmi művelet összhangját az érintett ország és az Unió közötti általános kapcsolatokkal. A Bizottság a (3) bekezdéssel összhangban teljes körű tájékoztatást nyújt a tagállamoknak.
(5) A helyszínen adott esetben biztosítani kell az Unió küldöttségével való kapcsolattartást, hogy az utóbbi elősegíthesse az érintett ország kormányával való kapcsolattartást. Az Unió küldöttsége szükség esetén logisztikai támogatást nyújt a (3) bekezdés a) pontjának ii. alpontjában említett polgári védelmi szakértői csapatoknak.
(6) Az a tagállam, amelyhez az uniós mechanizmus keretében segítségnyújtás iránti kérelmet intéztek, haladéktalanul eldönti, hogy képes-e a szükséges segítség megadására, és döntéséről tájékoztatja az ERCC-t a CECIS útján, megjelölve az általa biztosítható segítség mértékét és feltételeit. Az ERCC folyamatosan tájékoztatja a tagállamokat.
(7) Az uniós mechanizmus igénybe vehető emellett a harmadik országokban bekövetkező katasztrófa esetén az uniós polgárok számára nyújtott konzuli segítséget kiegészítő polgári védelmi támogatás biztosítására is, amennyiben azt az érintett tagállamok konzuli hatóságai kérik.
(8) A Bizottság segítségnyújtás iránti kérelem alapján a segítségnyújtás összehangolásának biztosítása érdekében meghozza a szükséges támogató és kiegészítő intézkedéseket.
(9) Az uniós mechanizmus révén végzett koordinálás nem érinti sem a tagállamok és az érintett ország kétoldalú kapcsolatait, sem pedig a tagállamok és az ENSZ, illetve egyéb érintett nemzetközi szervek közötti együttműködést. E kétoldalú kapcsolatok arra is felhasználhatók, hogy hozzájáruljanak az uniós mechanizmus keretében végzett koordinációhoz.
(10) A Bizottság e cikkben említett szerepe nem érinti a tagállamok hatáskörét és felelősségét saját egységeik, moduljaik és más támogatásuk tekintetében, beleértve a katonai képességeket is. Nevezetesen, a Bizottság által kínált támogatás nem terjed ki arra, hogy utasításokat adjon és ellenőrzést gyakoroljon a tagállamok olyan egységei, moduljai vagy más támogatása tekintetében, amelyeket önkéntes alapon vetnek be a központi szintű és helyszíni koordinációnak megfelelően.
(11) Törekedni kell az Unió egyéb eszközeivel, különösen az 1257/96/EK rendelet keretében finanszírozott fellépésekkel való szinergiákra. A Bizottság biztosítja az eszközök összehangolását, továbbá adott esetben gondoskodik arról, hogy a tagállamoknak a szélesebb humanitárius fellépéshez hozzájáruló polgári védelmi intézkedéseinek a finanszírozása lehetőség szerint e határozat alapján történjen.
(12) Az uniós mechanizmus aktiválása esetén a katasztrófát követően segítségnyújtást biztosító tagállamok teljes körűen tájékoztatják tevékenységeikről az ERCC-t.
(13) A tagállamoknak az uniós mechanizmus keretében folytatott beavatkozásban részt vevő helyszíni egységei és moduljai szoros kapcsolatot tartanak fenn az ERCC-vel és a helyszínen lévő szakértői csapatokkal, a (3) bekezdés a) pontjának ii. alpontjában említettek szerint.
17. cikk
Helyszíni támogatás
(1) A Bizottság tagállami szakértőkből álló szakértői csapatot állíthat össze, nevezhet ki és küldhet ki:
a)
a 16. cikk (3) bekezdése szerint Unión kívül bekövetkező katasztrófa esetén,
b)
a 15. cikk (5) bekezdése szerint Unión belül bekövetkező katasztrófa esetén,
c)
az 5. cikk (2) bekezdése szerint megelőzéssel kapcsolatos szakértői segítség kérése esetén, vagy
d)
a 13. cikk (3) bekezdése szerint felkészültséggel kapcsolatos szakértői segítség kérése esetén.
A Bizottságnak és az Unió egyéb szolgálatainak a szakértői szintén bekapcsolódhatnak a csapat munkájába, hogy támogassák azt, és megkönnyítsék az ERCC-vel való kapcsolattartást. Az OCHA vagy egyéb nemzetközi szervezet által kiküldött szakértők is bevonhatók a csapatba, hogy erősítsék az együttműködést és megkönnyítsék a közös értékeléseket.
(2) A szakértők kiválasztására és kinevezésére vonatkozó eljárás a következő:
a)
a tagállamok saját felelősségi körükben olyan szakértőket jelölnek ki, akik bevethetők szakértői csapatok tagjaként;
b)
a Bizottság képesítésük és szakmai tapasztalatuk alapján - beleértve az uniós mechanizmussal kapcsolatosan elvégzett képzés szintjét, az uniós mechanizmus keretében folytatott korábbi missziók során szerzett tapasztalatokat és a katasztrófák következményeinek felszámolásában szerzett egyéb nemzetközi tapasztalatot - választja ki a szakértőket és a csapatok vezetőjét. A kiválasztás más szempontokat - köztük a nyelvismeretet - is figyelembe vesz annak érdekében, hogy a csapat egészében véve rendelkezzen azokkal a képességekkel, amelyekre egy adott helyzetben szükség van;
c)
a Bizottság kijelöli az egyes missziók szakértőit/ csapatvezetőit, az őket kinevező tagállammal egyetértésben.
(3) A szakértői csapatok bevetésük során előmozdítják a tagállami beavatkozási csapatok munkájának összehangolását, és kapcsolatot tartanak a segítséget kérő tagállam illetékes hatóságaival, a 8. cikk d) pontjában meghatározottak szerint. Az ERCC szoros kapcsolatot tart fenn a szakértői csapatokkal, valamint iránymutatást és logisztikai támogatást nyújt számukra.
18. cikk
Szállítás és felszerelések
(1) Akár az Unión belüli, akár az azon kívüli katasztrófa esetén a Bizottság az alábbi módokon támogathatja a tagállamokat abban, hogy igénybe vegyék a felszerelést vagy a szállítási erőforrásokat:
a)
a tagállamok által rendelkezésre bocsátható felszerelésre és szállítási erőforrásokra vonatkozó információk nyújtása és cseréje az ilyen felszerelés és szállítási erőforrások összevonásának elősegítése céljából;
b)
segítségnyújtás a tagállamok számára az egyéb források - köztük a kereskedelmi piaci szereplők - által esetleg rendelkezésre bocsátható szállítási erőforrások azonosítása tekintetében, és az azokhoz való hozzáférés megkönnyítése; vagy
c)
segítségnyújtás a tagállamok számára az egyéb források - például a kereskedelmi piaci szereplők - által rendelkezésre bocsátható felszerelés azonosításában.
(2) A Bizottság kiegészítheti a tagállamok által biztosított szállítási erőforrásokat a gyors katasztrófareagálás biztosításához szükséges további szállítási erőforrások rendelkezésre bocsátása révén.
V. FEJEZET
PÉNZÜGYI RENDELKEZÉSEK
19. cikk
Költségvetési források
(1) Az uniós mechanizmus végrehajtásához szükséges pénzügyi keretösszeg a 2014-2020-as időszakra vonatkozóan folyó áron 368 428 000 EUR.
Folyó áron 223 776 000 EUR a többéves pénzügyi keret 3., „Biztonság és uniós polgárság” című fejezetéből, folyó áron 144 652 000 EUR pedig a 4., „Globális Európa” című fejezetéből származik.
Az éves előirányzatokat az Európai Parlament és a Tanács a többéves pénzügyi keretnek megfelelően hagyja jóvá.
(2) A katasztrófareagálási intézkedések kedvezményezettjei általi visszatérítésekből származó előirányzatok a 966/2012/EU, Euratom rendelet 18. cikkének (2) bekezdése értelmében vett címzett bevételnek minősülnek.
(3) Az (1) bekezdésben említett pénzügyi források fedezhetik az uniós mechanizmus irányításához és célkitűzéseinek megvalósításához szükséges előkészítő, nyomonkövetési, ellenőrzési, pénzügyi ellenőrzési és értékelési tevékenységekhez kapcsolódó kiadásokat is.
Az ilyen kiadások körébe tartozhatnak különösen a tanulmányok, szakértői találkozók, tájékoztatási és kommunikációs tevékenységek - ideértve az Unió politikai prioritásaira vonatkozó szervezeti kommunikációt -, amennyiben ezek az uniós mechanizmus általános célkitűzéseihez kapcsolódnak, az információfeldolgozásra és -cserére összpontosító informatikai hálózatokkal (többek között azoknak az ágazatközi adatcsere előmozdítását szolgáló meglévő vagy jövőbeli rendszerekkel való összekapcsolásával és a kapcsolódó berendezésekkel) összefüggő kiadások, és minden más technikai és adminisztratív segítségnyújtásra fordított kiadás, amely a Bizottságnál a program irányítása tekintetében felmerül.
(4) Az (1) bekezdésben említett pénzügyi keretösszeget a 2014-2020-as időszakban az I. mellékletben meghatározott százalékarányoknak és alapelveknek megfelelően kell szétosztani.
(5) A Bizottság a 34. cikk (2) bekezdésének a) pontjában említett időközi értékelés eredményének figyelembevételével felülvizsgálja az I. mellékletben szereplő felosztást. A Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy amennyiben a felülvizsgálat eredményei alapján szükséges, a 30. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el az I. mellékletben szereplő minden egyes számadatnak 8 százalékpontnál több, de legfeljebb 16 százalékponttal történő kiigazítása érdekében. E felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat 2017. június 30-ig el kell fogadni.
(6) Amennyiben az reagálási intézkedésekhez rendelkezésre álló költségvetési források szükséges felülvizsgálata rendkívül sürgős esetben azt megköveteli, akkor a Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el annak érdelében, hogy a rendelkezésre álló költségvetési előirányzatok keretében és a 31. cikkben előírt eljárással összhangban 8 százalékpontnál több, de legfeljebb 16 százalékponttal kiigazítsanak az I. mellékletben szereplő minden egyes számadatot.
20. cikk
Támogatható általános tevékenységek
A katasztrófamegelőzés, -felkészültség és a hatékony reagálás javítása érdekében az alábbi általános tevékenységekre igényelhető pénzügyi támogatás:
a)
tanulmányok és felmérések készítése, modellezés és forgatókönyv-készítés az ismeretek, a bevált gyakorlatok és az információk megosztásának elősegítése érdekében;
b)
képzés, gyakorlatok, munkaértekezletek, személyzeti és szakértői cserék, hálózatok kialakítása, bemutató projektek és technológiaátadás;
c)
nyomonkövetési, elemzési és értékelési tevékenységek;
d)
a nyilvánosság tájékoztatása, oktatás, a tudatosságot növelő, valamint ahhoz kapcsolódó terjesztési tevékenységek az uniós polgároknak a katasztrófavédelembe és a katasztrófák hatásának minimálisra csökkentésébe való bevonása érdekében, valamint az ahhoz való hozzájárulás céljából, hogy az uniós polgárok hatékonyabban és fenntartható módon védjék magukat;
e)
az uniós mechanizmus összefüggésében végrehajtott beavatkozások és gyakorlatok során szerzett tapasztalatok levonására irányuló olyan program kidolgozása és megvalósítása, amely többek között a megelőzéshez és a felkészültséghez kapcsolódó területekre vonatkozik; és
f)
kommunikációs tevékenységek és intézkedések a katasztrófamegelőzés, -felkészültség és -reagálás terén végzett, a tagállamok és az Unió polgári védelmi munkája megismertetésének előmozdítása érdekében.
21. cikk
Támogatható megelőzési és -felkészültségi intézkedések
(1) A következő megelőzési és -felkészültségi intézkedésekre igényelhető pénzügyi támogatás:
a)
az 5. cikkben említett projektek, tanulmányok, munkaértekezletek, felmérések és hasonló intézkedések és tevékenységek társfinanszírozása;
b)
a 6. cikk d) pontjában és a 8. cikk j) pontjában említett kölcsönös felülvizsgálatok társfinanszírozása;
c)
az ERCC által biztosított funkciók fenntartása, összhangban a 8. cikk a) pontjával;
d)
a szakértői csapatok 8. cikk d) pontjában és 17. cikkben említett mozgósításának és kiküldésének előkészítése, valamint a gyors beavatkozási képesség 8. cikk f) pontjában említett kifejlesztése és fenntartása a tagállamok képzett szakértőinek hálózata útján;
e)
a CECIS és az eszközök létrehozása és fenntartása az ERCC és a tagállamok kapcsolati pontjai, valamint az egyéb résztvevők között az uniós mechanizmus keretében folytatott kommunikáció és információcsere lehetővé tétele érdekében;
f)
az európai érdeket képviselő, transznacionális észlelő, korai előrejelző és riasztási rendszerek fejlesztéséhez való hozzájárulás a gyors reagálás lehetővé tétele, és a tagállami korai előrejelző és riasztási rendszerek egymással, valamint az ERCC-vel és a CECIS-szel való összeköttetésének előmozdítása érdekében. E rendszereknek figyelembe kell venniük a meglévő és a jövőbeli információs, nyomonkövetési és észlelési forrásokat és rendszereket, és azokra kell építeniük;
g)
az uniós mechanizmus keretébe illeszkedő reagálási műveletek megtervezése, a 10. cikkel összhangban;
h)
a 13. cikkben ismertetett felkészültségi tevékenységek támogatása;
i)
a 11. cikkben említett EERC kifejlesztése e cikk (2) bekezdésével összhangban.
j)
az EERC hiányosságainak azonosítása a 12. cikkel összhangban, valamint a tagállamok támogatása e hiányosságok kezelésében az új reagálási képességeknek az elszámolható költségek legfeljebb 20 %-áig való társfinanszírozása révén, feltéve, hogy:
i.
az új képességek szükségességét a kockázatértékelések megerősítették,
ii.
képességhiányok megállapítására a 12. cikkben meghatározott eljárás igazolja, hogy e képességek nem állnak rendelkezésre a tagállamban,
iii
e képességeket a tagállamok fejlesztik ki egyénileg, vagy tagállamok konzorciumának keretében,
iv
e képességeket legalább kétéves időszakra rendelkezésre bocsátják az önkéntes eszköztár céljára, továbbá
v.
e képességek társfinanszírozása költséghatékony.
Adott esetben előnyben kell részesíteni a közös kockázatok tekintetében együttműködő tagállamok konzorciumait;
k)
a 17. cikk (1) bekezdésében említett szakértői csapatoknak nyújtott logisztikai támogatás rendelkezésre állásának biztosítása;
l)
a katasztrófareagálási képességek tagállamok általi, Unión belüli előzetes elhelyezése során a koordináció megkönnyítése, a 8. cikk g) pontjával összhangban;
m)
egy tagállam, harmadik ország, az ENSZ vagy annak ügynökségei kérésére szakértői csapat helyszínre való kiküldése révén történő, a megelőzési és felkészültségi intézkedésekkel kapcsolatos tanácsadás támogatása, az 5. cikk (2) bekezdésében és a 13. cikk (3) bekezdésében említettek szerint.
(2) Az (1) bekezdés i) pontjában említett intézkedések pénzügyi támogatására való jogosultságot a következőkre kell korlátozni:
a)
az EERC létrehozásának és irányításának, valamint a 11. cikkben leírt kapcsolódó eljárásoknak valamennyi uniós szintű költsége;
b)
a tagállami reagálási képességeknek az EERC céljaira történő minősítéséhez szükséges kötelező képzések, gyakorlatok és munkaértekezletek költségei (a továbbiakban: a minősítési költségek). A minősítési költségek a képesség típusa szerint meghatározott egységnyi költségekből vagy átalányösszegekből is felépülhetnek, akár 100 %-ban fedezve az elszámolható költségeket;
c)
az ahhoz szükséges nem rendszeres költségek, hogy a tagállamok reagálási képességeit a pusztán nemzeti felhasználás szintjétől olyan készenléti és rendelkezésre állási szintre fejlesszék, amelynek eredményeként azok bevethetők lesznek az EERC részeként, összhangban az önkéntes rendelkezésre bocsátás minőségi követelményeivel és a minősítési folyamatban megfogalmazott ajánlásokkal (a továbbiakban: az adaptációs költségek). Az adaptációs költségekbe beletartozhatnak a modulok és az egyéb reagálási képességek interoperabilitásához, az önállósághoz, az önellátáshoz, a szállíthatósághoz, a csomagoláshoz kapcsolódó, illetve egyéb hasonló költségek, valamint a multinacionális reagálási képességek kialakításának (például munkaértekezleteknek, képzéseknek, közös módszertan kidolgozásának, előírásoknak, eljárásoknak és hasonló tevékenységeknek) a költségei, feltéve, hogy e költségek kifejezetten a képességek önkéntes rendelkezésre bocsátásához kapcsolódnak. E költségek körébe nem tartoznak bele az reagálási képességek kezdeti létrehozásához szükséges felszerelések, illetve humán erőforrások költségei, sem pedig a fenntartási és működési költségek. Ezek az adaptációs költségek felépülhetnek a képesség típusa szerint meghatározott egységnyi költségekből vagy átalányösszegekből is, akár 100 %-ban fedezve az elszámolható költségeket, feltéve, hogy ez nem lépi túl a képesség-kialakítási általános költség 30 %-át; és
d)
Az olyan keretszerződések, partnerségi keretmegállapodások vagy hasonló megállapodások létrehozásának és kezelésének költségei, amelyek célja a rendkívüli katasztrófák során az átmeneti hiányoknak az összveszély-megközelítés figyelembevétele melletti kezelése.
Az e bekezdés d) pontja alapján történő finanszírozás:
i.
kiterjedhet a szerződések vagy megállapodások megtervezéséhez, előkészítéséhez, megtárgyalásához, megkötéséhez és kezeléséhez szükséges költségek és díjak fedezésére, valamint szabványos működési eljárások kidolgozásának és a vagyoni eszközök hatékony felhasználásának biztosítását szolgáló gyakorlatok költségeinek fedezésére. A finanszírozás kiterjedhet az ezen eszközökhöz való gyors hozzáférés biztosítására fordított költségek legfeljebb 40 %-ának fedezésére;
ii.
nem terjedhet ki új reagálási képességek beszerzésére vagy kialakítására, sem e kiegészítő képességek katasztrófahelyzetben történő használatának költségeire. E kiegészítő képességek katasztrófahelyzetben történő használatának költségei a segítséget kérő tagállamokat terhelik.
iii.
nem lépheti túl a 19. cikk (1) bekezdésében meghatározott pénzügyi keret 10 %-át. Amennyiben e felső összeghatárt a programozási időszak vége előtti eléri, és amennyiben az uniós mechanizmus megfelelő működéséhez ez szükséges, végrehajtási jogi aktussal a 10 %-os felső összeghatár legfeljebb 5 százalékponttal túlléphető. A végrehajtási jogi aktusokat a 33. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.
22. cikk
Támogatható reagálási intézkedések
A következő reagálási intézkedésekre igényelhető pénzügyi támogatás:
a)
szakértői csapatoknak a 17. cikk (1) bekezdésében említett kiküldése, valamint a 8. cikk d) és e) pontjában említett logisztikai támogatás és szakértők kiküldése;
b)
a tagállamok támogatása abban, hogy katasztrófa esetén igénybe vegyék a felszereléseket és a szállítási erőforrásokat, a 23. cikkben meghatározottak szerint; és
c)
segítségnyújtás iránti kérelem beérkezése esetén a szükséges további támogató és kiegészítő intézkedések megtétele annak elősegítése érdekében, hogy az reagálás a lehető leghatékonyabb módon össze legyen hangolva.
23. cikk
A felszereléshez és a szállítási erőforrásokhoz kapcsolódó, támogatható intézkedések
(1) A következő tevékenységek jogosultak pénzügyi támogatásra annak érdekében, hogy lehetővé váljon a felszerelések és a szállítási erőforrások igénybevétele az uniós mechanizmus keretében:
a)
azon felszerelésekre és szállítási erőforrásokra vonatkozó információk nyújtása és cseréje, amelyekkel kapcsolatban a tagállamok úgy döntenek, hogy azokat rendelkezésre bocsátják, az ilyen felszerelés és szállítási erőforrások összevonásának elősegítése céljából;
b)
segítségnyújtás a tagállamok számára az egyéb források - köztük a kereskedelmi piaci szereplők - által esetleg rendelkezésre bocsátható szállítási erőforrások azonosítása tekintetében, és az azokhoz való hozzáférés megkönnyítése;
c)
segítségnyújtás a tagállamok számára az egyéb források - köztük a kereskedelmi piaci szereplők - által rendelkezésre bocsátható felszerelés azonosításában; és
d)
a gyors katasztrófareagálás biztosításához szükséges szállítási erőforrások finanszírozása. Az ilyen intézkedésekre kizárólag az alábbi kritériumok teljesülése esetén igényelhető pénzügyi támogatás:
i.
az uniós mechanizmus keretében segítségnyújtás iránti kérelmet nyújtottak be a 15. és 16. cikknek megfelelően;
ii.
a kiegészítő szállítási erőforrások szükségesek az uniós mechanizmus keretében történő katasztrófareagálás hatékonyságának biztosításához;
iii.
a segítségnyújtás megfelel az ERCC által azonosított szükségleteknek, és azt az ERCC által a műszaki előírásokra, a minőségre, az időzítésre és a teljesítés részletes szabályaira vonatkozóan adott ajánlásoknak megfelelően biztosítják;
iv.
a segítséget kérő ország - vagy közvetlenül vagy pedig az ENSZ-en, annak ügynökségein vagy egy releváns nemzetközi szervezeten keresztül - elfogadta az uniós mechanizmus keretében a segítséget; és
v.
harmadik országokban bekövetkezett katasztrófák esetén a segítségnyújtás kiegészíti az átfogó uniós humanitárius fellépést.
(2) A szállítási erőforrásokra biztosított uniós pénzügyi támogatás összege nem haladhatja meg a teljes elszámolható költség 55 %-át.
(3) A szállítási erőforrásokra biztosított uniós pénzügyi támogatás emellett a teljes elszámolható költség 85 %-át is fedezheti a következő esetekben:
a)
a 11. cikkben foglalt, önkéntesen, előzetesen rendelkezésre bocsátott reagálási képességek szállításához kapcsolódó költségek; vagy
b)
a segítségnyújtás kritikus szükséglet kielégítését célozza, és nem vagy nem elegendő mértékben áll rendelkezésre az önkéntes eszköztárban.
(4) A szállítási erőforrásokra biztosított uniós pénzügyi támogatás emellett az i., ii. és iii. pontban leírt teljes elszámolható költség akár 100 %-át is fedezheti, amennyiben erre szükség van ahhoz, hogy a tagállamok segítségnyújtásának összevonása operatív szempontból hatékony legyen, és ha a költségek az alábbiak egyikéhez kapcsolódnak:
i.
raktározási kapacitás rövid távú bérlése a tagállami segítség ideiglenes raktározása céljából, amely megkönnyíti a segélyszállítmány koordinált szállítását;
ii.
a tagállami segélyszállítmány átcsomagolása a szállítási kapacitás maximális kihasználása érdekében, vagy az egyedi műveleti követelményeknek való megfelelés céljából; vagy
iii.
az összevont segélyszállítmány helyi szállítása annak érdekében, hogy biztosítva legyen a koordinált kézbesítés a segítséget kérő országban lévő végső rendeltetési helyre.
Az e bekezdés szerinti uniós pénzügyi támogatás nem lépheti túl (folyó árakon) a 75 000 EUR-t aktiválásonként az uniós mechanizmus vonatkozásában. Kivételes esetekben ez a felső összeghatár végrehajtási jogi aktusok útján meghaladható. Ezeket a végrehajtási jogi aktusokat a 33. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.
(5) Több tagállamot érintő szállítási műveletek összevonása esetén az egyik tagállam felvállalhatja az uniós pénzügyi támogatás egész műveletre vonatkozó kérelmezésének levezetését.
(6) Ha egy tagállam azt kéri, hogy a Bizottság kössön szerződést szállítási szolgáltatásokra, a Bizottságnak kérnie kell a költségek részleges, a (2), a (3) és a (4) bekezdésben meghatározott finanszírozási mértékek szerinti megtérítését.
(7) E cikk értelmében az alábbi, a szállítási erőforrásokkal kapcsolatos költségekre igényelhető uniós pénzügyi támogatás: a szállítási erőforrások mozgatásához kapcsolódó valamennyi költség, ideértve valamennyi szolgáltatás költségét, a díjakat, a logisztikai és kezelési költségeket, az üzemanyag- és esetleges szállásköltségeket, valamint minden olyan egyéb közvetett költséget, mint az adók, általánosságban a vámok és a tranzitköltségek.
24. cikk
Kedvezményezettek
Az e határozat szerint odaítélt támogatásokat a közjog vagy a magánjog hatálya alá tartozó jogi személyek számára lehet odaítélni.
25. cikk
A pénzügyi beavatkozás típusai és végrehajtási eljárások
(1) A Bizottság az uniós pénzügyi támogatást a 966/2012/EU, Euratom rendeletnek megfelelően hajtja végre.
(2) Az e határozat szerint nyújtott pénzügyi támogatás a 966/2012/EU, Euratom rendeletben előírt bármely formában nyújtható, különösen támogatás, a költségek megtérítése, közbeszerzés vagy pénzalapokhoz való hozzájárulás formájában.
(3) E határozat végrehajtása érdekében a Bizottság végrehajtási jogi aktusokat fogad el, kivéve a IV. fejezet szerinti katasztrófareagálás körébe tartozó intézkedésekre vonatkozóan, amelyek előre nem láthatók. A végrehajtási jogi aktusokat a 33. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni. Az éves munkaprogramokban meghatározzák a kitűzött célokat, a várt eredményeket, a végrehajtás módját és a megvalósítás teljes összegét. Tartalmazzák továbbá a finanszírozandó intézkedések leírását, az egyes fellépésekhez rendelt összegek megjelölését, valamint egy tervezett végrehajtási menetrendet. A 28. cikk (2) bekezdésében említett pénzügyi segítségnyújtás tekintetében az éves munkaprogramok meghatározzák az azokban említett tagállamokra vonatkozóan előirányzott intézkedéseket.
26. cikk
Az uniós fellépés kiegészítő jellege és következetessége
(1) Az e határozat keretében pénzügyi támogatásban részesülő intézkedések más uniós pénzügyi eszközből nem részesülhetnek támogatásban.
A Bizottság biztosítja, hogy az e határozat keretében nyújtott pénzügyi támogatást igénylők és az ilyen támogatások kedvezményezettjei tájékoztassák a Bizottságot az egyéb forrásból - ideértve az Unió általános költségvetését is - kapott pénzügyi támogatásokról, valamint az ilyen támogatásra irányuló, folyamatban lévő kérelmeikről.
(2) Törekedni kell az Unió más eszközeivel való szinergiák és kiegészítő jelleg megvalósítására. Harmadik országokban kialakult humanitárius válságok kapcsán történő fellépés eseténa Bizottság biztosítja az e határozat, valamint az 1257/96/EK rendelet keretében finanszírozott intézkedések kiegészítő jellegét és koherenciáját.
(3) Ha az uniós mechanizmus keretében történő segítségnyújtás uniós humanitárius fellépéshez járul hozzá, és különösen, ha erre összetett veszélyhelyzetben kerül sor, az e határozat keretében pénzügyi támogatásban részesülő intézkedéseknek beazonosított szükségletekre kell alapulniuk és összhangban kell állniuk a segítségnyújtással kapcsolatos európai konszenzusban említett humanitárius alapelvekkel és a polgári védelem és a katonai erőforrások alkalmazására vonatkozó alapelvekkel.
27. cikk
Az Unió pénzügyi érdekeinek védelme
(1) A Bizottság megfelelő intézkedésekkel - csalás, korrupció és más jogellenes cselekmények elleni megelőző intézkedésekkel, hatásos ellenőrzésekkel, szabálytalanság feltárása esetén a jogtalanul kifizetett összegek visszafizettetésével, valamint szükség esetén hatékony, arányos és visszatartó erejű közigazgatási és pénzügyi szankciókkal - biztosítja, hogy az Európai Unió pénzügyi érdekei az e határozat alapján finanszírozott fellépések végrehajtása során ne sérüljenek.
(2) A Bizottság és képviselői, valamint a Számvevőszék jogosultak dokumentumalapú és helyszíni ellenőrzést végezni az e határozat alapján uniós forrásból származó támogatások kedvezményezettjeinél, valamint az e határozat alapján uniós forrásokban részesülő vállalkozóknál és alvállalkozóknál.
(3) Az Európai Csalás Elleni Hivatal (OLAF) - a 883/2013/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendeletben (15), valamint a 2185/96/Euratom, EK tanácsi rendeletben (16) foglalt rendelkezéseknek és eljárásoknak megfelelően - nyomozásokat, többek között helyszíni ellenőrzéseket és vizsgálatokat folytathat annak megállapítására, hogy elkövettek-e valamely támogatási megállapodással, támogatási határozattal vagy az e határozat keretében finanszírozott szerződéssel összefüggésben az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalást, korrupciót vagy más jogellenes cselekményt.
(4) Az (1), a (2) és a (3) bekezdés sérelme nélkül az e határozat végrehajtása keretében harmadik országokkal és nemzetközi szervezetekkel kötött együttműködési megállapodásoknak, továbbá az e határozat végrehajtása keretében létrejött szerződéseknek, támogatási megállapodásoknak és támogatási határozatoknak olyan rendelkezéseket kell tartalmazniuk, amelyek kifejezetten felhatalmazzák a Bizottságot, a Számvevőszéket és az OLAF-ot arra, hogy saját hatáskörüknek megfelelően lefolytassák az említett ellenőrzéseket és nyomozásokat.
VI. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
28. cikk
Harmadik országok és nemzetközi szervezetek
(1) Az uniós mechanizmus nyitva áll a következők részvétele előtt:
a)
az Európai Szabadkereskedelmi Társulás (EFTA) azon országai, amelyek tagjai az Európai Gazdasági Térségnek (EGT), az EGT-megállapodásban rögzített feltételekkel összhangban, és más európai országok, ha megállapodások és eljárások így rendelkeznek;
b)
csatlakozó országok, tagjelölt országok és potenciális tagjelöltek, a szóban forgó országok uniós programokban való részvételének a vonatkozó keretmegállapodásokban és társulási tanácsi határozatokban vagy hasonló megállapodásokban meghatározott általános alapelvei és általános feltételei szerint.
(2) A 20. cikkben és a 21. cikk (1) bekezdése a), b), f) és h) pontjában említett pénzügyi támogatás az uniós mechanizmusban részt nem vevő tagjelölt és potenciális tagjelölt országok számára, valamint az ENP-ben résztvevő országok számára is odaítélhető, amennyiben az említett pénzügyi támogatás kiegészíti a Előcsatlakozási Támogatási Eszközt (IPA II) létrehozásáról szóló jövőbeni uniós jogalkotási aktus és az európai szomszédságpolitikai eszköz létrehozásáról szóló jövőbeni uniós jogalkotási aktus alapján rendelkezésre álló finanszírozást.
(3) Nemzetközi vagy regionális szervezetek is együttműködhetnek az uniós mechanizmus keretében végzett tevékenységekben, amennyiben az e szervezetek és az Unió közötti vonatkozó kétoldalú vagy többoldalú megállapodások ezt lehetővé teszik.
29. cikk
Illetékes hatóságok
E határozat alkalmazása céljából a tagállamok kijelölik az illetékes hatóságokat, és erről tájékoztatják a Bizottságot.
30. cikk
A felhatalmazás gyakorlása
(1) A felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására vonatkozóan a Bizottság részére adott felhatalmazás gyakorlásának feltételeit e cikk határozza meg.
(2) A Bizottság 2020. december 31-ig felhatalmazást kap a 19. cikk (5) és (6) bekezdésében említett felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására.
(3) Az 19. cikk (5) és (6) bekezdésében említett felhatalmazást az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja. A visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban meghatározott felhatalmazást. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon vagy a benne megjelölt későbbi időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét.
(4) A Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadását követően haladéktalanul és egyidejűleg értesíti arról az Európai Parlamentet és a Tanácsot.
(5) A 19. cikk (5) bekezdése szerint elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktus csak akkor lép hatályba, ha az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a jogi aktusról való értesítését követő két hónapon belül sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt ellene kifogást, illetve ha az említett időtartam lejártát megelőzően mind az Európai Parlament, mind a Tanács arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem fog kifogást emelni. Az Európai Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére ezen időtartam két hónappal meghosszabbodik.
31. cikk
Sürgősségi eljárás
(1) Az e cikk alapján elfogadott, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok haladéktalanul hatályba lépnek, és mindaddig alkalmazandók, amíg nem emelnek ellenük kifogást a (2) bekezdésnek megfelelően. A felhatalmazáson alapuló jogi aktusról az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak küldött értesítésben meg kell indokolni a sürgősségi eljárás alkalmazását.
(2) Az Európai Parlament vagy a Tanács a 30. cikk (5) bekezdésének megfelelően kifogást emelhet a felhatalmazáson alapuló jogi aktus ellen. A Bizottság ebben az esetben az Európai Parlament vagy a Tanács kifogást emelő határozatáról szóló értesítés kézhezvételét követően haladéktalanul hatályon kívül helyezi a jogi aktust.
32. cikk
Végrehajtási jogi aktusok
(1) A Bizottság végrehajtási jogi aktusokat fogad el a következő kérdésekre vonatkozóan:
a)
az ERCC és a tagállami kapcsolati pontok közötti kapcsolattartás a 8. cikk b) pontjában, a 15. cikk (3) bekezdésében és a 16. cikk (3) bekezdésének a) pontjában előírtaknak megfelelően; az Unión belüli katasztrófareagálás során alkalmazandó, a 15. cikk szerinti műveleti eljárások, valamint az Unión kívüli katasztrófareagálás során alkalmazandó, a 16. cikk szerinti műveleti eljárások, ideértve az érintett nemzetközi szervezetek beazonosítását is.
b)
a CECIS alkotóelemei, valamint a CECIS keretében folyó információmegosztás megszervezése a 8. cikk b) pontjának megfelelően;
c)
a szakértői csapatokra vonatkozó, a 17. cikkben leírt kiküldetési eljárás;
d)
a moduloknak, az egyéb reagálási képességeknek és a szakértőknek a 9. cikk (1) bekezdése szerinti meghatározása;
e)
a 9. cikk (2) bekezdése szerinti műveleti követelmények megállapítása a modulok működése és interoperabilitása tekintetében, ideértve a modulok feladatait, képességeit, főbb alkotóelemeit, önellátását és telepítését;
f)
az EERC veszélyhelyzetreagálás működéséhez szükséges képességcélok, minőségi és interoperabilitási követelmények, valamint minősítési és nyilvántartásba vételi eljárás, a 11. cikkben foglaltaknak megfelelően, valamint a 21. cikk (2) bekezdésében előírt pénzügyi megállapodások;
g)
az EERC hiányosságainak azonosítása és megszüntetése, a 12. cikkben foglaltak szerint;
h)
a képzési programnak, a gyakorlatok keretének és a tanulságokkal kapcsolatos programnak a megszervezése a 13. cikkben foglaltak szerint; és
i)
a segélyszállítmány szállításához nyújtott támogatás megszervezése, a 18. cikkben és a 23. cikkben foglaltaknak megfelelően.
(2) Ezeket a végrehajtási jogi aktusokat a 33. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás szerint kell elfogadni.
33. cikk
Bizottsági eljárás
(1) A Bizottság munkáját egy bizottság segíti. Ez a bizottság a 182/2011/EU rendelet értelmében vett bizottság.
(2) Az e bekezdésre történő hivatkozás esetén a 182/2011/EU rendelet 5. cikkét kell alkalmazni. Ha a bizottság nem nyilvánít véleményt, a Bizottság nem fogadja el a végrehajtási jogi aktus tervezetét, és a 182/2011/EU rendelet 5. cikke (4) bekezdésének harmadik albekezdése alkalmazandó.
34. cikk
Értékelés
(1) A pénzügyi támogatásban részesülő tevékenységeket végrehajtásuk nyomon követése érdekében rendszeresen ellenőrzik.
(2) A Bizottság értékeli e határozat alkalmazását, és benyújtja az Európai Parlament és a Tanács részére a következőket:
a)
az elért eredményeket és az e határozat végrehajtásának minőségi és mennyiségi vonatkozásait értékelő időközi jelentést legkésőbb 2017. június 30-ig;
b)
egy közleményt e határozat folyamatos alkalmazásáról legkésőbb 2018. december 31-ig, és
c)
egy utólagos értékelést legkésőbb 2021. december 31-ig.
Az a) és b) pontban említett időközi jelentéshez, illetve közleményhez adott esetben csatolni kell az e határozat módosításaira irányuló javaslatokat.
VII. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
35. cikk
Átmeneti rendelkezések
(1) A 2007/162/EK, Euratom határozat alapján 2014. január 1. előtt megkezdett tevékenységekre adott esetben továbbra is az a határozat az irányadó.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy a pénzügyi eszköz keretében végrehajtott fellépések és az e határozatban foglalt előírások szerint végrehajtandó fellépések közötti átmenet nemzeti szinten zökkenőmentes legyen.
36. cikk
Hatályon kívül helyezés
A 2007/162/EK, Euratom határozat és a 2007/779/EK, Euratom határozat hatályát veszti. A hatályon kívül helyezett határozatokra történő hivatkozásokat e határozatra történő hivatkozásoknak kell tekinteni, és az e határozat II. mellékletében szereplő megfelelési táblázat szerint kell értelmezni.
37. cikk
Hatálybalépés
Ez a határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napját követő napon lép hatályba. Ezt a határozatot 2014. január 1-jétől kell alkalmazni.
38. cikk
Címzettek
Ennek a határozatnak a Szerződéseknek megfelelően a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 2013. december 17-én.