EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 515/2014
af 16. april 2014
om oprettelse af et instrument for finansiel støtte til forvaltning af de ydre grænser og den fælles visumpolitik som en del af Fonden for Intern Sikkerhed og om ophævelse af beslutning nr. 574/2007/EF
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 77, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Unionens mål om at sikre et højt sikkerhedsniveau inden for et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, jf. artikel 67, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) bør bl.a. nås gennem fælles foranstaltninger for personers passage af de indre grænser og for grænsekontrol ved de ydre grænser samt den fælles visumpolitik som led i et konvergerende system med flere lag, der kan gøre det muligt at udveksle data og få fuldt overblik over situationen, og som sigter mod at lette lovlig rejseaktivitet og at bekæmpe ulovlig indvandring.
(2)
Unionen har brug for en mere sammenhængende tilgang til de interne og eksterne aspekter af forvaltningen af migrationsstrømme og intern sikkerhed og bør etablere en sammenhæng mellem bekæmpelsen af ulovlig indvandring med en forbedring af sikkerheden ved Unionens ydre grænser samt forstærke samarbejdet og dialogen med tredjelande med henblik på håndtering af ulovlig indvandring og fremme af lovlig migration.
(3)
Det er nødvendigt at udforme en integreret tilgang til spørgsmål, der opstår i forbindelse med presset fra migration og asylansøgninger, samt til forvaltningen af Unionens ydre grænser og at sikre, at der er et budget og tilstrækkelige ressourcer til rådighed til håndtering af krisesituationer som et udtryk for respekt for menneskerettighederne og solidaritet mellem alle medlemsstater, samtidig med at man holder sig de nationale ansvarsområder for øje og sikrer en klar opgavefordeling.
(4)
Strategien for Den Europæiske Unions indre sikkerhed (»strategien for indre sikkerhed«), som Rådet vedtog i februar 2010, udgør en fælles dagsorden for at tage de fælles udfordringer på sikkerhedsområdet op. Kommissionens meddelelse af november 2010 med titlen »Strategien for EU's indre sikkerhed i praksis« omsætter strategiens principper og retningslinjer til konkrete aktioner ved at indkredse fem strategiske mål: at svække internationale kriminelle netværk, at forebygge terrorisme og tage fat på problemet med radikalisering og rekruttering, at øge sikkerhedsniveauet for borgere og virksomheder i cyberspace, at styrke sikkerheden via grænseforvaltning samt at øge Unionens modstandsdygtighed over for kriser og katastrofer.
(5)
I henhold til strategien for indre sikkerhed er frihed, sikkerhed og retfærdighed mål, der bør forfølges sideløbende, og for at opnå frihed og retfærdighed bør målet om sikkerhed altid forfølges i overensstemmelse med traktaternes principper, retsstatsprincippet og Unionens forpligtelser med hensyn til grundlæggende rettigheder.
(6)
Solidaritet mellem medlemsstaterne, en klar opgavefordeling, overholdelse af grundlæggende frihedsrettigheder, menneskerettigheder og retsstatsprincippet, skarp fokus på det globale perspektiv og sammenhængen med ekstern sikkerhed samt konsekvens og sammenhæng i forhold til Unionens udenrigspolitiske mål som fastsat i artikel 21 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) bør være nøgleprincipper i gennemførelsen af strategien for indre sikkerhed.
(7)
Med henblik på at fremme gennemførelsen af strategien for indre sikkerhed og sikre, at den omsættes til virkelighed, bør medlemsstaterne ydes tilstrækkelig finansiel EU-støtte gennem oprettelsen af en fond for intern sikkerhed (»fonden«).
(8)
På grund af de særlige juridiske forhold, der knytter sig til afsnit V i TEUF, er det ikke juridisk muligt at oprette fonden som ét samlet finansielt instrument. Fonden bør derfor have karakter af en fælles ramme for Unionens finansielle støtte på området indre sikkerhed, som omfatter instrumentet for finansiel støtte til forvaltning af de ydre grænser og den fælles visumpolitik (»instrumentet«), der oprettes ved denne forordning, samt instrumentet for finansiel støtte til politisamarbejde, forebyggelse og bekæmpelse af kriminalitet samt krisestyring, der oprettes ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 513/2014 (4). Denne omfattende ramme bør suppleres af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 514/2014 (5), som denne forordning bør henvise til for så vidt angår regler for programmering, finansiel forvaltning, forvaltning og kontrol, regnskabsafslutning, programafslutning, rapportering og evaluering.
(9)
Den nye struktur med to søjler for finansieringen på området for indre anliggender bør bidrage til at gøre finansieringen på dette område mere enkel, rationel, konsolideret og gennemsigtig. Synergi, sammenhæng og komplementaritet med andre fonde og programmer bør tilstræbes, bl.a. med henblik på tildeling af midler til fælles mål. Det bør dog samtidig undgås, at forskellige finansieringsinstrumenter overlapper hinanden.
(10)
Fonden bør afspejle behovet for øget fleksibilitet og forenkling og samtidig respektere kravene med hensyn til forudsigelighed og sikre en retfærdig og gennemsigtig fordeling af midlerne med henblik på at opfylde de overordnede og specifikke mål, der er fastsat i denne forordning.
(11)
Foranstaltningernes effektivitet og kvaliteten af bevillingsanvendelsen er styrende principper for gennemførelsen af fonden. Endvidere bør fonden gennemføres på den mest effektive og brugervenlige måde.
(12)
Fonden bør tage særligt hensyn til medlemsstater, som på grund af deres geografiske beliggenhed står overfor uforholdsmæssigt store byrder som følge af migrationsstrømme.
(13)
Solidaritet og ansvarsdeling mellem medlemsstaterne og Unionen er et grundlæggende element i den fælles politik for forvaltningen af de ydre grænser.
(14)
Fonden bør udtrykke solidaritet gennem finansiel støtte både til de medlemsstater, som varetager håndhævelsen af Schengenreglerne om de ydre grænser, og de, der forbereder sig på fuld deltagelse i Schengen, og bør af medlemsstaterne anvendes til gavn for Unionens fælles politisk for forvaltning af de ydre grænser.
(15)
Som bidrag til opfyldelsen af fondens overordnede mål bør medlemsstaterne sikre, at deres nationale programmer sigter på at opfylde instrumentets specifikke mål, og at fordelingen af midler mellem målene står i forhold til udfordringer og behov og sikrer, at målene kan opfyldes. Såfremt et nationalt program ikke omfatter et af de specifikke mål, eller det afsatte beløb er under minimumsprocenterne for visse mål for de nationale programmer, der er fastsat i denne forordning, bør den pågældende medlemsstat give en begrundelse i programmet.
(16)
For at kunne måle fondens resultater bør der fastlægges fælles indikatorer i forbindelse med hvert af de specifikke mål i instrumentet. Målingen af opfyldelsen af de specifikke mål ved hjælp af de fælles indikatorer medfører ikke en forpligtelse til at gennemføre aktioner i relation til disse indikatorer.
(17)
En medlemsstat bør ikke samtidig deltage i fonden og i et midlertidigt finansielt EU-instrument, som hjælper de støtteberettigede medlemsstater med at finansiere aktioner ved Unionens nye ydre grænser med henblik på at gennemføre Schengenreglerne om grænser, visum og kontrol ved de ydre grænser.
(18)
Instrumentet bør tage udgangspunkt i den kapacitetsudbygning, som har fundet sted med støtte fra Fonden for De Ydre Grænser for perioden 2007-2013, som blev oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 574/2007/EF (6), og bør udstrække den, så der tages hensyn til den seneste udvikling.
(19)
Når medlemsstaterne varetager opgaver ved de ydre grænser og i konsulaterne i overensstemmelse med Schengenreglerne om grænser og visum, sker det på vegne af alle andre medlemsstater i Schengenområdet og i deres interesse, og de udfører dermed en offentlig tjeneste for Unionen. Instrumentet bør bidrage til at dække driftsomkostningerne ved grænsekontrol og visumpolitik og sætte medlemsstaterne i stand til at opretholde den kapacitet, der er afgørende for at kunne udføre denne tjeneste på alles vegne. Støtten består i fuld refusion af udvalgte omkostninger, der specifikt vedrører instrumentets mål, og bør udgøre en integreret del af de nationale programmer.
(20)
Instrumentet bør supplere og forstærke de aktiviteter, der er iværksat for at udvikle det operationelle samarbejde i regi af Det Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved EU-medlemsstaternes Ydre Grænser (»Frontex«), som blev oprettet ved forordning (EF) nr. 2007/2004 (7), herunder de nye aktiviteter, som følger af ændringerne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1168/2011 (8), og dermed yderligere styrke solidaritet mellem de medlemsstater, der varetager kontrollen ved de ydre grænser på hele Schengenområdets vegne. Det betyder bl.a., at medlemsstaterne, når de udarbejder deres nationale programmer, bør tage hensyn til de analyseværktøjer og operationelle og tekniske retningslinjer, Frontex har udarbejdet, samt til dets uddannelsesprogram, nærmere betegnet det fælles grundlæggende uddannelsesprogram for grænsevagter, herunder dets elementer vedrørende grundlæggende rettigheder og adgang til international beskyttelse. Med henblik på at udbygge komplementariteten mellem Frontex' mission og medlemsstaternes opgaver inden for kontrol og overvågning af de ydre grænser samt sikre sammenhæng og undgå omkostningsineffektivitet bør Kommissionen høre Frontex om de udkast til nationale programmer, som medlemsstaterne fremlægger, og navnlig om de aktiviteter heri, der skal modtage driftsstøtte.
(21)
Instrumentet bør gennemføres under fuld overholdelse af de rettigheder og principper, der er nedfældet i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, i overensstemmelse med Unionens internationale forpligtelser, og uden at det berører anvendelse af særlige bestemmelser om retten til asyl og international beskyttelse.
(22)
Ensartet kontrol af høj kvalitet ved de ydre grænser er af afgørende betydning for styrkelsen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Instrumentet bør i overensstemmelse med de fælles EU-standarder støtte foranstaltninger vedrørende forvaltningen af de ydre grænser, der skal gennemføres i overensstemmelse med den firstrengede adgangskontrolmodel, der omfatter foranstaltninger i tredjelande, samarbejde med nabolande, kontrolforanstaltninger ved grænsen og kontrolforanstaltninger inden for området med fri bevægelighed med henblik på at forhindre ulovlig indvandring og grænseoverskridende kriminalitet inden for Schengenområdet.
(23)
I overensstemmelse med artikel 3 i TEU bør instrumentet støtte aktiviteter, som sikrer beskyttelse af børn, der befinder sig i en udsat situation, ved de ydre grænser. Medlemsstaterne bør navnlig, når de gennemfører aktioner, i størst muligt omfang sørge for, at udsatte personer, herunder især børn og uledsagede mindreårige, identificeres, modtager øjeblikkelig hjælp og overlades til tjenester, der kan yde dem den fornødne omsorg.
(24)
For at sikre ensartet kontrol af høj kvalitet ved de ydre grænser og lette lovlig rejseaktivitet over de ydre grænser inden for rammerne af strategien for indre sikkerhed bør instrumentet bidrage til udviklingen af et fælles integreret europæisk grænseforvaltningssystem. Dette system omfatter alle foranstaltninger vedrørende politik, lovgivning, systematisk samarbejde, byrdefordeling, vurdering af situationen og skiftende omstændigheder med hensyn til overgangssteder for ulovlige migranter, personale, udstyr og teknologi, der træffes på forskellige niveauer af medlemsstaternes kompetente myndigheder i samarbejde med Frontex, tredjelande og, om nødvendigt, med andre aktører, herunder navnlig Europol og Agenturet for den Operationelle Forvaltning af Store IT-systemer, bl.a. under anvendelse af Unionens firstrengede grænsesikkerhedsmodel og integrerede risikoanalyse.
(25)
I overensstemmelse med protokol nr. 5 til tiltrædelsesakten af 2003 om persontransitten mellem Kaliningrad-regionen og de andre dele af Den Russiske Føderation bør instrumentet afholde eventuelle supplerende omkostninger, der opstår som følge af gennemførelsen af de specifikke bestemmelser i gældende EU-ret vedrørende sådan transit, dvs. Rådets forordning (EF) nr. 693/2003 (9) og Rådets forordning (EF) nr. 694/2003 (10). Behovet for fortsat finansiel støtte til dækning af mistede gebyrer bør dog afhænge af den gældende visumordning mellem Unionen og Den Russiske Føderation.
(26)
Instrumentet bør omfatte støtte til nationale foranstaltninger og samarbejde mellem medlemsstaterne om visumpolitik og andre førgrænse-aktiviteter, der finder sted i en fase, som går forud for kontrollen ved de ydre grænser, og bør anvende visuminformationssystemet (VIS) fuldt ud. Den effektive forvaltning af aktiviteter, der organiseres af medlemsstaternes tjenester i tredjelande, er til gavn for den fælles visumpolitik som led i et system med flere lag, der sigter mod at lette lovlig rejseaktivitet og bekæmpe ulovlig indvandring i Unionen, og udgør en integreret del af det fælles integrerede grænseforvaltningssystem.
(27)
Instrumentet bør desuden støtte foranstaltninger i Schengenområdet som led i udviklingen af et fælles integreret grænseforvaltningssystem, som får det samlede Schengenområde til at fungere bedre.
(28)
Instrumentet bør også bidrage til, at Unionen udvikler IT-systemer baseret på nuværende og/eller nye IT-systemer, som kan give medlemsstaterne redskaber til at forvalte tredjelandsstatsborgeres grænsepassage mere effektivt og til at sikre identifikation og kontrol af rejsende, således at det bliver lettere at rejse, og grænsesikkerheden øges. Til det formål bør der oprettes et program på linje med informationsstyringsstrategien for EU's interne sikkerhed, der kan dække omkostningerne ved udviklingen af både de centrale og nationale dele af sådanne systemer, således at den tekniske overensstemmelse og interoperabiliteten med andre IT-systemer i Unionen sikres, omkostningerne nedbringes og gennemførelsen i medlemsstaterne smidiggøres. Disse IT-systemer bør overholde grundlæggende rettigheder, herunder retten til beskyttelse af personlige oplysninger.
(29)
Medlemsstaterne bør afsætte de midler, der er nødvendige for at sikre at systemet er velfungerende, til det europæiske grænseovervågningssystem (Eurosur), oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1052/2013 (11).
(30)
For at kunne reagere øjeblikkeligt på uforudset migrationspres og risici for grænsesikkerheden bør det være muligt at yde krisebistand i overensstemmelse med de regler, der er fastsat i forordning (EU) nr. 514/2014.
(31)
Herudover bør den pågældende medlemsstat, hvor der, navnlig i forbindelse med en Schengenevaluering, konstateres svagheder eller mulige risici, med henblik på en øget solidaritet i Schengenområdet som helhed følge sagen op på passende vis, i givet fald ved at anvende midler fra sit nationale program efter prioritet som supplement til krisebistandsforanstaltningerne.
(32)
Med henblik på at fremme solidariteten og ansvarsdelingen mellem medlemsstaterne bør de tilskyndes til at anvende en del af de disponible midler under deres nationale programmer til specifikke prioriteter defineret af Unionen såsom indkøb af teknisk udstyr til Frontex og udvikling af konsulært samarbejde til gavn for Unionen. Det er nødvendigt at maksimere virkningen af EU-finansieringen ved at mobilisere, sammenlægge og geare offentlige og private finansielle midler. Der bør sikres størst mulig gennemsigtighed, ansvarlighed og demokratisk kontrol for innovative finansielle instrumenter og mekanismer, som involverer EU-budgettet.
(33)
Med henblik på anvendelsen af Schengenreglerne i hele Schengenområdet bør gennemførelsen af Rådets forordning (EU) nr. 1053/2013 (12) tillige støttes under instrumentet som et vigtigt redskab, der gavner gennemførelsen af Unionens politikker inden for området med frihed, retfærdighed og sikkerhed ved at sikre, at der opretholdes et højt beskyttelsesniveau ved de ydre grænser, og at der ikke forekommer grænsekontrol inden for Schengenområdet.
(34)
I lyset af erfaringen med Fonden for De Ydre Grænser samt udviklingen af SIS II og VIS anses det for passende at tillade en vis grad af fleksibilitet med hensyn til overførsel af midler mellem de forskellige redskaber til gennemførelse de mål, der forfølges under instrumentet, uden at det berører princippet om, at programmerne og medlemsstaternes driftsstøtte fra begyndelsen skal sikres en kritisk masse og finansiel stabilitet og med forbehold af Europa-Parlamentets og Rådets kontrol.
(35)
Tilsvarende bør anvendelsesområdet for aktionerne og loftet for de midler, som Unionen fortsat har til disposition (»EU-aktioner«), forøges med henblik på at øge Unionens kapacitet til i et givet budgetår at udføre en række forskellige aktiviteter i relation til forvaltningen af de ydre grænser og den fælles visumpolitik til gavn for Unionen som helhed, såfremt og i det omfang behovet opstår. Sådanne EU-aktioner omfatter undersøgelser og pilotprojekter med henblik på at fremme forvaltningen af de ydre grænser og den fælles visumpolitik og deres anvendelse, uddannelsen af grænsevagter i beskyttelse af menneskerettighederne, foranstaltninger eller ordninger i tredjelande til imødegåelse af migrationspres fra de pågældende lande som led i en optimering af forvaltningen af migrationsstrømme til Unionen og i en effektiv organisering af de hermed forbundne opgaver ved de ydre grænser og konsulater.
(36)
Foranstaltninger i og i relation til tredjelande, som støttes via instrumentet, bør gennemføres i overensstemmelse med andre aktioner uden for Unionen, der støttes via Unionens geografiske og tematiske instrumenter for ekstern bistand. Særlig bør der ved gennemførelsen af sådanne aktioner tilstræbes fuld overensstemmelse med principperne og de generelle mål for Unionens optræden udadtil og udenrigspolitik over for det pågældende land eller den pågældende region. De bør ikke have til formål at støtte aktioner, der er direkte udviklingsorienterede og de bør eventuelt supplere den finansielle støtte, der ydes via eksterne bistandsinstrumenter. Der tilstræbes også overensstemmelse med Unionens humanitære politik, særlig for så vidt angår gennemførelsen af kriseforanstaltninger.
(37)
Finansiering over EU-budgettet bør koncentreres om aktiviteter, hvor handling på EU-plan kan tilføre merværdi i forhold til handling alene i medlemsstaterne. Da Unionen bedre end medlemsstaterne er i stand til at skabe rammerne for EU-solidaritet inden for grænsekontrol, visumpolitik og forvaltning af migrationsstrømme, samt skabe grundlag for at udvikle fælles IT-systemer, der kan understøtte politikken på disse områder, vil finansiel støtte i henhold til denne forordning særlig bidrage til at styrke medlemsstaternes og Unionens kapacitet på disse områder.
(38)
Denne forordning bør fastsætte tildelingen af grundbeløb til medlemsstaterne. Grundbeløbet til hver medlemsstat bør beregnes på grundlag af de beløb, som Fonden for De Ydre Grænser har tildelt de enkelte medlemsstater i årene 2010-2012, ved at dividere det pågældende tal med de samlede bevillinger, der har været til rådighed for delt forvaltning i de tre år. Beregningerne blev foretaget i overensstemmelse med de fordelingskriterier, som er fastlagt i artikel 14 og 15 i afgørelse nr. 574/2007/EF.
(39)
Kommissionen bør overvåge gennemførelsen af instrumentet i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i forordning (EU) nr. 514/2014 ved hjælp af nøgleindikatorer til vurdering af resultater og virkninger. Disse indikatorer, herunder relevante udgangssituationer, bør udgøre minimumsgrundlaget for evalueringen af, i hvor høj grad instrumentets mål er blevet opfyldt.
(40)
For at supplere eller ændre bestemmelserne i denne forordning om definitionen af specifikke aktioner i henhold til nationale programmer bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(41)
Kommissionen bør i forbindelse med anvendelsen af denne forordning, herunder udarbejdelsen af delegerede retsakter, høre eksperter fra alle medlemsstater.
(42)
For at sikre en ensartet, effektiv og rettidig gennemførelse af bestemmelserne om driftsstøtte i denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 (13).
(43)
Målet for nærværende forordning, nemlig solidaritet og ansvarsdeling mellem medlemsstaterne og Unionen i forvaltningen af de ydre grænser og visumpolitikken, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i TEU. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. ovennævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(44)
Beslutning nr. 574/2007/EF bør ophæves med forbehold af overgangsbestemmelserne i denne forordning.
(45)
For så vidt angår Island og Norge er denne forordning et led i udviklingen af bestemmelser i Schengenreglerne, jf. den aftale, som Rådet for Den Europæiske Union har indgået med Republikken Island og Kongeriget Norge om disse staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (14), der falder ind under det område, der er omhandlet i artikel 1, litra A og B, i Rådets afgørelse 1999/437/EF (15).
(46)
For så vidt angår Schweiz udgør denne forordning en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (16), der henhører under de områder, der er nævnt i artikel 1, litra A og B, i afgørelse 1999/437/EF sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2008/146/EF (17).
(47)
For så vidt angår Liechtenstein udgør denne forordning en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (18), der henhører under de områder, der er nævnt i artikel 1, litra A og B, i afgørelse 1999/437/EF sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2011/350/EU (19).
(48)
I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til TEU og TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne forordning, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Inden seks måneder efter, at Rådet har truffet foranstaltning om denne forordning til udbygning af Schengenreglerne, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre denne forordning i sin nationale lovgivning, jf. artikel 4 i protokollen.
(49)
Denne forordning udgør en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, som Det Forenede Kongerige ikke deltager i, jf. Rådets afgørelse 2000/365/EF (20). Det Forenede Kongerige deltager derfor ikke i vedtagelsen af forordningen, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige.
(50)
Denne forordning udgør en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, som Irland ikke deltager i, jf. Rådets afgørelse 2002/192/EF (21). Irland deltager derfor ikke i vedtagelsen af forordningen, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.
(51)
Det er hensigtsmæssigt at tilpasse denne forordnings anvendelsesperiode til anvendelsesperioden for Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1311/2013 (22). Nærværende forordning bør derfor anvendes fra den 1. januar 2014 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Formål og anvendelsesområde
1. Ved denne forordning oprettes instrumentet for finansiel støtte til forvaltning af de ydre grænser og den fælles visumpolitik (»instrumentet«) som en del af Fonden for Intern Sikkerhed (»fonden«).
Ved denne forordning sammen med forordning (EU) nr. 513/2014 oprettes fonden for perioden 1. januar 2014 til 31. december 2020.
2. Ved denne forordning fastsættes:
a)
målene med den finansielle støtte og de støtteberettigede aktioner
b)
den overordnede ramme for gennemførelsen af støtteberettigede aktioner
c)
de midler, der stilles til rådighed under instrumentet fra 1. januar 2014 til 31. december 2020, og fordelingen af dem
d)
anvendelsesområdet for og formålet med de forskellige specifikke metoder til finansiering af udgifterne til forvaltning af de ydre grænser og den fælles visumpolitik.
3. Denne forordning indeholder bestemmelser om anvendelsen af reglerne i forordning (EU) nr. 514/2014.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a) »ydre grænser«: medlemsstaternes landegrænser, herunder grænser ved indre vandveje (floder og søer), søgrænser samt lufthavne, søhavne og havne ved indre vandveje (floder og søer), der er omfattet af EU-rettens bestemmelser om passage af de ydre grænser, uanset om disse grænser er midlertidige eller ej
b) »fælles EU-standarder«: ensartet og sammenhængende anvendelse af operationelle foranstaltninger for at opnå et højt og ensartet sikkerhedsniveau på grænsekontrol- og visumområdet i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 (23), Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 810/2009 (24), Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 767/2008 (25), forordning (EF) nr. 2007/2004, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1931/2006 (26), Schengen-kataloget over kontrol ved de ydre grænser, den praktiske vejledning for grænsevagter, visumhåndbogen, Eurosur-håndbogen og eventuelle andre forordninger og retningslinjer vedrørende grænsekontrol og visa, som vedtages på EU-plan
c) »midlertidige ydre grænser«:
i)
den fælles grænse mellem en medlemsstat, der anvender Schengenreglerne fuldt ud, og en medlemsstat, der i henhold til sin tiltrædelsesakt er forpligtet til at anvende Schengenreglerne fuldt ud, men for hvilken den relevante rådsafgørelse om bemyndigelse af den pågældende medlemsstat til at anvende disse regler fuldt ud endnu ikke er trådt i kraft
ii)
den fælles grænse mellem to medlemsstater, der i henhold til de respektive tiltrædelsesakter er forpligtet til at anvende Schengenreglerne fuldt ud, men for hvilke den relevante rådsafgørelse om bemyndigelse af de pågældende medlemsstater til at anvende disse regler fuldt ud endnu ikke er trådt i kraft.
d) »grænseovergangssted«: et af de kompetente myndigheder godkendt overgangssted for passage af de ydre grænser som meddelt i overensstemmelse med artikel 34, stk. 2, i forordning (EF) nr. 562/2006
e) »Schengenevaluerings- og overvågningsmekanisme«: kontrol af anvendelsen af Schengenreglerne som fastsat i forordning (EU) nr. 1053/2013
f) »krisesituation«: en situation opstået på grund af et akut og ekstraordinært pres, hvor et stort eller uforholdsmæssigt højt antal tredjelandsstatsborgere passerer eller forventes at passere en eller flere medlemsstaters ydre grænse, samt enhver anden behørigt dokumenteret krisesituation, der kræver hurtig handling ved de ydre grænser
g) »ydre grænseafsnit«: hele eller en del af en medlemsstats ydre land- eller søgrænse som defineret i national ret eller fastsat af det nationale koordinationscenter eller en anden ansvarlig national myndighed med henblik på gennemførelse af forordning (EU) nr. 1052/2013.
Artikel 3
Mål
1. Det overordnede mål med instrumentet er at bidrage til et højt sikkerhedsniveau i Unionen og samtidig lette lovlig rejseaktivitet via et ensartet og højt niveau af kontrol ved de ydre grænser og en effektiv behandling af Schengen-visa i overensstemmelse med Unionens engagement i grundlæggende frihedsrettigheder og menneskerettigheder.
2. Inden for det overordnede mål, der er fastsat i stk. 1, skal instrumentet - i overensstemmelse med prioriteterne i relevante EU-strategier, programmer, trusselsvurderinger og risikovurderinger - bidrage til følgende specifikke mål:
a)
støtte til en fælles visumpolitik for at lette lovlig rejseaktivitet, yde visumansøgere en service af høj kvalitet, sikre ligebehandling af tredjelandsstatsborgere og bekæmpe ulovlig indvandring
b)
støtte til integreret grænseforvaltning, herunder ved fremme af yderligere harmonisering af grænseforvaltningsrelaterede foranstaltninger i overensstemmelse med fælles EU-standarder og ved informationsdeling mellem medlemsstater samt mellem medlemsstater og Frontex for at sikre såvel et ensartet og højt kontrol- og beskyttelsesniveau ved de ydre grænser, herunder ved at bekæmpe ulovlig indvandring, som en gnidningsløs passage af de ydre grænser i overensstemmelse med Schengenreglerne og samtidig sikre adgang til international beskyttelse for personer, som har behov herfor, i overensstemmelse med de forpligtelser, medlemsstaterne har indgået med hensyn til menneskerettigheder, herunder princippet om non-refoulement.
Opfyldelsen af de specifikke mål for instrumentet skal vurderes i overensstemmelse med artikel 55, stk. 2, i forordning (EU) nr. 514/2014 ved hjælp af fælles indikatorer, jf. bilag IV til nærværende forordning, og programspecifikke indikatorer, der indgår i nationale programmer.
3. Som led i opnåelsen af målene i stk. 1 og 2 skal instrumentet bidrage til at nå følgende operationelle mål:
a)
fremme af udviklingen, gennemførelsen og håndhævelsen af politikker til sikring af, at ingen personer uanset nationalitet kontrolleres ved passage af de indre grænser, og politikker for gennemførelsen af personkontrol og effektiv overvågning ved passage af de ydre grænser
b)
gradvis indførelse af et integreret forvaltningssystem for de ydre grænser baseret på solidaritet og ansvarlighed, navnlig ved hjælp af:
i)
styrkelse af systemerne for kontrol og overvågning ved de ydre grænser og af myndighedssamarbejdet ved de ydre grænser mellem medlemsstaternes grænsekontrol-, told-, migrations- og asylmyndigheder og retshåndhævende myndigheder, herunder i området omkring søgrænserne
ii)
foranstaltninger inden for territoriet vedrørende forvaltningen af ydre grænser og nødvendige ledsageforanstaltninger vedrørende dokumentsikkerhed, identitetshåndtering og indkøbt teknisk udstyrs interoperabilitet
iii)
enhver anden foranstaltning, der ligeledes bidrager til at forhindre og bekæmpe grænseoverskridende kriminalitet ved de ydre grænser i forbindelse med personbevægelser, herunder menneskehandel og menneskesmugling
c)
fremme af udviklingen og gennemførelsen af den fælles politik vedrørende visa og andre tilladelser til kortvarigt ophold samt af forskellige former for konsulært samarbejde med henblik på at sikre en bedre konsulær dækning og harmonisering af praksis for visumudstedelse
d)
oprettelse og drift af IT-systemer samt hertil knyttet kommunikationsinfrastruktur og -udstyr, der støtter den fælles visumpolitik, grænsekontrollen og -overvågningen ved de ydre grænser samt fuldt ud overholder databeskyttelseslovgivningen
e)
styrkelse af situationsforståelse ved de ydre grænser og medlemsstaternes reaktionskapacitet
f)
sikring af en effektiv og ensartet anvendelse af gældende EU-ret om grænser og visum, herunder at Schengenevaluerings- og overvågningsmekanismen fungerer effektivt
g)
styrkelse af medlemsstaternes aktioner, som bidrager til en forstærkning af samarbejdet mellem medlemsstater, der opererer i tredjelande, for så vidt angår tilstrømning af tredjelandsstatsborgere til medlemsstaters område, herunder forebyggelse og bekæmpelse af ulovlig indvandring, og samarbejdet med tredjelande herom, i fuld overensstemmelse med målene og principperne for Unionens optræden udadtil og dens humanitære politik.
4. Aktioner, der finansieres under instrumentet, skal gennemføres i fuld overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder og respekt for menneskers værdighed. Aktionerne skal navnlig være i overensstemmelse med principperne i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, EU-databeskyttelseslovgivning, den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, princippet om en retfærdig behandling af tredjelandsstatsborgere, retten til asyl og international beskyttelse, princippet om non-refoulement samt Unionens og medlemsstaternes internationale forpligtelser, der følger af de internationale instrumenter, som de har undertegnet, bl.a. Genève-konventionen om flygtninges retsstilling af 28. juli 1951 som suppleret med New York-protokollen af 31. januar 1967.
Medlemsstaterne skal navnlig, når de gennemfører aktioner, i størst muligt omfang sørge for, at udsatte personer, herunder især børn og uledsagede mindreårige, identificeres, modtager øjeblikkelig hjælp og overlades til tjenester, der kan yde dem den fornødne omsorg.
5. Medlemsstaterne skal i forbindelse med gennemførelsen af aktioner, der finansieres under dette instrument, som vedrører overvågning af søgrænser, være særligt opmærksomme på de forpligtelser, som de i henhold til international havret har til at yde bistand til personer i nød. Udstyr og systemer, som modtager støtte fra instrumentet, kan i den forbindelse anvendes til håndtering af eftersøgnings- og redningssituationer, som måtte opstå under en grænseovervågningsoperation til søs, og dermed bidrage til at beskytte og redde migranters liv.
6. Instrumentet skal også bidrage til finansiering af teknisk bistand på medlemsstaternes eller Kommissionens initiativ.
Artikel 4
Støtteberettigede aktioner
1. Inden for målene i nærværende forordnings artikel 3, og i lyset af resultatet af den politiske dialog, jf. artikel 13 i forordning (EU) nr. 514/2014 og i overensstemmelse med målene for de nationale programmer, jf. artikel 9 i nærværende forordning, støtter instrumentet aktioner iværksat i eller af medlemsstaterne, særlig følgende:
a)
infrastruktur, bygninger og systemer, der er nødvendige ved grænseovergangssteder og for overvågning mellem grænseovergangssteder med henblik på at forhindre og bekæmpe ulovlig grænsepassage, ulovlig indvandring og grænseoverskridende kriminalitet samt sikre glidende rejsestrømme
b)
operativt udstyr samt transportmidler og kommunikationssystemer, der er nødvendige for effektiv og sikker grænsekontrol og opdagelse af personer
c)
IT-og kommunikationssystemer til effektiv forvaltning af migrationsstrømme på tværs af grænserne, herunder investering i eksisterende og fremtidige systemer
d)
infrastruktur, bygninger, kommunikations- og IT-systemer og operativt udstyr, der er nødvendigt for behandling af visumansøgninger og konsulært samarbejde samt andre aktioner til forbedring af kvaliteten af den service, som ydes visumansøgere
e)
uddannelse i brug af det udstyr og de systemer, der er nævnt i litra b, c) og d), og fremme af standarder for forvaltning af høj kvalitet samt uddannelse af grænsevagter, herunder om fornødent i tredjelande, vedrørende udførelsen af deres overvågnings- rådgivnings- og kontrolopgaver i overensstemmelse med den internationale menneskerettighedslovgivning, herunder identifikation af ofre for menneskehandel og menneskesmugling
f)
udstationering af indvandringsforbindelsesofficerer og dokumentrådgivere i tredjelande samt udveksling og udstationering af grænsevagter mellem medlemsstater eller mellem en medlemsstat og et tredjeland
g)
undersøgelser, uddannelse, pilotprojekter og andre aktioner med henblik på gradvis etablering af et integreret forvaltningssystem for de ydre grænser, jf. artikel 3, stk. 3, herunder aktioner med henblik på at fremme samarbejdet mellem myndigheder, enten inden for medlemsstater eller mellem medlemsstater, og aktioner vedrørende interoperabilitet og harmonisering af grænseforvaltningssystemer
h)
undersøgelser, pilotprojekter og aktioner, der sigter mod at gennemføre de henstillinger, operationelle standarder og bedste praksisser, der er et resultat af det operationelle samarbejde mellem medlemsstaterne og EU-organer.
2. Inden for målene i nærværende forordnings artikel 3, og i lyset af resultatet af den politiske dialog, jf. artikel 13 i forordning (EU) nr. 514/2014 og i overensstemmelse med målene for de nationale programmer, jf. artikel 9 i nærværende forordning, skal instrumentet støtte aktioner med relation til og i tredjelande, særlig:
a)
informationssystemer, redskaber og udstyr til informationsudveksling mellem medlemsstater og tredjelande
b)
aktioner vedrørende operationelt samarbejde mellem medlemsstater og tredjelande, herunder fælles operationer
c)
projekter i tredjelande, der har til formål at forbedre overvågningssystemer med henblik at sikre samarbejdet med Eurosur
d)
undersøgelser, seminarer, workshops, konferencer, uddannelse, udstyr og pilotprojekter med henblik på at bibringe tredjelande ad hoc teknisk og operationel ekspertise
e)
undersøgelser, seminarer, workshops, konferencer, uddannelse, udstyr og pilotprojekter med henblik på at gennemføre specifikke anbefalinger, operationelle standarder og bedste praksis, der fremkommer som resultat af det operationelle samarbejde mellem medlemsstater og EU-organer i tredjelande.
Kommissionen og medlemsstaterne sikrer sammen med Tjenesten for EU's Optræden Udadtil koordinering for så vidt angår aktioner i eller i forbindelse med tredjelande, jf. artikel 3, stk. 5, i forordning (EU) nr. 514/2014.
3. De i stk. 1, litra a), omhandlede aktioner er ikke støtteberettigede for så vidt angår midlertidige ydre grænser.
4. Aktionerne i forbindelse med midlertidig og ekstraordinær genindførelse af kontrol ved de indre grænser som omhandlet i Schengengrænsekodeksen er ikke støtteberettigede.
5. Aktioner, hvis eneste formål eller virkning er varekontrol, er ikke støtteberettigede.
KAPITEL II
FINANSIEL RAMME OG GENNEMFØRELSESRAMME
Artikel 5
Samlede midler og anvendelse
1. De samlede midler til gennemførelse af instrumentet fastsættes til 2 760 mio. EUR i løbende priser.
2. De årlige bevillinger godkendes af Europa-Parlamentet og Rådet inden for den flerårige finansielle ramme.
3. De samlede midler anvendes til følgende:
a)
nationale programmer, jf. artikel 9 og 12
b)
driftsstøtte inden for rammerne af de nationale programmer og på de betingelser, der er fastsat i artikel 10
c)
den særlige transitordning, jf. artikel 11
d)
EU-aktioner, jf. artikel 13
e)
krisebistand, jf. artikel 14
f)
gennemførelse af et program til etablering af IT-systemer, som støtter forvaltningen af migrationsstrømme på tværs af de ydre grænser på de betingelser, der er fastsat i artikel 15
g)
teknisk bistand, jf. artikel 16.
4. Budgettet, som under instrumentet tildeles EU-aktioner, jf. artikel 13 i nærværende forordning, krisebistanden, jf. artikel 14 i nærværende forordning, og den tekniske bistand, jf. artikel 16, stk. 1, i nærværende forordning, skal gennemføres ved direkte forvaltning, jf. artikel 58, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (27) og, hvor det er relevant, ved indirekte forvaltning i overensstemmelse med artikel 58, stk. 1, litra c), i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012.
Budgettet, som tildeles de nationale programmer, jf. artikel 9, driftsstøtte, jf. artikel 10, og den særlige transitordning, jf. artikel 11, skal gennemføres ved delt forvaltning, jf. artikel 58, stk. 1, litra b), i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012.
Budgettet, som tildeles de lande, som er associeret i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, jf. nærværende artikels stk. 7, skal gennemføres ved indirekte forvaltning, jf. artikel 58, stk. 1, litra c), nr. i), i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012
Den eller de metoder, som skal anvendes ved gennemførelsen af budgettet for programmet for udvikling af IT-systemer baseret på eksisterende og/eller nye IT-systemer, fastlægges i de relevante lovgivningsmæssige EU-retsakter, med forbehold af deres vedtagelse.
5. De samlede midler anvendes som følger:
a)
1 551 mio. EUR til medlemsstaternes nationale programmer
b)
791 mio. EUR til udvikling af IT-systemer baseret på eksisterende og/eller nye IT-systemer til forvaltning af migrationsstrømme på tværs af Unionens ydre grænser, med forbehold af vedtagelsen af de relevante lovgivningsmæssige EU-retsakter
Såfremt dette beløb ikke tildeles eller udnyttes, omfordeler Kommissionen det ved hjælp af en delegeret retsakt i overensstemmelse med artikel 17, til en eller flere af de aktiviteter, der er omhandlet i artikel 6, stk. 1, litra b) og c), samt nærværende stykkes litra d). Denne delegerede retsakt skal indeholde en vurdering af udviklingen i de relevante IT-systemer, herunder gennemførelsen af budgettet og forventede uudnyttede beløb. Omfordelingen kan finde sted efter vedtagelsen af den relevante lovgivningsmæssige retsakt eller i forbindelse med midtvejsevalueringen, jf. artikel 8.
c)
154 mio. EUR til den særlige transitordning
d)
264 mio. EUR til EU-aktioner, krisebistand og teknisk bistand på Kommissionens initiativ, hvoraf mindst 30 % skal anvendes til EU-aktioner.
6. De samlede disponible midler til instrumentet, jf. stk. 1, udgør sammen med de samlede midler til forordning (EU) nr. 513/2014 finansieringsrammen for fonden og udgør det primære referencebeløb for Europa-Parlamentet og Rådet under den årlige budgetprocedure, jf. punkt 17 i den interinstitutionelle aftale af 2. december 2013 mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin, om samarbejde på budgetområdet og om forsvarlig økonomisk forvaltning (28).
7. De lande, der er associeret i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, deltager i instrumentet i overensstemmelse med denne forordning.
Der indgås aftaler om disse landes finansielle bidrag til instrumentet og de supplerende regler, der er nødvendige for landenes deltagelse, herunder bestemmelser, som sikrer beskyttelse af Unionens finansielle interesser og Revisionsrettens revisionsbeføjelser.
De finansielle bidrag fra de pågældende lande skal lægges til de samlede disponible midler fra EU-budgettet som omhandlet i stk. 1.
Artikel 6
Midler til støtteberettigede aktioner i medlemsstaterne
1. Medlemsstaterne tildeles et vejledende beløb på 1 551 mio. EUR fordelt som følger:
a)
1 276 mio. EUR som anført i bilag I
b)
147 mio. EUR på grundlag af den mekanisme, der er omhandlet i artikel 7
c)
i forbindelse med midtvejsevalueringen, jf. artikel 8, og fra og med budgetåret 2018, 128 mio. EUR, de resterende disponible bevillinger i henhold til denne artikel eller et andet beløb som fastsat i henhold til stk. 2 på grundlag af risikoanalysen og midtvejsevalueringen.
2. Hver medlemsstat fordeler grundbeløbene til nationale programmer, jf. bilag I, på følgende måde:
a)
mindst 10 % til aktioner vedrørende artikel 9, stk. 2, litra a)
b)
mindst 25 % til aktioner vedrørende artikel 9, stk. 2, litra b)
c)
mindst 5 % til aktioner vedrørende artikel 9, stk. 2, litra c), d), e) og f).
Medlemsstaterne kan afvige fra disse minimumsprocenter, forudsat at der i det nationale program gøres rede for, hvorfor tildeling af beløb under disse minimumssatser ikke bringer opnåelsen af det relevante mål i fare. Redegørelsen vil blive vurderet af Kommissionen i forbindelse med dens godkendelse af det nationale program som omhandlet i artikel 9, stk. 2.
3. Medlemsstaterne afsætter de midler til Eurosur, der er nødvendige for at sikre et velfungerende system.
4. For korrekt at opfylde instrumentets mål i tilfælde af uforudsete eller nye omstændigheder og/eller for at sikre en effektiv gennemførelse af det budget, der er til rådighed under instrumentet, tillægges Kommissionen beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 17 med henblik på at justere det vejledende beløb, der er fastsat i stk. 1, litra c), i nærværende artikel.
5. Medlemsstater, der tiltræder Unionen i perioden 2012-2020, kan ikke få del i de midler, der tildeles nationale programmer i henhold til instrumentet, så længe de er omfattet af et midlertidigt EU-instrument, som bidrager til støtteberettigede medlemsstaters finansiering af aktioner ved de nye ydre grænser med henblik på gennemførelse af Schengenreglerne om grænser, visum og kontrol ved de ydre grænser.
Artikel 7
Midler til specifikke aktioner
1. Medlemsstaterne kan ud over det beløb, som de tildeles i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, litra a), modtage et ekstra beløb, forudsat at det er øremærket som sådan i det nationale program og skal anvendes til at gennemføre specifikke aktioner, jf. bilag II.
2. Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 17 med henblik på at revidere listen over specifikke aktioner i bilag II, hvis det skønnes nødvendigt, herunder i forbindelse med midtvejsevalueringen. På grundlag af de nye specifikke aktioner kan medlemsstaterne modtage ekstra beløb som fastsat i nærværende artikels stk. 1, med forbehold af disponible midler.
3. De ekstra beløb i henhold til denne artikel tildeles de berørte medlemsstater ved individuelle finansieringsafgørelser, der godkender eller reviderer deres nationale program efter proceduren i artikel 14 i forordning (EU) nr. 514./2014.
Artikel 8
Midler i forbindelse med midtvejsevalueringen
1. For at tildele det beløb, der er nævnt i artikel 6, stk. 1, litra c), senest den 1. juni 2017 tager Kommissionen hensyn til medlemsstaternes byrder i forbindelse med grænseforvaltning, herunder eftersøgnings- og redningsaktiviteter, som måtte blive nødvendige under en grænseovervågningsoperation til søs, og vurderingsrapporter udfærdiget som led i Schengenevaluerings- og overvågningsmekanismen, og trusselsniveauerne ved de ydre grænser for perioden 2017-2020 samt de faktorer, der påvirkede sikkerhedssituationen ved de ydre grænser i 2014-2016. Beløbet fordeles mellem medlemsstaterne på grundlag af vægtningen af følgende grænsekategorier under hensyntagen til nærværende artikels stk. 6:
a)
45 % til ydre søgrænser
b)
38 % til ydre landgrænser
c)
17 % til lufthavne.
2. For så vidt angår de ydre sø- og landgrænser baseres beregningen af beløbet på de ydre grænseafsnits længde ganget med et trusselsniveau (minimum, normal, middel, høj) for hvert grænseafsnit som følger:
a)
koefficienten 0,5 for minimum trussel
b)
koefficienten 1 for normal trussel
c)
koefficienten 3 for middel trussel
d)
koefficienten 5 for høj trussel.
3. For så vidt angår lufthavne beregnes tildelingen til hver medlemsstat som følger:
a)
50 % på grundlag af det antal personer, der passerer de ydre grænser
b)
50 % på grundlag af det antal tredjelandsstatsborgere, der nægtes indrejse ved de ydre grænser.
4. I overensstemmelse med Frontex' risikoanalyse og i samråd med Frontex samt i relevant omfang med andre EU-organer fastlægger Kommissionen trusselsniveauerne for hvert af medlemsstaternes ydre grænseafsnit for perioden 2017-2020. Trusselsniveauerne baseres på følgende elementer:
a)
grænseforvaltningsbyrden ved de ydre grænser
b)
de faktorer, som påvirkede sikkerheden ved medlemsstaternes ydre grænser i perioden 2014-2016
c)
ændringer i Unionens politikker, f.eks. på visumområdet
d)
mulige fremtidige tendenser i migrationsstrømme og risici for ulovlige aktiviteter i relation til ulovlig passage af personer ved de ydre grænser, og
e)
den sandsynlige politiske, økonomiske og sociale udvikling i tredjelande, navnlig nabolande.
Inden Kommissionen fremlægger sin rapport med fastlæggelse af trusselsniveauer, afholder den en drøftelse med medlemsstaterne.
5. For så vidt angår fordelingen af midler i henhold til stk. 1, gælder følgende:
a)
den linje mellem områderne, der er omhandlet i artikel 1 i Rådets forordning (EF) nr. 866/2004 (29), men ikke søgrænsen nord for denne linje, tages i betragtning, selv om den ikke udgør en ydre landgrænse, så længe bestemmelserne i artikel 1 i protokol nr. 10 om Cypern til tiltrædelsesakten af 2003 er gældende
b)
ved udtrykket »ydre søgrænser« forstås de ydre grænser for medlemsstaternes søterritorium, som defineret i overensstemmelse med artikel 4-16 i De Forenede Nationers havretskonvention. I tilfælde, hvor der regelmæssigt er behov for operationer over store afstande for at forhindre ulovlig grænsepassage, forstås ved nævnte udtryk den ydre grænse for områder med højt trusselsniveau. Disse ydre grænser fastlægges under hensyntagen til de relevante data for disse operationer i 2014-2016, som de pågældende medlemsstater indgiver.
6. Desuden kan medlemsstaterne på opfordring af Kommissionen frem til den 1. juni 2017 modtage en ekstra tildeling, forudsat at den er øremærket som sådan i det nationale program og skal anvendes til at gennemføre specifikke aktioner, som fastlægges i lyset af Unionens prioriteter på det tidspunkt.
7. De ekstra beløb i henhold til denne artikel tildeles de berørte medlemsstater ved en individuel finansieringsafgørelse, der godkender eller reviderer deres nationale program i overensstemmelse med den procedure, der er fastsat i artikel 14 i forordning (EU) nr. 514/2014.
Artikel 9
Nationale programmer
1. Det nationale program, der inden for rammerne af instrumentet skal udarbejdes under hensyn til resultatet af den politiske dialog, der er omhandlet i artikel 13 i forordning (EU) nr. 514/2014, og det program, der skal udarbejdes i henhold til forordning (EU) nr. 513/2014, forelægges Kommissionen som ét nationalt program for fonden og i overensstemmelse med artikel 14 i forordning (EU) nr. 514/2014.
2. Inden for rammerne af de nationale programmer, der skal undersøges og godkendes af Kommissionen i overensstemmelse med artikel 14 i forordning (EU) nr. 514/2014, skal medlemsstaterne i henhold til målene i nærværende forordnings artikel 3 og under hensyn til resultatet af den politikdialog, som er nævnt i artikel 13 i forordning (EU) nr. 514/2014, navnlig forfølge følgende mål:
a)
udvikling af Eurosur i overensstemmelse med EU-retten og EU-retningslinjer
b)
understøttelse og udvikling af den eksisterende kapacitet på nationalt plan inden for visumpolitik og forvaltning af de ydre grænser samt understøttelse og udvikling af foranstaltninger truffet inden for området for fri bevægelighed i relation til forvaltningen af ydre grænser, idet der især tages hensyn til nye teknologier, udviklinger og/eller standarder med relation til migrationsstrømme
c)
støtte til videreudvikling af den forvaltning af migrationsstrømme, der udføres af medlemsstaternes konsulære og øvrige tjenester i tredjelande, herunder oprettelse af konsulære samarbejdsmekanismer for at lette lovlig rejseaktivitet i overensstemmelse med EU-retten eller den pågældende medlemsstats lovgivning, og forebygge ulovlig indvandring i Unionen.
d)
styrkelse af integreret grænseforvaltning ved at afprøve og indføre nye redskaber, interoperable systemer og arbejdsmetoder med henblik på at styrke informationsudveksling inden for medlemsstaten eller at forbedre samarbejde mellem myndigheder
e)
udvikling af projekter med henblik på sikring af en ensartet kontrol af høj kvalitet ved de ydre grænser i overensstemmelse med fælles EU-standarder og med sigte på at forøge interoperabiliteten af grænseforvaltningssystemer mellem medlemsstaterne
f)
støtte til aktioner, efter høring af Frontex, der sigter mod en yderligere harmonisering af grænseforvaltningen og navnlig af den teknologiske kapacitet i overensstemmelse med fælles EU-standarder
g)
sikring af en korrekt og ensartet anvendelse af gældende EU-ret vedrørende grænsekontrol og visum til imødegåelse af svagheder, der er konstateret på EU-plan og dokumenteret af resultater inden for rammerne af Schengenevaluerings- og overvågningsmekanismen
h)
opbygning af kapaciteten til at imødegå kommende udfordringer, herunder nuværende og fremtidige trusler og pres ved de ydre grænser, navnlig under hensyntagen til risikoanalyser udført af relevante EU-organer.
3. Medlemsstaterne kan inden for deres nationale programmer og som led i forfølgelsen af målene i stk. 2 støtte aktioner i og vedrørende tredjelande, herunder via informationsdeling og operationelt samarbejde.
4. Kommissionen hører Frontex om de udkast til nationale programmer, som medlemsstaterne fremlægger, og navnlig om de aktiviteter heri, der skal modtage driftsstøtte, med henblik på at udbygge komplementariteten mellem Frontex' mission og medlemsstaternes opgaver inden for kontrol og overvågning af de ydre grænser samt for at sikre sammenhæng og undgå omkostningsineffektivitet.
Artikel 10
Driftsstøtte under medlemsstaternes nationale programmer
1. En medlemsstat kan anvende op til 40 % af det beløb, som inden for rammerne af instrumentet er tildelt dets nationale program, til at finansiere driftsstøtte til de offentlige myndigheder, der har ansvaret for at udføre sådanne opgaver og tjenester, som udgør offentlige tjenester for Unionen.
2. Der gives driftsstøtte, såfremt den pågældende medlemsstat opfylder følgende betingelser:
a)
overholdelse af gældende EU-ret vedrørende grænser og visa
b)
overholdelse af målene i det nationale program
c)
overholdelse af fælles EU-standarder med henblik på at styrke koordinering mellem medlemsstaterne og undgå overlapning, fragmentering og omkostningsineffektivitet inden for grænsekontrol.
3. Med henblik herpå vurderer Kommissionen, inden den godkender de nationale programmer, udgangssituationen i de medlemsstater, som har angivet, at de agter at anmode om driftsstøtte under hensyntagen til Schengenevalueringsrapporterne, hvor dette er relevant.
Kommissionens resultater drøftes med den berørte medlemsstat.
Efter drøftelsen kan Kommissionens godkendelse af en medlemsstats budgetstøtte inden for rammerne af det nationale program gøres betinget af programmering og fuldførelse af en række aktioner, der har til formål at sikre, at de betingelser, der er fastsat i stk. 2, er opfyldt fuldt ud på tidspunktet for budgetstøtten.
4. Driftsstøtten skal koncentreres om konkrete opgaver og/eller tjenester og skal fokusere på målene som fastsat i bilag III. Den indebærer fuld refusion for afholdte udgifter ved udførelsen af de opgaver og/eller tjenester, der er fastsat i det nationale program, inden for de økonomiske rammer, som programmet og loftet i stk. 1 fastlægger.
5. Driftsstøtten er genstand for overvågning og informationsudveksling mellem Kommissionen og den berørte medlemsstat set i forhold til denne medlemsstats udgangssituation, de mål, der skal nås, og de indikatorer, der skal anvendes til at måle fremskridt.
6. Kommissionen fastsætter ved hjælp af gennemførelsesretsakter procedurer for indberetninger om anvendelsen af denne bestemmelse og andre praktiske foranstaltninger, som medlemsstaterne og Kommissionen måtte træffe for at efterleve denne artikel. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 18, stk. 2.
Artikel 11
Driftsstøtte til den særlige transitordning
1. Instrumentet yder støtte til dækning af de mistede gebyrer for udstedelse af transitvisa og de yderligere omkostninger, der er afholdt ved gennemførelsen af Forenklet Transitdokument- og Forenklet Jernbanetransitdokument-ordningen i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 693/2003 og forordning (EF) nr. 694/2003.
2. De midler, der tildeles Litauen i henhold til stk. 1, må ikke overstige 154 mio. EUR for perioden 2014-2020 og stilles til rådighed for Litauen i form af yderligere specifik driftsstøtte.
3. Med henblik på stk. 1 forstås ved yderligere omkostninger de omkostninger, der følger direkte af de specifikke krav i forbindelse med gennemførelsen af forvaltningen af den særlige transitordning, og som ikke opstår som følge af udstedelsen af transitvisa eller andre visa.
Følgende former for yderligere omkostninger kan finansieres:
a)
infrastrukturinvesteringer
b)
uddannelse af personale, der gennemfører den særlige transitordning
c)
yderligere driftsomkostninger, herunder løn til personale, der specifikt beskæftiger sig med at gennemføre den særlige transitordning.
4. De mistede gebyrer, som er omhandlet i denne artikels stk. 1, beregnes på grundlag af visagebyrniveauet og gebyrfritagelser, der er fastsat ved aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Russiske Føderation om lettelse af udstedelsen af visa til statsborgere i Den Europæiske Union og Den Russiske Føderation (30), inden for den finansielle ramme, der er fastsat i denne artikels stk. 2.
5. Kommissionen og Litauen tager anvendelsen af denne artikel op til revision i tilfælde af ændringer med konsekvenser for den særlige transitordnings eksistens og/eller den måde, ordningen fungerer på.
6. Kommissionen fastlægger ved hjælp af gennemførelsesretsakter procedurer for indberetninger om anvendelsen af denne bestemmelse og andre finansielle og praktiske foranstaltninger i øvrigt, som Litauen og Kommissionen måtte træffe for at efterleve denne artikel. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 18, stk. 2.
7. Med henblik på at sikre, at den særlige transitordning fungerer tilfredsstillende, kan Kommissionen indføre særlige ordninger for mellemliggende betalinger, som fraviger bestemmelserne i forordning (EU) nr. 514/2014.
Artikel 12
Programmering i overensstemmelse med resultaterne af Schengenevaluerings- og overvågningsmekanismen
Efter vedtagelsen af en Schengenevalueringsrapport i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1053/2013 undersøger den berørte medlemsstat sammen med Kommissionen og Frontex, hvordan der skal reageres på rapportens resultater, herunder eventuelle påviste mangler, og hvordan dens henstillinger skal efterkommes inden for rammerne af medlemsstatens nationale program.
Om nødvendigt reviderer medlemsstaten sit nationale program i overensstemmelse med artikel 14, stk. 9, i forordning (EU) nr. 514/2014 for at tage hensyn til rapportens resultater og henstillinger.
Finansieringen af korrigerende aktioner skal prioriteres. Den berørte medlemsstat foretager i samråd med Kommissionen og Frontex en omfordeling af midler i det nationale program, herunder midler til driftsstøtte, og/eller iværksætter eller tilpasser aktioner med henblik på at afhjælpe svaghederne i overensstemmelse med Schengenevalueringsrapportens resultater og henstillinger.
Artikel 13
EU-aktioner
1. På Kommissionens initiativ kan instrumentet anvendes til at finansiere tværnationale aktioner eller aktioner af særlig interesse for Unionen (»EU-aktioner«) vedrørende de generelle, specifikke og operationelle mål, der er omhandlet i artikel 3.
2. For at være berettiget til støtte skal EU-aktioner navnlig forfølge følgende mål:
a)
at støtte forberedende aktiviteter, kontrolaktiviteter, administrative og tekniske aktiviteter, som kræves for at gennemføre politikker for de ydre grænser og visum, herunder at forbedre styringen af Schengenområdet gennem udvikling og gennemførelse af evalueringsmekanismen som fastsat ved forordning (EU) nr. 1053/2013 til kontrol af anvendelsen af Schengenreglerne og Schengengrænsekodeksen, navnlig rejseudgifterne for Kommissionens og medlemsstaternes eksperter, som deltager i besøg på stedet
b)
at forbedre kendskabet til og forståelsen af de forhold, der er fremherskende i medlemsstaterne og i tredjelande, gennem analyser, evaluering og nøje overvågning af politikker
c)
at støtte udvikling af statistiske værktøjer, herunder fælles statistiske værktøjer, metoder og fælles indikatorer
d)
at støtte og overvåge gennemførelsen af EU-retten og Unionens politiske mål i medlemsstaterne samt vurdere effektiviteten og virkningerne heraf, herunder med hensyn til respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, i det omfang de falder inden for instrumentets anvendelsesområde
e)
at fremme netværkssamarbejde, gensidige læringsprocesser samt kortlægning og udbredelse af bedste praksis og innovative tilgange blandt forskellige berørte parter på EU-plan
f)
at fremme projekter, der sigter mod harmonisering af og interoperabilitet i grænseforvaltningsrelaterede foranstaltninger i overensstemmelse med fælles EU-standarder med henblik på at udvikle et integreret europæisk grænseforvaltningssystem
g)
at højne bevidstheden om EU-politikker og -mål hos berørte parter og i den brede offentlighed, herunder gennem koncernkommunikation om Unionens overordnede politiske prioriteter
h)
at styrke de europæiske netværks evne til at vurdere, fremme, støtte og videreudvikle EU-politikker og -mål
i)
at støtte særligt innovative projekter for udvikling af nye metoder og/eller teknologier, som kan overføres til andre medlemsstater, især projekter, som har til formål at afprøve og validere forskningsprojekter
j)
at støtte aktioner i relation til tredjelande som omhandlet i artikel 4, stk. 2.
3. EU-aktioner gennemføres i overensstemmelse med artikel 6 i forordning (EU) nr. 514/2014.
Artikel 14
Krisebistand
1. Instrumentet yder finansiel støtte med henblik på at dække akutte og specifikke behov i tilfælde af krisesituationer som defineret i artikel 2, litra f).
2. Krisebistand gennemføres i overensstemmelse med artikel 6 og 7 i forordning (EU) nr. 514/2014.
Artikel 15
Oprettelse af et program for udvikling af IT-systemer
Programmet for udvikling af IT-systemer baseret på eksisterende og/eller nye IT-systemer gennemføres med forbehold for vedtagelsen af de lovgivningsmæssige EU-retsakter, hvori sådanne IT-systemer og deres kommunikationsinfrastruktur defineres, navnlig med henblik på at forbedre forvaltningen og kontrollen med rejsestrømme ved de ydre grænser gennem styrket grænsekontrol og hurtigere grænsepassage for lovligt rejsende. Der skal i relevant omfang søges synergier med eksisterende IT-systemer med henblik på at undgå dobbeltudgifter.
Fordelingen af det i artikel 5, stk. 5, litra b), anførte beløb skal foretages enten i de relevante lovgivningsmæssige EU-retsakter eller, i forlængelse af vedtagelsen af disse lovgivningsmæssige retsakter, ved en delegeret retsakt i overensstemmelse med artikel 17.
Kommissionen orienterer Europa-Parlamentet og Rådet om fremskridtene i udviklingen af de pågældende IT-systemer mindst én gang om året, og når det i øvrigt er hensigtsmæssigt.
Artikel 16
Teknisk bistand
1. På Kommissionens initiativ og/eller vegne kan instrumentet yde op til 1,7 mio. EUR om året i teknisk bistand til fonden, jf. artikel 9 i forordning (EU) nr. 514/2014.
2. På en medlemsstats initiativ kan instrumentet finansiere tekniske bistandsaktiviteter, jf. artikel 20 i forordning (EU) nr. 514/2014. Det beløb, der afsættes til teknisk bistand, må for perioden 2014-2020 ikke overstige 5 % af det samlede beløb, der tildeles en medlemsstat, plus 500 000 EUR.
KAPITEL III
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 17
Udøvelse af de delegerede beføjelser
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 5, stk. 5, litra b), artikel 6, stk. 4, artikel 7, stk. 2, og artikel 15, tillægges Kommissionen for en periode på syv år fra den den 21. maj 2014. Kommissionen udarbejder en rapport vedrørende delegationen af beføjelser senest ni måneder inden udløbet af syvårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges stiltiende for en periode på tre år, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet modsætter sig en sådan forlængelse senest tre måneder inden udløbet af syvårsperioden.
3. Den i artikel 5, stk. 5, litra b), artikel 6, stk. 4, artikel 7, stk. 2, og artikel 15 omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 5, stk. 5, litra b), artikel 6, stk. 4, artikel 7, stk. 2, og artikel 15 træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 18
Udvalgsprocedure
1. Kommissionen bistås af »udvalget vedrørende asyl-, migrations- og integrationsfonden og fonden for intern sikkerhed«, nedsat ved artikel 59, stk. 1, i forordning (EU) nr. 514/2014.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011.
Artikel 19
Anvendelse af forordning (EU) nr. 514/2014
Bestemmelserne i forordning (EU) nr. 514/2014 finder anvendelse på instrumentet.
Artikel 20
Ophævelse
Beslutning nr. 574/2007/EF ophæves med virkning fra den 1. januar 2014.
Artikel 21
Overgangsbestemmelser
1. Denne forordning er ikke til hinder for videreførelse eller ændring, herunder hel eller delvis annullering, af projekterne og årlige programmer indtil deres afslutning eller af støtte, som Kommissionen har godkendt på grundlag af beslutning nr. 574/2007/EF eller anden lovgivning, der gælder for støtten pr. 31. december 2013.
2. Når Kommissionen vedtager afgørelser om samfinansiering under instrumentet, tager den hensyn til de foranstaltninger, som er vedtaget på grundlag af beslutning nr. 574/2007/EF inden den 20. maj 2014, og som har finansielle virkninger i den periode, som samfinansieringen vedrører.
3. Forpligtelser, der er indgået i forbindelse med samfinansiering, som er godkendt af Kommissionen mellem den 1. januar 2011 og den 31. december 2014, og for hvilke de dokumenter, der er nødvendige for, at foranstaltningerne kan afsluttes, ikke er sendt til Kommissionen inden for fristen for fremlæggelse af den endelige rapport, frigøres automatisk af Kommissionen senest den 31. december 2017, hvilket giver anledning til tilbagebetaling af uretmæssigt udbetalte beløb.
4. Beløb, der vedrører foranstaltninger, som er suspenderet på grund af retsforfølgning eller administrativ klage med opsættende virkning, lades ude af betragtning ved beregningen af det beløb, som skal frigøres automatisk.
5. Medlemsstaterne forelægger senest den 30. juni 2015 Kommissionen en evalueringsrapport om resultaterne og virkningerne af de foranstaltninger, som samfinansieres i henhold til beslutning nr. 574/2007/EF, vedrørende perioden 2011-2013.
6. Kommissionen forelægger senest den 31. december 2015 Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget den efterfølgende evalueringsrapport i henhold til beslutning nr. 574/2007/EF vedrørende perioden 2011 til 2013.
Artikel 22
Revision
Europa-Parlamentet og Rådet tager på grundlag af forslag fra Kommissionen denne forordning op til revision senest den 30. juni 2020.
Artikel 23
Ikrafttræden og anvendelse
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2014.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 16. april 2014.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 515/2014/EU RENDELETE
(2014. április 16.)
a Belső Biztonsági Alap részét képező, a külső határok és a vízumügy pénzügyi támogatására szolgáló eszköz létrehozásáról és az 574/2007/EK határozat hatályon kívül helyezéséről
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 77. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére (2),
rendes jogalkotási eljárás (3) keretében,
mivel:
(1)
Az Unió azon célját, hogy biztosítsa a magas szintű biztonságot egy olyan térségben, amely a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapul az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 67. cikkének (3) bekezdése értelmében, többek között a belső határok személyek általi átlépését, valamint a külső határokon a határellenőrzéseket és a közös vízumpolitikát egy, a jogszerű utazás megkönnyítését és az illegális bevándorlás kezelését célzó, az adatcserét és a helyzet átfogó felismerését lehetővé tevő összehangolt többrétegű rendszer részéként, közös intézkedések révén kell elérni.
(2)
Az Uniónak sokkal egységesebb megközelítést kell alkalmaznia a migrációkezelésének belső és külső szempontjai, valamint a belső biztonság tekintetében, valamint összhangot kell teremtenie az illegális bevándorlás elleni küzdelem és a külső uniós határok biztonságának javítása között, továbbá szorosabb együttműködésre és párbeszédre kell törekednie a harmadik országokkal az illegális bevándorlás kezelése és a jogszerű migráció elősegítése céljából.
(3)
A migrációs nyomás és menedékkérelmek nyomán felmerülő kérdésekre, valamint az Unió külső határainak igazgatására vonatkozóan integrált megközelítést kell kialakítani, költségvetést és megfelelő erőforrásokat biztosítva ahhoz, hogy a veszélyhelyzetek kezelése az emberi jogok tiszteletben tartása és a tagállamok közötti szolidaritás szellemében valósuljon meg, a nemzeti feladatokról nem megfeledkezve, illetve a feladatok egyértelmű megosztása mellett.
(4)
A Tanács által 2010 februárjában elfogadott az Európai Unió belső biztonsági stratégiája (a továbbiakban: a belső biztonsági stratégia) közös menetrendet írt elő e közös biztonsági kihívások kezelésére. A stratégia alapelveit és iránymutatásait a Bizottság „Az EU belső biztonsági stratégiájának megvalósítása” című 2010. novemberi közleménye konkrét intézkedésekre ülteti át azáltal, hogy megjelöl öt stratégiai célkitűzést: a nemzetközi bűnözői hálózatok felgöngyölítése; a terrorizmus megelőzése, a radikalizálódás és a tagtoborzás kezelése; a virtuális tér biztonságának növelése a polgárok és a vállalkozások számára; a biztonság megerősítése a határigazgatás útján és Európa válságokkal és katasztrófákkal szembeni ellenálló képességének javítása.
(5)
A belső biztonsági stratégia szerint a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülése olyan célkitűzések, amelyeket párhuzamosan kell megvalósítani, a biztonságot pedig - a szabadság és a jog érvényesülésének megvalósulása érdekében - mindenkor a Szerződések elveivel, a jogállamisággal és az Unió alapvető jogi kötelezettségeivel összhangban kell elérni.
(6)
A tagállamok közötti szolidaritást, a feladatmegosztás egyértelműségét, az alapvető szabadságjogok, az emberi jogok és a jogállamiság tiszteletben tartását, valamint a globális megközelítésre és a külső biztonsággal való kapcsolatra fektetett hangsúlyt, továbbá az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 21. cikkében megállapított uniós külpolitikai célkitűzésekkel való összhangot és koherenciát a belső biztonsági stratégia végrehajtását irányító kulcsfontosságú elveknek kell tekinteni.
(7)
A belső biztonsági stratégia végrehajtásának előmozdítása és a stratégia gyakorlati megvalósulása érdekében a tagállamok számára a Belső Biztonsági Alap (az alap) létrehozásával megfelelő uniós pénzügyi támogatást kell biztosítani.
(8)
Az EUMSZ V. címét érintő jogi sajátosságok miatt az alapot jogilag nem lehet egységes pénzügyi eszközként létrehozni. Az alapot tehát a belső biztonság területén megvalósuló uniós támogatás átfogó pénzügyi kereteként kell létrehozni, amely magában foglalja az e rendelet alapján létrehozott, a külső határok és a vízumügy pénzügyi támogatására szolgáló eszközt (a továbbiakban: az eszköz), valamint az 513/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) által létrehozott, a rendőrségi együttműködés, a bűnözés megelőzése és az ellene folytatott küzdelem, illetve a válságkezelés pénzügyi támogatására szolgáló eszközt. Ezt az átfogó pénzügyi keretet kiegészíti az 514/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (5), amelyre e rendelet a programozásról, a pénzügyi irányításról, az irányításról és a kontrollról, a záróelszámolásról, a programok lezárásáról és a jelentéstételről, valamint az értékelésről szóló szabályok tekintetében utal.
(9)
Az új, kétpilléres, a belügyek területét finanszírozó struktúra hozzájárul az említett terület finanszírozásának egyszerűsítéséhez, racionalizálásához, konszolidálásához és átláthatóságához. Más alapokkal és programokkal szinergiára, konzisztenciára és kiegészítő jellegre kell törekedni, beleértve a közös célkitűzések finanszírozásának biztosítását is. Azonban el kell kerülni a különféle finanszírozási eszközök közötti átfedéseket.
(10)
Az e rendeletben meghatározott általános és egyedi célok teljesítése érdekében az alapnak figyelembe kell vennie a fokozott rugalmasságra és egyszerűségre mutatkozó igényt, és ugyanakkor tiszteletben kell tartania a kiszámíthatóságra vonatkozó követelményeket és biztosítania kell a források tisztességes és átlátható elosztását.
(11)
Az alap végrehajtásának alapelve az intézkedések hatékonysága és a kiadások minősége. Az alapot továbbá a lehető leghatékonyabban és leginkább felhasználóbarát módon kell végrehajtani.
(12)
Az alapnak különös figyelmet kell fordítania a földrajzi elhelyezkedésükből adódó migrációs áramlásokból eredően aránytalan terhekkel szembesülő tagállamokra.
(13)
A tagállamok és az Unió között megvalósuló szolidaritás és felelősségmegosztás alapvető eleme a külső határok igazgatására vonatkozó közös szakpolitikának.
(14)
Az alapnak pénzügyi támogatással kell szolidaritást kifejeznie a külső határokra vonatkozó schengeni vívmányokat már teljes körűen alkalmazó, vagy erre készülő tagállamok felé, és azt a tagállamoknak a külső határok igazgatására vonatkozó közös uniós szakpolitika szolgálatában kell felhasználniuk.
(15)
Az alap általános célkitűzésének teljesítéséhez való hozzájárulás érdekében a tagállamoknak biztosítani kell, hogy nemzeti programjaik foglalkozzanak az eszköz egyedi célkitűzéseivel, és hogy a forrásokat a kihívásokkal és az igényekkel arányosan osszák el a célkitűzések között, amely elosztás biztosítja e célkitűzések teljesíthetőségét. Amennyiben egy nemzeti program nem foglalkozik az egyedi célkitűzések valamelyikével, vagy az előirányzat a nemzeti programok e rendeletben meghatározott egyes célkitűzései esetében a minimális százalékarány alatt van, az érintett tagállamnak indokolást kell készíteni a programon belül.
(16)
Az eszköz valamennyi egyedi célkitűzésére vonatkozóan közös mutatókat kell kialakítani az alap eredményeinek mérése céljából. Az egyedi célkitűzések teljesülésének közös mutatók révén történő mérése nem teszi kötelezővé az e mutatókhoz kapcsolódó intézkedések végrehajtását.
(17)
A tagállamok részvétele nem eshet egybe olyan ideiglenes uniós eszközben történő részvétellel, amely többek között abban támogatja a kedvezményezett tagállamokat, hogy, többek között, finanszírozni tudják a határokra, a vízumpolitikára és a külső határellenőrzésre vonatkozó schengeni vívmányok végrehajtása érdekében az Európai Unió új külső határain végzett intézkedéseket.
(18)
Az eszköznek az 574/2007 európai parlamenti és tanácsi határozat (6) által létrehozott 2007-2013 közötti időszakra vonatkozó Külső Határok Alap segítségével kialakított kapacitásépítési folyamatra kell épülnie, és azt az új fejlesztések figyelembevételével ki kell bővítenie.
(19)
Amikor a határrendészetről és a vízumpolitikáról szóló schengeni vívmányokkal összhangban feladatokat hajtanak végre a külső határokon és a konzulátusokon, a tagállamok valamennyi másik, a schengeni térségbe tartozó tagállam érdekében és nevében végeznek tevékenységet, így az Unió számára közszolgáltatást nyújtanak. Az eszköznek hozzá kell járulnia a határellenőrzésekhez és a vízumpolitikához kapcsolódó működési költségek támogatásához, és lehetővé kell tennie a tagállamok számára, hogy fenntartsák e mindenki számára végzett szolgáltatáshoz létfontosságú kapacitásaikat. Az ilyen támogatás az eszköz hatálya alá tartozó célkitűzésekhez kapcsolódó kiválasztott egyedi költségek teljes körű visszatérítéséből áll, és a nemzeti programok szerves részét kell képeznie.
(20)
Az eszköznek ki kell egészítenie és meg kell erősítenie a 2007/2004/EK tanácsi rendelettel (7) létrehozott, az Európai Unió Tagállamai Külső Határain Való Operatív Együttműködési Igazgatásért Felelős Európai Ügynökség (a továbbiakban: a Frontex Ügynökség) égisze alatt kidolgozott operatív együttműködés fejlesztését célzó tevékenységeket, beleértve az 1168/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (8) által bevezetett módosításokból eredő új tevékenységeket, ezáltal újra megerősítve az azon tagállamok közötti szolidaritást, amelyek a schengeni térség egésze érdekében és nevében külső határellenőrzést végeznek. Ez többek között azt jelenti, hogy a nemzeti programok kialakításakor a tagállamoknak figyelembe kell venniük a Frontex Ügynökség által kifejlesztett elemzési eszközöket és műveleti és technikai iránymutatásokat, valamint képzési terveket, nevezetesen a határőrök képzésének közös alaptantervét, amely magában foglalja az alapvető jogokra és a nemzetközi védelemhez való hozzáférésre vonatkozó ismereteket is. Annak érdekében, hogy a Frontex Ügynökség feladata és a tagállamok által a külső határok ellenőrzése és őrizete tekintetében vállalt felelősségek kiegészítsék egymást, valamint az összhang és a költséghatékonyság biztosítása céljából a Bizottságnak konzultálnia kell a Frontex Ügynökséggel a tagállamok által benyújtott nemzeti programok tervezetéről és különösen a működési támogatás keretében finanszírozott tevékenységekről.
(21)
Az eszközt az Európai Unió Alapjogi Chartájában szereplő jogoknak és alapvető elveknek, valamint az Unió nemzetközi kötelezettségeinek maradéktalanul megfelelve kell végrehajtani, a menedékjogra és a nemzetközi védelemre vonatkozó egyes rendelkezések végrehajtásának sérelme nélkül.
(22)
Az egységes és magas színvonalú külső határellenőrzés létfontosságú a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség megerősítéséhez. Összhangban a közös uniós előírásokkal, az eszköznek a külső határok igazgatásával kapcsolatos, a négylépcsős belépés-ellenőrzési modellel összhangban végrehajtandó intézkedéseket kell támogatnia, amelyek magukban foglalják a harmadik országokban végrehajtott intézkedéseket, a szomszédos országokkal való együttműködést, a határellenőrzési intézkedéseket és a szabad mozgás térségében végrehajtott intézkedéseket az illegális bevándorlás és a határon átnyúló bűncselekmények megakadályozása érdekében a schengeni térségben.
(23)
Az EUSZ 3. cikke értelmében az eszköznek azokat a tevékenységeket kell támogatnia, amelyek biztosítják a külső határokon a veszélyeztetett gyermekek védelmét. Különösen, az intézkedések végrehajtásakor a tagállamoknak, amennyiben lehetséges, különös figyelmet kell fordítaniuk a veszélyeztetett személyek személyazonosságának megállapítására, a részükre történő azonnali segítségnyújtásra és a védelmi szolgálatoknak való átadásukra, különös tekintettel a gyermekekre és a kísérő nélküli kiskorúakra.
(24)
A belső biztonsági stratégia keretében az egységes és magas színvonalú külső határellenőrzés biztosítása, valamint a külső határokon keresztül zajló jogszerű utazás elősegítése érdekében az eszköz hozzájárul a közös integrált európai határigazgatási rendszer kialakításához. Ez a rendszer kiterjed a tagállamoknak a Frontex Ügynökséggel, harmadik országokkal és szükség esetén többek között egyéb szereplőkkel, különösen az Europollal és a nagyléptékű IT-rendszerek operatív irányításáért felelős ügynökséggel együttműködve eljáró illetékes hatóságai által az Unió négyszintű határbiztonsági modelljét és integrált kockázatelemzését felhasználva hozott valamennyi, a szakpolitikára, jogszabályokra, rendszeres együttműködésre, a terhek megosztására, a mindenkori helyzet értékelésére és az illegális bevándorlók belépési pontjait érintő változó körülményekre, továbbá a személyi állományra, eszközökre és technológiára vonatkozó intézkedésre.
(25)
A 2003-as csatlakozási okmány 5. jegyzőkönyvével összhangban, amely a személyeknek a kalinyingrádi régió és az Orosz Föderáció egyéb részei közötti, szárazföldi úton történő átutazására vonatkozik, az eszköznek viselnie kell bármely olyan többletköltséget, amely a közösségi vívmányok ilyen átutazásra meghatározott különös rendelkezéseinek, azaz a 693/2003/EK tanácsi rendelet (9) és a 694/2003/EK tanácsi rendelet (10) végrehajtásából ered. Az elmaradt díjakért nyújtott pénzügyi támogatás folytatását ugyanakkor az Unió és az Orosz Föderáció közötti vízumszabályozástól kell függővé tenni.
(26)
Az eszköznek támogatnia kell a vízumpolitika és az egyéb határátlépés előtti tevékenységek terén hozott nemzeti intézkedéseket és tagállami együttműködést, amelyek a külső határellenőrzéseket megelőzően zajlanak a Vízuminformációs Rendszer (VIS) teljes körű felhasználásával. A tagállamok szolgálatai által harmadik országokban szervezett tevékenységek hatékony igazgatása a közös vízumpolitika érdekét szolgálja egy olyan sokrétegű rendszer részeként, amelynek célja az Unió részéről a jogszerű utazás megkönnyítése és az illegális bevándorlás kezelése, és amely szerves része a közös integrált határigazgatási rendszernek.
(27)
Emellett az eszköznek a közös integrált határigazgatási rendszer fejlesztésének részeként támogatnia kell a schengeni országok területén minden olyan intézkedést, amely megerősíti a schengeni térség általános működését.
(28)
Az eszköznek emellett támogatnia kell olyan uniós IT-rendszerek fejlesztését a meglévő és/vagy új rendszerek alapján, amelyek eszközöket nyújtanak a tagállamok számára ahhoz, hogy hatékonyabban kezeljék a harmadik országok állampolgárainak határokat keresztező mozgását, és hogy biztosítani tudják az utazók jobb azonosítását és ellenőrzését, ezáltal megkönnyítve az utazást és fokozva a határok biztonságát. Ennek érdekében, összhangban az uniós belső biztonság terén alkalmazandó információkezelési stratégiával létre kell hozni egy programot, amelynek célja az ilyen rendszerek központi és nemzeti elemeivel kapcsolatos fejlesztési költségek fedezése, és a technikai egységesség, az egyéb uniós IT-rendszerekkel kialakított interoperabilitást, a költségtakarékosság, valamint a zökkenőmentes végrehajtás biztosítása a tagállamokban. Az említett IT-rendszereknek meg kell felelniük az alapvető jogoknak, köztük a személyes adatok védelmének.
(29)
Az említett rendszer megfelelő működésének biztosítása érdekében a tagállamoknak biztosítaniuk kell a szükséges pénzügyi támogatást az 1052/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (11) által létrehozott európai határőrizeti rendszer (Eurosur) számára.
(30)
Az előre nem látható migrációs nyomás és a határbiztonságot érintő kockázatok haladéktalan kezelése érdekében lehetőséget kell biztosítani arra, hogy sürgősségi segítségnyújtást nyújtsanak az 514/2014/EU rendelettel összhangban.
(31)
Emellett a schengeni térség egészére kiterjedő fokozott szolidaritás érdekében, amennyiben - különösen schengeni értékelést követően - gyenge pontokat vagy lehetséges kockázatokat azonosítanak, az érintett tagállamnak az ügyet megfelelően figyelemmel kell kísérnie, prioritási sorrend szerint felhasználva a nemzeti programjai szerinti forrásokat, amennyiben lehetséges, kiegészítve a sürgősségi segítségnyújtást intézkedéseit.
(32)
A szolidaritás és a felelősség megosztásának megerősítése érdekében a tagállamokat ösztönözni kell arra, hogy a nemzeti programjaik számára rendelkezésre álló források egy részét az Unió által meghatározott prioritásokra használják fel, például a Frontex Ügynökség számára szükséges technikai eszközök beszerzésére, valamint az uniós konzuli együttműködés fejlesztésére. Fontos az uniós támogatások hatásának maximalizálása a köz- és magán pénzügyi források mobilizálásával, egyesítésével és megtöbbszörözésével. Az uniós költségvetést igénybe vevő innovatív finanszírozási eszközök és mechanizmusok esetében biztosítani kell a lehető legnagyobb mértékű átláthatóságot, elszámoltathatóságot és demokratikus ellenőrzést.
(33)
A schengeni vívmányok schengeni térségben való alkalmazásának biztosítása érdekében az 1053/2013/EU tanácsi rendelet (12) végrehajtását az eszköz keretében is támogatni kell, hiszen az alapvető eszköz az uniós szakpolitikák végrehajtásának megkönnyítésére a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségben a külső határok magas szintű védelmének és a schengeni térségen belül az ellenőrzések elmaradásának biztosításával.
(34)
A Külső Határok Alap és a SIS II és VIS fejlesztése kapcsán szerzett tapasztalatok fényében a források esetleges átcsoportosítása kapcsán helyesnek tűnik lehetővé tenni bizonyos fokú rugalmasságot az eszköz keretében követett célkitűzések különböző végrehajtási módjai között, azon elv sérelme nélkül, amely szerint a programok számára a kezdettől fogva biztosítani kell a kritikus tömeget és a pénzügyi stabilitást, a tagállamok számára a működési támogatást, és mindezt az Európai Parlament és a Tanács ellenőrzésének sérelme nélkül.
(35)
Ehhez hasonlóan az Unió számára továbbra is rendelkezésre álló intézkedések (uniós intézkedések) alkalmazási körét és a források felső határát ki kell terjeszteni annak érdekében, hogy fokozzák az Unió képességét arra, hogy egy adott költségvetési évben az Unió egésze érdekében több tevékenységet fejtsen ki a külső határok igazgatása és a közös vízumpolitika területén, amikor és amennyiben erre igény mutatkozik. Az ilyen uniós intézkedések kiterjednek a tanulmányokra és kísérleti projektekre, a külső határok igazgatása és a közös vízumpolitika és alkalmazása előremozdítása érdekében, a határőrök képzésére az emberi jogok tiszteletben tartása terén, továbbá a harmadik országokban alkalmazott intézkedésekre és megállapodásokra, az ilyen országokból származó migrációs nyomás kezelése céljából, annak érdekében, hogy az Unióban irányuló migrációs áramlásokat optimálisan kezeljék, valamint hatékonyan szervezzék meg a kapcsolódó feladatokat a külső határokon és a konzulátusokon.
(36)
Az eszköz révén támogatott harmadik országbeli vagy azzal összefüggő intézkedéseket az egyéb - földrajzi és tematikus - uniós külső segítségnyújtási eszközök által támogatott, Unión kívüli intézkedésekkel szinergiában és összhangban kell meghozni. Az ilyen intézkedések végrehajtása során különösen törekedni kell a teljes összhangra az Unió külső fellépéseinek alapelveivel és általános célkitűzéseivel, valamint a szóban forgó országgal vagy régióval kapcsolatos külpolitikával. Az ilyen intézkedések nem lehetnek közvetlenül fejlesztésorientáltak és azoknak szükség esetén ki kell egészíteniük az Unió külső segélyezési eszközein keresztül nyújtott pénzügyi támogatást. Törekedni kell emellett az összhangra az Unió humanitárius politikájával, különösen a sürgősségi segítségnyújtást szolgáló intézkedések végrehajtása tekintetében.
(37)
Az Uniós költségvetésből származó finanszírozásnak olyan tevékenységekre kell koncentrálnia, amelyeknél az uniós fellépés hozzáadott értéket eredményez a tagállami intézkedéshez képest. Mivel az Unió a tagállamoknál alkalmasabb arra, hogy keretet biztosítson az uniós szolidaritás kifejezéséhez a határellenőrzések, a vízumpolitika és a migrációs áramlások kezelése területén, valamint ahhoz, hogy platformot nyújtson az e szakpolitikákat alátámasztó közös IT-rendszerek fejlesztéséhez, az e rendelet alapján nyújtott pénzügyi támogatás hozzájárul különösen a nemzeti és uniós kapacitások megerősítéséhez ezeken a területeken.
(38)
E rendeletben meg kell határozni a tagállamoknak kiutalt alapösszegeket. A tagállamoknak kiutalt alapösszegeket az egyes tagállamok számára a 2010-2012-es években a Külső Határok Alapból kiutalt összegek alapján kell kiszámítani, és az így megkapott összeget el kell osztani az ebben a három évben közös irányítás számára rendelkezésre álló előirányzatok összegével. A számításokat az 574/2007/EK határozatban rögzített elosztási kritériumoknak megfelelően végezték el.
(39)
A Bizottság az eszköz végrehajtását az 514/2014/EU rendelet vonatkozó rendelkezéseivel összhangban az eredmények és a hatások értékelésére szolgáló fő mutatók segítségével monitorozza. A mutatóknak - többek között a vonatkozó kiindulási alapértékeknek - kell képezniük a minimális alapot annak értékeléséhez, hogy az eszköz célkitűzései milyen mértékben teljesültek.
(40)
Az e rendeletben szereplő, a nemzeti programok keretében végzett egyedi intézkedések meghatározására vonatkozó rendelkezések kiegészítése és módosítása érdekében a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az EUMSZ 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munka során megfelelő konzultációkat folytasson, többek között szakértői szinten is. A felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elkészítésekor és szövegezésekor a Bizottságnak gondoskodnia kell a vonatkozó dokumentumoknak az Európai Parlament és a Tanács részére történő egyidejű, időben történő és megfelelő továbbításáról.
(41)
E rendelet alkalmazása során - ideértve a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elkészítését - a Bizottságnak konzultálnia kell valamennyi tagállam szakértőivel.
(42)
A rendelet működési támogatásra vonatkozó rendelkezéseinek egységes, hatékony és időben történő végrehajtásának biztosítása érdekében a Bizottságra végrehajtási hatásköröket kell ruházni.. Ezeket a végrehajtási hatásköröket a 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (13) megfelelően kell gyakorolni.
(43)
Mivel e rendelet célját - nevezetesen a külső határok igazgatása és a vízumpolitika terén a szolidaritás és a tagállamok, valamint az Unió közötti felelősségmegosztás biztosítását - a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, az Unió szintjén azonban e cél jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az EUSZ 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez a rendelet nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket.
(44)
Az 574/2007/EK határozatot hatályon kívül kell helyezni az e rendeletben meghatározott átmeneti rendelkezéseknek megfelelően.
(45)
Izland és Norvégia tekintetében ez a rendelet az Európai Unió Tanácsa, valamint az Izlandi Köztársaság és a Norvég Királyság között létrejött, e két államnak a schengeni vívmányok végrehajtására, alkalmazására és fejlesztésére irányuló társulásáról szóló megállapodás (14) értelmében vett schengeni vívmányok azon rendelkezéseinek továbbfejlesztését jelenti, amelyek az 1999/437/EK tanácsi határozat (15) 1. cikkének A és B. pontjában említett területekhez tartoznak.
(46)
Svájc tekintetében e rendelet az Európai Unió, az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség közötti, a Svájci Államszövetségnek a schengeni vívmányok végrehajtására, alkalmazására és fejlesztésére irányuló társulásáról szóló megállapodás (16) értelmében a schengeni vívmányok azon rendelkezéseinek továbbfejlesztését képezi, amelyek az 1999/437/EK határozat 1. cikkének A. és B. pontjában említett területhez tartoznak, összefüggésben a 2008/146/EK tanácsi határozat (17) 3. cikkével.
(47)
Liechtenstein tekintetében ez a rendelet az Európai Unió, az Európai Közösség, a Svájci Államszövetség és a Liechtensteini Hercegség közötti, a Liechtensteini Hercegségnek az Európai Unió, az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség közötti, a Svájci Államszövetségnek a schengeni vívmányok végrehajtására, alkalmazására és fejlesztésére irányuló társulásáról szóló megállapodáshoz való csatlakozásáról aláírt jegyzőkönyv (18) értelmében a schengeni vívmányok azon rendelkezéseinek továbbfejlesztését képezi, amelyek az 1999/437/EK határozatnak a 2011/350/EU tanácsi határozat (19) 3. cikkével összefüggésben értelmezett 1. cikkének A. és B. pontjában említett területhez tartoznak.
(48)
Az EUSZ-hez és az EUMSZ-hez csatolt, Dánia helyzetéről szóló 22. jegyzőkönyv 1. és 2. cikkével összhangban Dánia nem vesz részt ennek a rendeletnek az elfogadásában, az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó. Tekintve, hogy e rendelet a schengeni vívmányokra épül, Dánia az említett jegyzőkönyv 4. cikkének megfelelően az e rendeletről szóló tanácsi döntést követő hat hónapos időszakon belül határoz arról, hogy e rendeletet nemzeti jogában végrehajtja-e.
(49)
Ez a rendelet a schengeni vívmányok azon rendelkezéseinek továbbfejlesztését jelenti, amelyekben az Egyesült Királyság nem vesz részt, összhangban 2000/365/EK tanácsi határozattal (20); az Egyesült Királyság tehát nem vesz részt ennek elfogadásában, az nem kötelező és nem alkalmazandó rá.
(50)
E rendelet a schengeni vívmányok azon rendelkezéseinek továbbfejlesztését jelenti, amelyekben Írország a 2002/192/EK tanácsi határozattal (21) összhangban nem vesz részt. Írország tehát nem vesz részt annak elfogadásában, ezért az rá nem kötelező és nem alkalmazandó.
(51)
E rendelet alkalmazási időszakát indokolt összhangba hozni az 1311/2013/EU, Euratom tanácsi rendeletével (22). Ezért e rendelet 2014. január 1-jétől alkalmazandó,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Tárgy és hatály
(1) E rendelet a Belső Biztonsági Alap (a továbbiakban: az alap) részeként létrehozza a külső határigazgatás és a közös vízumpolitika pénzügyi támogatására szolgáló eszközt (a továbbiakban: az eszköz).
A 513/2014/EU rendelettel együttesen e rendelet a 2014. január 1. és 2020. december 31. közötti időszakra létrehozza az alapot.
(2) Ez a rendelet meghatározza:
a)
a pénzügyi támogatás célkitűzéseit és a támogatható intézkedéseket;
b)
a támogatható intézkedések végrehajtásának általános keretét;
c)
az eszköz alapján 2014. január 1. és 2020. december 31. között rendelkezésre álló forrásokat és azok elosztását;
d)
a különböző egyedi eszközök alkalmazási körét és célját, amelyek révén a külső határok igazgatására és a közös vízumpolitikára fordított kiadásokat finanszírozzák.
(3) E rendelet előírja az 514/2014/EU rendelet szabályainak alkalmazását.
2. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában:
a) „külső határok”: a tagállamok szárazföldi határai, beleértve a folyó- vagy állóvízi határokat, tengeri határokat és repülőtereket, folyami, tengeri és tavi kikötőket, amelyekre alkalmazni kell az uniós jognak a külső határok átlépésére vonatkozó rendelkezéseit, függetlenül attól, hogy e határok ideiglenesek-e vagy sem;
b) „közös uniós előírások”: operatív intézkedések közös és egységes módon történő alkalmazása egy magas és egységes biztonsági szint elérése érdekében a határellenőrzés és a vízumpolitika területén az 562/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (23), a 810/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (24), 767/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (25), a 2007/2004/EK rendeletnek, az 1931/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendeleteknek (26), a külső határokon történő ellenőrzésről szóló schengeni katalógusnak, a határőrök gyakorlati kézikönyvének, a vízumkézikönyvnek, az Eurosur-kézikönyvnek és más uniós szinten a határellenőrzés és a vízumpolitika területén elfogadandó rendeleteknek és iránymutatásoknak megfelelően;
c) „ideiglenes külső határok”:
i.
a schengeni vívmányokat teljes mértékben végrehajtó tagállam és - csatlakozási okmányával összhangban - a schengeni vívmányok teljes körű alkalmazására kötelezett olyan tagállam közös határa, amely esetében azonban a vívmányok teljes körű alkalmazására felhatalmazó, vonatkozó tanácsi határozat még nem lépett hatályba;
ii.
saját csatlakozási okmányaikkal összhangban a schengeni vívmányok teljes körű alkalmazására kötelezett két olyan tagállam közös határa, amelyek esetében azonban a vívmányok teljes körű alkalmazására felhatalmazó, vonatkozó tanácsi határozat még nem lépett hatályba;
d) „határátkelőhely”: az illetékes hatóságok által a külső határok átlépésének céljára engedélyezett átkelőhely, amelyről az 562/2006/EK rendelet 34. cikke (2) bekezdésének megfelelően értesítést küldtek;
e) „schengeni értékelési és monitoring mechanizmus”: a schengeni vívmányok megfelelő alkalmazásának ellenőrzése, az 1053/2013/EU rendeletnek megfelelően;
f) „veszélyhelyzet”: sürgős és kivételes nyomás eredményeként kialakuló helyzet, amikor nagyszámú vagy aránytalan számú harmadik országbeli állampolgár ténylegesen vagy várhatóan átlépi egy vagy több tagállam külső határát, vagy más kellően indokolt veszélyhelyzet, amely sürgős intézkedést igényel a külső határokon;
g) „külső határszakasz”: egy tagállam külső szárazföldi vagy tengeri határának egésze vagy egy része a nemzeti jog szerint vagy a nemzeti koordinációs központ vagy az 1052/2013/EU rendelet végrehajtása céljából kijelölt egyéb illetékes nemzeti hatóság által meghatározottak szerint
3. cikk
Célkitűzések
(1) Az eszköz általános célkitűzése az, hogy hozzájáruljon a magas szintű biztonság biztosításához az Unióban megkönnyítve a jogszerű utazást, a külső határokon történő egységes és magas szintű ellenőrzésen és a schengeni vízumok hatékony feldolgozásán keresztül, összhangban az Unió alapvető szabadságjogokkal és emberi jogokkal kapcsolatos kötelezettségvállalásaival.
(2) Az (1) bekezdésben megjelölt általános célkitűzéssel összhangban az eszköz - összhangban a vonatkozó uniós stratégiákban, programokban, illetve fenyegetettség- és kockázatértékelésekben megjelölt prioritásokkal - a következő egyedi célkitűzések eléréséhez járul hozzá:
a)
a közös vízumpolitika támogatása annak érdekében, hogy elősegítse a jogszerű utazást, magas színvonalú szolgáltatást biztosítson a vízumkérelmezők számára, biztosítsák a harmadik országok állampolgáraival szemben alkalmazott egyenlő bánásmódot, és kezeljék az illegális bevándorlást;
b)
az integrált határigazgatás támogatása, beleértve a határigazgatáshoz kapcsolódó intézkedések további, az uniós előírásoknak megfelelő harmonizálásának ösztönzését, valamint a tagállamok közötti és a tagállamok és a Frontex Ügynökség közötti információcserét is egyrészt a külső határok egységes és magas szintű ellenőrzésének és védelmének - beleértve az illegális bevándorlás kezelését is -, másrészt a külső határokon a zökkenőmentes határátkelésnek a schengeni vívmányokkal összhangban történő biztosítása érdekében, mindeközben biztosítva a nemzetközi védelemhez való hozzáférést az arra rászorulók számára, összhangban a tagállamok által az emberi jogok területén vállalt kötelezettségekkel, a visszaküldés tilalmának elvét is ideértve.
Az eszköz egyedi célkitűzéseinek elérését az e rendelet IV. mellékletében foglalt közös mutatók, valamint a nemzeti programokban foglalt, a programra vonatkozóan javasolt egyedi mutatók segítségével, az 514/2014/EU rendelet 55. cikke (2) bekezdésének megfelelően kell értékelni.
(3) Az (1) és (2) bekezdésben említett célkitűzések elérése érdekében az eszköz az alábbi műveleti célkitűzésekhez járul hozzá:
a)
olyan szakpolitikák előmozdítása,végrehajtása és érvényesítése, amelyek biztosítják, hogy a belső határok átlépésekor a személyek, állampolgárságuktól függetlenül, mentesüljenek mindenfajta ellenőrzés alól, a külső határokon pedig biztosítják a személyek ellenőrzését és a határátlépések eredményes monitoringját;
b)
a külső határok integrált határőrizeti rendszerének fokozatos létrehozása a szolidaritás és a felelősségvállalás alapján, különösen az alábbiak révén:
i.
a külső határellenőrzések és határőrizeti rendszerek, valamint a tagállamok határőrizeti, vámügyi, migrációs, menekültügyi és bűnüldöző szervei közötti együttműködés megerősítése a külső határokon, beleértve a tengeri határokat is;
ii.
a külső határok igazgatásával és a dokumentumbiztonsággal és személyazonosság-kezeléssel kapcsolatos országon belüli kompenzációs intézkedések, valamint a beszerzett technikai eszközök interoperabilitása;
iii.
a személyek mozgásához, az emberkereskedelemhez és az embercsempészethez kapcsolódó, külső határokon átnyúló bűncselekmények megelőzését és az ellenük való küzdelmet is szolgáló intézkedések;
c)
a közös vízumpolitika, valamint a rövid tartamú tartózkodási engedéllyel kapcsolatos szakpolitika fejlesztésének és végrehajtásának előmozdítása, beleértve a konzuli együttműködés különféle formáit is a jobb konzuli lefedettség biztosítása és a vízumkiadás gyakorlatának harmonizálása érdekében;
d)
a közös vízumpolitikát, a határforgalom ellenőrzést és a határőrizetet támogató IT-rendszerek, azok kommunikációs infrastruktúráinak és eszközeinek kialakítása és működtetése a külső határokon, teljes mértékben tiszteletben tartva a személyes adatok védelméről szóló jogszabályokat;
e)
a külső határokon való helyzetfelismerés és a tagállamok reagálási képességének megerősítése;
f)
a határigazgatással és vízumpolitikával kapcsolatos uniós vívmányok hatékony és egységes alkalmazásának biztosítása, beleértve schengeni értékelő és monitoring mechanizmus hatékony működtetését;
g)
a harmadik országokban fellépő tagállamok közötti együttműködés fokozásához hozzájáruló tagállami intézkedések megerősítése a harmadik országok állampolgárainak a tagállamok területére áramlása kapcsán, beleértve az illegális bevándorlás megelőzését és kezelését is, valamint e tekintetben a harmadik országokkal folytatott együttműködés megerősítése teljes összhangban az Unió külső fellépéseinek és humanitárius politikájának céljaival és alapelveivel.
(4) Az eszköz keretében finanszírozott intézkedéseket az alapvető jogok és az emberi méltóság teljes körű tiszteletben tartása mellett kell végrehajtani. Az intézkedéseknek eleget kell tenniük különösen az Európai Unió Alapjogi Chartájában, az uniós adatvédelmi jogban és az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményben (EJEE) foglalt rendelkezéseknek, a harmadik országok állampolgáraival való tisztességes bánásmód elvének, a menedékjognak és a nemzetközi védelemnek, a visszaküldés tilalma elvének és az Unió és tagállamai azon nemzetközi eszközökben foglalt kötelezettségeinek, amelyeknek részes felei, így az 1967. január 31-i New York-i jegyzőkönyvvel kiegészített, a menekültek helyzetére vonatkozó, 1951. július 28-i Genfi Egyezménynek.
Amennyiben lehetséges, az intézkedések végrehajtásakor a tagállamoknak különös figyelmet kell fordítaniuk a veszélyeztetett személyek személyazonosságának megállapítására, a részükre történő azonnali segítségnyújtásra és a védelmi szolgálatoknak való átadásukra, különös tekintettel a gyermekekre és a kísérő nélküli kiskorúakra.
(5) Az eszköz keretében finanszírozott, a tengeri határőrizethez kapcsolódó intézkedések végrehajtásakor a tagállamoknak különös figyelmet kell fordítaniuk a nemzetközi tengerjogból adódó kötelezettségeikre, amelyek szerint a vészhelyzetben levő személyeknek segítséget kell nyújtaniuk. Ennek kapcsán az eszközből támogatott eszközöket és rendszereket fel lehet használni a tengeri határőrizeti műveletek során esetleg előforduló kutatási és mentési helyzetek megoldására, ezzel is hozzájárulva a migránsok védelméhez és életének megmentéséhez.
(6) Az eszköz a tagállamok és a Bizottság kezdeményezésére hozzájárul a technikai segítségnyújtás finanszírozásához is.
4. cikk
Támogatható tevékenységek
(1) Az e rendelet 3. cikkében említett célkitűzéseken belül, valamint figyelemmel az 514/2014/EU rendelet 13. cikkében előírt szakpolitikai párbeszéd megállapodás szerinti eredményeire, és összhangban az e rendelet 9. cikkében említett nemzeti program célkitűzéseivel, az eszköz tagállamokban vagy tagállamok által végrehajtott intézkedéseket támogat, különösen a következőket:
a)
a határátkelőhelyeken, valamint a határok őrizetéhez a határátkelőhelyek között a tiltott határátlépés, az illegális bevándorlás és a határon átnyúló bűncselekmények megelőzéséhez és kezeléséhez, valamint az utazók gördülékeny forgalmának biztosításához szükséges infrastruktúra, épületek és rendszerek;
b)
a hatékony és biztonságos határellenőrzéshez és személyek felderítéséhez szükséges működést támogató eszközök, közlekedési eszközök és kommunikációs rendszerek;
c)
IT- és kommunikációs rendszerek a külső határokat átlépő migrációs áramlások hatékony kezelése érdekében, beleértve a meglévő és a jövőbeli rendszerekbe történő beruházásokat is;
d)
a vízumkérelmek feldolgozásához és a konzuli együttműködéshez, valamint a vízumkérelmezők számára nyújtott szolgáltatás minőségének javítását célzó egyéb intézkedésekhez szükséges infrastruktúra, épületek, IT- és kommunikációs rendszerek és működést támogató eszközök;
e)
képzés a b), c) és d) pontban említett eszközök és rendszerek használatáról és a határőrök minőségbiztosítási előírásainak és képzésének fejlesztése - adott esetben akár harmadik országokban is - a nemzetközi emberi jogi jogszabályoknak megfelelő határőrizeti, tanácsadói és ellenőrzési feladataik teljesítését illetően, beléértve az emberkereskedelem és embercsempészet áldozatainak azonosítását is;
f)
a bevándorlási összekötő tisztviselők és okmányszakértők kirendelése harmadik országokba és a határőrök cseréje és kirendelése a tagállamok között vagy egy tagállam és egy harmadik ország között;
g)
tanulmányok, képzések, kísérleti projektek és más intézkedések a 3. cikk (3) bekezdésében hivatkozott integrált határigazgatási rendszer fokozatos létrehozása érdekében, beleértve a tagállamokon belüli és a tagállamok közötti ügynökségközi együttműködés megerősítését, valamint a határigazgatási rendszerek interoperabilitását és harmonizálását célzó intézkedéseket is;
h)
tanulmányok, kísérleti projektek és intézkedések, melyek a tagállamok és uniós ügynökségek közötti operatív együttműködés eredményeként létrejött ajánlások, műveleti előírások és bevált gyakorlat alkalmazását célozzák.
(2) Az e rendelet 3. cikkben említett célkitűzéseken belül, valamint figyelemmel az 514/2014/EU rendelet 13. cikkében előírt szakpolitikai párbeszéd megállapodás szerinti eredményeire, és összhangban az e rendelet 9. cikkben említett nemzeti program célkitűzéseivel, az eszköz harmadik országokkal kapcsolatos és azokban zajló intézkedéseket is támogat, különösen az alábbiakat:
a)
a tagállamok és harmadik országok közötti információ-megosztást szolgáló információs rendszerek, eszközök és berendezések;
b)
a tagállamok és harmadik országok közötti műveleti együttműködéssel kapcsolatos intézkedések, beleértve a közös műveleteket is;
c)
őrizeti rendszerek fejlesztését célzó projektek harmadik országokban az az európai határőrizeti rendszerrel (Eurosur) való együttműködés biztosítása érdekében;
d)
tanulmányok, szemináriumok, műhelymunkák, konferenciák, képzés, eszközök és kísérleti projektek annak érdekében, hogy ad hoc technikai és műveleti szakértelmet biztosítsanak harmadik országok számára;
e)
a tagállamok és uniós ügynökségek közötti, a határellenőrzés terén harmadik országokban folyó operatív együttműködés eredményeként születő egyedi ajánlások, műveleti előírások és bevált gyakorlatok végrehajtásához szükséges tanulmányok, szemináriumok, műhelymunkák, konferenciák, rendezvények, képzés, eszközök és kísérleti projektek.
A Bizottság és a tagállamok, együttműködve az Európai Külügyi Szolgálattal biztosítják a harmadik országokban folytatott és azokkal kapcsolatos tevékenységek összehangolását, amint azt az 514/2014/EU rendelet 3. cikkének (5) bekezdése rögzíti.
(3) Az (1) bekezdés a) pontjában említett intézkedések ideiglenes külső határokon nem támogathatók.
(4) A Schengeni Határ-ellenőrzési Kódexben említett, a belső határokon történő határellenőrzés kivételes és ideiglenes visszaállításával kapcsolatos intézkedések nem támogathatók.
(5) Nem támogathatók olyan intézkedések, amelyek kizárólagos célja vagy eredménye az áruk ellenőrzése.
II. FEJEZET
PÉNZÜGYI ÉS VÉGREHAJTÁSI KERET
5. cikk
A globális források és a végrehajtás
(1) Az eszköz végrehajtására rendelkezésre álló összes forrás folyó árakon 2 760 millió EUR.
(2) Az éves előirányzatokat az Európai Parlament és a Tanács engedélyezi a többéves pénzügyi keret korlátain belül.
(3) A globális forrásokat a következők révén kell végrehajtani:
a)
nemzeti programok, a 9. és 12. cikkel összhangban;
b)
működési támogatás, a nemzeti programok keretében és a 10. cikkben meghatározott feltételek szerint;
c)
a különleges átutazási rendszer a 11. cikkel összhangban;
d)
uniós intézkedések, a 13. cikkel összhangban;
e)
sürgősségi segítségnyújtás, a 14. cikkel összhangban.
f)
a külső határokon a migrációs áramlások kezelését támogató IT-rendszer kialakítására irányuló program végrehajtása a 15. cikkben meghatározott feltételeknek megfelelően;
g)
technikai segítségnyújtás, a 16. cikkel összhangban;
(4) Az eszköz keretében az e rendelet 13. cikkében említett uniós intézkedésekre, az e rendelet 14. cikkében említett sürgősségi segítségnyújtásra és az e rendelet 16. cikkének (1) bekezdésében említett technikai segítségnyújtásra allokált költségvetést a 966/2012/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendelet (27) 58. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összhangban közvetlen, valamint adott esetben a 966/2012/EU, Euratom rendelet 58. cikke (1) bekezdésének c) pontjával összhangban közvetett irányítás révén kell végrehajtani.
A 9. cikkben említett nemzeti programokra, a 10. cikkben említett működési támogatásra és a 11. cikkben említett különleges átutazási rendszer működtetésére allokált költségvetést megosztott irányítás révén kell végrehajtani, összhangban a 966/2012/EU, Euratom rendelet 58. cikke (1) bekezdésének b) pontjával.
Az e cikk (7) bekezdésében hivatkozott, a schengeni vívmányok végrehajtásához, alkalmazásához és fejlesztéséhez társult országok számára biztosított költségvetést a 966/2012/EU, Euratom rendelet 58. cikke (1) bekezdése c) pontja i. alpontjának megfelelően közvetett irányítás révén kell végrehajtani.
A meglévő és/vagy új IT-rendszerekre alapuló IT-rendszerek fejlesztésére vonatkozó program költségvetésének végrehajtási módszerét (módszereit) az elfogadandó vonatkozó uniós jogalkotási aktusok határozzák meg.
(5) Az globális forrásokat a következőképpen kell felhasználni:
a)
1 551 millió EUR a tagállamok nemzeti programjaira;
b)
a külső határokon a migrációs áramlások kezelését támogató meglévő és/vagy új IT-rendszereken alapuló IT-rendszerek fejlesztésére 791 millió EUR, a vonatkozó uniós jogalkotási aktusok elfogadását követően;
Amennyiben az említett összeget nem osztják ki vagy nem költik el, a Bizottság a 17. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktus révén a 6. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontjában, illetve az e bekezdés d) pontjában említett egy vagy több tevékenység számára újraoszthatja azt. E felhatalmazáson alapuló jogi aktusban értékelni kell az IT-rendszerek fejlődését, beleértve a költségvetés végrehajtását és a várhatóan el nem költött összegeket is. Erre az újraosztásra a vonatkozó jogalkotási aktusok elfogadását követően vagy a 8. cikkben említett félidős felülvizsgálat keretében kerülhet sor.
c)
154 millió EUR a különleges átutazási rendszerre;
d)
264 millió EUR uniós intézkedésekre, sürgősségi segítségnyújtásra és technikai segítségnyújtásra a Bizottság kezdeményezése alapján, amelynek legalább 30 %-át uniós intézkedésekre kell fordítani.
(6) A 513/2014/EU rendelet szerinti globális források és az eszköz számára rendelkezésre álló, az (1) bekezdés szerinti globális források együttesen alkotják az alap pénzügyi keretösszegét, amely az éves költségvetési eljárás során elsődleges referenciaösszeget jelent az Európai Parlament és a Tanács számára a költségvetési fegyelemről, a költségvetési kérdésekben való együttműködésről és a hatékony és eredményes pénzgazdálkodásról szóló, az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság közötti 2013. december 2-i intézményközi megállapodás (28) 17. pontja értelmében.
(7) A schengeni vívmányok végrehajtásához, alkalmazásához és fejlesztéséhez társult országok e rendelettel összhangban részt vesznek az eszközben.
Ezen országoknak az eszközhöz nyújtott pénzügyi hozzájárulásairól megállapodásokat kell kötni, és meg kell határozni a részvételhez szükséges kiegészítő szabályokat, beleértve az Unió pénzügyi érdekeinek védelmét és a Számvevőszék ellenőrzési hatáskörét biztosító rendelkezéseket.
Az ezen országoktól származó hozzájárulásokat hozzá kell adni az uniós költségvetésből rendelkezésre álló, az (1) bekezdésben említett globális forrásokhoz.
6. cikk
A támogatható tagállami intézkedések forrásai
(1) 1 551 millió EUR-t a tagállamoknak kell kiosztani indikatív jelleggel a következők szerint:
a)
1 276 millió EUR, az I. mellékletnek megfelelően;
b)
147 millió EUR, a 7. cikkben említett mechanizmus eredményei alapján;
c)
a 8. cikkben említett félidős felülvizsgálat keretében, a 2018-as költségvetési évtől 128 millió EUR, plusz az e cikk szerinti előirányzatok maradéka vagy a (4) bekezdésben foglaltaknak megfelelő más összeg, a kockázatelemzés és a félidős felülvizsgálat eredményei alapján.
(2) Az I. mellékletben szereplő nemzeti programokra szánt alapösszegeket az egyes tagállamok az alábbiak szerint osztják ki:
a)
a 9. cikk (2) bekezdésének a) pontjához kapcsolódó intézkedésekre legalább 10 %;
b)
a 9. cikk (2) bekezdésének b) pontjához kapcsolódó intézkedésekre legalább 25 %;
c)
a 9. cikk (2) bekezdésének c), d), e) és f) pontjához kapcsolódó intézkedésekre legalább 5 %.
A tagállamok eltérhetnek e minimális százalékarányoktól, feltéve, ha nemzeti programjaikban magyarázatot adnak arra, hogy az e minimális arányok alatti forráskiosztás miért nem veszélyezteti a célkitűzés elérését. Ezt a magyarázatot a Bizottság a nemzeti programok 9. cikk (2) bekezdésében említett jóváhagyásának keretében értékeli.
(3) A tagállamok az Eurosur számára megadják a megfelelő működés biztosításához szükséges finanszírozást.
(4) Az eszköz szerinti célkitűzések megfelelő kezelése érdekében, előre nem látható vagy új körülmények felmerülésekor és/vagy az eszköz szerinti finanszírozás tényleges végrehajtása érdekében a Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 17. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el, annak érdekében, hogy az e cikk (1) bekezdése c) pontjában szereplő indikatív összeget kiigazítsa.
(5) Az Unióhoz a 2012 és 2020 között időszakban csatlakozó tagállamok nemzeti programjai nem részesülhetnek az eszköz alapján támogatásban, amíg az Unió olyan ideiglenes eszközéből részesülnek támogatásban, amelynek célja a kedvezményezett tagállamoknak az új külső határokon a határigazgatással és vízumpolitikával kapcsolatos schengeni vívmányok végrehajtása és a külső határellenőrzés érdekében végzett intézkedései finanszírozásának támogatása.
7. cikk
Az egyedi intézkedések forrásai
(1) A tagállamok a 6. cikk (1) bekezdésének a) pontjával összhangban kiszámított támogatásuk mellett kiegészítő összeget kaphatnak, feltéve, hogy a nemzeti programban ezt előirányozzák és a II. mellékletben felsorolt egyedi intézkedésekre fordítják.
(2) A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 17. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a II. mellékletekben felsorolt egyedi intézkedések felülvizsgálatára, ha szükséges, többek között a félidős felülvizsgálat keretében. Az új egyedi intézkedések alapján a tagállamok az e cikk (1) bekezdésének megfelelően további pénzügyi támogatásban részesülhetnek, a rendelkezésre álló források erejéig.
(3) Az e cikk szerinti kiegészítő összegeket abban az egyedi finanszírozási határozatban kell megítélni az érintett tagállamok számára, amely jóváhagyja vagy felülvizsgálja nemzeti programjukat az 514/2014/EU rendelet 14. cikkében meghatározott eljárással összhangban.
8. cikk
Források a félidős felülvizsgálat keretében
(1) A 6. cikk (1) bekezdésének c) pontjában megjelölt összeg elosztása érdekében a Bizottság 2017. június 1-jéig figyelembe veszi a tagállamok határigazgatási terheit - beleértve a tengeri határőrizeti műveletek során esetlegesen felmerülő kutatási és mentési tevékenységeket és a schengeni értékelési és monitoringmechanizmus részeként készülő értékelő jelentéseket -, valamint a külső határoknak a 2017 és 2020 közötti időszakra vonatkozó fenyegetettségi szintjeit, illetve a 2014 és 2016 között a tagállamok külső határainak biztonságát érintő tényezőket. Az említett összeget a következő határkategóriák súlyozása alapján kell a tagállamok rendelkezésére bocsátani, az e cikk (6) bekezdését figyelembe véve:
a)
a külső tengeri határok 45 %;
b)
a külső szárazföldi határok számára 38 %;
c)
a repülőterek számára 17 %.
(2) A külső tengeri és szárazföldi határok esetében az összeg kiszámításának alapja a külső határszakaszok hossza, megszorozva az egyes határszakaszokra vonatkozó fenyegetettségi szint (minimális, normális, átlagos, erős) együtthatójával, az alábbiak szerint:
a)
minimális fenyegetettség esetén az együttható értéke 0,5;
b)
átlagos fenyegetettség esetén az együttható értéke 1;
c)
átlagos fenyegetettség esetén az együttható értéke 3;
d)
erős fenyegetettség esetén az együttható értéke 5.
(3) A repülőterek esetében az alábbiak szerint kell kiszámítani az egyes tagállamoknak járó összeget:
a)
50 % a külső határokat átlépő személyek száma alapján;
b)
50 % azon harmadik országbeli állampolgárok száma alapján, akiknek beléptetését megtagadták a külső határokon.
(4) A Frontex Ügynökség kockázatelemző jelentésével összhangban, valamint a Frontex Ügynökséggel, illetve szükséges esetben egyéb uniós ügynökségekkel konzultálva a Bizottság a tagállamok valamennyi külső határszakaszára fenyegetettségi szinteket állapít meg a 2017 és 2020 közötti időszakra. A fenyegetettségi szintek az alábbi tényezőkön alapulnak:
a)
a határigazgatás terhei a külső határokon;
b)
azok a tényezők, amelyek a 2014 és 2016 közötti időszakban befolyásolják a külső határok biztonságát;
c)
az uniós szakpolitikák, például a vízumpolitika változásai;
d)
a migrációs áramlások lehetséges jövőbeni tendenciái, illetve a külső határok illegális átlépésével kapcsolatos, jogszabályba ütköző tevékenységek kockázata; valamint
e)
várható politikai, gazdasági és társadalmi fejlemények harmadik országokban és különösen a szomszédos országokban.
A fenyegetettségi szinteket megállapító jelentésének előterjesztését megelőzően a Bizottság eszmecserét folytat a tagállamokkal.
(5) A források (1) bekezdésben előírt elosztása szempontjából:
a)
mindaddig figyelembe kell venni a 866/2004/EK tanácsi rendelet (29) 1. cikkében említett területek közötti határvonalat, az ettől a vonaltól északra eső tengeri határ kivételével - még akkor is, ha az nem képez külső szárazföldi határt -, amíg a 2003-as csatlakozási okmány Ciprusról szóló 10. jegyzőkönyvének 1. cikke alkalmazandó;
b)
„külső tengeri határok”: a kifejezés a tagállamok parti tengereinek az Egyesült Nemzetek Tengerjogi Egyezménye 4-16. cikkének megfelelően meghatározott külső határát jelenti. Azokban az esetekben azonban, amikor a tiltott határátlépés megakadályozása érdekében rendszeresen nagy hatótávolságú műveletekre van szükség, ez a kifejezés az erős fenyegetettségi szintű területek külső határát jelenti. E külső határokat a szóban forgó tagállamok által a 2014 és 2016 közötti időszakról szolgáltatott műveleti adatok figyelembevételével kell meghatározni.
(6) Emellett a Bizottság 2017. június 1-jéig kiadott felhívására a tagállamok kiegészítő juttatást kaphatnak, feltéve, hogy a nemzeti programban ezt előirányozzák és azt az akkori uniós prioritások fényében meghatározandó egyedi intézkedések elvégzésére fordítják.
(7) Az e cikk szerinti kiegészítő összegeket abban az egyedi finanszírozási határozatban kell megítélni az érintett tagállamok számára, amely jóváhagyja vagy felülvizsgálja nemzeti programjukat az 514/2014/EU rendelet 14. cikkében meghatározott eljárással összhangban.
9. cikk
Nemzeti programok
(1) Az 514/2014/EU rendelet 13. cikkében említett szakpolitikai párbeszéd eredményeinek figyelembevételével az eszköz alapján készítendő nemzeti programot, illetve az 513/2014/EU rendelet alapján készítendő nemzeti programot a tagállamok az alap egységes nemzeti programjaként nyújtják be a Bizottságnak, összhangban az 514/2014/EU rendelet 14. cikkével.
(2) A Bizottság által az 514/2014/EU rendelet 14. cikke szerint megvizsgálandó és jóváhagyandó nemzeti programok alapján a tagállamok - az e rendelet 3. cikkében említett célkitűzések keretében és figyelembe véve az 514/2014/EU rendelet 13. cikkében említett szakpolitikai párbeszéd eredményét - különösen a következő célok elérésére törekednek:
a)
az Eurosur fejlesztése, összhangban az uniós joggal és iránymutatásokkal;
b)
a vízumpolitika, és a külső határok igazgatása, valamint a szabad mozgás térségében végrehajtott, a külső határok igazgatásával kapcsolatos intézkedések támogatása és kiterjesztése tekintetében nemzeti szinten létező kapacitás támogatása és kiterjesztése” figyelemmel elsősorban a migrációs áramlások kezeléséhez kapcsolódó új technológiára, fejlesztésekre és/vagy előírásokra;
c)
a migrációs áramlások tagállamok harmadik országokban lévő konzuli és egyéb szolgálatai általi kezelésének támogatása, ideértve a konzuli együttműködési mechanizmusok kiépítését is, az uniós jog vagy az érintett tagállam jogának tiszteletben tartása mellett az Unióba való jogszerű utazás megkönnyítése és az Unióba történő illegális bevándorlás megelőzése céljából;
d)
az integrált határigazgatás megerősítése új eszközök, interoperábilis rendszerek és munkamódszerek tesztelése és bevezetése által, amelyek célja a tagállamon belüli információcsere fokozása vagy az ügynökségek közötti együttműködés javítása;
e)
olyan projektek kidolgozása, amelyek célja a külső határok egységes és magas színvonalú, a közös uniós előírásoknak megfelelő ellenőrzésének biztosítása, valamint a tagállamok határigazgatási rendszerei közötti interoperabilitás fokozása;
f)
a Frontex Ügynökséggel folytatott konzultációt követően olyan támogató intézkedések indítása, amelyek célja a határigazgatás és különösen a technológiai képességek további harmonizációja, a közös uniós előírásoknak megfelelően;
g)
a határigazgatással és vízumpolitikával kapcsolatos uniós vívmányok helyes és egységes alkalmazásának biztosítása, reagálva az uniós szinten - a schengeni értékelési és monitoringmechanizmus keretében bemutatott eredményekből - azonosított gyenge pontokra;
h)
a megjelenő kihívásokkal való szembenézésre irányuló kapacitások építése, beleértve a jelenlegi és jövőbeli fenyegetéseket és nyomást a külső határokon, figyelembe véve különösen az illetékes uniós ügynökségek által végzett elemzéseket.
(3) A (2) bekezdésben említett célkitűzések elérése érdekében a tagállamok nemzeti programjaikon keresztül támogathatnak harmadik országokban zajló vagy azokkal kapcsolatos intézkedéseket, például információmegosztás és műveleti együttműködés révén.
(4) Annak érdekében, hogy a Frontex Ügynökség megbízatása és a tagállamok által a külső határok ellenőrzése és őrizete tekintetében vállalt felelősségek kiegészítsék egymást, valamint az összhang és a költséghatékonyság biztosítása céljából a Bizottságnak konzultálnia kell a Frontex Ügynökséggel a tagállamok által benyújtott nemzeti programok tervezetéről és különösen a működési támogatás keretében finanszírozott tevékenységekről.
10. cikk
Működési támogatás a tagállamok nemzeti programjainak keretében
(1) Egy tagállam az eszköz alapján nemzeti programjára juttatott összeg 40 %-át arra használhatja fel, hogy működési támogatást nyújtson az Unió számára végzett közszolgáltatást alkotó feladatok és szolgáltatások elvégzéséért felelős hatóságok számára.
(2) A működési támogatást akkor nyújtják, ha az érintett tagállam teljesíti az alábbi feltételeket:
a)
megfelelés a határigazgatással és vízumpolitikával kapcsolatos uniós vívmányoknak;
b)
megfelelés a nemzeti program célkitűzéseinek;
c)
megfelelés a közös uniós előírásoknak a határellenőrzések területén a tagállamok közötti összehangoltság előmozdítása, valamint a kettős erőfeszítések, a széttöredezettség, illetve a költséghatékonyság hiányának elkerülése érdekében.
(3) Ennek érdekében a nemzeti program jóváhagyása előtt a Bizottság értékeli a kiinduló helyzetet azokban a tagállamokban, amelyek jelezték, hogy működési támogatásra tartanak igényt, adott esetben figyelembe véve a schengeni értékelő jelentéseket.
A Bizottság megállapításai alapján az érintett tagállammal eszmecserét folytat.
Az eszmecserét követően a Bizottság a tagállam nemzeti programja keretében nyújtott költségvetési támogatás elfogadását attól teheti függővé, hogy programozták és teljesítették-e azt az intézkedéscsomagot, amelynek célja a (2) bekezdésben meghatározott feltételeknek való teljes körű megfelelés a költségvetési támogatás nyújtása időpontjára.
(4) A működési támogatást konkrét feladatokra és/vagy szolgáltatásokra kell fordítani, és a III. mellékletben meghatározott célkitűzésekre kell összpontosítani. A működési támogatás a nemzeti programban meghatározott feladatok és/vagy szolgáltatások teljesítése során felmerült kiadások teljes körű visszatérítését jelenti, a program és az (1) bekezdésben előírt felső határ által meghatározott pénzügyi korlátok között.
(5) A működési támogatást a Bizottság és az érintett tagállam monitoring alá vonja és azzal kapcsolatban információcserét folytat, a tagállami kiindulási helyzet, az elérendő célkitűzések és célok, továbbá az előrehaladást mérő mutatók vonatkozásában.
(6) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az e rendelkezés alkalmazásáról és más gyakorlati megállapodásokról szóló jelentésre vonatkozó eljárásokat, amelyeket a tagállamoknak és a Bizottságnak követniük kell az e cikknek való megfelelés érdekében. E végrehajtási jogi aktusokat a 18. cikk (2) bekezdésében meghatározott vizsgálati eljárás keretében kell elfogadni.
11. cikk
A különleges átutazási rendszer működési támogatása
(1) Az eszköz támogatást nyújt az átutazás céljából kiállított vízumok után be nem szedett díjak, valamint a 693/2003/EK rendelet, illetve a 694/2003/EK rendelet szerinti egyszerűsített átutazási okmány (FTD) és egyszerűsített vasúti átutazási okmány (FRTD) végrehajtása során felmerülő többletköltségek finanszírozásához.
(2) Az (1) bekezdés értelmében Litvániának juttatott források a 2014-2020-as időszakban nem haladhatják meg a 154 millió EUR-t, és azokat kiegészítő egyedi működési támogatásként kell Litvániának juttatni.
(3) Az (1) bekezdés alkalmazásában a többletköltség az olyan költség, amely közvetlenül a különleges átutazási rendszer alkalmazásának konkrét követelményéből adódik, és nem az átutazó- vagy egyéb vízumok kiadásából származó költség.
A következő többletköltség-típusok finanszírozhatók:
a)
infrastrukturális beruházások;
b)
a különleges átutazási rendszert végrehajtó személyzet képzése;
c)
működési többletköltségek, beleértve a kifejezetten a különleges átutazó rendszer működését végrehajtó személyzet fizetését.
(4) Az e cikk (1) bekezdésében említett be nem szedett díjakat az Európai Közösség és az Orosz Föderáció közötti, az Európai Unió és az Orosz Föderáció állampolgárai számára a vízumok kiadásának megkönnyítéséről szóló megállapodás (30) alapján megállapított vízumdíjszint és vízumdíjmentességek alapján kell kiszámítani, az e cikk (2) bekezdésében meghatározott pénzügyi kereten belül.
(5) A Bizottság és Litvánia felülvizsgálja az e cikk alkalmazását, amennyiben olyan változások következnek be, amelyek hatással vannak a különleges átutazási rendszer fennállására és/vagy működésére.
(6) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az e rendelkezés alkalmazásáról és más pénzügyi és egyéb tárgyú gyakorlati megállapodásokról szóló jelentésre vonatkozó eljárásokat, amelyeket Litvániának és a Bizottságnak követniük kell az e cikknek való megfelelés érdekében. E végrehajtási jogi aktust a 18. cikk (2) bekezdésében meghatározott vizsgálati eljárás keretében kell elfogadni.
(7) A különleges átutazási rendszer zökkenőmentes működésének biztosítása érdekében a Bizottság egyedi időközi kifizetési intézkedéseket fogadhat el, amelyek eltérnek az 514/2014/EU rendelet rendelkezéseitől.
12. cikk
A schengeni értékelési és monitoringmechanizmus kimeneteivel összhangban álló programozás
Az 1053/2013/EU rendelettel összhangban elfogadott schengeni értékelési jelentés alapján az érintett tagállam - a Bizottsággal és a Frontex Ügynökséggel közösen - megvizsgálja, hogy miként kezelje a megállapításokat, köztük a hiányosságokat, és hogyan hajtsa végre az ajánlásokat nemzeti programja keretében.
Szükség esetén a tagállam az 514/2014/EU rendelet 14. cikkének (9) bekezdésével összhangban felülvizsgálja nemzeti programját az említett megállapítások és ajánlások figyelembevétele érdekében.
A korrekciós intézkedések finanszírozása elsőbbséget élvez. A Bizottsággal és a Frontex Ügynökséggel párbeszédet folytatva az érintett tagállam újra elosztja a programja szerinti forrásokat, beleértve a működési támogatásra programozottakat is, és/vagy bevezet vagy módosít olyan intézkedéseket, amelyek célja a gyenge pontok orvoslása, összhangban a schengeni értékelési jelentés megállapításaival és ajánlásaival.
13. cikk
Uniós intézkedések
(1) A Bizottság kezdeményezésére az eszköz felhasználható transznacionális intézkedések, vagy az Unió különleges érdekében álló intézkedések (a továbbiakban: az uniós intézkedések) finanszírozására, a 3. cikkben említett általános, egyedi és műveleti célkitűzések kapcsán.
(2) Különösen azok az uniós intézkedések jogosultak támogatásra, amelyek a következő célkitűzéseket követik:
a)
olyan előkészítő, monitoring-, adminisztratív és technikai intézkedések támogatása, amelyek szükségesek a külső határigazgatási és vízumpolitika végrehajtásához, többek között a schengeni térség irányításának megerősítéséhez az 1053/2013/EU rendeletben a schengeni vívmányok és a Schengeni Határ-ellenőrzési Kódex alkalmazásának ellenőrzése érdekében megállapított értékelési mechanizmus kidolgozása és végrehajtása révén, különös tekintettel a Bizottság és a tagállamok helyszíni látogatáson részt vevő szakértőinek kiküldetési költségeire;
b)
a tagállamokban és harmadik országokban uralkodó helyzet megismerésének és megértésének a javítása az alkalmazott szakpolitikák elemzésén, kiértékelésén és szoros monitoringján keresztül;
c)
a statisztikai eszközök - többek között a közös statisztikai eszközök - módszerek és közös mutatók fejlesztésének támogatása;
d)
az Unió szakpolitikai célkitűzései és az uniós jogszabályok végrehajtásának támogatása és monitoringja a tagállamokban, valamint azok hatékonyságának és hatásának felmérése, többek között - ami az eszköz alkalmazási körét illeti - az alapvető szabadságok és emberi jogok tiszteletben tartására való tekintettel;
e)
a hálózatépítés, a kölcsönös tanulásnak, a bevált gyakorlatok azonosításának és terjesztésének, valamint az innovatív megközelítéseknek az ösztönzése a különféle érdekelt felek körében uniós szinten;
f)
a határigazgatással kapcsolatos intézkedések közös uniós előírásoknak megfelelő összehangolását és interoperabilitását célzó projektek támogatása egy integrált európai határigazgatási rendszer kialakítása érdekében;
g)
az uniós szakpolitikákkal és célkitűzésekkel kapcsolatos tudatosságot előmozdító projektek az érdekeltek és a nyilvánosság körében, beleértve az Unió szakpolitikai prioritásainak szervezeti kommunikációját is;
h)
az EU-hálózatok képességének növelése az EU szakpolitikáinak és célkitűzéseinek értékelése, előmozdítása, támogatása és továbbfejlesztése érdekében;
i)
más tagállamok által átültethető új módszerek és/vagy új technológiák fejlesztését szolgáló különlegesen innovatív projektek támogatása, különösen kutatási projektek eredményeinek tesztelését és igazolását célzó projektek;
j)
a 4. cikk (2) bekezdésében említett, harmadik országokkal kapcsolatos vagy azokban végrehajtott intézkedések.
(3) Az uniós intézkedéseket az 514/2014/EU rendelet 6. cikkével összhangban kell végrehajtani.
14. cikk
Sürgősségi segítségnyújtás
(1) Az eszköz pénzügyi támogatást nyújt sürgős és egyedi szükségletekhez a 2. cikk f) pontjában meghatározott veszélyhelyzet esetén.
(2) A sürgősségi segítségnyújtást az 514/2014/EU rendelet 6. és 7. cikkével összhangban kell végrehajtani.
15. cikk
Az IT-rendszerek fejlesztésére vonatkozó program létrehozása
A meglévő és/vagy új rendszereken alapuló IT-rendszerek fejlesztésére vonatkozó programot az ezen IT-rendszereket és kommunikációs infrastruktúrájukat meghatározó uniós jogalkotási aktusok elfogadását követően kell végrehajtani, különösen azzal a céllal, hogy javítsák a külső határokon az utazók áramlásainak kezelését és ellenőrzését, azáltal, hogy megerősítik az ellenőrzéseket, ugyanakkor felgyorsítják a rendszeres utazók határátlépéseit. A költségek megkettőzésének elkerülése érdekében adott esetben szinergiák kialakítására kell törekedni már meglévő IT-rendszerekkel.
Az 5. cikk (5) bekezdésének b) pontjában említett összeg lebontásáról vagy a vonatkozó uniós jogszabályban, vagy - az említett jogalkotási aktusok elfogadását követően - a 17. cikknek megfelelő felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén kell gondoskodni.
A Bizottság legalább évente egyszer és minden szükséges esetben tájékoztatja az Európai Parlamentet és a Tanácsot az ezen IT-rendszerek fejlesztése terén elért haladásról.
16. cikk
Technikai segítségnyújtás
(1) A Bizottság kezdeményezésére, vagy az annak nevében tett kezdeményezésre az eszköz évi 1,7 millió EUR összegig hozzájárulhat az alap technikai segítségnyújtásához, összhangban az 514/2014/EU rendelet 9. cikkével.
(2) Valamely tagállam kezdeményezésére az eszköz technikai segítségnyújtási tevékenységek finanszírozására is felhasználható, összhangban az 514/2014/EU rendelet 20. cikkével. A technikai segítségnyújtásra elkülönített összeg a 2014-2020-as időszakra vonatkozóan nem haladhatja meg az adott tagállamnak elkülönített teljes összeg 5 %-ának és 500 000 EUR-nak az összegét.
III. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
17. cikk
A felhatalmazás gyakorlása
(1) A Bizottság az e cikkben meghatározott feltételek szerint felhatalmazást kap felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására.
(2) A Bizottság az 5. cikk (5) bekezdése b) pontjában, a 6. cikk (4) bekezdésében, a 7. cikk (2) bekezdésében és a 15. cikkben említett, felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadására vonatkozó felhatalmazása hétéves időtartamra szól 2014. május 21-től kezdődő hatállyal. A Bizottság legkésőbb kilenc hónappal a hétéves időtartam vége előtt jelentést készít a felhatalmazásról. Amennyiben az Európai Parlament vagy a Tanács nem ellenzi a meghosszabbítást legkésőbb három hónappal a hétéves időszak vége előtt, akkor a felhatalmazás három évvel hallgatólagosan meghosszabbodik..
(3) Az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja az 5. cikk (5) bekezdése b) pontjában, a 6. cikk (4) bekezdésében, a 7. cikk (2) bekezdésében és a 15. cikkben említett felhatalmazást. A visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban megjelölt felhatalmazást. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon, vagy a benne megjelölt későbbi időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét.
(4) A Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadását követően haladéktalanul és egyidejűleg értesíti az Európai Parlamentet és a Tanácsot e jogi aktus elfogadásáról.
(5) Az 5. cikk (5) bekezdése b) pontja, a 6. cikk (4) bekezdése, a 7. cikk (2) bekezdése és a 15. cikk alapján elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktus csak akkor lép hatályba, ha az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a jogi aktusról való értesítését követő két hónapon belül sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt kifogást, illetve ha az említett időtartam lejártát megelőzően mind az Európai Parlament, mind a Tanács arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem fog kifogást emelni. Az Európai Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére ez az időtartam két hónappal meghosszabbodik.
18. cikk
Bizottsági eljárás
(1) A Bizottságot az 514/2014/EU rendelet 59. cikkének (1) bekezdésével létrehozott „menekültügyi, migrációs és integrációs, valamint belső biztonsági alapokkal foglalkozó bizottság” segíti.
(2) Az e bekezdésre történő hivatkozás esetén a 182/2011/EU rendelet 5. cikke alkalmazandó.
19. cikk
Az 514/2014/EU rendelet alkalmazhatósága
Az 514/2014/EU rendelet rendelkezéseit alkalmazni kell az eszközre.
20. cikk
Hatályon kívül helyezés
Az 574/2007/EK határozat 2014. január 1-jén hatályát veszti.
21. cikk
Átmeneti rendelkezések
(1) E rendelet befejeződésükig nem érinti a projektek és éves programok folytatását vagy módosítását, ideértve a részleges vagy teljes megszüntetést is, illetve az 574/2007/EK határozat alapján, vagy a 2013. december 31-én hatályos bármely, támogatásra vonatkozó jogszabály alapján a Bizottság által jóváhagyott támogatásokat.
(2) Az eszköz szerinti társfinanszírozási határozatok elfogadásakor a Bizottság figyelembe veszi a 2014. május 20-át megelőzően az 574/2007/EK határozat alapján elfogadott és a társfinanszírozás időszakában pénzügyi utóhatással bíró rendelkezéseket.
(3) Azokat a Bizottság által 2011. január 1. és 2014. december 31. között jóváhagyott társfinanszírozási összegeket, amelyek tekintetében a záró jelentés benyújtási határidejéig a Bizottságnak nem küldték el az intézkedés lezárásához szükséges dokumentumokat, a Bizottság 2017. december 31-ig automatikusan visszavonja, és a jogosulatlanul kifizetett összegeket vissza kell fizetni.
(4) A halasztó hatályú bírósági eljárás vagy államigazgatási fellebbezési eljárás miatt felfüggesztett műveletekkel kapcsolatos összegeket az automatikus visszavonás összegének megállapításakor figyelmen kívül kell hagyni.
(5) A tagállamok 2015. június 30-ig benyújtják a Bizottságnak a 2011-2013-as időszakra vonatkozóan az 574/2007/EK határozat értelmében társfinanszírozott intézkedések eredményeiről és hatásáról szóló értékelő jelentést.
(6) A Bizottság a 2011-2013-as időszakra vonatkozóan 2015. december 31-ig benyújtja az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak, valamint a Régiók Bizottságának az 574/2007/EK határozat szerinti utólagos értékelő jelentést.
22. cikk
Felülvizsgálat
Az Európai Parlament és a Tanács a Bizottság javaslata alapján ezt a rendeletet 2020. június 30-ig felülvizsgálja.
23. cikk
Hatálybalépés és alkalmazás
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
A rendeletet 2014. január 1-jétől kell alkalmazni.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó a tagállamokban a Szerződéseknek megfelelően.
Kelt Strasbourgban, 2014. április 16-án.