KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 793/2013
af 20. august 2013
om fastlæggelse af foranstaltninger for Færøerne med henblik på at sikre bevarelsen af bestanden af atlantisk-skandinavisk sild
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1026/2012 af 25. oktober 2012 om visse foranstaltninger med henblik på bevarelse af fiskebestande over for lande, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri (1), særlig artikel 4, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Bestanden af atlantisk-skandinavisk sild (også kaldet norsk forårsgydende sild) er den største sildebestand i verden. Den producerer fangster i størrelsesordenen 1-2 millioner tons. Voldsom udnyttelse som følge af overfiskeri førte imidlertid til, at bestanden kollapsede, og at al fiskeri ophørte i over to årtier i perioden fra starten af 1970'erne til midten af 1990'erne med store konsekvenser for de flåder, som udnyttede bestanden.
(2)
Efter at bestanden af atlantisk-skandinavisk sild var blevet genoprettet og fiskeriet var blevet genåbnet i 1996, blev bestanden forvaltet efter høringer blandt de fem parter, hvis eksklusive økonomiske zone denne fisk kommer igennem i sin migrationscyklus: Den Russiske Føderation, Norge, Færøerne, Island og Den Europæiske Union (i det følgende benævnt »kyststaterne«).
(3)
Siden 2007 har de aftaler, som blev indgået under høringerne af kyststaterne, omfattet endelige regler om fordelingen af den samlede tilladte fangstmængde (TAC) og et tilsagn om at fastholde relativt stabile andele i de kommende år. De aftalte andele for bestanden af atlantisk-skandinavisk sild var 5,16 % for Færøerne, 14,51 % for Island, 6,51 % for Unionen, 61 % for Norge og 12,82 % for Den Russiske Føderation. Endvidere har kyststaterne også haft en mangeårig aftale om, at de sammen skulle revurdere og revidere de fælles vedtagne forvaltningsordninger på grundlag af ny videnskabelig rådgivning og inden en bestemt dato.
(4)
For at gøre det lettere at fastsætte samlede tilladte fangstmængder havde kyststaterne på grundlag af den tilgængelige videnskabelige viden aftalt og gennemført en langsigtet forvaltningsplan i overensstemmelse med den præventive tilgang, som skulle holde fangsterne inden for sikre biologiske grænser og sikre bæredygtigt fiskeri.
(5)
Formålet med den langsigtede forvaltningsplan var at undgå, at bestanden skulle falde til et biomasseniveau på under 2 500 000 tons, og gøre alt for at holde den på over 5 000 000 tons, som er det niveau, som menes at give det maksimalt bæredygtige udbytte. Dette skulle ske ved at begrænse fangsterne, så de stemte overens med en fiskeridødelighed på 0,125. Det blev aftalt, at såfremt biomasseniveauet faldt til under 5 000 000 tons, skulle fiskeridødeligheden reduceres for at sikre en hurtig genopretning af bestanden.
(6)
I september 2012 anbefalede Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES) i overensstemmelse med den præventive tilgang i forvaltningsplanen, at den samlede tilladte fangst (TAC) for de fem kyststater ikke måtte overstige 619 000 tons i 2013, hvilket svarer til et fald på 26 % sammenlignet med TAC'en for 2012.
(7)
I høringerne af kyststaterne, som blev afholdt fra oktober 2012 til januar 2013 for at forhandle aftalerne for 2013, afviste repræsentanterne for Færøerne gentagne gange konsekvent at fortsætte den aktuelle fordelingsaftale. Aftalerne for 2013 blev endeligt indgået den 18. januar 2013 af blot fire kyststater for så vidt muligt at bevare en koordineret forvaltning af bestanden i kyststaterne. Af aftalereferatet fra disse høringer af 23. januar 2013 fremgår det, at delegationerne udtrykte bekymring over, at Færøerne havde trukket sig fra kyststaternes aftale uden forudgående varsel. Eftersom det ikke var muligt at indgå en aftale med alle fem parter, fordi Færøerne havde trukket sig ud af høringerne, blev de resterende fire parter enige om at tage hensyn til Færøernes rettigheder ved at afsætte landets traditionelle andel, dvs. den andel, som Færøerne har haft siden aftalen i 2007, svarende til 31 000 tons (5,16 % af TAC'en).
(8)
Under kyststaternes høringer frem til den 23. januar 2013 fremsatte Færøerne ikke noget krav om en bestemt andel og heller ikke noget skriftligt eller mundtligt forslag om en ny fordelingsaftale, de forsøgte ikke at deltage sammen med de fire andre parter, og de gjorde sig ingen bestræbelser på at samarbejde om at drøfte aftalen for 2013.
(9)
Færøernes fiskeriminister bekendtgjorde i en erklæring af 26. marts 2013, at der ensidigt var fastsat en fangstgrænse på 105 230 tons for den færøske flåde, svarende til 17 % af den anbefalede TAC eller over tre gange så meget som den andel, som ville svare til at anvende de tidligere aftaler og en stigning på 145 % af deres andel i 2012. Denne ensidige bekendtgørelse skal ses i lyset af ovennævnte videnskabelige rådgivning om at reducere fangsterne i 2013 med 26 %. Med denne bekendtgørelse afviste Færøerne reelt også den fælles aftalte forvaltningsplan.
(10)
Færøerne har dermed undladt at samarbejde med Unionen og de andre kyststater om at forvalte en bestand af fælles interesse, nemlig bestanden af atlantisk-skandinavisk sild, og har ikke overholdt forpligtelserne i henhold til artikel 61, stk. 2, artikel 63, stk. 1 og 2, og artikel 118, 119 og 300 i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 (UNCLOS) og artikel 5 og 6 og artikel 8, stk. 1 og 2, i De Forenede Nationers aftale om gennemførelse af bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 vedrørende bevarelse og forvaltning af fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskearter (UNFSA).
(11)
Hvis de fangstgrænser, som de fire kyststater og Færøerne har fastsat, nås, vil den samlede fangstmængde nå op på 692 290 tons, hvilket vil være overfiskeri sammenlignet med den anbefalede TAC. Ifølge de vurderinger og fangstprognoser, som ICES kom med i sin rådgivning om forvaltningen af fiskerisæsonen 2013 (2), ville en sådan fangstmængde medføre en gydebiomasse (SSB) i starten af 2014 på 4 200 000 tons, hvilket er langt under de 5 000 000 tons, som ventes at give det maksimalt bæredygtige udbytte.
(12)
Endvidere bekræfter nyligt offentliggjorte videnskabelige beviser fra ICES i maj 2013 (3), at den langsigtede forvaltningsplan i sin nuværende form (med målet om en fiskeridødelighed på 0,125) er præventiv, mens en stigning i målet for fiskeridødelighed til en værdi på 0,15, som netop svarer til den værdi, som fremkommer som følge af stigningen af Færøernes andel, gør planen ikke-præventiv med deraf følgende øget risiko for, at bestanden kollapser.
(13)
Ifølge artikel 3 i forordning (EU) nr. 1026/2012 kan et land identificeres som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, hvis: a) det undlader at samarbejde om forvaltningen af en bestand af fælles interesse i fuld overensstemmelse med bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 (UNCLOS) og De Forenede Nationers aftale om gennemførelse af bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 vedrørende bevarelse og forvaltning af fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskearter af 4. august 1995 (UNFSA) eller enhver anden international aftale eller folkeretlig norm, og b) det enten: i) undlader at vedtage de nødvendige foranstaltninger for fiskeriforvaltningen, eller ii) vedtager foranstaltninger for fiskeriforvaltningen uden behørig hensyntagen til andre landes og Unionens rettigheder, interesser og pligter, og disse foranstaltninger for fiskeriforvaltningen, når de sammenholdes med foranstaltninger truffet af andre lande og Unionen, fører til fiskeriaktiviteter, der kunne resultere i, at bestanden kommer i en ikke-bæredygtig tilstand.
(14)
Som følge af ovenstående overvejelser opfylder Færøerne alle kriterierne for at blive identificeret som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, og Kommissionen kan derfor vedtage foranstaltningerne i forordning (EU) nr. 1026/2012.
(15)
Kommissionen besluttede i medfør af artikel 6 i forordning (EU) nr. 1026/2012 ved beslutning af 17. maj 2013 (4) og skrivelse af samme dato at meddele Færøernes landsstyre og den danske regering, at den havde til hensigt at identificere Færøerne som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, med oplysninger om årsagerne til denne identificering og de mulige foranstaltninger, der kan træffes i henhold til forordningen. Færøernes landsstyre bekræftede modtagelse af skrivelsen samme dag.
(16)
Færøernes landsstyre svarede på meddelelsen inden den 17. juni 2013 og afviste Kommissionens argumenter med sine egne argumenter, nemlig at de ikke havde trukket sig ud af høringerne, at de fortsat bestræbte sig på at finde en forhandlet løsning på fordelingen af bestanden, og at EU ikke havde ret til at bruge tvangsforanstaltninger. De udtrykte imidlertid heller ikke nogen hensigt om at ændre beslutningen om ikke-bæredygtige fangstgrænser for 2013, ligesom de ikke gav nogen tydelige begrundelser for deres høje fangstgrænse for 2013 ud over en ikke-begrundet påstand om en øget forekomst af denne bestand inden for de seneste år i de havområder, som er under færøsk jurisdiktion.
(17)
Kommissionen undersøgte den eksisterende videnskabelige litteratur om emnet og fandt kun udtalelser, som pegede på, at der i løbet af en sæson ind imellem forekom sild i færøske farvande i længere tid, men fandt ingen henvisninger, der tillod at fortolke dette fænomen som en stabil eller permanent stigning i mængden. Med hensyn til Færøernes argument om, at bestanden under alle omstændigheder og ikke som følge af deres øgede ensidige andel vil falde til under det maksimale bæredygtige udbytte (MSY) i 2014, bemærkes det, at bestanden ifølge den seneste videnskabelige rådgivning (se betragtning 12 ovenfor) igen kan stige til det maksimale bæredygtige udbytte, men vil ligge under dette niveau i længere tid og med større risiko for, at bestanden kollapser, hvis det nuværende mål for fiskeridødelighed øges til en værdi, som svarer til den værdi, der følger af den større færøske andel.
(18)
Kommissionen konkluderede efter en detaljeret analyse af det færøske landsstyres argumenter, at disse ikke modbeviser årsagerne i Kommissionens meddelelse eller giver nogen objektiv begrundelse for landets manglende samarbejde. Som følge af denne konklusion og den manglende vilje til at korrigere de ensidige fangstgrænser for 2013 konkluderer Kommissionen, at Færøerne fortsat opfylder kriterierne for at blive identificeret som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri.
(19)
Kommissionen mener derfor, at det er nødvendigt at vedtage foranstaltninger i henhold til artikel 4 i forordning (EU) nr. 1026/2012.
(20)
Disse foranstaltninger skal være effektive og forholdsmæssigt afpassede i forhold til at nå målet om bevarelse og bør forhindre Færøerne i at udnytte Unionens markeder, havne og faciliteter til at opretholde sit ikke-bæredygtige fiskeri efter sild.
(21)
Kommissionen har endvidere evalueret de miljømæssige, handelsmæssige, økonomiske og sociale konsekvenser på kort og lang sigt af de foranstaltninger, som kan vedtages i henhold til artikel 4, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1026/2012 samt den administrative byrde i forbindelse med foranstaltningernes gennemførelse.
(22)
På grundlag af denne evaluering forekommer det hensigtsmæssigt indledningsvist at vedtage visse foranstaltninger i henhold til artikel 4, stk. 1, litra c), d), e), og i), i forordning (EU) nr. 1026/2012. Såfremt disse foranstaltninger viser sig at være ineffektive, og såfremt Færøerne fortsat tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, kan der vedtages yderligere foranstaltninger.
(23)
Det færøske fiskeri efter sild med flydetrawl kan være direkte fiskeri i årets koldeste måneder, men er blandet fiskeri i det sene forår og om sommeren, hvor der fanges lige store mængder sild og makrel. Begge arter kan fanges med det samme fartøj i samme træk, på den samme fangstrejse eller på de samme fangstpladser i løbet af sæsonen. Makrel er dermed som art knyttet til sild. Ved fortsat at fange og eksportere makrel vil Færøerne således også forsætte med at fange store mængder sild som en nødvendig bifangst, selv om sild ikke kan eksporteres til Unionen. Hvis foranstaltningerne således ikke også omfatter makrelimport, undermineres effektiviteten af et forbud mod import af sild som et middel til at forhindre yderligere skade på sildebestandens bæredygtighed. Makrel lever sammen med sild i et sådant omfang, at der i forbindelse med fiskeri efter makrel under Færøernes kontrol altid er en risiko for at fange sild. Der er således en risiko for, at al makrel, der fanges under Færøernes kontrol, er fanget sammen med sild. For at sikre effektive handelsmæssige foranstaltninger bør de derfor omfatte både sild og makrel.
(24)
I forbindelse med sin vurdering af, om foranstaltningerne er forholdsmæssige, og navnlig i forbindelse med beslutningen om, hvorvidt begrænsningerne for handelen med de vigtigste arter, som fanges under sildefiskeriet, bør begrænses til en bestemt mængde, eller om al import bør forbydes, undersøgte Kommissionen, om der fandtes andre alternative foranstaltninger end et totalt forbud mod import af alle produkter, som fremstilles af eller indeholder sild eller makrel, og som kunne være mere forholdsmæssige foranstaltninger. Tre mulige alternativer blev vurderet: i) en kvantitativ begrænsning for alle produkter, der begrænser import til den traditionelle handel, ii) et totalt forbud mod frisk og frossen fisk og fisk på dåse, men ikke mere detaljerede produkter som fiskemel og -olie og iii) et importforbud begrænset udelukkende til sild og sildeprodukter. Den første af disse tre muligheder kan være yderst effektiv i lyset af den store betydning af Færøernes eksport af fiskemel til EU, men den anses på dette tidspunkt for at være alt for byrdefuld, navnlig i lyset af at den på den ene side kan påvirke sektorer af den færøske fiskeriindustri, som ikke er direkte knyttet til den pelagiske fangstsektor, og på den anden side vil skabe en stor administrativ byrde i forbindelse med, at fiskemel og -olie skal analyseres i specialiserede laboratorier for at fastslå den artsmæssige sammensætning. Det tredje alternativ anses som nævnt ovenfor for at være ineffektivt, så længe de økonomiske konsekvenser let kan udlignes af makreleksporten. Det andet alternativ giver således den bedste balance mellem midlerne og de ønskede virkninger, og der findes ikke nogen mindre byrdefulde foranstaltninger med henblik på at opnå det nødvendige resultat.
(25)
I sin vurdering af forholdsmæssigheden undersøgte Kommissionen endvidere, om der er behov for andre foranstaltninger end importbegrænsninger og navnlig begrænsninger for brug af havne. Da havne rutinemæssigt og nødvendigvis anvendes til aktiviteter i forbindelse med fangst af sild som påfyldning af brændstof, landing af fisk, udskiftning af besætning, reparationer og hvile, konkluderede Kommissionen, at sådanne foranstaltninger også er nødvendige, og at der ikke findes alternative, mindre restriktive foranstaltninger for at undgå, at Færøernes flåde udnytter EU's faciliteter, med hensyn til at retsforfølge ubæredygtigt sildefiskeri.
(26)
I vurderingen af de miljømæssige, handelsmæssige, økonomiske og sociale konsekvenser af foranstaltningerne på kort og lang sigt samt den administrative byrde i forbindelse med foranstaltningernes gennemførelse kan det konkluderes, at foranstaltningerne er rimelige og ikke vil have en uacceptabel virkning eller skabe en uforholdsmæssig byrde. Foranstaltningernes miljømæssige konsekvenser er fornuftige, eftersom de ventes at bidrage til at forbedre sildebestandens bæredygtighed. Deres handelsmæssige konsekvenser vil være moderate, selv om der ventes umiddelbare økonomiske konsekvenser, og selv om der på mellemlang sigt kan findes alternative udvekslingsmekanismer og i sidste ende ikke ventes nogen mangel på forsyninger i EU. De økonomiske og sociale konsekvenser ventes at være moderate på kort sigt, eftersom de vil være knyttet til de handelsmæssige konsekvenser, men vil på mellemlang og lang sigt, såfremt foranstaltningerne opnår den ønskede virkning, nødvendigvis være meget positive, navnlig for en række flåder, som i høj grad er økonomisk afhængige af pelagisk fiskeri. Den administrative byrde som følge af foranstaltningerne vil være relativt lille, i betragtning af at de fleste kontrolmidler, herunder personale, som er nødvendige for at håndhæve foranstaltningerne i medlemsstaterne, allerede eksisterer.
(27)
Endelig undersøgte Kommissionen foranstaltningernes forenelighed med international ret og konkluderede, at de vedrører bevarelse af en udtømmelig fiskebestand og har til formål effektivt at undgå overudnyttelse af bestanden, eftersom foranstaltningerne har til formål at opretholde bestanden af atlantisk-skandinaviske sild inden for sikre biologiske grænser. Foranstaltningerne benyttes sammen med Unionens egne bevaringsforanstaltninger (artikel 5, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 1026/2012. Unionen har navnlig reduceret sine fangster med 26 % på linje med anbefalingen fra Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES), og Unionen anvender fuldt ud betingelserne og begrænsningerne i den langsigtede forvaltningsplan, som blev vedtaget af kystaterne i 1999 og har været anvendt siden da, og som igen blev bekræftet af ICES i maj 2013 som værende i overensstemmelse med den præventive tilgang og som den rette forvaltningstilgang til at kunne holde fangsterne inden for sikre biologiske grænser. Desuden er der ikke noget afgørende videnskabeligt bevis for, at Færøerne skulle have ret til en højere andel af fiskeriet af atlantisk-skandinavisk sild; derfor ville en reduktion af deres fangster som anbefalet af ICES for 2013 have været rimeligt.
(28)
De foranstaltninger, der indledningsvis skal vedtages, bør derfor omfatte: a) forbud mod import af sild og makrel fra atlantisk-skandinaviske bestande samt af fiskeriprodukter, som indeholder eller er fremstillet af sådanne fisk, og b) begrænsninger for anvendelsen af Unionens havne for fartøjer, der fisker efter bestande af atlantisk-skandinavisk sild og makrel under Færøernes kontrol, og for fartøjer, der transporterer fisk eller fiskeriprodukter, som stammer fra sådant fiskeri. For at fremme håndhævelsen af foranstaltningerne vedrørende fartøjer, der fisker efter de pågældende bestande af sild eller makrel eller transporterer fisk eller fiskeriprodukter, som stammer fra disse bestande, bør der gives lister over disse fartøjer til medlemsstaterne. For at fastslå, om sild eller makrel er fanget under Færøernes kontrol, bør ordningen for fangstattester, som fremgår af kapitel III i Rådets forordning (EF) nr. 1005/2008 af 29. september 2008 om en EF-ordning, der skal forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri, om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93, (EF) nr. 1936/2001 og (EF) nr. 601/2004 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1093/94 og (EF) nr. 1447/1999 (5), anvendes.
(29)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Komitéen for Fiskeri og Akvakultur -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
I denne forordning identificeres Færøerne som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri efter bestanden af atlantisk-skandinavisk sild, og der træffes foranstaltninger over for Færøerne for at sikre bevarelsen af bestanden på lang sigt.
Artikel 2
Anvendelsesområde og mål
Denne forordning finder anvendelse på fiskeri efter atlantisk-skandinavisk sild under Færøernes kontrol. Den har til formål at sikre bæredygtigheden af bestanden af atlantisk-skandinavisk sild på lang sigt.
Artikel 3
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a)
»bestand af atlantisk-skandinavisk sild«: bestanden af sild (Clupea harengus) i Det Internationale Havundersøgelsesråds (ICES's) delområde I, II, V, XII og XIV (6)
b)
»atlantisk-skandinavisk sild«: fisk fra bestanden af atlantisk-skandinavisk sild
c)
»makrel«: fisk af arten Scomber scombrus, som er fanget i de områder, hvor atlantisk-skandinavisk sild findes
d)
»fanget under Færøernes kontrol«: fanget af fartøjer, som fører Færøernes flag, eller af fartøjer, som fører en anden stats flag, som har tilladelse til at fiske i Færøernes eksklusive økonomiske zone, eller som er chartret af en færøsk virksomhed eller af færøske myndigheder.
Artikel 4
Identifikation
Færøerne identificeres som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri efter bestanden af atlantisk-skandinavisk sild.
Artikel 5
Foranstaltninger
1. Det forbydes at indføre de i bilaget anførte fisk og fiskeriprodukter, som består af, er fremstillet af eller indeholder atlantisk-skandinavisk sild eller makrel, som er fanget under Færøernes kontrol, på Unionens område, herunder med henblik på omladning i havne.
2. Fartøjer, der fører Færøernes flag, og som fisker efter atlantisk-skandinavisk sild eller makrel, og fartøjer, der transporterer fisk eller fiskeriprodukter, der stammer fra atlantisk-skandinavisk sild eller makrel, som er fanget enten af fartøjer, der fører landets flag, eller fartøjer, som er godkendt af landet, men fører et andet lands flag, forbydes at anvende Unionens havne. Dette forbud gælder ikke i tilfælde af force majeure eller nød inden for betydningen af artikel 18 i De Forenede Nationers havretskonvention (1982) for tjenester, som er strengt nødvendige for at afhjælpe sådanne situationer.
Artikel 6
Gennemførelse
1. Medlemsstaternes kompetente myndigheder skal benytte ordningen for fangstattester i henhold til kapitel III i forordning (EF) nr. 1005/2008 til at identificere produkter, som er omfattet af forbuddet i artikel 5, stk. 1, i denne forordning.
2. For at fremme gennemførelsen af forbuddet i artikel 5, stk. 2, gives medlemsstaterne vejledende lister over de fartøjer, som ifølge pålidelige datakilder har fisket eller aktuelt fisker efter atlantisk-skandinavisk sild eller makrel under Færøernes kontrol.
Artikel 7
Ikrafttrædelse
Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i enhver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. august 2013.
A BIZOTTSÁG 793/2013/EU VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
(2013. augusztus 20.)
a Feröer szigetekkel szemben az atlanti-skandináv heringállomány megóvásának biztosítása érdekében alkalmazandó intézkedések megállapításáról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel a halállomány megőrzésére irányuló, a nem fenntartható halászatot lehetővé tevő országok esetében alkalmazandó egyes intézkedésekről szóló, 2012. október 25-i 1026/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1), és különösen annak 4. cikkére,
mivel:
(1)
Az atlanti-skandináv (más néven tavasszal ívó norvég) heringállomány a világ legjelentősebb méretű heringállománya. Az állományból származó fogások nagyságrendje egy- és kétmillió tonna között van. Miután azonban az intenzív halászatból adódó túlhalászás az állomány összeomlását eredményezte, az 1970-es évek elejétől az 1990-es évek közepéig megszűnt a halászati tevékenység, ami súlyos következményekkel járt az állományt kiaknázó flottákra nézve.
(2)
Az állomány helyreállítása és a halászat 1996-ban bekövetkezett újbóli megindulása óta az atlanti-skandináv heringállomány kezelését - rendszeres konzultációk keretében - az az öt állam biztosítja, melynek kizárólagos gazdasági övezetét (EEZ) az érintett halfaj vándorlási ciklusa érinti: az Oroszországi Föderáció, Norvégia, a Feröer szigetek, Izland és az Európai Unió (a továbbiakban: „parti államok”).
(3)
2007-től fogva a parti államok konzultációi során kidolgozott megállapodások végleges szabályokat rögzítettek a teljes kifogható mennyiség felosztásáról, és a felek kötelezettséget vállaltak, hogy a következő években e felosztási arányok viszonylag állandóak maradnak. A megállapodás az atlanti-skandináv heringállomány felosztását a következőképpen rögzítette: a Feröer szigetek 5,16 %, Izland 14,51 %, az Unió 6,51 %, Norvégia 61 %, az Oroszországi Föderáció pedig 12,82 % arányban részesedik a halászatból. A parti államok hosszú távra megállapodtak abban is, hogy a közösen kidolgozott állománykezelési terv kizárólag együttesen, új tudományos ajánlások alapján és adott időponttól vizsgálható felül és módosítható.
(4)
A teljes kifogható mennyiség megállapításának megkönnyítése érdekében a parti államok a rendelkezésre álló tudományos ismeretekre támaszkodva hosszú távú állománygazdálkodási tervet dolgoztak ki és valósítottak meg, az elővigyázatosság elve alapján, a biztonságos biológiai határértéken belüli fogások és a fenntartható halászat biztosítása érdekében.
(5)
E hosszú távú állománygazdálkodási terv célja annak elkerülése volt, hogy az állomány a 2 500 000 t biomasszaszint alá csökkenjen, ugyanakkor minden eszközzel arra törekedve, hogy ez a szint meghaladja a legnagyobb fenntartható hozamot biztosító 5 000 000 t értéket. A terv végrehajtása során a lehalászás korlátozását 0,125 halászati állománypusztulási értékhez igazítva határozták meg. A megállapodás szerint amennyiben a biomasszaszint 5 000 000 t alá csökken, a halászati állománypusztulást is csökkenteni kell oly módon, hogy biztosítható legyen az állomány gyors helyreállítása.
(6)
A Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES) - az állománygazdálkodási tervben alkalmazott elővigyázatossági megközelítéssel összhangban - 2012. szeptemberi ajánlásában az öt parti állam számára megállapított teljes kifogható mennyiség (total allowable catch, a továbbiakban: TAC) 619 000 tonnára történő korlátozását javasolta 2013-ban, ami a 2012. évre megállapított TAC-hoz képest 26 %-os csökkenést jelent.
(7)
A parti államok 2012 októberétől 2013 januárjáig tartó, a 2013. évi megállapodásra irányuló konzultációja során a Feröer szigetek képviselői következetesen és ismételten elutasították a jelenlegi felosztási megállapodás fenntartását. Végül 2013. január 18-án négy parti állam részvételével létrejött a 2013. évre vonatkozó megállapodás, annak érdekében, hogy - amennyire csak lehetséges - folytatódjon a parti államok általi koordinált állománygazdálkodás. A konzultációk 2013. január 23-i keltezésű kölcsönösen elfogadott jegyzőkönyve megállapítja: „A küldöttségek kifejezték aggodalmukat amiatt, hogy a Feröer szigetek előzetes értesítés nélkül visszalépett a parti államok között létrejött megállapodástól”. Mivel a Feröer szigeteknek a konzultációktól való visszalépése következtében az ötoldalú megállapodás lehetetlenné vált, a fennmaradó négy fél abban állapodott meg, hogy a Feröer szigetek halászati érdekeit figyelembe véve fenntartják az ország hagyományos, a 2007. évi megállapodás óta érvényben lévő részesedését, ami 31 000 tonna feröeri részesedésnek (a TAC 5,16 %-ának) felelt meg.
(8)
A parti államok között 2013. január 23-ig zajló konzultáció folyamán a Feröer szigetek képviselői nem fogalmaztak meg konkrét részesedésre vonatkozó kérést, nem tettek sem írásbeli, sem szóbeli javaslatot újabb felosztási megállapodásra vonatkozóan, nem próbáltak megegyezésre jutni a másik négy érintett féllel, és egyáltalán nem törekedtek együttműködésre a 2013. évre szóló megállapodásról folyó vitákban.
(9)
A Feröer szigetek halászati minisztere 2013. március 26-i nyilatkozatában bejelentette, hogy egyoldalúan 105 230 tonna kifogható mennyiséget írt elő a feröeri flotta számára, ami az ajánlott TAC 17 %-ának felel meg, vagyis több mint háromszorosa a korábban kidolgozott megállapodás alkalmazása alapján járó részesedésnek, és a 2012. évhez képest a részesedés 145 %-os növekedését jelenti. Ezt az egyoldalú bejelentést a fent említett tudományos ajánlás fényében kell értékelni, amely a fogások 26 %-os csökkentését javasolta 2013-ban. E bejelentésével a Feröer szigetek ténylegesen kivonta magát a közösen kidolgozott állománygazdálkodási tervből.
(10)
Fenti lépéseivel a Feröer szigetek megtagadta az együttműködést az Unióval és a többi parti országgal egy közös érdekű halállomány - az atlanti-skandináv hering - fenntartása érdekében, és megszegte az Egyesült Nemzetek 1982. december 10-i Tengerjogi Egyezménye (UNCLOS) 61. cikkének (2) bekezdésében, 63. cikkének (1) és (2) bekezdésében, valamint 118., 119. és 300. cikkében, továbbá az Egyesült Nemzetek Szervezetének 1982. december 10-i Tengerjogi Egyezményében foglalt, a kizárólagos gazdasági övezeteken túlnyúló halállományok és a hosszú távon vándorló halállományok védelméről és kezeléséről szóló rendelkezések végrehajtásáról szóló megállapodás (UNFSA) 5. és 6. cikkében, valamint 8. cikkének (1) és (2) bekezdésében vállalt kötelezettségeit.
(11)
Amennyiben a fogások kimerítik a négy parti állam és a Feröer szigetek által megállapított kifogható mennyiségeket, összmennyiségük eléri a 692 290 tonnát, ami az ajánlott TAC-hoz képest túlhalászatot jelent. Az ICES által a 2013. évi halászati évad gazdálkodásához nyújtott ajánlások keretében készített értékelés és fogási előrejelzések alapján (2) ezzel a fogási mennyiséggel 2014. elejére a szaporodóképes állomány biomassza-szintje (SSB) 4 200 000 tonnára csökkenne, ami jóval alulmarad a legnagyobb fenntartható hozamot biztosító 5 000 000 tonnához képest.
(12)
Ráadásul az ICES által 2013 májusában közzétett újabb, nyilvánosan hozzáférhető tudományos tények (3) is alátámasztják, hogy a jelenlegi hosszú távú állománygazdálkodási terv (amely 0,125 halászati állománypusztulással számol) megfelel az elővigyázatosságnak ugyan, de ha a kitűzött halászati állománypusztulás értéke 0,15-re emelkedik - ami pontosan megfelel a megnövelt feröeri részesedés következményének - a terv többé nem követi az elővigyázatosság elvét, és ezzel együtt megnő az állomány összeomlásának kockázata is.
(13)
Az 1026/2012/EU rendelet 3. cikke értelmében egy ország akkor tekinthető a nem fenntartható halászatot lehetővé tevő országnak, ha: a) nem működik együtt a közös érdekű állományok kezelésében az Egyesült Nemzetek 1982. december 10-i Tengerjogi Egyezménye (UNCLOS) és az Egyesült Nemzetek Szervezetének 1982. december 10-i Tengerjogi Egyezményében foglalt, a kizárólagos gazdasági övezeteken túlnyúló halállományok és a hosszú távon vándorló halállományok védelméről és kezeléséről szóló rendelkezések végrehajtásáról szóló, 1995. augusztus 4-i megállapodás (UNFSA), vagy bármely más nemzetközi megállapodás, vagy nemzetközi jogi norma rendelkezéseinek maradéktalan betartásával; és b) vagy: i. nem vezeti be a szükséges halászati gazdálkodási intézkedéseket; vagy ii. más országok és az Unió jogainak, érdekeinek és kötelezettségeinek körültekintő figyelembevétele nélkül fogad el halászati gazdálkodási intézkedéseket, és e halászati gazdálkodási intézkedések, más országok és az Unió intézkedéseivel összefüggésben tekintve, olyan halászati tevékenységhez vezetnek, amelynek hatására az állomány nem fenntartható állapotba kerülhetne.
(14)
A fenti megfontolásokat figyelembe véve minden feltétel teljesül ahhoz, hogy a Feröer szigetek a nem fenntartható halászatot lehetővé tevő országnak minősüljön, ezért a Bizottság elfogadhatja az 1026/2012/EU rendeletben meghatározott intézkedéseket.
(15)
A Bizottság az 1026/2012/EU rendelet 6. cikke alapján úgy határozott, hogy 2013. május 17-i határozatában (4) és ugyanazon a napon kelt levelében értesíti a Feröer szigetek helyi kormányát és Dánia kormányát arról a szándékáról, hogy a nem fenntartható halászatot lehetővé tevő országnak minősíti a Feröer szigeteket, kifejtve döntésének indokait, és részletezve az említett rendelet alapján meghozható lehetséges intézkedéseket. A Feröer szigetek helyi kormánya ugyanazon a napon jelezte a levél kézhezvételét.
(16)
A Feröer szigetek helyi kormánya 2013. június 17-én az értesítésre küldött válaszában vitatta a Bizottság által felhozott érveket, saját érveit hangoztatva, nevezetesen hogy nem vonult vissza a konzultációból, hogy továbbra is elkötelezetten keresi a tárgyalásos megoldást az állomány felosztásával kapcsolatban, illetve hogy az EU nem jogosult kényszerítő intézkedéseket alkalmazni. Azonban sem arra nem mutatott hajlandóságot, hogy felülvizsgálja a 2013. évi, nem fenntartható kifogható mennyiségeket, sem világos indoklást nem adott a 2013. évi magas kifogható mennyiségekre, azon a megalapozatlan állításon túl, hogy „az elmúlt években az állomány nagyobb számban fordul elő a Feröer szigetek fennhatósága alatt álló tengeri területeken”.
(17)
A Bizottság tanulmányozta a témáról rendelkezésre álló szakirodalmat, és kizárólag arra vonatkozó megállapításokat talált, hogy a heringek alkalmanként hosszabb időt töltenek a Feröer szigetek felségvizeiben, de semmilyen utalást nem talált arra, ami alapján ez a jelenség az állomány stabil és állandó növekedéseként volna értelmezhető. Ami a Feröer szigetek azon érvét illeti, hogy az állomány 2014-ben mindenképpen, a szigetek részesedésének egyoldalú növelésétől függetlenül a legnagyobb fenntartható hozamot biztosító szint alá csökkenne, meg kell jegyezni, hogy a legújabb tudományos ajánlások alapján (lásd a (12) preambulumbekezdést) bár az állomány helyreállhat a legnagyobb fenntartható hozamot biztosító szintre, abban az esetben mégis hosszan az alatt marad és az összeomlás nagyobb veszélyének lesz kitéve, ha az előirányzott halászati állománypusztulás a Feröer szigetek nagyobb részesedésének megfelelő értékre emelkedik.
(18)
A Feröer szigetek helyi kormánya által felhozott érvek részletes elemzését követően a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy azok nem cáfolják meg a bizottsági értesítés érveit, és nem adnak objektív magyarázatot az ország együttműködést elutasító magatartására. A fenti következtetés, továbbá a 2013. évi kifogható mennyiségek egyoldalú módosításának felülvizsgálatára irányuló szándék hiánya alapján a Bizottság arra a megállapításra jutott, hogy a Feröer szigetek esetében továbbra is teljesülnek a nem fenntartható halászatot lehetővé tévő országgá minősítés kritériumai.
(19)
Ezért a Bizottság szükségesnek ítéli az 1026/2012/EU rendelet 4. cikke szerinti intézkedések alkalmazását.
(20)
Ezeknek az intézkedéseknek hatékonyaknak és arányosaknak kell lenniük a kitűzött állományvédelmi célokhoz mérten, és meg kell akadályozniuk, hogy a Feröer szigetek a fenntarthatatlan heringhalászat folytatására használhassa az Unió piacait, kikötőit és létesítményeit.
(21)
A Bizottság értékelte továbbá az 1026/2012/EU rendelet 4. cikkének (1) bekezdése alapján elfogadható intézkedések rövid és hosszú távú környezeti, kereskedelmi, gazdasági és társadalmi hatásait, valamint a végrehajtásukhoz kacsolódó adminisztratív terheket is.
(22)
Az értékelés alapján első lépésként az 1026/2012/EU rendelet 4. cikke (1) bekezdésének c), d), e) és i) pontjában felsorolt egyes intézkedések bevezetése tűnik helyénvalónak. Amennyiben ezek az intézkedések hatástalannak bizonyulnak és a Feröer szigetek továbbra is lehetővé teszi a nem fenntartható halászatot, további intézkedésekre kerülhet sor.
(23)
A feröeri heringhalászat, amely vízközi vonóhálós hajókat alkalmaz, az év hidegebb hónapjaiban célzott halászatként is művelhető, de késő tavasszal és nyáron vegyes halászatot jelent, hasonló mennyiségű hering- és a makrélafogást eredményezve. A két halfaj az egész évad során egyazon hajóval, ugyanazon hálóval, ugyanazon halászút során és ugyanazon a halászati területen fogható. A makréla ezért a heringhez kapcsolódó fajnak tekinthető. Következésképpen amennyiben folytatja a makréla halászatát és exportját, a Feröer szigetek szükségszerűen - elkerülhetetlen mellékfogásként - nagy mennyiségű heringet is lehalászna akkor is, ha a heringet nem exportálhatja az Unióba. Ezért a makréla behozatalának kivonása az intézkedések hatálya alól aláásná a heringimportra előírt tilalom - mint a heringállomány fenntarthatóságának további károsítását megelőző eszköz - hatékonyságát. A makréla olyan mértékben együtt él a heringgel, hogy a Feröer szigetek felségvizein folytatott makrélahalászat esetében mindig fennáll a heringfogások kockázata. Ezért minden, a Feröer szigetek fennhatósága alatt megvalósított makrélafogásról feltételezhető, hogy heringfogással jár együtt. Következésképpen a kereskedelmi korlátozásoknak hatékonyságuk érdekében a heringre és a makrélára egyaránt ki kell terjedniük.
(24)
Az intézkedések arányosságának értékelése során és különösen annak mérlegelésekor, hogy a heringhalászat során kifogott főbb halfajokra kivetett kereskedelmi korlátozások bizonyos mennyiségre szorítkozzanak-e vagy teljes behozatali tilalmat jelentsenek-e, a Bizottság megvizsgálta, hogy a heringből, illetve makrélából készült vagy ezeket tartalmazó termékek importjának teljes tilalmával szemben szóba jöhetnek-e egyéb, arányosabb alternatív intézkedések. A Bizottság három lehetőséget mérlegelt: i. az összes termék mennyiségi korlátozását, a behozatalt a hagyományos kereskedelemre korlátozva; ii. a kizárólag a friss, fagyasztott és konzerv halra vonatkozó teljes importtilalmat, amely nem vonatkozna olyan feldolgozott termékekre, mint a halliszt és a halolaj; valamint iii. a heringre és a heringtermékekre korlátozott behozatali tilalmat. Jóllehet a három lehetőség közül az első - a Feröer szigetekről az EU-ba irányuló rendkívül jelentős hallisztexportot figyelembe véve - rendkívül hatékonynak bizonyulhat, a jelenlegi fázisban túlzott terheket jelenthet, különös tekintettel arra, hogy egyrészről a Feröer szigetek halászati iparának olyan ágazatait is sújthatja, amelyek nem kapcsolódnak közvetlenül a nyílt tengeri halászati szektorhoz, és másrészről jelentős adminisztratív terhekkel járna, mivel a halliszt- és a halolajmintákat szaklaboratóriumokban kellene elemezni annak meghatározása érdekében, hogy milyen halfajokat tartalmaznak. A harmadik lehetőség, mint a fentiekből kiderül, hatástalannak tekinthető, mivel lehetséges gazdasági következményeit a makrélaexport könnyen semlegesítheti. Ezért a második lehetőség kínálja a legjobb egyensúlyt az eszközök és kívánt hatásuk között, és nem is állapíthatók meg kevésbé erélyes intézkedések a szükséges eredmény eléréséhez.
(25)
Az arányosság értékelése során a Bizottság azt is mérlegelte, hogy az importkorlátozásokon túlmenően egyéb intézkedés - nevezetesen a kikötőhasználat korlátozása - is szükségesnek bizonyulhat-e. Minthogy a kikötők használata - az üzemanyag-feltöltés, a partra szállás, a legénységváltás, a javítások és a pihenés - a heringhalászathoz tartozó szükséges rutintevékenységeket jelent, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy ezek az intézkedések szintén szükségesek, és nem léteznek kevésbé korlátozó intézkedések annak elkerülésére, hogy a Feröer szigetek az EU létesítményeit a nem fenntartható heringhalászat folytatására használja fel.
(26)
Az intézkedések rövid és hosszú távú környezeti, kereskedelmi, gazdasági és társadalmi hatásainak, valamint a végrehajtásukhoz kacsolódó adminisztratív terheknek az értékelése arra a következtetésre vezetett, hogy az intézkedések ésszerűek és nem járnak elfogadhatatlan hatásokkal vagy hoznak létre felesleges terheket. Az intézkedések a környezeti hatásaik szempontjából megalapozottak, mivel várhatóan hozzájárulnak a heringállomány fenntarthatóságának javításához. Kereskedelmi hatásaik mérsékeltek lesznek, miután - a várható azonnali gazdasági kihatásokon túlmenően - középtávon alternatív kereskedelmi mechanizmusokat lehet találni, és végső soron az EU-n belül várhatóan nem okoznak ellátási hiányosságokat. Rövidtávú gazdasági és társadalmi hatásaik várhatóan szintén mérsékeltek lesznek, mivel a kereskedelmi hatásokhoz kapcsolódnak; ugyanakkor közép- és hosszú távon, amennyiben az intézkedések elérik a kívánt hatást, szükségszerűen rendkívül pozitív hatások várhatók számos olyan flotta számára, amelyek gazdaságilag nagy mértékben függenek a nyílt tengeri halászattól. Az intézkedésekhez kapcsolódó adminisztratív terhek viszonylag csekélyek lesznek, tekintettel arra, hogy az intézkedések tagállami végrehajtásához szükséges eszközök nagy része - az emberi erőforrásokat is beleértve - már rendelkezésre áll.
(27)
Végezetül a Bizottság megvizsgálta az intézkedések összeegyeztethetőségét a nemzetközi joggal, és arra a következtetésre jutott, hogy mivel azok az atlanti-skandináv heringállománynak a biztonságos biológiai határértéken belül való megtartására irányulnak, céljuk egy veszélyeztetett halállomány megóvása és az állomány tényleges túlhalászatának elkerülése. Az intézkedéseket az Unió saját állományvédelmi intézkedéseivel (az 1026/2012/EU rendelet 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja) együtt valósítja meg. Az Unió a Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES) ajánlásával összhangban 26 %-kal csökkentette saját heringfogásait, és maradéktalanul alkalmazza a parti államok által 1999-ben elfogadott és azóta érvényben lévő hosszú távú állományvédelmi terv valamennyi feltételét és korlátozását, az ICES pedig 2013 májusában ismételten megerősítette, hogy az állományvédelmi terv megfelel az elővigyázatosság elvének, és alkalmas állománygazdálkodási módszert kínál arra, hogy a halfogások a biztonságos biológiai határértéken belül maradjanak. Ráadásul semmilyen komoly tudományos érv nem támasztja alá azt, hogy a Feröer szigetek jogosult volna magasabb halászati részesedést követelni az atlanti-skandináv heringállományból; ezért 2013-ban az országnak az ICES ajánlásai alapján csökkentenie kellett volna halfogásait.
(28)
Mindezek fényében az első lépésben elfogadandó intézkedések a következőket foglalják magukban: a) az atlanti-skandináv állományból származó hering és makréla, valamint az ezen halakat tartalmazó vagy azokból készülő halászati termékek behozatalának tilalma; valamint b) az uniós kikötők használatának korlátozása az atlanti-skandináv hering- és makrélaállományra halászó, a Feröer szigetek fennhatósága alatt álló hajók, továbbá az említett halászatból származó halat vagy halászati terméket szállító hajók számára. Az érintett hering- és makrélaállomány halászatában részt vevő, vagy az állományból származó halat vagy halászati termékeket szállító hajókra vonatkozó korlátozások érvényre juttatásának megkönnyítése érdekében a tagállamok rendelkezésére kell bocsátani az érintett hajók jegyzékét. Annak meghatározásához, hogy egy adott hering- vagy makrélafogást a Feröer szigetek fennhatósága alatt fogtak-e ki, a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló közösségi rendszer létrehozásáról, továbbá a 2847/93/EGK, az 1936/2001/EK és a 601/2004/EK rendelet módosításáról és az 1093/94/EK és az 1447/1999/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. szeptember 29-i 1005/2008/EK tanácsi rendelet (5) III. fejezetében meghatározott fogási tanúsítási rendszert kell alkalmazni.
(29)
Az e rendeletben előírt intézkedések összhangban vannak a Halászati és Akvakultúraágazati Bizottság véleményével,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Tárgy
Ez a rendelet az atlanti-skandináv heringállomány nem fenntartható halászatát lehetővé tévő országnak minősíti a Feröer szigeteket, és intézkedéseket vezet be a Feröer szigetekkel szemben az állomány hosszú távú megóvása érdekében.
2. cikk
Hatály és célkitűzések
Ez a rendelet a Feröer szigetek fennhatósága alatt folytatott, az atlanti-skandináv heringállományra irányuló halászatra alkalmazandó. Célja az atlanti-skandináv heringállomány hosszú távú fenntarthatóságának biztosítása.
3. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában:
a)
„atlanti-skandináv heringállomány”: az I., II., V., XII. és XIV. ICES (Nemzetközi Tengerkutatási Tanács) alterületen található heringegyedek (Clupea harengus) (6);
b)
„atlanti-skandináv hering”: az atlanti-skandináv heringállományból származó egyedek;
c)
„makréla”: a Scomber scombrus halfajhoz tartozó egyedek, melyeket az atlanti-skandináv hering élőhelyét alkotó területen fogtak ki;
d)
„a Feröer szigetek fennhatósága alatti halfogás”: a Feröer szigetek lobogója alatt közlekedő hajónak vagy olyan, más tagállamok lobogója alatt hajózó hajónak a halfogása, amely a Feröer szigetek kizárólagos gazdasági övezetébe tartozó vizeken halászati engedéllyel rendelkezik, illetve amelyet valamely feröeri vállalkozás vagy a feröeri hatóságok bérelnek.
4. cikk
Halászati minősítés
A Feröer szigetek az atlanti-skandináv heringállomány nem fenntartható halászatát lehetővé tévő országnak minősül.
5. cikk
Intézkedések
(1) Tilos az Unió területére behozni - a kikötőkben történő átrakodás célját is beleértve - a mellékletben felsorolt minden olyan halat és halterméket, amely a Feröer szigetek fennhatósága alatt kifogott atlanti-skandináv heringből vagy makrélából áll, azokból készült vagy azok valamelyikét tartalmazza.
(2) Tilos az Unió kikötőinek használata az atlanti-skandináv hering- és makrélaállományra halászó, a Feröer szigetek lobogója alatt közlekedő hajók, továbbá az atlanti-skandináv hering és makréla kifogásából származó halat vagy halászati terméket szállító, a Feröer szigetek vagy más államok lobogója alatt közlekedő, a Feröer szigetek engedélyével rendelkező hajók számára. A fenti tilalom az Egyesült Nemzetek Szervezetének 1982. december 10-i Tengerjogi Egyezményének 18. cikkében meghatározott vis maior vagy veszélyhelyzetek esetén nem alkalmazható a helyzet orvoslásához feltétlenül szükséges szolgáltatásokra.
6. cikk
Végrehajtás
(1) A tagállamok illetékes hatóságai az e rendelet 5. cikkének (1) bekezdésében előírt tilalom hatálya alá eső termékek azonosításához az 1005/2008/EK rendelet III. fejezetében foglalt fogási tanúsítási rendszert alkalmazzák.
(2) A 5. cikk (2) bekezdésében előírt tilalom végrehajtásának megkönnyítése érdekében a tagállamok rendelkezésére kell bocsátani azon hajók indikatív jegyzékét, amelyek megbízható adatforrások szerint a Feröer szigetek fennhatósága alatt a múltban részt vettek vagy jelenleg részt vesznek az atlanti-skandináv hering vagy makréla halászatában.
7. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő hetedik napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2013. augusztus 20-án.