KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 153/2013
af 19. december 2012
om udbygning af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 af 4. juli 2012 for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder for krav for centrale modparter
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank (1),
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 af 4. juli 2012 om OTC-derivater, centrale modparter og transaktionsregistre (2), særlig artikel 25, stk. 8, artikel 26, stk. 9, artikel 29, stk. 4, artikel 34, stk. 3, artikel 41, stk. 5, artikel 42, stk. 5, artikel 44, stk. 2, artikel 45, stk. 5, artikel 46, stk. 3, artikel 47, stk. 8 og artikel 49, stk. 4, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Bestemmelserne i denne forordning er tæt forbundne, eftersom de alle omhandler organisatoriske krav, herunder registerføring og forretningskontinuitet samt tilsynskrav, bl.a. vedrørende margener, misligholdelsesfonden, kontroller af likviditetsrisici, default waterfall, sikkerhedsstillelse, investeringspolitik, revision af modeller, stresstestning og backtestning. Af hensyn til sammenhængen mellem disse bestemmelser, som bør træde i kraft samtidigt, og for at de personer, som er omfattet af disse regler, lettere kan få et samlet overblik over og samlet adgang til dem, er det hensigtsmæssigt at samle alle de i afsnit III og afsnit IV i forordning (EU) nr. 648/2012 krævede reguleringsmæssige tekniske standarder i én enkelt forordning.
(2)
I betragtning af den finansielle markeders globale natur bør der i denne forordning tages hensyn til principperne for den finansielle markedsinfrastruktur udstedt af Udvalget om Betalings- og Clearingsystemer og Den Internationale Børstilsynsorganisation (»CPSS-IOSCO's principper«), der tjener som et globalt benchmark for reguleringsmæssige krav til centrale modparter (CCP'er).
(3)
For at CCP'er kan være sikre og forsvarlige under alle markedsvilkår, er det vigtigt, at de indfører procedurer for forsigtig risikostyring, som behørigt dækker alle risici, de er eller kan blive udsat for. I den henseende bør de risikostyringsstandarder, CCP'erne faktisk gennemfører, være strengere end dem, der fastsættes i denne forordning, såfremt det findes hensigtsmæssigt.
(4)
For at præcisere et begrænset antal begreber fra forordning (EU) nr. 648/2012 samt for at fastsætte de tekniske termer, der er nødvendige for at udarbejde denne tekniske standard, bør en række termer defineres.
(5)
Det er vigtigt at sikre, at CCP'er, der er anerkendt i tredjelande, ikke lægger hindringer i vejen for, at EU-markederne fungerer hensigtsmæssigt. Det er derfor også vigtigt at sikre, at anerkendte CCP'er ikke kan slække på deres risikostyringskrav, så de kommer under EU-standarderne, idet dette vil kunne føre til regelarbitrage. De oplysninger, ESMA skal have om anerkendelse af en CCP i et tredjeland, bør sætte ESMA i stand til at vurdere, om den pågældende CCP er i fuld overensstemmelse med de tilsynskrav, der finder anvendelse i tredjelandet. Endvidere skal Kommissionens afgørelse om ækvivalens sikre, at tredjelandets love og regler svarer til alle bestemmelser i afsnit IV i forordning (EU) nr. 648/2012 og i denne forordning.
(6)
For at sikre en passende investorbeskyttelse kan Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) ved anerkendelsen af CCP'er i tredjelande kræve flere oplysninger end de strengt nødvendige for at vurdere, om betingelserne i forordning (EU) nr. 648/2012 er opfyldt.
(7)
Den løbende vurdering af, om CCP'en i tredjelandet fuldt ud opfylder tilsynskravene i det pågældende tredjeland, påhviler tredjelandets kompetente myndighed. De oplysninger, tredjelands-CCP'en skal forelægge ESMA, skal ikke have til formål at gentage vurderingen fra tredjelandets kompetente myndighed, men skal sikre, at CCP'en er omfattet af effektivt tilsyn og håndhævelse i tredjelandet, og således sikre en høj grad af investorbeskyttelse.
(8)
For at ESMA kan foretage en fuldstændig vurdering, skal de oplysninger, den ansøgende tredjelands-CCP indgiver, suppleres af oplysninger, som er nødvendige for at vurdere det løbende tilsyns effektivitet, tredjelandets kompetente myndigheds håndhævelsesbeføjelser og de foranstaltninger, den træffer. Disse oplysninger skal fremlægges i henhold til den samarbejdsaftale, der er etableret i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 648/2012. Denne samarbejdsaftale bør sikre, at ESMA rettidigt informeres om eventuelle tilsyns- eller håndhævelsesmæssige tiltag mod den CCP, der søger om anerkendelse, og om eventuelle ændringer i de betingelser, den relevante CCP fik godkendelsen på, samt om relevante opdateringer af de oplysninger, CCP'en oprindelig indgav under anerkendelsesprocessen.
(9)
Der er behov for yderligere at specificere kravene i forordning (EU) nr. 648/2012 vedrørende interne risikoindberetningsveje for at gennemføre en risikostyringsstruktur, der omfatter strukturen af samt rettigheder og ansvar i forbindelse med den interne risikostyringsprocedure. I ledelsesordningerne bør der tages hensyn til de forskellige selskabsretsordninger i EU med henblik på at sikre, at CCP'erne opererer inden for et forsvarligt regelsæt.
(10)
For at sikre, at en CCP gennemfører hensigtsmæssige procedurer for at overholde denne forordning, forordning (EU) nr. 648/2012 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 1249/2012 (3), bør opgaver og ansvar for en compliancefunktion i en CCP specificeres.
(11)
Det er nødvendigt klart at definere bestyrelsens og den øverste ledelses ansvarsområder og at specificere minimumskrav til, hvordan bestyrelsen skal fungere, for at sikre, at CCP'ens organisationsstruktur gør den i stand til at udføre sine tjenester og aktiviteter på en kontinuerlig og velordnet måde. Det er også nødvendigt at fastlægge klare og direkte indberetningsveje for at sikre en tilstrækkelig grad af ansvarlighed.
(12)
For at sikre en forsvarlig og forsigtig ledelse af en CCP er det vigtigt, at dens aflønningspolitik ikke tilskynder til overdreven risikotagning. Hvis aflønningspolitikken skal have den ønskede virkning, bør den overvåges på passende vis og revideres af bestyrelsen, som bør nedsætte et særligt udvalg, der kan varetage det fornødne tilsyn med gennemførelsen af aflønningspolitikken.
(13)
For at sikre, at CCP'er fungerer med det nødvendige omfang af menneskelige ressourcer, så de kan opfylde alle deres forpligtelser, at de står til ansvar for udførelsen af deres aktiviteter, og at de kompetente myndigheder har de relevante kontaktpunkter i de CCP'er, de fører tilsyn med, bør CCP'er som minimum have en risikostyringschef, en compliancechef og en teknologichef.
(14)
CCP'er bør i tilstrækkelig grad overvåge og vurdere, i hvilket omfang der kan opstå interessekonflikter for bestyrelsesmedlemmer, der sidder i forskellige virksomheders bestyrelser, uanset om det er i eller uden for CCP-koncernen. Bestyrelsesmedlemmer bør ikke forhindres i at sidde i forskellige bestyrelser, medmindre det giver anledning til interessekonflikter.
(15)
Med henblik på at have en effektiv revisionsfunktion bør en CCP definere sine interne revisorers ansvarsområder og indberetningsveje for at sikre, at relevante spørgsmål i rette tid forelægges CCP'ens bestyrelse og de kompetente myndigheder. Ved oprettelse af en intern revisionsfunktion og under dens arbejde bør dens mandat, uafhængighed og objektivitet, arbejds- og ansvarsområde, beføjelser, rapporteringspligt og driftsstandarder klart defineres.
(16)
For at kunne løse sine opgaver effektivt bør den relevante kompetente myndighed have adgang til alle nødvendige oplysninger for at fastslå, om CCP'en opfylder betingelserne for godkendelsen. Disse oplysninger skal CCP'en stille til rådighed uden unødig forsinkelse.
(17)
De optegnelser, CCP'er fører, bør fremme et indgående kendskab til CCP'ens krediteksponering over for clearingmedlemmer og give mulighed for at overvåge den indbyggede systemiske risiko. De skal også give de kompetente myndigheder, ESMA og de relevante medlemmer af Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB) mulighed for på fyldestgørende vis at rekonstruere clearingprocessen for at vurdere overensstemmelsen med indberetningskrav, herunder rapporteringskrav. Når oplysningerne er registreret, kan CCP'er også bruge dem, når de skal opfylde reguleringsmæssige krav og forpligtelser over for clearingmedlemmer og i tilfælde af tvister.
(18)
De oplysninger, CCP'er indberetter til transaktionsregistre bør registreres, så de kompetente myndigheder kan kontrollere, om CCP'erne opfylder indberetningskravene i forordning (EU) nr. 648/2012 og let kan få adgang til oplysningerne i tilfælde, hvor disse ikke kan findes i transaktionsregistrene.
(19)
Kravene til opbevaring af optegnelser vedrørende handler skal følge de samme begreber, som dem, der er fastsat i indberetningskravet, jf. artikel 9 i forordning (EU) nr. 648/2012, for at sikre en hensigtsmæssig indberetning fra CCP'erne.
(20)
For at sikre forretningskontinuitet i tilfælde af forretningsforstyrrelser bør CCP'ens sekundære behandlingssted være beliggende tilstrækkeligt langt og geografisk adskilt fra det primære sted, således at det ikke ville blive udsat for den samme katastrofe, der eventuelt har sat det primære sted ud af drift. Der bør opstilles scenarier for at analysere virkningerne af krisebegivenheder på kritiske tjenesteydelser, herunder scenarier med systemudfald på grund af en naturkatastrofe. Disse analyser bør revideres med jævne mellemrum.
(21)
CCP'er er systemisk relevante finansmarkedsinfrastrukturer, og de bør genoprette kritiske funktioner inden for to timer, idet backup-systemerne ideelt set skal påbegynde behandlingen umiddelbart efter en hændelse. CCP'er bør også sikre en meget høj sandsynlighed for, at ingen data vil gå tabt.
(22)
Det er vigtigt, at et clearingmedlems misligholdelse ikke forårsager betydelige tab for andre markedsdeltagere. Derfor er CCP'er forpligtede til gennem de marginer, som et misligholdende clearingmedlem har indbetalt, som minimum at dække en relevant del af det mulige tab, som CCP'en kan have under ved lukningen af positioner. Der bør være regler for den minimumsprocent, marginerne skal dække for forskellige klasser af finansielle instrumenter. Endvidere bør CCP'er følge principperne om at skræddersy deres marginniveauer til den særlige profil for hvert enkelt finansielt instrument eller hver portefølje, de foretager clearing for.
(23)
CCP'er bør ikke reducere deres marginer til et niveau, der bringer deres sikkerhed i fare, selv om miljøet er stærkt konkurrencepræget. Af den grund bør beregninger af marginerne følge særlige krav til deres grundlæggende elementer. I den forbindelse bør der i marginerne indregnes en hel række markedsvilkår, herunder stressperioder.
(24)
Der bør fastlægges regler om den passende procentsats og de passende tidshorisonter for likvidationsperioden og beregningen af den historiske volatilitet. Med henblik på at sikre, at CCP'er behørigt styrer den risiko, de løber, er det hensigtsmæssigt ikke at specificere, hvilken tilgang CCP'en bør anlægge for at beregne marginkravene ud fra disse parametre. Af samme årsager bør CCP'er ikke forhindres i at benytte forskellige pålidelige metodologiske tilgange til udvikling af marginberegning på porteføljebasis, de bør have lov til at benytte metoder baseret på korrelationer mellem prisrisikoen for det finansielle instrument eller den række af finansielle instrumenter, de clearer, samt enhver hensigtsmæssig metode baseret på tilsvarende statistiske parametre for afhængighed.
(25)
For at fastslå, i hvilken periode en CCP er udsat for markedsrisiko i forbindelse med forvaltningen af et misligholdende clearingmedlems position, bør CCP'en overveje den relevante profil for de finansielle instrumenter eller den portefølje, der er clearet, f.eks. deres likviditetsniveau og positionens størrelse eller koncentration. CCP'er bør foretage en forsigtig vurdering af den tid, der er nødvendig for en fuldstændig lukning af et misligholdende clearingmedlems position siden den seneste opkrævning af marginer samt positionens størrelse og koncentration.
(26)
For at undgå at forårsage eller forværre en finansiel ustabilitet bør CCP'er, så vidt muligt, indføre fremsynede marginmetodologier, der begrænser sandsynligheden for procykliske ændringer i marginkravene, uden at svække CCP'ens modstandsdygtighed.
(27)
Et højere konfidensinterval for OTC-derivater er normalt berettiget, fordi der for sådanne produkter er tale om mindre pålidelig prisfastsættelse og færre historiske data, som kan danne grundlag for eksponeringsskøn. CCP'er kan eventuelt cleare OTC-derivater, der ikke er berørt af sådanne fænomener, men har samme risikoprofiler som børsnoterede derivater, og de bør kunne cleare disse produkter på samme måde uanset gennemførelsesmetode.
(28)
En passende definition på ekstreme, men plausible, markedsvilkår er et kerneelement i CCP'ers risikostyring. Med det formål at holde CCP'ers risikostyringsstruktur up to date bør ekstreme, men plausible markedsvilkår ikke betragtes som et statisk begreb, men snarere som vilkår, der udvikler sig over tid og varierer på tværs af markeder. Et markedsscenario kan være ekstremt, men plausibelt for en CCP, mens det ikke har stor betydning for en anden. CCP'er bør fastsætte en solid intern strategiramme for identificering af de markeder, hvor de er udsat, og anvende en række fælles minimumsstandarder for definition af ekstreme, men plausible vilkår på hvert identificeret marked. De bør også objektivt tage hensyn til muligheden af samtidige pres på mange markeder.
(29)
For at sikre, at der er indført solide og hensigtsmæssige forvaltningsordninger, bør den ramme, CCP'er anvender til at identificere ekstreme, men plausible markedsvilkår, drøftes af risikoudvalget og godkendes af bestyrelsen. Den bør revideres mindst én gang årligt, hvor resultaterne drøftes af risikoudvalget og herefter deles med bestyrelsen. Revisionen bør sikre, at ændringer i omfang og koncentration af CCP'ens eksponeringer samt udviklingen på de markeder, hvor CCP'en driver virksomhed, afspejles i definitionen af ekstreme, men plausible markedsvilkår. Denne revision bør dog ikke træde i stedet for, at en CCP til stadighed vurderer, om dens misligholdelsesfond er tilstrækkelig i lyset af udviklingen i markedsvilkårene.
(30)
For at sikre en effektiv forvaltning af deres likviditetsrisiko bør CCP'er være forpligtede til at etablere en styringsstruktur for deres likviditetsrisiko. Strukturen bør afhænge af arten af CCP'ernes forpligtelser og omhandle de værktøjer, CCP'erne har til rådighed til vurdering af den likviditetsrisiko, de løber, for at fastslå, hvilket likviditetspres der formentlig vil opstå, og sikre en passende likviditet.
(31)
Ved vurderingen af, om en CCP's likviditet er tilstrækkelig, bør CCP'en være forpligtet til at se på størrelsen og likviditeten af sine ressourcer samt disse aktivers mulige koncentrationsrisiko. Det er vigtigt, at CCP'er kan identificere alle væsentlige former for likviditetsrisikokoncentrationer i deres ressourcer, således at CCP'ens likviditet er umiddelbart til rådighed, når det er nødvendigt. CCP'er bør også tage hensyn til supplerende risici som følge af mange forhold, indbyrdes afhængighedsforhold og koncentrationer.
(32)
Da likviditeten skal være let tilgængelig til transaktioner på samme dag-basis eller intradagbasis, kan en CCP anvende likvide midler i den udstedende centralbank, likvide midler hos kreditværdige forretningsbanker, ved aftale bekræftede kreditlinjer og indgåede repoaftaler, meget let omsættelig sikkerhedsstillelse, der opbevares i depot, og let tilgængelige investeringer, der let kan konverteres til likvide beholdninger med forud indgåede og særdeles pålidelige finansieringsaftaler, selv under stressede markedsvilkår. Disse likvide midler og denne sikkerhedsstillelse bør kun på visse betingelser medregnes som en del af de likvide finansielle ressourcer, som der forud er indgået aftale om.
(33)
For at give CCP'er det nødvendige incitament til at fastsætte forsigtige krav og holde dette beløb på et passende niveau og samtidig undgå regelarbitrage er det vigtigt at fastlægge en fælles metodologi for beregning og fastholdelse af de egne dedikerede ressourcer på et bestemt beløb, en CCP bør have til at bruge i et default waterfall. Det er væsentligt at holde disse ressourcer, der dækker tab som følge af misligholdelse, adskilt fra og med en særlig funktion i forhold til CCP'ens minimumskapitalkrav, som dækker forskellige risici, en CCP kan blive udsat for.
(34)
Det er vigtigt, at CCP'er anvender en ensartet metodologi til beregning af de egne ressourcer, der skal bruges i et default waterfall, med henblik på at sikre lige vilkår mellem CCP'er. Hvis man overlader det til CCP'ernes eget skøn at gennemføre en metodologi, der ikke er tilstrækkeligt klar, vil det føre til meget forskellige resultater blandt CCP'er og således tilskynde til regelarbitrage. Det er derfor væsentligt, at metodologien ikke giver CCP'er mulighed for at udøve et skøn. Med henblik herpå vil det være hensigtsmæssigt at have en enkelt procentsats baseret på et klart identificerbart mål og en klar metodologi, der kan sikre en ensartet beregning af CCP'ers egne ressourcer, der skal bruges i et default waterfall.
(35)
Der bør opstilles en række minimumskriterier for at sikre, at den acceptable sikkerhedsstillelse er højlikvid og kan konverteres til likvide midler hurtigt og med en minimal kurseffekt. Disse kriterier bør vedrøre udstederen af sikkerhedsstillelsen, i hvilken grad den kan realiseres i markedet, og om dens værdi er knyttet til vurderingen af kreditrisiko for det medlem, der stiller sikkerheden, for at tage højde for en mulig wrong-way-risiko. En CCP bør have mulighed for at anvende supplerende kriterier, hvis det er nødvendigt for at nå den ønskede robusthed.
(36)
CCP'er bør kun acceptere højlikvid sikkerhedsstillelse med en minimal kredit- og markedsrisiko. For at sikre, at den sikkerhedsstillelse, CCP'er har, altid er højlikvid, er det nødvendigt, at CCP'er fastlægger gennemsigtige og forudsigelige politikker og procedurer til vurdering og løbende overvågning af likviditeten af aktiver, der er accepteret som sikkerhedsstillelse, og at de anvender hensigtsmæssige værdiansættelsesmetoder. Med henblik herpå bør CCP'er også indføre koncentrationsgrænser, der har til formål at bevare en tilstrækkelig diversificering af sikkerhedsstillelsen, således at den kan gøres likvid umiddelbart, uden at markedsrisikoen i væsentlig grad påvirker dens værdi. Ved fastlæggelse af deres regler for anerkendt sikkerhed og koncentrationsgrænser bør de tage hensyn til den globale adgang til en sådan sikkerhedsstillelse på baggrund af de potentielle makroøkonomiske virkninger af deres regler.
(37)
For at undgå wrong-way-risici bør clearingmedlemmer ikke generelt have lov til at benytte deres egne værdipapirer eller værdipapirer udstedt af en enhed fra samme koncern. Dog bør en CCP kunne give clearingmedlemmer mulighed for at anvende dækkede obligationer, som ikke berøres i tilfælde af udstederens insolvens. Den tilgrundliggende sikkerhedsstillelse bør ikke desto mindre være passende adskilt fra udstederen og opfylde minimumskriterierne for accept af sikkerhedsstillelse. Et clearingmedlem bør ikke udstede finansielle instrumenter med det primære formål at lade et andet clearingmedlem bruge dem som sikkerhed.
(38)
For at varetage CCP'ers sikkerhed bør en CCP kun acceptere en forretningsbankgaranti som sikkerhed efter en grundig vurdering af udstederen og af de juridiske, kontraktlige og operationelle rammer for garantien. Det bør undgås, at CCP'er har usikrede eksponeringer i forhold til forretningsbanker. Derfor kan garantier fra forretningsbanker kun accepteres på strenge betingelser. Disse betingelser opfyldes normalt på markeder, der er præget af en høj koncentration af forretningsbanker, som er villige til at yde kredit til ikke-finansielle clearingmedlemmer. Af den grund bør en højere koncentrationsgrænse være tilladt i disse tilfælde.
(39)
For at begrænse sin markedsrisiko bør en CCP være forpligtet til som minimum én gang dagligt at ansætte værdien af sin sikkerhedsstillelse. Den bør anvende forsigtige haircuts, der afspejler sikkerhedsstillelsens mulige værdiforringelse i intervallet mellem dens seneste opskrivning og det tidspunkt, hvor sikkerhedsstillelsen med rimelighed kan formodes at blive realiseret under stressede markedsvilkår. Sikkerhedsstillelsens størrelse bør også tage hensyn til potentielle wrong-way-risikoengagementer.
(40)
Gennemførelsen af haircuts bør gøre CCP'en i stand til at undgå store og uventede justeringer af den nødvendige sikkerhedsstillelse for så vidt muligt at undgå procykliske virkninger.
(41)
For at undgå potentielle betydelige negative indvirkninger på prisen i tilfælde af realisering af sikkerhedsstillelsen inden for kort tid, bør CCP'er bør ikke koncentrere sikkerhedsstillelse om et begrænset antal udstedere eller et begrænset antal aktiver. Koncentrerede positioner vedrørende sikkerhedsstillelse bør derfor ikke betragtes som højlikvide.
(42)
Likviditets-, kredit- og markedsrisici bør betragtes på porteføljebasis og også i forbindelse med det enkelte finansielle instrument. En koncentreret portefølje kan have en betydelig negativ indvirkning på den sikkerhedsstillelse eller de finansielle instrumenter, CCP'en kan investere sine finansielle ressourcer i, eftersom det sandsynligvis ikke kan lade sig gøre at sælge store positioner under stressede markedsvilkår uden at trykke markedsprisen. Af samme grund bør CCP'ens sikkerhedsstillelse til stadighed overvåges og værdiansættes for at sikre, at den fortsat er likvid.
(43)
Energiderivatmarkederne har en meget stærk forbindelse med spotmarkederne for råvarer, og på disse derivatmarkeder er andelen af ikke-finansielle clearingmedlemmer høj. På disse markeder er et betydeligt antal af markedsdeltagerne også producenter af den underliggende råvare. Adgang til en tilstrækkelig sikkerhedsstillelse til at sikre forretningsbankgarantier fuldt ud kan kræve, at de pågældende ikke-finansielle clearingmedlemmer frigør betydelige dele af deres aktuelle positioner eller kan hindre dem i at fortsætte med at cleare deres positioner som et direkte clearingmedlem af en CCP. Denne proces kan forårsage forstyrrelser på energimarkederne, hvad angår likviditeten og spredningen blandt markedsdeltagerne. Anvendelsen heraf bør derfor udsættes efter en fastlagt tidsplan.
(44)
Med henblik på at sikre en ensartet anvendelse af de rammer, der er fastlagt i forordning (EU) nr. 648/2012, bør alle sektorer stilles over for de samme krav i den endelige udformning af de regler, som skal gælde for dem. Energivirksomheder opererer i øjeblikket inden for veletablerede rammer, som det vil kræve tid at tilpasse til de nye krav, hvis skadevirkninger for realøkonomien skal undgås. Derfor anses det for ønskeligt at fastsætte en anvendelsesdato for denne type markeder, der giver mulighed for en passende overgang fra den nuværende markedspraksis uden at påvirke markedsstruktur og likviditet unødigt.
(45)
En CCP bør i sin investeringspolitik give højeste prioritet til principperne for kapitalbeskyttelse og likviditetsmaksimering. Investeringspolitikken bør også sikre, at der ikke opstår interessekonflikter med CCP'ens kommercielle interesser.
(46)
I de kriterier, finansielle instrumenter bør opfylde for at blive betragtet som egnede investeringer for CCP'en, bør der tages hensyn til princip 16 i CPSS-IOSCO-principperne med henblik på at sikre en ensartet behandling på internationalt plan. Især bør en CCP være forpligtet til at anvende restriktive standarder vedrørende udstederen af det finansielle instrument, det finansielle instruments omsættelighed og instrumentets kredit-, markeds-, volatilitets- og valutakursrisiko. En CCP bør sørge for, at den ikke underminerer de foranstaltninger, der træffes for at begrænse risikoeksponeringen for sine investeringer ved at have alt for store eksponeringer for et enkelt finansielt instrument, en enkelt udsteder, type af udsteder eller depotinstitution.
(47)
En CCP's anvendelse af derivater udsætter den for yderligere kredit- og markedsrisici, og det er derfor nødvendigt at definere en begrænset række omstændigheder, under hvilke en CCP kan investere sine finansielle ressourcer i derivater. Eftersom en CCP bør sigte mod at have en neutral position med hensyn til markedsrisiko, er de eneste risici, en CCP bør behøve gardere sig imod, dem, der vedrører den sikkerhedsstillelse, den accepterer, eller de risici, som opstår på grund af et clearingmedlems misligholdelse. Risici vedrørende den sikkerhedsstillelse, en CCP accepterer, kan i tilstrækkelig grad forvaltes gennem haircuts, og det anses ikke for nødvendigt for en CCP at benytte derivater i den forbindelse. Derivater bør kun benyttes af en CCP til forvaltning af den likviditetsrisiko, der opstår for eksponeringer for forskellige valutaer, og med det formål at beskytte et misligholdende clearingmedlems portefølje og kun, hvis CCP'ens procedurer i tilfælde af misligholdelse giver mulighed herfor.
(48)
Af hensyn til CCP'ernes sikkerhed bør de kun have lov til at have kontante midler i form af usikrede indlån i minimalt omfang. Når CCP'er sikrer deres kontante midler, bør de altid sørge for, at de altid er tilstrækkeligt beskyttet mod likviditetsrisici.
(49)
Det er nødvendigt at fastsætte strenge krav til stress- og backtestning for at sikre, at en CCP's modeller, metodologier og likviditetsrisikostyringsstruktur fungerer korrekt under hensyntagen til alle de risici, CCP'en er eksponeret for, således at CCP'en til enhver tid har tilstrækkelige ressourcer til at dække de pågældende risici.
(50)
For at sikre en ensartet anvendelse af kravene til CCP'er er det nødvendigt at fastsætte detaljerede bestemmelser for, hvilke typer test der skal foretages, herunder både stress- og backtestning. Med henblik på at tage højde for den brede vifte af værdipapir- og derivatkontrakter, der kan cleares i fremtiden, afspejle forskelle i CCP'ers virksomhedsledelses- og risikostyringsmetoder, åbne mulighed for fremtidig udvikling og nye risici, der skal håndteres, og give mulighed for tilstrækkelig fleksibilitet er en kriteriebaseret tilgang nødvendig.
(51)
Ved validering af en CCP's modeller, metodologier og likviditetsrisikostyringsstruktur er det vigtigt at anvende en egnet, uafhængig part, så alle nødvendige korrigerende foranstaltninger kan findes og sættes i værk før gennemførelse, og undgå væsentlige interessekonflikter. Den uafhængige part bør være tilstrækkeligt adskilt fra den del af CCP'ens virksomhed, som udvikler, gennemfører og skal anvende den model eller de regler, som revideres, og bør ikke have en væsentlig interessekonflikt. Disse betingelser kan opfyldes enten af en intern part, der har separate indberetningsveje, eller en ekstern part.
(52)
Forskellige aspekter af en CCP's finansielle ressourcer, bl.a. margindækning, misligholdelsesfonde og andre finansielle ressourcer skal dække forskellige scenarier og mål. Det er derfor nødvendigt at stille specifikke krav for at afspejle disse mål og sikre en ensartet anvendelse for alle CCP'er. Ved vurderingen af den nødvendige dækning bør CCP'en ikke modregne eventuelle eksponeringer mellem misligholdende clearingmedlemmer for at undgå at mindske de potentielle virkninger, disse eksponeringer måtte have.
(53)
De forskellige typer af finansielle instrumenter, som en CCP kan cleare, er genstand for en række specifikke risici. En CCP bør derfor være forpligtet til at overveje alle de risici, som er relevante for de markeder, den leverer clearingydelser til, i sine modeller, metodologier og likviditetsrisikostyringsstruktur for at sikre, at den i tilstrækkelig grad indregner sin mulige fremtidige eksponering. For at der kan tages behørigt højde for sådanne risici, bør kravene til stresstestning omfatte instrumentspecifikke risici af relevans for forskellige typer af finansielle instrumenter.
(54)
Hvis en CCP skal sikre, at dens modeller til beregning af initialmarginer i tilstrækkelig grad afspejler dens potentielle eksponeringer, bør den ud over den daglige backtestning af sin margindækning, hvor man ser på, om den margin, der opkræves, er tilstrækkelig, også backteste modellens centrale parametre og antagelser. Dette er væsentligt for at sikre, at initialmarginen beregnes korrekt med CCP'ens modeller.
(55)
En streng følsomhedsanalyse af marginkrav kan få øget betydning, når markederne er illikvide eller volatile, og bør anvendes til at fastslå virkningen af forskellige vigtige modelparametre. En følsomhedsanalyse er et effektivt værktøj til at undersøge skjulte mangler, som ikke kan opdages gennem backtestning.
(56)
Hvis man undlader at foretage stress- og backtest regelmæssigt, kan det føre til, at en CCP's finansielle og likvide ressourcer bliver utilstrækkelige til at dække de konkrete risici, den er eksponeret for. Med hensigtsmæssige test vil en CCP's modeller, metodologier og likviditetsrisikostyringsstruktur med det samme kunne håndtere skiftende markedsforhold og nye risici. CCP'er bør derfor straks anvende testresultaterne til at tage deres modeller, metodologier og rammer for likviditetsrisikostyring op til revision.
(57)
Hvis en CCP opstiller modeller for ekstreme markedsvilkår, kan det hjælpe den til at bestemme grænserne for dens aktuelle modeller, likviditetsrisikostyringsstruktur og finansielle og likvide ressourcer. Det kræver dog, at CCP'en foretager en vurdering, når den opstiller modeller for forskellige markeder og produkter. Omvendt stresstestning bør overvejes som et nyttigt styringsværktøj, om end ikke det vigtigste, til at fastslå et passende niveau for de finansielle ressourcer.
(58)
Inddragelse af clearingmedlemmer, kunder og andre relevante interessenter i testningen, gennem simuleringsøvelser, af en CCP's procedurer i tilfælde af misligholdelse, er væsentlig for at sikre, at de har den nødvendige forståelse og operationelle kapacitet til at deltage i håndteringen af en misligholdelsessituation. Simuleringer bør kopiere et misligholdelsesscenario for at demonstrere, hvilke opgaver og ansvarsområder clearingmedlemmer, kunder og andre relevante interessenter skal varetage. Det er endvidere vigtigt, at en CCP har hensigtsmæssige mekanismer, så den kan fastslå, om der er behov for korrigerende foranstaltninger, og afdække eventuelt manglende klarhed i eller mulighed for skøn i regler og procedurer. Testningen af en CCP's procedurer i tilfælde af misligholdelse er særligt vigtig, hvis den er afhængig af, at ikke-misligholdende clearingmedlemmer eller tredjeparter bistår i forbindelse med lukningen af positioner, og hvis misligholdelsesprocedurerne aldrig er blevet testet ved en konkret misligholdelse.
(59)
Denne forordning er baseret på det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) har fremsendt til Kommissionen.
(60)
ESMA har, hvor det er relevant, konsulteret Den Europæiske Banktilsynsmyndighed (EBA), Det Europæiske Råd for Systemiske Risici og medlemmerne af ESCB før fremsendelse af udkastet til tekniske standarder, der ligger til grund for denne forordning. I overensstemmelse med artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1095/2010 af 24. november 2010 om oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed) (4) har ESMA gennemført åbne offentlige høringer om det pågældende udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, analyseret de potentielle omkostninger og fordele herved og indhentet en udtalelse fra interessentgruppen for værdipapirer og markeder, der blev oprettet i henhold til artikel 37 i forordning (EU) nr. 1095/2010 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
1) »basisrisiko«: den risiko, der opstår på grund af ufuldstændigt forbundne bevægelser mellem to eller flere aktiver eller kontrakter, der er clearet af den centrale modpart (CCP'en)
2) »konfidensinterval«: den procentdel af eksponeringsbevægelser for hvert clearet finansielt instrument i relation til en specifik lookback-periode, som en CCP har pligt til at dække i en bestemt likvidationsperiode
3) »convenience yield«: fortjenesten ved direkte ejerskab til den fysiske råvare, som påvirkes både af markedsvilkår og af faktorer såsom fysiske oplagringsudgifter
4) »marginer«: marginer, jf. artikel 41 i forordning (EU) nr. 648/2012, der som minimum kan bestå af initialmarginer og variationsmarginer
5) »initialmargin«: den margin, CCP'en opkræver til dækning af potentiel fremtidig eksponering over for clearingmedlemmer, der leverer marginen, og eventuelt interoperable CCP'er i intervallet mellem den sidste marginopkrævning og likvideringen af positioner efter et clearingmedlems eller en interoperabel CCP's misligholdelse
6) »variationsmargin«: marginer, der opkræves eller udbetales for at afspejle aktuelle eksponeringer som følge af faktiske ændringer i markedsprisen
7) »jump-to-default risiko«: risikoen for, at en modpart eller udsteder pludselig misligholder sine forpligtelser, før markedet har haft tid til at tage hensyn til den øgede misligholdelsesrisiko
8) »likvidationsperiode«: den periode, der bruges til beregning af de marginer, CPP'en skønner nødvendige for at styre sin eksponering over for et misligholdende medlem, og i hvilken CCP'en er eksponeret for markedsrisici i forbindelse med forvaltningen af den misligholdendes positioner
9) »lookback-periode«: den tidshorisont, den historiske volatilitet beregnes for
10) »testningsafvigelse«: resultatet af en test, der viser, at en CCP's model eller likviditetsrisikostyringsstruktur ikke gav det ønskede dækningsniveau
11) »wrong-way-risiko«: den risiko, der opstår på grund af eksponering over for en modpart eller udsteder, når den sikkerhed, som stilles af modparten eller udstedes af udstederen, er tæt forbundet med dennes kreditrisiko.
KAPITEL II
ANERKENDELSE AF TREDJELANDES CCP'er
(Artikel 25 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 2
Oplysninger, der skal forelægges ESMA med henblik på anerkendelse af en CCP
En ansøgning om anerkendelse, der indgives af en CCP, der er etableret i et tredjeland, skal som minimum indeholde følgende oplysninger:
a)
den juridiske enheds fulde navn
b)
navnene på kapitalejere eller medlemmer med en kvalificeret andel
c)
en liste over medlemsstater, hvor ansøgeren påtænker at levere tjenesteydelser
d)
klasser af clearede finansielle instrumenter
e)
oplysninger, der skal sættes på ESMA's websted i overensstemmelse med artikel 88, stk. 1, litra e), i forordning (EU) nr. 648/2012
f)
oplysninger om ansøgerens finansielle ressourcer, hvilken form de har og hvordan de opbevares, samt hvilke foranstaltninger der er truffet for at sikre dem, herunder procedurer i tilfælde af misligholdelse
g)
oplysninger om marginmetodologi og beregning af misligholdelsesfonden
h)
en liste over anerkendt sikkerhedsstillelse
i)
en opdeling på værdier, om nødvendigt i prospektiv form, der cleares af den ansøgende CCP, for hver clearet EU-valuta
j)
resultater af stresstest og backtest udført i året forud for ansøgningsdatoen
k)
ansøgerens regler og interne procedurer med dokumentation for fuldstændig opfyldelse af de krav, der finder anvendelse i det pågældende tredjeland
l)
oplysninger om eventuelle outsourcingaftaler
m)
oplysninger om adskillelsesordninger og den respektive juridiske soliditet og mulighed for håndhævelse
n)
oplysninger om CCP'ens adgangskrav og betingelser for suspension og opsigelse af medlemskab
o)
oplysninger om en eventuel interoperabilitetsordning, bl.a. oplysninger til tredjelandets kompetente myndighed med det formål at vurdere ordningen.
KAPITEL III
ORGANISATORISKE KRAV
(Artikel 26 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 3
Ledelsesordninger
1. Hovedelementerne i CCP'ens ledelsesordninger, der fastlægger dens organisationsstruktur samt klart specificerede og veldokumenterede politikker, procedurer og processer, som dens bestyrelse og øverste ledelse arbejder ud fra, skal omfatte følgende:
a)
sammensætning, opgaver og ansvarsområder for bestyrelsen og eventuelle udvalg under bestyrelsen
b)
ledelsens opgaver og ansvarsområder
c)
den øverste ledelses struktur
d)
indberetningsveje mellem den øverste ledelse og bestyrelsen
e)
procedurer for udnævnelse af bestyrelsesmedlemmer og den øverste ledelse
f)
udformning af risikostyrings-, compliance- og interne kontrolfunktioner
g)
processer til sikring af ledelsesansvar over for interessenter.
2. En CCP skal have tilstrækkeligt personale til at opfylde alle forpligtelser, der følger af denne forordning og af forordning (EU) nr. 648/2012. En CCP må ikke dele personale med andre koncernenheder, medmindre det sker i henhold til en outsourcingaftale i overensstemmelse med artikel 35 i forordning (EU) nr. 648/2012.
3. En CCP skal fastlægge en klar, konsekvent og veldefineret ansvarsfordeling. En CCP skal sikre, at funktionerne som risikostyringschef, compliancechef og teknologichef udøves af forskellige personer, som er ansat af CCP'en, og som skal have eneansvar for udøvelsen af disse funktioner.
4. En CCP, der indgår i en koncern, tager hensyn til koncernens eventuelle indvirkninger på dens egne ledelsesordninger, bl.a. om den har den nødvendige uafhængighed, så den kan opfylde sine fastlagte forpligtelser som en selvstændig juridisk person, og om dens uafhængighed kan bringes i fare på grund af koncernstrukturen eller af, at et bestyrelsesmedlem også er medlem af bestyrelsen i andre enheder i samme koncern. Navnlig skal en CCP overveje særlige procedurer til forebyggelse og håndtering af interessekonflikter, bl.a. vedrørende outsourcingaftaler.
5. Hvor en CCP har et bestyrelsessystem i to niveauer, tildeles bestyrelsens opgaver og ansvarsområder, jf. denne forordning og forordning (EU) nr. 648/2012, tilsynsorganet og bestyrelsen efter behov.
6. Risikostyringsregler, -procedurer, -systemer og -kontroller skal indgå i en sammenhængende og konsekvent ledelsesramme, som revideres og opdateres regelmæssigt.
Artikel 4
Risikostyring og interne kontrolmekanismer
1. En CCP skal have en forsvarlig struktur for den samlede styring af alle væsentlige risici, den er eller kan blive eksponeret for. En CCP skal opstille dokumenterede regler, procedurer og systemer, som kan identificere, måle, overvåge og styre sådanne risici. Ved fastlæggelsen af risikostyringsregler, -procedurer og -systemer skal en CCP strukturere dem på en sådan måde, at clearingmedlemmer styrer og begrænser de risici, de udgør for CCP'en, korrekt.
2. En CCP skal anlægge et samlet syn på alle relevante risici. Disse omfatter de risici, den er udsat for og påfører sine clearingmedlemmer og så vidt muligt kunder, samt de risici, den er udsat for og påfører andre enheder som f.eks., men ikke begrænset til, interoperable CCP'er, værdipapirafviklings- og betalingssystemer, afviklingsbanker, likviditetsudbydere, værdipapircentraler, handelspladser, der betjenes af CCP'en og andre kritiske tjenesteydere.
3. En CCP skal udvikle passende risikostyringsværktøjer, så den kan styre og indberette alle relevante risici. Disse omfatter identifikation og forvaltning af system, marked eller andre indbyrdes afhængige faktorer. Såfremt en CCP leverer tjenesteydelser i forbindelse med clearing, som har en selvstændig risikoprofil i forhold til dens funktioner og potentielt udsætter den for betydelige ekstra risici, skal CCP'en styre de pågældende ekstra risici på passende vis. Det kan betyde, at CCP'en juridisk adskiller de supplerende tjenesteydelser, den leverer, fra sine kernefunktioner.
4. Ledelsesordningerne skal sikre, at CCP'ens bestyrelse påtager sig det endelige ansvar for at styre CCP'ens risici. Bestyrelsen skal definere, fastsætte og dokumentere en passende risikotolerance og risikokapacitet for CCP'en. Bestyrelsen og den øverste ledelse skal sørge for, at CCP'ens regler, procedurer og kontroller stemmer overens med CCP'ens risikotolerance og risikokapacitet og omhandler, hvordan CCP'en identificerer, indberetter, overvåger og styrer risici.
5. En CCP skal anvende solide informations- og risikokontrolsystemer, der kan give CCP'en selv og eventuelt dens clearingmedlemmer og om muligt dens kunder kapacitet til at opnå rettidig information og anvende risikostyringsregler og -procedurer på hensigtsmæssig vis. Disse systemer skal som minimum sikre, at kredit- og likviditetseksponeringer til stadighed overvåges både hos CCP'en og clearingmedlemmet og så vidt muligt hos kunden.
6. En CPP skal sikre, at risikostyringsfunktionen har de nødvendige ressourcer og den nødvendige myndighed, ekspertise og adgang til alle relevante oplysninger, og at den er tilstrækkeligt uafhængig af CCP'ens øvrige funktioner. CCP'ens risikochef skal implementere risikostyringsstrukturerne, herunder de af bestyrelsen fastlagte politikker og procedurer.
7. En CCP skal have tilstrækkelige interne kontrolmekanismer til at bistå bestyrelsen med overvågning og vurdering af, at CCP'ens risikostyringsregler, -procedurer og -systemer er hensigtsmæssige og effektive. Disse mekanismer skal omfatte forsvarlige administrative og regnskabsmæssige procedurer, en solid compliancefunktion og en uafhængig intern revisions- og validerings- eller undersøgelsesfunktion.
8. En CCP's regnskab udarbejdes årligt og revideres af revisorer eller revisionsfirmaer, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/43/EF (5).
Artikel 5
Compliancepolitik og -procedurer
1. En CCP skal udarbejde, gennemføre og opretholde passende politikker og procedurer til at opspore en eventuel risiko for, at CCP'en eller dens medarbejdere undlader at opfylde dens forpligtelser i henhold til denne forordning, forordning (EU) nr. 648/2012 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 1249/2012, samt tilknyttede risici og skal iværksætte passende foranstaltninger og procedurer til at minimere en sådan risiko og gøre de kompetente myndigheder i stand til at udøve deres beføjelser effektivt i henhold til disse forordninger.
2. En CCP sikrer, at dens regler, procedurer og aftaleforhold er klare og omfattende, og sikrer overensstemmelse med denne forordning, forordning (EU) nr. 648/2012 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 1249/2012 samt alle andre gældende lov- og tilsynskrav.
CCP'ens regler, procedurer og aftaleforhold skal nedfældes skriftligt eller på et andet varigt medium. Disse regler, procedurer og aftaleforhold samt eventuelt medfølgende materiale skal være nøjagtige, ajourførte og let tilgængelige for den kompetente myndighed, clearingmedlemmer og eventuelt kunder.
En CCP skal identificere og analysere sine reglers, procedurers og aftaleforholds soliditet. Om nødvendigt søges der uafhængig juridisk rådgivning med henblik på denne analyse. CCP'en skal have en proces for fremsættelse af forslag til og gennemførelse af ændringer af sine regler og procedurer og forud for gennemførelse af enhver væsentlig ændring at høre alle berørte clearingmedlemmer og fremsende de foreslåede ændringer til den kompetente myndighed.
3. Ved udviklingen af sine regler, procedurer og aftaleforhold skal en CCP tage hensyn til relevante af myndighederne fastsatte principper, industrielle standarder og markedsprotokoller og tydeligt anføre, hvor denne praksis er blevet indsat i dokumentationen om rettigheder og forpligtelser for CCP'en samt dens clearingmedlemmer og andre relevante tredjeparter.
4. En CCP skal identificere og analysere potentielle spørgsmål om lovkonflikt og opstille regler og procedurer for at begrænse den juridiske risiko som følge af sådanne spørgsmål. Om nødvendigt søger CCP'en uafhængig juridisk rådgivning med henblik på denne analyse.
En CCP anfører klart i sine regler og procedurer, hvilken lov der finder anvendelse på hvert aspekt af CCP'ens aktiviteter og operationer.
Artikel 6
Compliancefunktion
1. En CCP opretter og vedligeholder en permanent og effektiv compliancefunktion, der fungerer uafhængigt af CCP'ens øvrige funktioner. Den sørger for, at compliancefunktionen har den nødvendige kompetence, sagkundskab og adgang til alle relevante oplysninger samt de nødvendige ressourcer.
Ved oprettelse af sin compliancefunktion tager CCP'en hensyn til arten, omfanget og kompleksitetsgraden af sine forretninger, og arten og omfanget af tjenesteydelser og aktiviteter i forbindelse med disse forretninger.
2. Compliancechefen skal som minimum have følgende ansvarsområder:
a)
kontrollere og med jævne mellemrum vurdere, om de ordninger, der etableres i overensstemmelse med artikel 5, stk. 4, og foranstaltninger, som træffes for at afhjælpe eventuelle mangler for så vidt angår CCP'ens overholdelse af sine forpligtelser, er passende og effektive
b)
administrere de complianceregler og -procedurer, som indføres af den øverste ledelse og bestyrelsen
c)
rådgive og bistå de personer, der er ansvarlige for at levere CCP'ens tjenesteydelser og gennemføre dens aktiviteter, med overholdelse af CCP'ens forpligtelser i henhold til denne forordning, forordning (EU) nr. 648/2012 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 1249/2012 samt eventuelt andre myndighedskrav
d)
regelmæssigt rapportere til bestyrelsen om CCP'ens og medarbejdernes overholdelse af denne forordning, forordning (EU) nr. 648/2012 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 1249/2012
e)
etablere procedurer for effektiv afhjælpning af tilfælde af manglende overholdelse af forpligtelser
f)
sørge for, at de relevante personer i compliancefunktionen ikke er involveret i den levering af tjenesteydelser eller den udførelse af aktiviteter, de overvåger, og at eventuelle interessekonflikter hos disse personer afdækkes og fjernes på tilfredsstillende vis.
Artikel 7
Organisationsstruktur og adskillelse af indberetningsveje
1. En CCP definerer sammensætning, opgaver og ansvarsområder for bestyrelsen og den øverste ledelse og eventuelle udvalg under bestyrelsen. Disse ordninger skal være klart specificerede og veldokumenterede. Bestyrelsen nedsætter som minimum et revisionsudvalg og et aflønningsudvalg. Risikoudvalget, der nedsættes i overensstemmelse med artikel 28 i forordning (EU) nr. 648/2012, skal være et rådgivningsudvalg for bestyrelsen.
2. Bestyrelsen er som minimum ansvarlig for følgende:
a)
opstilling af klare mål og strategier for CCP'en
b)
effektiv overvågning af den øverste ledelse
c)
udarbejdelse af aflønningspolitikker
d)
oprettelse af og tilsyn med risikostyringsfunktionen
e)
tilsyn med compliancefunktionen og den interne kontrolfunktion
f)
tilsyn med outsourcingaftaler
g)
tilsyn med overholdelse af alle bestemmelser i denne forordning, forordning (EU) nr. 648/2012 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 1249/2012 samt alle andre tilsyns- og lovkrav
h)
opfyldelse af ledelsesansvarskravet over for kapitalejere eller ejere og ansatte, clearingmedlemmer og deres kunder og andre relevante interessenter.
3. Der påhviler som minimum den øverste ledelse et ansvar for at:
a)
sikre, at CCP'ens aktiviteter stemmer overens med de mål og strategier for CCP'en, bestyrelsen har fastlagt
b)
udforme og indføre procedurer for compliance og intern kontrol, som fremmer CCP'ens mål
c)
underkaste de interne kontrolprocedurer regelmæssig revision og testning
d)
sikre, at der afsættes tilstrækkelige ressourcer til risikostyring og compliance
e)
være aktivt engageret i risikokontrolprocessen
f)
sikre, at de risici, CCP'en udsættes for gennem sin clearing og aktiviteter i forbindelse med clearing, håndteres korrekt.
4. Hvis bestyrelsen uddelegerer opgaver til udvalg eller underudvalg, skal den godkende beslutninger, der kan have en betydelig indvirkning på CCP'ens risikoprofil.
5. De bestemmelser, der gælder for bestyrelsens og den øverste ledelses virke, omfatter processer til at afdække, afhjælpe og forvalte potentielle interessekonflikter hos medlemmer af bestyrelsen og den øverste ledelse.
6. En CCP skal have klare og direkte indberetningsveje mellem sin bestyrelse og øverste ledelse med henblik på at sikre, at den øverste ledelse står til ansvar for sine resultater. Indberetningsvejene for risikostyring, compliance og intern revision skal være klare og adskilte fra dem, der gælder for CCP'ens øvrige operationer. Risikochefen rapporterer til bestyrelsen enten direkte eller gennem formanden for risikoudvalget. Compliancechefen og den interne revisionsfunktion rapporterer direkte til bestyrelsen.
Artikel 8
Aflønningspolitik
1. Aflønningsudvalget udformer og videreudvikler aflønningspolitikken, fører tilsyn med den øverste ledelses gennemførelse heraf og reviderer regelmæssigt dens anvendelse i praksis. Selve politikken dokumenteres og tages op til revision mindst én gang om året.
2. Aflønningspolitikken tager sigte på at bringe lønniveau og -struktur i overensstemmelse med en forsigtig risikostyring. I aflønningspolitikken tages der højde for mulige risici samt eksisterende risici og resultaterne heraf. Der skal i udbetalingsplanerne tages hensyn til tidshorisonten for risiciene. Især i tilfælde af variabel aflønning skal der i politikken tages behørigt hensyn til en eventuel manglende overensstemmelse mellem arbejdsindsats og risikoperioder, og det skal sikres, at udbetalingerne eventuelt udskydes. De faste og variable elementer i den samlede aflønning skal være afbalancerede og i overensstemmelse med risikotilpasningen.
3. Lønpolitikken sikrer, at medarbejdere, som varetager risikostyrings-, compliance- og interne revisionsfunktioner, aflønnes på en måde, der er uafhængig af CCP'ens driftsresultat. Aflønningsniveauet skal være passende i forhold til ansvar og sammenlignet med lønniveauet i erhvervet.
4. Aflønningspolitikken skal være omfattet af en uafhængig revision en gang årligt. Resultaterne af disse revisioner stilles til rådighed for den kompetente myndighed.
Artikel 9
It-systemer
1. En CCP sørger for, at dens it-systemer er pålidelige og sikre og kan behandle den information, der er nødvendig for, at CCP'en kan gennemføre sine aktiviteter og transaktioner sikkert og effektivt.
It-arkitekturen skal være veldokumenteret. Systemerne skal være udformet til at opfylde CCP'ens operationelle behov og imødegå risiciene for CCP'en, være fleksible, bl.a. under stressede markedsvilkår, og om nødvendigt være skalerbare, så de kan behandle ekstra information. CCP'en sørger for procedurer og kapacitetsplanlægning samt tilstrækkelig overskydende kapacitet, så systemet kan behandle alle resterende transaktioner før dagens slutning under omstændigheder, hvor der opstår en større forretningsforstyrrelse. CCP'en etablerer procedurer for indførelse af ny teknologi, bl.a. klare tilbageførelsesplaner.
2. CCP'en baserer sine it-systemer på internationalt anerkendte tekniske standarder og god praksis for branchen for at have en høj grad af sikkerhed i informationsbehandlingen og muliggøre forbindelse med sine clearingmedlemmer, kunder og tjenesteydere. CCP'en underkaster sine systemer strenge test med simulering af stressede vilkår før den første ibrugtagning, efter gennemførelsen af væsentlige ændringer og efter forekomsten af en væsentlig forretningsforstyrrelse. Clearingmedlemmer og kunder, interoperable CCP'er og andre interessenter inddrages efter behov i udformning og gennemførelse af disse test.
3. En CCP opretholder solide rammer for datasikkerhed, så dens datasikkerhedsrisiko styres forsvarligt. Rammerne skal omfatte hensigtsmæssige mekanismer, politikker og procedurer, der beskytter data mod uautoriseret videregivelse, sikrer datanøjagtighed og -integritet og garanterer, at CCP'ens tjenesteydelser er tilgængelige.
4. Datasikkerhedsrammerne skal som minimum omfatte følgende:
a)
adgangskontroller til systemet
b)
tilstrækkelige beskyttelsesforanstaltninger mod indtrængninger og datamisbrug
c)
specifikt udstyr til at bevare dataenes ægthed og integritet, herunder kryptografiske teknikker
d)
pålidelige netværk og procedurer til nøjagtig og umiddelbar dataoverførsel uden større afbrydelser
e)
revisionsspor.
5. It-systemerne og informationssikkerhedsrammerne revideres mindst én gang årligt. De er underlagt uafhængige revisionsvurderinger. Resultaterne af disse vurderinger fremlægges for bestyrelsen og stilles til rådighed for den kompetente myndighed.
Artikel 10
Oplysningspligt
1. En CCP gør følgende oplysninger tilgængelige for offentligheden gratis:
a)
oplysninger om sine forvaltningsordninger, bl.a. følgende:
i)
sin organisationsstruktur samt centrale mål og strategier
ii)
centrale dele af aflønningspolitikken
iii)
centrale finansielle oplysninger, bl.a. sine seneste reviderede regnskaber
b)
oplysninger om sine regler, bl.a. følgende:
i)
procedurer i tilfælde af misligholdelse, procedurer og supplerende tekster
ii)
relevante oplysninger om forretningskontinuitet
iii)
oplysninger om CCP'ens risikostyringssystemer, -teknikker og -resultater i overensstemmelse med kapitel XII
iv)
alle relevante oplysninger om sin udformning og sine operationer samt clearingmedlemmer og kunders rettigheder og forpligtelser, så de klart kan identificere og fuldt ud forstå de risici og omkostninger, der er forbundet med benyttelse af CCP'ens tjenesteydelser
v)
CCP'ens aktuelle clearingydelser, herunder detaljeret information om, hvad den leverer under hver enkelt tjenesteydelse
vi)
CCP'ens risikostyringssystemer, -teknikker og -resultater, herunder information om finansielle ressourcer, investeringspolitik, datakilder til priser samt modeller, der anvendes i marginberegninger
vii)
love og bestemmelser om:
1)
adgangen til CCP'en
2)
kontrakter indgået af CCP'en med clearingmedlemmer og, så vidt muligt, kunder
3)
kontrakter, CCP'en accepterer til clearing
4)
eventuelle interoperabilitetsordninger
5)
anvendelse af sikkerhedsstillelse og bidrag til misligholdelsesfonden, herunder realisering af positioner og sikkerhedsstillelse, samt oplysninger om, i hvor høj grad sikkerhedsstillelsen beskyttes mod krav fra tredjepart
c)
oplysninger om anerkendt sikkerhedsstillelse og gældende haircuts
d)
en liste over alle aktuelle clearingmedlemmer samt kriterier for medlemskab, herunder adgang, suspension og udtræden.
Såfremt den kompetente myndighed er enig med CCP'en i, at oplysningerne under litra b) eller c), i dette stykke kan bringe tavshedspligten eller CCP'ens sikkerhed og soliditet i fare, kan CCP'en beslutte at fremlægge oplysninger på en sådan måde, at disse risici forebygges eller mindskes, eller ikke at fremlægge disse oplysninger.
2. En CCP fremlægger gratis oplysninger for offentligheden vedrørende væsentlige ændringer i sine forvaltningsordninger, mål, strategier og centrale politikker samt i sine gældende bestemmelser og procedurer.
3. De oplysninger, CCP'en skal offentliggøre, skal være tilgængelige på dens websted. Oplysningerne skal være tilgængelige som minimum på ét sprog, der er almindeligt udbredt i internationale finanskredse.
Artikel 11
Intern revision
1. En CCP opretter og vedligeholder en intern revisionsfunktion, som er adskilt og uafhængig fra CCP'ens øvrige funktioner og aktiviteter og har følgende opgaver:
a)
at udarbejde, gennemføre og til enhver tid have en revisionsplan til at undersøge og evaluere, om CCP'ens systemer, interne kontrolprocedurer og forvaltningsordninger er tilstrækkelige og effektive
b)
at afgive henstillinger på grundlag af resultatet af det arbejde, der udføres i overensstemmelse med litra a)
c)
at kontrollere, at disse henstillinger overholdes
d)
at rapportere om interne revisionsforhold til bestyrelsen.
2. Den interne revisionsfunktion skal have de nødvendige beføjelser og ressourcer og den nødvendige ekspertise samt adgang til alle relevante dokumenter med henblik på udførelsen af sine opgaver. Den skal være tilstrækkeligt uafhængig af ledelsen og rapportere direkte til bestyrelsen.
3. Den interne revision skal vurdere effektiviteten i CCP'ens risikostyringsprocesser og kontrolmekanismer på en måde, der står i forhold til de risici, de forskellige forretningsområder er udsat for, og er uafhængig af de vurderede forretningsområder. Den interne revisionsfunktion skal have den nødvendige adgang til information med henblik på at gennemgå alle CCP'ens aktiviteter og transaktioner, processer og systemer, herunder outsourcede aktiviteter.
4. Interne revisionsvurderinger baseres på en samlet revisionsplan, der revideres og indberettes til den kompetente myndighed mindst én gang årligt. En CCP sørger for, at der med kort varsel kan udføres særlige hændelsesbaserede revisioner. Revisionsplanlægning og -gennemgang godkendes af bestyrelsen.
5. En CCP's clearingtransaktioner, risikostyringsprocesser, interne kontrolmekanismer og regnskaber er underlagt uafhængig revision. Der skal foretages uafhængige revisioner mindst én gang årligt.
KAPITEL IV
OPBEVARING AF OPTEGNELSER
(Artikel 29 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 12
Generelle krav
1. En CCP skal opbevare optegnelser på et varigt medium, der giver mulighed for at forelægge oplysningerne for de kompetente myndigheder, ESMA og relevante medlemmer af Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB) i en sådan form og på en sådan måde, at følgende betingelser er opfyldt:
a)
det er muligt at rekonstruere hvert centralt trin i CCP's behandling
b)
det er muligt at registrere, spore og hente det oprindelige indhold af en optegnelse før eventuelle korrektioner eller andre ændringer
c)
der er iværksat foranstaltninger til at forhindre uautoriseret ændring af optegnelser
d)
der er iværksat passende foranstaltninger til at beskytte de registrerede datas sikkerhed og fortrolighed
e)
der er indsat en mekanisme til afdækning og korrektion af fejl i registreringssystemet
f)
registreringssystemet er omfattet af foranstaltninger, der gør det muligt hurtigt at gendanne optegnelserne i tilfælde af systemsvigt.
2. Er optegnelser eller oplysninger under seks måneder gamle, indleveres de til de i stk. 1 anførte myndigheder hurtigst muligt og senest ved slutningen af den følgende bankdag efter anmodning fra den relevante myndighed.
3. Er optegnelser eller oplysninger ældre end seks måneder, indleveres de til de i stk. 1 anførte myndigheder hurtigst muligt og senest fem bankdage efter anmodning fra den relevante myndighed.
4. Indeholder de optegnelser, der behandles af CCP'en, personoplysninger, skal CCP'er opfylde deres forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF (6) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 (7).
5. Hvis en CCP opbevarer optegnelser uden for EU, skal den sikre, at den kompetente myndighed, ESMA og de relevante medlemmer af ESCB kan få adgang til optegnelserne i samme omfang og inden for de samme perioder, som hvis de blev opbevaret inden for EU.
6. Hver CCP udpeger de relevante personer, der inden for den i stk. 2 og 3 fastsatte frist for indlevering af de relevante optegnelser kan redegøre for indholdet af dens optegnelser over for de kompetente myndigheder.
7. Alle optegnelser, en CCP skal opbevare i henhold til denne forordning, skal være åbne for den kompetente myndigheds kontrol. En CCP sørger for, at de kompetente myndigheder direkte kan overføre data i henhold til artikel 13 og 14, når de anmoder herom.
Artikel 13
Registrering af transaktioner
1. En CCP opbevarer optegnelser over alle transaktioner i alle de aftaler, den clearer, og sikrer, at dens optegnelser omfatter alle oplysninger, som er nødvendige for at foretage en omfattende og nøjagtig rekonstruktion af clearingprocessen for hver enkelt aftale, og CCP'en sørger endvidere for, at hver optegnelse for hver enkelt transaktion er entydigt identificerbar og søgbar, i det mindste via alle felter, der vedrører CCP'en, den interoperable CCP, clearingmedlemmet, kunden, såfremt denne er kendt af CCP, og det finansielle instrument.
2. For hver transaktion, en CCP modtager til clearing, udarbejder den straks ved modtagelsen af de relevante oplysninger en optegnelse, som den holder ajourført med følgende oplysninger:
a)
pris, kurs eller spread og mængde
b)
den egenskab, CCP'en handler i, dvs. om transaktionen var et køb eller salg set ud fra den registrerende CCP's synsvinkel
c)
angivelse af instrument
d)
angivelse af clearingmedlem
e)
angivelse af sted for indgåelse af aftalen
f)
dato og tidspunkt for CCP'ens mellemkomst
g)
dato og tidspunkt for aftalens udløb
h)
afviklingsvilkår og -metode
i)
dato og tidspunkt for afvikling eller dækningskøb for transaktionen, og i det omfang de finder anvendelse, for følgende oplysninger:
i)
dato og tidspunkt for aftalens oprindelige indgåelse
ii)
de oprindelige aftalevilkår og -parter
iii)
angivelse af den interoperable CCP, der eventuelt har clearet en del af transaktionen
iv)
navn på kunden, herunder en eventuel indirekte kunde, hvis denne er kendt af CCP'en, og i tilfælde af en »give-up« angivelse af den part, der overførte aftalen.
Artikel 14
Positionsoptegnelser
1. En CCP opbevarer optegnelser over positioner, der opbevares af hvert clearingmedlem. Der skal føres særskilte optegnelser for hver konto i overensstemmelse med artikel 39 i forordning (EU) nr. 648/2012, og CCP'en sørger for, at dens optegnelser omfatter alle de oplysninger, der er nødvendige for at foretage en omfattende og nøjagtig rekonstruktion af de transaktioner, som lå til grund for positionen, og at hver optegnelse er identificerbar og søgbar, i det mindste via alle felter, der vedrører CCP'en, den interoperable CCP, clearingmedlemmet, kunden, såfremt denne er kendt af CCP'en, og det finansielle instrument.
2. Ved slutningen af hver bankdag foretager en CCP en optegnelse vedrørende hver position med følgende oplysninger, for så vidt de er knyttet til den pågældende position:
a)
angivelse af clearingmedlemmet, af kunden, såfremt denne er kendt af CCP'en, og af en interoperabel CCP, som eventuelt opretholder en sådan position
b)
positionens fortegn
c)
den daglige beregning af positionens værdi med angivelse af de priser, aftalerne er værdiansat til, og eventuelt andre relevante oplysninger.
3. En CCP udarbejder og opdaterer en fortegnelse over marginbeløb, bidrag til misligholdelsesfonden og andre finansielle ressourcer, jf. artikel 43 i forordning (EU) nr. 648/2012, som CCP'en har opkrævet, og det tilsvarende beløb, clearingmedlemmet faktisk har posteret ved dagens slutning, samt ændringer i det beløb, der kan forekomme i løbet af dagen, for hvert enkelt clearingmedlem og hver kundekonto, såfremt disse er kendt af CCP'en.
Artikel 15
Forretningspapirer
1. En CCP fører passende og korrekte fortegnelser over aktiviteter i forbindelse med sine forretninger og interne organisation.
2. De i stk. 1 omhandlede fortegnelser ajourføres, hver gang der sker en væsentlig ændring i de relevante dokumenter, og skal som minimum omfatte:
a)
organisationsdiagrammer for bestyrelsen og de relevante udvalg, clearingenhed, risikostyringsenhed og alle andre relevante enheder eller afdelinger
b)
angivelse af de kapitalejere eller medlemmer, som direkte eller indirekte, i egenskab af fysiske eller juridiske personer, besidder kvalificerede andele, samt størrelsen heraf
c)
dokumenter til bekræftelse af de regler, procedurer og processer, som er påkrævet i henhold til kapitel III og artikel 29
d)
referater fra bestyrelsesmøder og, hvis det er relevant, møder i underudvalg under bestyrelsen og under den øverste ledelse
e)
referater fra møder i risikoudvalget
f)
eventuelle referater fra høringsgrupper med clearingmedlemmer og kunder
g)
interne og eksterne revisionsrapporter, risikostyringsrapporter, compliancerapporter og rapporter fra konsulentfirmaer, herunder ledelsessvar
h)
forretningskontinuitetspolitik og katastrofeberedskabsplan i henhold til artikel 17
i)
likviditetsplan og de daglige likviditetsrapporter i henhold til artikel 32
j)
optegnelser, der viser alle aktiver og passiver og kapitalkonti som krævet i henhold til artikel 16 i forordning (EU) nr. 648/2012
k)
oplysninger om modtagne klager med angivelse af klagers navn, adresse og kontonummer, dato for modtagelse af klagen, navne på alle personer, der nævnes i klagen, beskrivelse af klagens art, afgørelse af klagen og dato for løsning af klagen
l)
optegnelser over eventuel afbrydelse af tjenesterne eller funktionsforstyrrelser, herunder en detaljeret rapport om tidspunkter, følger og afhjælpende foranstaltninger
m)
optegnelser over resultaterne af de udførte back- og stresstest
n)
skriftlig kommunikation med kompetente myndigheder, ESMA og de relevante medlemmer af ESCB
o)
indkomne udtalelser i forbindelse med juridisk rådgivning i overensstemmelse med kapitel III
p)
eventuel dokumentation vedrørende interoperabilitetsordninger med andre CCP'er
q)
oplysninger i henhold til artikel 10, stk. 1, litra b), nr. vii), og artikel 10, stk. 1, litra d)
r)
relevante dokumenter med beskrivelse af udviklingen af nye forretningsinitiativer.
Artikel 16
Optegnelser over oplysninger indberettet til et transaktionsregister
En CCP skal identificere og opbevare alle oplysninger og data, der skal indberettes i overensstemmelse med artikel 9 i forordning (EU) nr. 648/2012, sammen med en optegnelse af dato og tidspunkt for indberetningen af transaktionen.
KAPITEL V
FORRETNINGSKONTINUITET
(Artikel 34 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 17
Strategi og politik
1. En CCP skal have en forretningskontinuitetspolitik og en katastrofeberedskabsplan, der er godkendt af bestyrelsen. Forretningskontinuitetspolitikken og katastrofeberedskabsplanen skal være underlagt uafhængige revisioner, der rapporteres til bestyrelsen.
2. Forretningskontinuitetspolitikken skal omhandle alle kritiske forretningsfunktioner og systemer i den forbindelse og omfatte CCP'ens strategi, politik og målsætninger for at sikre kontinuiteten i disse funktioner og systemer.
3. Der skal i forretningskontinuitetspolitikken tages hensyn til eksterne forbindelser og indbyrdes afhængige forhold i den finansielle infrastruktur, herunder handelspladser, CCP'en clearer, værdipapirafviklings- og betalingssystemer og kreditinstitutioner, som benyttes af CCP'en eller en tilknyttet CCP. Den skal også tage højde for kritiske funktioner eller tjenesteydelser, der er blevet outsourcet til andre leverandører.
4. Forretningskontinuitetspolitikken og katastrofeberedskabsplanen skal indeholde klart definerede og dokumenterede ordninger til brug i tilfælde af en akut forretningskontinuitetssituation, katastrofe eller krise, der er udformet til at sikre et minimumsserviceniveau for kritiske funktioner.
5. Katastrofeberedskabsplanen skal afdække og omfatte mål for genopretningspunkter og genopretningstid for kritiske funktioner og fastsætte den mest egnede genopretningsstrategi for hver af disse funktioner. Disse ordninger skal udformes, så de sikrer, at kritiske funktioner fuldføres til tiden og aftalte serviceniveauer overholdes, selv under ekstreme scenarier.
6. En CCP's forretningskontinuitetspolitik skal fastsætte den maksimale acceptable tid, i hvilken kritiske funktioner og systemer kan være uanvendelige. Den maksimale genopretningstid for CCP'ens kritiske funktioner, som skal inkluderes i forretningskontinuitetspolitikken, må højst være to timer. Procedurer ultimo dagen og betalinger afsluttes under alle omstændigheder på det krævede tidspunkt og den krævede dag.
7. En CCP tager hensyn til den potentielle samlede indvirkning på markedets effektivitet ved fastsættelsen af genopretningstider for hver funktion.
Artikel 18
Konsekvensanalyse
1. En CCP skal foretage en konsekvensanalyse for virksomheden, der skal vise, hvilke forretningsfunktioner der er kritiske med hensyn til at sikre CCP'ens tjenesteydelser. Det skal i analysen indgå, i hvilket omfang disse funktioner er afgørende for andre institutioner og funktioner i den finansielle infrastruktur.
2. En CCP skal anvende en scenariebaseret risikoanalyse, der skal afdække, hvordan forskellige scenarier påvirker risiciene for dens kritiske forretningsfunktioner.
3. Ved vurdering af risici skal tager en CCP tage hensyn til afhængighed af eksterne leverandører, bl.a. forsyningsvirksomheder. En CCP skal træffe foranstaltninger til at forvalte disse afhængighedsforhold gennem passende aftaler og organisatoriske ordninger.
4. Konsekvensanalysen og scenarieanalysen føres ajour og revideres som minimum én gang årligt og efter en hændelse eller betydelige organisatoriske ændringer. Analyserne tager hensyn til enhver relevant udvikling, herunder markedsudvikling og teknologisk udvikling.
Artikel 19
Katastrofeberedskab
1. En CCP etablerer ordninger på grundlag af katastrofescenarier, så kontinuiteten af dens kritiske funktioner sikres. Disse ordninger skal som minimum omhandle tilgængeligheden af tilstrækkelige menneskelige ressourcer, den maksimale nedetid for kritiske funktioner og fail-over og genopretning til et sekundært sted.
2. En CCP skal opretholde et sekundært behandlingssted, der kan sikre kontinuiteten af alle CCP'ens kritiske funktioner, og som er identisk med det primære sted. Det sekundære sted skal have en anden geografisk risikoprofil end det primære sted.
3. En CCP skal opretholde eller have umiddelbar adgang til mindst ét sekundært forretningssted, så medarbejderne kan sikre servicekontinuiteten, hvis det primære forretningssted ikke er tilgængeligt.
4. CCP'en skal tage hensyn til behovet for ekstra behandlingssteder, især såfremt det primære og sekundære steds forskellige risikoprofiler ikke giver tilstrækkelig sikkerhed for, at CCP'ens forretningskontinuitetsmål vil blive opfyldt i alle scenarier.
Artikel 20
Testning og overvågning
1. En CCP tester og overvåger sin forretningskontinuitetspolitik og katastrofeberedskabsplan med jævne mellemrum og efter betydelige justeringer eller ændringer af systemerne eller funktioner i den forbindelse for at sikre, at forretningskontinuitetspolitikken opfylder de erklærede mål, herunder målet om en maksimal genopretningstid på to timer. Test skal planlægges og dokumenteres.
2. Testning af forretningskontinuitetspolitikken og katastrofeberedskabsplanen skal opfylde følgende betingelser:
a)
den skal inkludere scenarier med omfattende katastrofer og switch-over mellem primære og sekundære steder
b)
den skal omfatte inddragelse af clearingmedlemmer, eksterne leverandører og relevante institutioner i den finansielle infrastruktur, som der ifølge forretningskontinuitetspolitikken består indbyrdes afhængighedsforhold til.
Artikel 21
Vedligeholdelse
1. En CCP reviderer og ajourfører regelmæssigt sin forretningskontinuitetspolitik, så den omfatter alle kritiske funktioner og den mest egnede genopretningsstrategi for dem.
2. En CCP reviderer og ajourfører regelmæssigt sin katastrofeberedskabsplan, så den omfatter den mest egnede genopretningsstrategi for alle kritiske funktioner.
3. Ved ajourføring af forretningskontinuitetspolitikken og katastrofeberedskabsplanen tages der højde for resultatet af test og henstillinger fra uafhængige revisioner og andre revisioner og fra kompetente myndigheder. CCP'er reviderer deres forretningskontinuitetspolitik og katastrofeberedskabsplan efter alle betydelige forretningsforstyrrelser for at afdække årsager og eventuelt nødvendige forbedringer i CCP'ens operationer, forretningskontinuitetspolitik og katastrofeberedskabsplan.
Artikel 22
Krisestyring
1. En CCP skal have en krisestyringsfunktion, der handler i tilfælde af en nødsituation. Krisestyringsproceduren skal være klar og nedfældet skriftligt. Bestyrelsen overvåger krisestyringsfunktionen og modtager og gennemgår regelmæssigt rapporter om den.
2. Krisestyringsfunktionen indeholder velstrukturerede og klare procedurer for styring af intern og ekstern krisekommunikation under en krise.
3. Efter en krisesituation iværksætter CCP'en en gennemgang af sin håndtering af krisen. Gennemgangen skal, hvis det er relevant, omfatte bidrag fra clearingmedlemmer og andre eksterne interessenter.
Artikel 23
Kommunikation
1. En CCP skal have en kommunikationsplan, hvori det dokumenteres, hvordan den øverste ledelse, bestyrelsen og relevante eksterne interessenter, herunder de kompetente myndigheder, clearingmedlemmer, kunder, afregningsfirmaer, værdipapirafviklings- og betalingssystemer samt handelspladser, bliver tilstrækkeligt underrettet under en krise.
2. Scenarieanalyser, risikoanalyser, kontroller og resultater af overvågning og test rapporteres til bestyrelsen.
KAPITEL VI
MARGINER
(Artikel 41 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 24
Procentsats
1. En CCP beregner initialmarginer, der skal dække eksponeringer som følge af markedets bevægelser for hvert finansielt instrument, som der stilles sikkerhed for på produktbasis, i den i artikel 25 fastsatte tidsperiode og under antagelse af en tidshorisont for realisering af positionen som defineret i artikel 26. Ved beregningen af initialmarginer overholder CCP'en som minimum følgende konfidensintervaller:
a)
for OTC-derivater: 99,5 %
b)
for andre finansielle instrumenter end OTC-derivater: 99 %.
2. Ved bestemmelse af et passende konfidensinterval for hver klasse af finansielle instrumenter, en CCP clearer, tager den desuden som minimum hensyn til følgende faktorer:
a)
de komplekse forhold og usikkerhederne i forbindelse med prisfastsættelsesniveauet for klassen af finansielle instrumenter, der kan begrænse valideringen af beregningen af initial- og variationsmarginer
b)
risikoprofilen for klassen af finansielle instrumenter, som kan omfatte, men ikke er begrænset til volatilitet, varighed, likviditet, ikke-lineær prisfastsættelse, jump-to-default risiko og wrong-way-risiko
c)
i hvor høj grad andre risikokontroller ikke begrænser krediteksponeringer tilstrækkeligt
d)
den indbyggede gearing i klassen af finansielle instrumenter, herunder om klassen af finansielle instrumenter er signifikant volatil, er stærkt koncentreret om nogle få markedsaktører eller kan være vanskelig at lukke.
3. CCP'en underretter sin kompetente myndighed og sine clearingmedlemmer om, hvilke kriterier der tages i betragtning ved bestemmelsen af den procentsats, som skal anvendes til beregning af marginer for hver klasse af finansielle instrumenter.
4. Såfremt en CCP clearer OTC-derivater med de samme risikoprofiler som derivater, der handles på regulerede markeder eller et tilsvarende marked i et tredjeland, på grundlag af en vurdering af de i stk. 2 anførte risikofaktorer, kan CCP'en benytte et andet konfidensinterval på mindst 99 % for disse aftaler, hvis risiciene ved de OTC-derivataftaler, den clearer, bliver behørigt reduceret ved hjælp af et sådant konfidensinterval, og betingelserne i stk. 2 overholdes.
Artikel 25
Tidshorisont for beregning af historisk volatilitet
1. En CCP sikrer, at initialmarginer ifølge dens modelmetodologi og valideringsproces, der er fastlagt i overensstemmelse med kapitel XII, som minimum og med konfidensintervallet, jf. artikel 24, og i likvidationsperioden, jf. artikel 26, dækker de eksponeringer, der følger af den beregnede historiske volatilitet på grundlag af data, som mindst dækker de seneste 12 måneder.
En CCP sikrer, at de data, den bruger til at beregne historisk volatilitet, tager højde for en fuldstændig række af markedsvilkår, herunder stressperioder.
2. En CCP kan benytte en hvilken som helst tidshorisont til beregning af historisk volatilitet, forudsat at den pågældende tidshorisont resulterer i marginkrav, der er mindst lige så høje som dem, der opnås med den i stk. 1 nævnte tidsperiode.
3. Marginparametre for finansielle instrumenter uden en historisk observationsperiode baseres på konservative antagelser. En CCP tilpasser omgående beregningen af de nødvendige marginer på grundlag af analysen af de nye finansielle instrumenters prishistorik.
Artikel 26
Tidshorisonter for likvidationsperioder
1. En CCP definerer tidshorisonterne for likvidationsperioden under hensyntagen til profilen for det clearede finansielle instrument, det marked, hvor det handles, og perioden for beregning og opkrævning af marginerne. Disse likvidationsperioder skal være på mindst:
a)
fem bankdage for OTC-derivater
b)
to bankdage for andre finansielle instrumenter end OTC-derivater.
2. Under alle omstædigheder vurderer og opsummerer CCP'en med henblik på fastsættelse af en passende likvidationsperiode som minimum følgende:
a)
den længste periode, der kan gå, fra CCP'ens seneste opkrævning af marginer, til CCP'en erklærer misligholdelse eller aktiverer misligholdelsesstyringsprocessen
b)
den anslåede periode, der er nødvendig til at udforme og gennemføre strategien for forvaltning af et clearingmedlems misligholdelse ifølge de særlige specifikationer for hver klasse af finansielt instrument, herunder dens likviditetsniveau, positionernes størrelse og koncentration samt de markeder, CCP'en vil bruge til fuldstændigt at lukke eller afdække et clearingmedlems position
c)
hvor det er relevant, den periode, som er nødvendig til at dække den modpartsrisiko, CCP'en er udsat for.
3. Ved evaluering af de i stk. 2 fastsatte perioder behandler CCP'en som minimum de i artikel 24, stk. 2, omhandlede faktorer og tidsperioden for beregning af den historiske volatilitet som defineret i artikel 25.
4. Hvis en CCP clearer OTC-derivater med de samme risikoprofiler som derivater, der handles på regulerede markeder eller et tilsvarende marked i et tredjeland, kan den benytte en anden tidshorisont for likvidationsperioden end den, der er fastsat i stk. 1, forudsat at den over for den kompetente myndighed kan påvise, at:
a)
denne tidshorisont ville være mere passende end den i stk. 1 fastsatte på baggrund af de relevante OTC-derivaters særlige profiler
b)
denne tidshorisont er mindst to bankdage.
Artikel 27
Marginberegning på porteføljebasis
1. En CCP kan give mulighed for modregninger eller reduktioner i den krævede margin på tværs af de finansielle instrumenter, den clearer, hvis prisrisikoen ved et finansielt instrument eller et sæt af finansielle instrumenter - væsentligt og pålideligt eller på grundlag af en ækvivalent statistisk afhængighedsparameter - er korreleret med prisrisikoen for andre finansielle instrumenter.
2. CCP'en dokumenterer sin tilgang til marginberegning på porteføljebasis og skal som minimum godtgøre, at korrelationen eller en ækvivalent statistisk afhængighedsparameter mellem to eller flere clearede finansielle instrumenter er pålidelig over den lookback-periode, der er beregnet i overensstemmelse med artikel 25 og viser modstandsdygtighed under stressede historiske eller hypotetiske scenarier. CCP'en påviser, at der er et økonomisk rationale for prisrelationen.
3. Alle finansielle instrumenter, for hvilke der anvendes marginberegning på porteføljebasis, skal være omfattet af den samme misligholdelsesfond. Hvis en CCP på forhånd over for sin kompetente myndighed og sine clearingmedlemmer kan påvise, hvordan potentielle tab vil blive allokeret mellem de forskellige misligholdelsesfonde, og har fastsat de nødvendige bestemmelser i sine regler, kan der dog anvendes marginberegning på porteføljebasis for finansielle instrumenter, der er omfattet af forskellige misligholdelsesfonde.
4. Dækker marginberegningen på porteføljebasis flere instrumenter, må marginreduktionerne højst beløbe sig til 80 % af forskellen mellem marginsummen for hvert produkt beregnet individuelt og den beregnede margin baseret på et kombineret skøn over eksponeringen for den kombinerede portefølje. Hvis CCP'en ikke er udsat for nogen potentiel risiko fra marginreduktionen, kan den anvende en reduktion på op til 100 % af denne forskel.
5. Marginreduktionerne i forbindelse med anvendelse af marginberegning på porteføljebasis skal være underlagt et pålideligt stresstestprogram i overensstemmelse med kapitel XII.
Artikel 28
Procyklikalitet
1. En CCP sikrer, at dens politik for udvælgelse og revision af konfidensinterval, likvidationsperiode og lookback-periode giver fremsynede, stabile og forsigtige marginkrav, der begrænser procyklikaliteten, så CCP'ens soliditet og finansielle sikkerhed ikke forringes. Det betyder, at man - når det er muligt - skal undgå voldsomme eller store trinvise ændringer i marginkrav, og fastlægge gennemsigtige og forudsigelige procedurer for tilpasning af marginkrav som reaktion på ændrede markedsvilkår. I den sammenhæng anvender CCP'en som minimum én af følgende muligheder:
a)
anvendelse af en marginbuffer på mindst 25 % af de beregnede marginer, som den kan lade blive midlertidigt opbrugt i perioder, hvor de beregnede marginkrav stiger betydeligt
b)
tildeling af mindst 25 % vægt til stressede observationer i den lookback-periode, der er beregnet i overensstemmelse med artikel 26
c)
sikring af, at dens marginkrav ikke er lavere end dem, der ville blive beregnet under anvendelse af en volatilitet skønnet over en tiårig historisk lookback-periode.
2. Når en CCP reviderer parametrene for marginmodellen, så de bedre afspejler de aktuelle markedsvilkår, tager den hensyn til eventuelle procykliske virkninger af en sådan revision.
KAPITEL VII
MISLIGHOLDELSESFOND
(Artikel 42 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 29
Rammer og forvaltning
1. For at bestemme misligholdelsesfondens minimumsstørrelse og størrelsen af andre finansielle ressourcer, der er nødvendige for at opfylde kravene i artikel 42 og 43 i forordning (EU) nr. 648/2012, implementerer en CCP under hensyntagen til koncernafhængighedsforhold en intern strategiramme til definering af, hvilke typer af ekstreme, men plausible markedsvilkår der kunne eksponere den for størst risiko.
2. Rammen omfatter en redegørelse for, hvordan CCP'en definerer ekstreme, men plausible markedsvilkår. Den skal være udførligt dokumenteret og opbevares i overensstemmelse med artikel 12.
3. Rammen drøftes af risikoudvalget og godkendes af bestyrelsen. Rammens pålidelighed og evne til at vise bevægelser på markedet underkastes revision mindst én gang årligt. Revisionen drøftes af risikoudvalget og rapporteres til bestyrelsen.
Artikel 30
Identifikation af ekstreme, men plausible markedsvilkår
1. Den i artikel 29 omhandlede ramme skal afspejle CCP'ens risikoprofil under hensyntagen til grænseoverskridende eksponeringer og risici på tværs af valutaer, hvor det er relevant. Den skal indeholde en identifikation af alle de markedsrisici, en CCP vil være udsat for efter en eller flere clearingmedlemmers misligholdelse, herunder ugunstige bevægelser i markedspriser for clearede instrumenter, nedsat markedslikviditet for disse instrumenter og fald i sikkerhedsstillelsens likvidationsværdi. Rammen skal desuden afspejle yderligere risici for CCP'en som følge af samtidig misligholdelse hos flere enheder i det misligholdende medlems koncern.
2. Rammen skal identificere hvert enkelt af alle de markeder, en CCP er eksponeret for i tilfælde af et clearingmedlems misligholdelse. For hvert identificeret marked skal CCP'en specificere »ekstreme, men plausible markedsvilkår« som minimum på grundlag af:
a)
en række historiske scenarier, bl.a. perioder med ekstreme markedsbevægelser observeret over de sidste 30 år, eller så længe der har foreligget pålidelige data, som ville have eksponeret CCP'en for størst finansiel risiko. Hvis en CCP beslutter, at en gentagelse af et historisk tilfælde af store prisbevægelser ikke er sandsynlig, skal den begrunde over for den kompetente myndighed, hvorfor den udelader disse fra rammen
b)
en række potentielle fremtidige scenarier baseret på sammenhængende antagelser vedrørende markedsvolatilitet og priskorrelation på tværs af markeder og finansielle instrumenter, idet den trækker på både kvantitative og kvalitative vurderinger af potentielle markedsvilkår.
3. I rammen skal der også tages hensyn til, i hvilken grad, kvantitativt og kvalitativt, ekstreme prisbevægelser kan opstå samtidig på mange identificerede markeder. Det skal i rammen indgå, at historiske priskorrelationer kan give sig udslag i ekstreme, men plausible markedsvilkår.
Artikel 31
Revision af ekstreme, men plausible scenarier
CCP'en reviderer regelmæssigt procedurerne i artikel 30 under hensyntagen til alle relevante markedsudviklinger samt omfanget og koncentrationen af clearingmedlemmernes eksponeringer. Den række af historiske og hypotetiske scenarier, en CCP anvender til at identificere ekstreme, men plausible markedsvilkår, revideres af CCP'en i samråd med risikoudvalget mindst én gang årligt og hyppigere, når markedsudviklinger eller væsentlige ændringer i rækken af aftaler, CCP'en har clearet, påvirker de antagelser, der ligger til grund for scenarierne, og dermed nødvendiggør en justering af scenarierne. Væsentlige ændringer i rammen meddeles bestyrelsen.
KAPITEL VIII
LIKVIDITETSRISIKOKONTROL
(Artikel 44 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 32
Vurdering af likviditetsrisiko
1. En CCP fastsætter en solid ramme for likviditetsrisikostyring, der omfatter effektive operationelle og analytiske værktøjer til løbende og rettidigt at identificere, måle og overvåge dens afviklings- og finansieringsstrømme, bl.a. dens brug af intradagslikviditet. CCP'er vurderer regelmæssigt udformningen deres likviditetsstyringsstruktur, og hvordan denne fungerer, og gennemgår i den forbindelse resultaterne af stresstestene.
2. En CCP's likviditetsrisikostyringsstruktur skal være tilstrækkelig robust til at sikre, at CCP'en kan opfylde betalings- og afviklingsforpligtelser i alle relevante valutaer, efterhånden som de forfalder, bl.a. eventuelt intradag. En CCP's likviditetsrisikostyringsstruktur omfatter også en vurdering af dens mulige fremtidige likviditetsbehov under en bred vifte af potentielle stressscenarier. Et stress-scenario omfatter clearingmedlemmers misligholdelse ifølge artikel 44 i forordning (EU) nr. 648/2012 fra datoen for en misligholdelse indtil afslutningen af en likvidationsperiode og den likviditetsrisiko, som udløses af CCP'ens investeringspolitik og -procedurer under ekstreme, men plausible markedsvilkår.
3. Likviditetsrisikostyringsstrukturen skal omfatte en likviditetsplan, der er dokumenteret og skal opbevares i overensstemmelse med artikel 12. Likviditetsplanen skal som minimum indeholde CCP'ens procedurer for:
a)
som minimum daglig styring og overvågning af dens likviditetsbehov over en række markedsscenarier
b)
opretholdelse af tilstrækkelige likvide finansielle ressourcer til at dække dens likviditetsbehov og skelnen mellem anvendelsen af forskellige typer af likvide ressourcer
c)
daglig vurdering og værdiansættelse af de likvide aktiver, CCP'en har til rådighed, og dens likviditetsbehov
d)
identifikation af kilder til likviditetsrisici
e)
vurdering af, i hvilke tidsskalaer CCP'ens likvide finansielle ressourcer bør være tilgængelige
f)
inddragelse af overvejelser af de potentielle likviditetsbehov som følge af clearingmedlemmers evne til at bytte kontant til ikke-kontant sikkerhed
g)
processer i tilfælde af manglende likviditet
h)
tilførsel af de likvide finansielle ressourcer, den eventuelt bruger i en stresssituation.
Bestyrelsen for CCP'en skal godkende planen efter høring af risikoudvalget.
4. En CCP vurderer den likviditetsrisiko, den løber, også hvis CCP'en eller dens clearingmedlemmer ikke kan opfylde deres betalingsforpligtelser, når de forfalder som led i clearings- eller afviklingsprocessen, også under hensyntagen til CCP'ens investeringsaktivitet. Risikostyringsstrukturen skal omhandle likviditetsbehov som følge af CCP'ens forhold til eventuelle enheder, som CCP'en har en likviditetseksponering for bl.a.:
a)
afviklingsbanker
b)
betalingssystemer
c)
værdipapirafviklingssystemer
d)
nostroagenter
e)
depotbanker
f)
likviditetsudbydere
g)
interoperable CCP'er
h)
tjenesteudbydere.
5. En CCP tager i sin likviditetsrisikostyringsstruktur højde for eventuelle indbyrdes afhængighedsforhold blandt de enheder, der er anført i stk. 4, og de forskellige relationer, som en enhed, der er anført i stk. 4, kan have til en CCP.
6. En CCP udfærdiger en daglig rapport om behov og ressourcer, jf. stk. 3, litra a)-c), og en kvartalsvis rapport om sin likviditetsplan, jf. stk. 3, litra d)-h). Rapporterne skal være dokumenterede og opbevares i overensstemmelse med kapitel IV.
Artikel 33
Adgang til likviditet
1. En CCP skal i hver relevant valuta have likvide ressourcer, der står i et rimeligt forhold til dens likviditetskrav, der er defineret i overensstemmelse med artikel 44 i forordning (EU) nr. 648/2012 samt artikel 32 i denne forordning. Disse likvide ressourcer skal være begrænset til:
a)
kontanter deponeret i en udstedende centralbank
b)
kontanter deponeret hos autoriserede kreditinstitutioner i overensstemmelse med artikel 47
c)
ved aftale bekræftede kreditlinjer eller tilsvarende aftaler med ikke-misligholdende clearingmedlemmer
d)
indgåede genkøbsaftaler
e)
meget let omsættelige finansielle instrumenter, der opfylder kravene i artikel 45 og 46, og som CCP'en kan påvise er lettilgængelige og kan konverteres til kontanter samme dag gennem forud indgåede og særdeles pålidelige finansieringsaftaler, selv under stressede markedsvilkår.
2. En CCP tager hensyn til de valutaer, dens forpligtelser er udstedt i, og tager højde for, hvordan stressede vilkår eventuelt påvirker dens evne til at få adgang til valutamarkeder på en måde, der er i overensstemmelse med værdipapirafviklingscykler for udenlandsk valuta og værdipapirafviklingssystemer.
3. Ved aftale bekræftede kreditlinjer mod sikkerhed stillet af clearingmedlemmer må ikke tælles dobbelt som likvide ressourcer. En CCP træffer foranstaltninger til at overvåge og kontrollere koncentrationen af likviditetsrisikoeksponeringer for individuelle likviditetsudbydere.
4. EN CCP skal gennem en høj grad af rettidig omhu sikre, at dens likviditetsudbydere har kapacitet nok til at handle i henhold til likviditetsaftalerne.
5. En CCP skal periodisk teste sine procedurer for adgang til forud indgåede finansieringsaftaler. Dette kan omfatte træk af testbeløb på de kommercielle kreditlinjer for at kontrollere, hvor hurtigt der er adgang til ressourcer, og hvor pålidelige procedurerne er.
6. En CCP skal have detaljerede procedurer i sin likviditetsplan for anvendelse af sine likvide finansielle ressourcer til at opfylde sine betalingsforpligtelser under en mangel på likviditet. Det skal af likviditetsprocedurerne fremgå, hvornår bestemte ressourcer bør bruges. Procedurerne skal desuden beskrive, hvordan der fås adgang til kontante indskud eller dag-til-dag-investeringer, hvordan sammedags-markedstransaktioner udføres, eller hvordan man trækker på likviditetslinjer, som der forud er indgået aftale om. Disse procedurer testes regelmæssigt. En CCP fastlægger også en passende plan for fornyelse af finansieringsaftaler, før de udløber.
Artikel 34
Koncentrationsrisiko
1. En CCP overvåger nøje og kontrollerer koncentrationen af sin likviditetsrisikoeksponering, herunder sine eksponeringer for de i artikel 32, stk. 4, nævnte enheder og enheder i samme koncern.
2. En CCP's likviditetsrisikostyringsstruktur skal omfatte anvendelse af eksponerings- og koncentrationsgrænser.
3. En CCP skal definere processer og procedurer for brud på koncentrationsgrænserne.
KAPITEL IX
DEFAULT WATERFALL
(Artikel 45 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 35
Beregning af den andel af CCP's egne ressourcer, der skal bruges i default waterfall
1. En CCP skal opretholde en andel af egne dedikerede ressourcer til det i artikel 45, stk. 4, i forordning (EU) nr. 648/2012 anførte formål og angive denne separat i sin balance.
2. En CCP skal beregne det i stk. 1 omhandlede minimumsbeløb ved at multiplicere minimumskapitalen, inklusive tilbageholdt overskud og reserver, som den har i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 648/2012 og Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 152/2013 (8), med 25 %.
CCP'en reviderer minimumsbeløbet en gang om året.
3. Hvis CCP'en har oprettet mere en én misligholdelsesfond for de forskellige klasser af finansielle instrumenter, den clearer, tildeles de samlede egne dedikerede ressourcer beregnet i henhold til stk. 1, til hver af misligholdelsesfondene i forhold til hver misligholdelsesfonds størrelse, som anføres særskilt i dens balance og bruges til de misligholdelser, der måtte opstå i de forskellige markedssegmenter, som misligholdelsesfondene vedrører.
4. Ingen andre ressourcer end kapitalen, inklusive tilbageholdt overskud og reserver som omhandlet i artikel 16 i forordning (EU) nr. 648/2012, må bruges til at opfylde kravet i stk. 1.
Artikel 36
Opretholdelse af den andel af CCP's egne ressourcer, der skal bruges i default waterfall
1. En CCP underretter omgående den kompetente myndighed, såfremt de egne dedikerede ressourcer falder til under det krævede beløb, jf. artikel 35, og angiver årsagerne til overtrædelsen og redegør skriftligt for foranstaltningerne og tidsplanen for supplering af beløbet.
2. Såfremt der efterfølgende sker misligholdelse hos et eller flere clearingmedlemmer, før CCP'en har genoprettet egne dedikerede ressourcer, benyttes kun restbeløbet af de tildelte egne dedikerede ressourcer til formålet i artikel 45 i forordning (EU) nr. 648/2012.
3. En CCP genopretter egne dedikerede ressourcer senest en måned efter den i stk. 1 omhandlede underretning.
KAPITEL X
SIKKERHEDSSTILLELSE
(Artikel 46 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 37
Generelle krav
En CCP fastlægger og implementerer gennemsigtige og forudsigelige politikker og procedurer til at vurdere og til stadighed overvåge likviditeten af de aktiver, der accepteres som sikkerhedsstillelse, og om nødvendigt træffe afhjælpende foranstaltninger.
En CCP tager sine politikker og procedurer for aktiver, der kan accepteres som sikkerhedsstillelse, op til revision mindst én gang årligt. En sådan revision gennemføres også, når der sker en væsentlig ændring, der påvirker CCP'ens risikoeksponering.
Artikel 38
Sikkerhedsstillelse i form af kontante midler
Med henblik på artikel 46, stk. 1, i forordning (EU) nr. 648/2012 denomineres højlikvid sikkerhedsstillelse i form af kontanter i én af følgende valutaer:
a)
en valuta, hvis risiko CCP'en over for de kompetente myndigheder kan påvise, at den er i stand til at styre på passende vis
b)
en valuta, CCP'en clearer transaktioner i, inden for grænsen af den sikkerhedsstillelse, der kræves til at dække CCP'ens eksponeringer i den pågældende valuta.
Artikel 39
Finansielle instrumenter
Ved anvendelsen af artikel 46 stk. 1, i forordning (EU) nr. 648/2012 anses finansielle instrumenter, bankgarantier og guld, der opfylder betingelserne i bilag I, for at være højlikvid sikkerhedsstillelse.
Artikel 40
Værdiansættelse af sikkerhedsstillelse
1. Med henblik på at værdiansætte højlikvid sikkerhedsstillelse, jf. artikel 37, fastsætter og implementerer en CCP politikker og procedurer til på næsten realtidsbasis at overvåge kreditkvalitet, markedslikviditet og prisvolatilitet for hvert aktiv, der accepteres som sikkerhedsstillelse. En CCP overvåger regelmæssigt og mindst én gang årligt, om dens værdiansættelsesregler og -procedurer er tilstrækkelige. En sådan revision gennemføres også, når der sker en væsentlig ændring, der påvirker CCP'ens risikoeksponering.
2. En CCP ansætter sin sikkerhedsstillelse efter marking-to-market-princippet og på næsten realtidsbasis, og hvis dette ikke er muligt, skal CCP'en over for de kompetente myndigheder kunne påvise, at den er i stand til at styre risiciene.
Artikel 41
Haircuts
1. En CCP fastsætter og implementerer politikker og procedurer til at bestemme forsigtige haircuts, der skal gælde for værdien af sikkerhedsstillelsen.
2. Med de pågældende haircuts skal det anerkendes, at sikkerhedsstillelsen måske skal realiseres under stressede markedsvilkår, og der tages hensyn til, hvor lang tid der skal til for at realisere den. CCP'en påviser over for den kompetente myndighed, at haircuts beregnes konservativt for at begrænse procykliske virkninger så meget som muligt. For hver stillet sikkerhed bestemmes haircutten under hensyntagen til de relevante kriterier, bl.a.:
a)
typen af aktiv og omfanget af kreditrisiko i forbindelse med det finansielle instrument baseret på CCP'ens interne vurdering. Under udførelsen af denne vurdering anvender CCP'en en defineret og objektiv metodologi, som ikke fuldstændigt bygger på eksterne udtalelser, og som tager hensyn til risikoen ved, at udstederen er etableret i et bestemt land
b)
aktivets løbetid
c)
aktivets historiske og hypotetiske fremtidige prisvolatilitet under stressede markedsvilkår
d)
det underliggende markeds likviditet, herunder kursspænd
e)
eventuel valutarisiko
f)
wrong-way-risiko.
3. En CCP overvåger regelmæssigt, om dens haircuts er tilstrækkelige. En CCP tager haircutpolitikker og -procedurer op til revision mindst én gang årligt, og når der sker en væsentlig ændring, som påvirker CCP'ens risikoeksponering, men bør så vidt muligt undgå voldsomme eller vidtrækkende ændringer i haircuts, der kan afstedkomme procyklikalitet. Haircutpolitikker og -procedurer valideres uafhængigt mindst én gang årligt.
Artikel 42
Koncentrationsgrænser
1. En CCP fastlægger og implementerer politikker og procedurer for at sikre, at sikkerhedsstillelsen forbliver tilstrækkeligt diversificeret til, at den kan realiseres inden for en fastsat ihændehaverperiode uden væsentlige følger for markedet. De risikoreduktionsforanstaltninger, der skal tages i anvendelse, når de i stk. 2 fastsatte koncentrationsgrænser overskrides, fastsættes i politikkerne og procedurerne.
2. En CCP fastsætter koncentrationsgrænser for:
a)
individuelle udstedere
b)
udstedertype
c)
type af aktiv
d)
hvert clearingmedlem
e)
alle clearingmedlemmer.
3. Koncentrationsgrænser fastsættes konservativt under hensyntagen til alle relevante kriterier, bl.a.:
a)
finansielle instrumenter udstedt af udstedere af samme type med hensyn til økonomisk sektor, aktivitet, geografisk område
b)
kreditrisikoniveau for det finansielle instrument eller udstederen baseret på CCP'ens interne vurdering. Under udførelsen af denne vurdering anvender CCP'en en defineret og objektiv metodologi, som ikke fuldstændigt bygger på eksterne udtalelser, og som tager hensyn til risikoen ved, at udstederen er etableret i et bestemt land
c)
de finansielle instrumenters likviditet og prisvolatilitet.
4. En CCP sørger for, at højst 10 % af dens sikkerhedsstillelse er garanteret af et enkelt kreditinstitut eller tilsvarende finansinstitut i et tredjeland eller af en enhed, som indgår i den samme koncern som kreditinstituttet eller det finansielle institut i et tredjeland. Hvis den sikkerhedsstillelse, CCP'en modtager i form af forretningsbankgarantier, er højere end 50 % af den samlede sikkerhedsstillelse, kan denne grænse sættes op til 25 %.
5. Ved beregning af grænserne som omhandlet i stk. 2 inkluderer en CCP sin samlede eksponering for en udsteder, inklusive størrelsen af de kumulative kreditlinjer, indlånsbeviser, tidsindskud, opsparingskonti, aftalekonti, anfordringskonti, pengemarkedsinstrumenter og omvendte tilbagekøbsrettigheder, CCP'en benytter. Disse grænser gælder ikke for sikkerhedsstillelse, CCP'en har ud over minimumskravene til marginer, misligholdelsesfond eller andre finansielle ressourcer.
6. Ved bestemmelse af koncentrationsgrænser for en CCP's eksponering for en enkelt udsteder samler en CCP sin eksponering for alle finansielle instrumenter, udstederen eller en koncernenhed har udstedt, og som udtrykkeligt er garanteret af udstederen eller en koncernenhed, og for finansielle instrumenter, der er udstedt af foretagender, hvis eneste formål er at eje produktionsmidler, som er væsentlige for udstederens virksomhed. CCP'en behandler denne eksponering som én risiko.
7. En CCP overvåger regelmæssigt, om dens koncentrationsgrænsepolitikker og -procedurer er tilstrækkelige. En CCP tager sine koncentrationsgrænsepolitikker og -procedurer op til revision mindst én gang årligt, og når der sker en væsentlig ændring, der påvirker CCP'ens risikoeksponering.
8. En CCP underretter den kompetente myndighed og clearingmedlemmerne om de gældende koncentrationsgrænser og om eventuelle ændringer i disse grænser.
9. Hvis CCP'en i væsentlig grad overtræder en koncentrationsgrænse, der er fastsat i dens politikker og procedurer, skal den omgående underrette den kompetente myndighed herom. CCP'en afhjælper overtrædelsen hurtigst muligt.
KAPITEL XI
INVESTERINGSPOLITIK
(Artikel 47 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 43
Højlikvide finansielle instrumenter
Med henblik på artikel 47, stk. 1, i forordning (EU) nr. 648/2012 kan gældsinstrumenter betragtes som højlikvide med minimal kredit- og markedsrisiko, hvis de er gældsinstrumenter, der opfylder alle betingelserne i bilag II.
Artikel 44
Meget sikre ordninger for deponering af finansielle instrumenter
1. Hvis en CCP ikke kan deponere de finansielle instrumenter, der er omhandlet i artikel 45, eller dem, der er indbetalt til den som marginer, bidrag til misligholdelsesfonden eller bidrag til andre finansielle ressourcer både gennem ejendomsoverdragelse og sikkerhedsstillelse hos operatøren af et værdipapirafviklingssystem, som sikrer fuld beskyttelse af de pågældende instrumenter, deponeres de finansielle instrumenter hos en af følgende:
a)
en centralbank, der sikrer fuld beskyttelse af de pågældende instrumenter, og som giver CCP'en øjeblikkelig adgang til de finansielle instrumenter, når det er nødvendigt
b)
et kreditinstitut, der er autoriseret, dvs. meddelt tilladelse, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/48/EF (9), og sikrer fuld adskillelse og beskyttelse af instrumenterne, giver CCP'en øjeblikkelig adgang til de finansielle instrumenter, når det er nødvendigt, og som efter CCP'ens interne vurdering har lav kreditrisiko. Under udførelsen af en sådan vurdering anvender CCP'en en defineret og objektiv metodologi, som ikke fuldstændigt bygger på eksterne udtalelser, og som tager hensyn til risikoen ved, at udstederen er etableret i et bestemt land
c)
et finansieringsinstitut i et tredjeland, der er underlagt og overholder tilsynsbestemmelser, som af de relevante kompetente myndigheder anses for at være mindst lige så strenge som dem, der er fastsat i direktiv 2006/48/EF, og som har pålidelige regnskabsmetoder, opbevaringsprocedurer og interne kontroller, og som sikrer fuldstændig adskillelse og beskyttelse af de pågældende instrumenter og giver CCP'en øjeblikkelig adgang til de finansielle instrumenter, når det er nødvendigt, og som efter CCP'ens interne vurdering har lav kreditrisiko. Ved udførelsen af en sådan vurdering anvender CCP'en en defineret og objektiv metodologi, som ikke fuldstændigt bygger på eksterne udtalelser, og som tager hensyn til risikoen ved, at udstederen er etableret i et bestemt land.
2. Deponeres finansielle instrumenter i overensstemmelse med stk. 1, litra b) eller c), skal de opbevares under ordninger, der forhindrer, at CCP'en lider tab på grund af det autoriserede finansinstituts misligholdelse eller insolvens.
3. Meget sikre ordninger for deponering af finansielle instrumenter, der er indbetalt som marginer, bidrag til misligholdelsesfonden eller bidrag til andre finansielle ressourcer, giver kun CCP'en mulighed for at genanvende disse finansielle instrumenter, såfremt betingelserne i artikel 39, stk. 8, i forordning (EU) nr. 648/2012 er opfyldt, og formålet med genanvendelsen er at foretage betalinger, forvalte et clearingmedlems misligholdelse eller opfylde en interoperabilitetsaftale.
Artikel 45
Meget sikre ordninger for opbevaring af kontantmidler
1. Ved anvendelsen af artikel 47, stk. 4, i forordning (EU) nr. 648/2012 gælder, at hvis kontantmidler deponeres andetsteds end hos en centralbank, skal denne deponering opfylde følgende betingelser:
a)
deponeringen sker i en af følgende valutaer:
i)
en valuta, hvis risici CCP'en med en høj grad af sikkerhed kan påvise, at den er i stand til at styre
ii)
en valuta, CCP'en clearer transaktioner i, inden for grænsen af den sikkerhedsstillelse, den har modtaget i den pågældende valuta
b)
deponeringen foretages hos en af følgende enheder:
i)
et autoriseret kreditinstitut, dvs. som er meddelt tilladelse, jf. direktiv 2006/48/EF, som ifølge CCP'en har lav kreditrisiko baseret på CCP'ens interne vurdering. Under udførelsen af denne vurdering anvender CCP'en en defineret og objektiv metodologi, som ikke fuldstændigt bygger på eksterne udtalelser, og som tager hensyn til risikoen ved, at udstederen er etableret i et bestemt land
ii)
et finansieringsinstitut i et tredjeland, der er underlagt og overholder tilsynsbestemmelser, som af de relevante kompetente myndigheder anses for at være mindst lige så strenge som dem, der er fastsat i direktiv 2006/48/EF, og som har pålidelige regnskabsmetoder, opbevaringsprocedurer og interne kontroller, og som ifølge CCP'en har lav kreditrisiko baseret på CCP'ens interne vurdering. Under udførelsen af denne vurdering anvender CCP'en en defineret og objektiv metodologi, som ikke fuldstændigt bygger på eksterne udtalelser, og som tager hensyn til risikoen ved, at udstederen er etableret i et bestemt land.
2. Opbevares kontantmidler fra dag til dag i overensstemmelse med stk. 1, skal mindst 95 % af disse midler - beregnet over en gennemsnitsperiode på én kalendermåned - deponeres via ordninger, hvor der stilles sikkerhed for kontantmidlerne i højlikvide finansielle instrumenter, som opfylder kravene i artikel 45 med undtagelse af kravet i stk. 1, litra c), i nævnte artikel.
Artikel 45
Koncentrationsgrænser
1. En CCP fastlægger og implementerer politikker og procedurer for at sikre, at de finansielle instrumenter, som dens finansielle ressourcer investeres i, forbliver tilstrækkeligt diversificerede.
2. En CCP fastsætter koncentrationsgrænser og overvåger koncentrationen af sine finansielle ressourcer, for så vidt angår:
a)
de enkelte finansielle instrumenter
b)
typer af finansielle instrumenter
c)
individuelle udstedere
d)
typer af udstedere
e)
modparter, med hvem der er fastlagt aftaler som omhandlet i artikel 44, stk. 1, litra b) og c), eller artikel 45, stk. 2.
3. I forbindelse med typer af udstedere tager en CCP hensyn til følgende:
a)
geografisk fordeling
b)
indbyrdes afhængighedsforhold og de forskellige relationer, en enhed kan have med en CCP
c)
kreditrisikoniveau
d)
CCP'ens eksponeringer i forhold til udstederen gennem de produkter, CCP'en clearer.
4. De risikoreduktionsforanstaltninger, der skal tages i anvendelse, når koncentrationsgrænserne overskrides, fastsættes i politikkerne og procedurerne.
5. Ved fastsættelse af koncentrationsgrænsen for en CCP's eksponering for en enkelt udsteder eller depotinstitution samler en CCP eksponeringen for alle finansielle instrumenter, udstederen har udstedt eller udtrykkeligt garanteret, og alle finansielle ressourcer, der er deponeret hos depotinstitutionen, og behandler dem som én risiko.
6. En CCP overvåger regelmæssigt, om dens koncentrationsgrænsepolitikker og -procedurer er tilstrækkelige. Endvidere tager en CCP sine koncentrationsgrænseregler og -procedurer op til revision mindst én gang årligt, og når der sker en væsentlig ændring, der påvirker CCP'ens risikoeksponering.
7. Hvis CCP'en overtræder en koncentrationsgrænse, der er fastsat i dens politikker og procedurer, skal den omgående underrette den kompetente myndighed herom. CCP'en afhjælper overtrædelsen hurtigst muligt.
Artikel 46
Ikke-kontant sikkerhedsstillelse
Hvis der modtages sikkerhedsstillelse i form af finansielle instrumenter i overensstemmelse med kapitel X, finder kun artikel 44 og 45 anvendelse.
KAPITEL XII
REVISION AF MODELLER, STRESSTESTNING OG BACKTESTNING
(Artikel 49 i forordning (EU) nr. 648/2012)
AFDELING 1
Modeller og programmer
Artikel 47
Modelvalidering
1. En CCP foretager en omfattende validering af sine modeller, modelmetoder og den likviditetsrisikostyringsstruktur, den bruger til at kvantificere, samle og styre sine risici. Eventuelle væsentlige revisioner eller justeringer af dens modeller, modelmetoder og likviditetsrisikostyringsstruktur underlægges en hensigtsmæssig forvaltning, herunder rådgivning fra risikoudvalget, og valideres af en kvalificeret og uafhængig part før anvendelsen.
2. En CCP's valideringsproces skal dokumenteres og præcisere de procedurer, der følges for at teste CCP'ens margin, misligholdelsesfond og andre finansielle ressourcemetoder og rammer for beregning af likvide finansielle ressourcer. Eventuelle væsentlige revisioner eller justeringer af disse procedurer underlægges en hensigtsmæssig forvaltning, herunder rådgivning fra risikoudvalget, og valideres af en kvalificeret og uafhængig part før anvendelsen.
3. En omfattende validering omfatter som minimum følgende:
a)
en evaluering af modellernes og rammens udformningsmæssige pålidelighed, herunder dokumentation for udviklingen
b)
en revision af de løbende overvågningsprocedurer, bl.a. kontrol af processer og benchmarking
c)
en revision af parametre og antagelser formuleret under udviklingen af dens modeller, metodologier og rammer
d)
en gennemgang af, om de indførte modeller, metodologier og rammer er tilstrækkelige og hensigtsmæssige for den aftaletype, de gælder for
e)
en gennemgang af, om stresstestscenarierne er hensigtsmæssige i overensstemmelse med kapitel VII og artikel 52
f)
en analyse af udfaldet af testresultaterne.
4. En CCP opstiller kriterier for sin vurdering af, om dens modeller, metodologier og likviditetsrisikostyringsstruktur kan valideres. Kriterierne skal indbefatte positive testresultater.
5. Er prisoplysninger ikke lettilgængelige eller pålidelige, forholder CCP'en sig til disse prisbegrænsninger og anlægger som minimum konservative antagelser baseret på observerede forbundne markeder eller dertil knyttede markeder og markedets aktuelle adfærdsmønstre.
6. Er prisoplysninger ikke lettilgængelige eller pålidelige, underlægges systemer og værdiansættelsesmodeller, der benyttes til det formål, en passende forvaltning, herunder rådgivning fra risikoudvalget samt validering og testning. En CCP skal lade sine værdiansættelsesmodeller validere under en række forskellige markedsscenarier af en kvalificeret og uafhængig part for at sikre, at dens modeller nøjagtigt giver de rette priser, og skal eventuelt tilpasse sin beregning af initialmarginer, så de afspejler en eventuel modelrisiko.
7. En CCP foretager regelmæssigt en vurdering af sin marginmodels teoretiske og empiriske egenskaber for alle de finansielle instrumenter, den clearer.
Artikel 48
Testprogrammer
1. En CCP skal have fastlagt politikker og procedurer, der indeholder oplysninger om de stress- og backtestningsprogrammer, den foretager for at vurdere hensigtsmæssighed, nøjagtighed, pålidelighed og modstandsdygtighed for de modeller og metodologier, den anvender til at beregne sine risikokontrolmekanismer, bl.a. margin, bidrag til misligholdelsesfonden og andre finansielle ressourcer, under en lang række markedsvilkår.
2. En CCP's politikker og procedurer skal også indeholde oplysninger om det stresstestningsprogram, den iværksætter for at vurdere, om likviditetsrisikostyringsstrukturen er hensigtsmæssig, nøjagtig, pålidelig og modstandsdygtig.
3. Politikkerne og procedurerne skal som minimum indeholde metoder for udvælgelse og udvikling af hensigtsmæssig testning, herunder portefølje- og markedsdataudvælgelse, testenes hyppighed, de clearede finansielle instrumenters specifikke risikoprofiler, analyse af testresultater og undtagelser samt de relevante afhjælpende foranstaltninger, der er brug for.
4. En CCP inkluderer kundepositioner ved udførelsen af alle test.
AFDELING 2
Backtestning
Artikel 49
Backtestningsprocedure
1. En CCP vurderer sin margindækning ved at udføre en efterfølgende sammenligning af de observerede resultater med de forventede resultater, som blev udledt ved anvendelsen af marginmodeller. En sådan backtestningsanalyse skal udføres hver dag for at vurdere, om der er testningsundtagelser i margindækningen. Dækningen evalueres på aktuelle positioner for finansielle instrumenter og clearingmedlemmer og tager hensyn til mulige virkninger af anvendelse af marginberegning på porteføljebasis og eventuelt interoperable CCP'er.
2. En CCP inddrager de rette historiske tidshorisonter for sit backtestningsprogram for at sikre, at det anvendte observationsvindue er tilstrækkeligt til at afhjælpe eventuelle negative virkninger for den statistiske signifikans.
3. En CCP behandler i sit backtestningsprogram som minimum klare statistiske test- og resultatkriterier, som CCP'er skal definere med henblik på vurdering af backtestningsresultater.
4. En CCP indberetter periodisk sine backtestningsresultater og analyser til risikoudvalget med henblik på at søge udvalgets råd ved revision af sin marginmodel. Indberetningen sker i en sådan form, at CCP'en ikke bryder tavshedspligten.
5. Backtestningsresultater og -analyser stilles til rådighed for alle clearingmedlemmer og kunder, såfremt sidstnævnte er kendt af CCP'en. For alle andre kunder stilles backtestningsresultater og -analyser til rådighed af de relevante clearingmedlemmer på anmodning. Disse oplysninger samles i en form, der ikke udgør et brud på tavshedspligten, og clearingmedlemmer og kunder har kun adgang til detaljerede backtestningsresultater og -analyser for deres egne porteføljer.
6. En CCP fastlægger procedurer til at give detaljerede oplysninger om de foranstaltninger, den kan træffe på baggrund af resultaterne af backtestningsanalysen.
AFDELING 3
Følsomhedstestning og -analyse
Artikel 50
Procedure for følsomhedstestning og -analyse
1. En CCP foretager følsomhedstest og -analyser for at vurdere dækningen af sin marginmodel under forskellige markedsvilkår under anvendelse af historiske data fra realiserede stressede markedsvilkår og hypotetiske data for ikke-realiserede stressede markedsvilkår.
2. En CCP anvender en bred vifte af parametre og antagelser for at tage højde for en række forskellige historiske og hypotetiske vilkår, også de mest volatile perioder, der har været på de markeder, den betjener, og ekstreme ændringer i korrelationerne mellem priser på de aftaler, CCP'en clearer, med henblik på at forstå, hvordan niveauet for margindækningen kan påvirkes af meget stressede markedsvilkår og ændringer i vigtige modelparametre.
3. Følsomhedsanalyser udføres på en række aktuelle og repræsentative clearingmedlemmers porteføljer. Disse repræsentative porteføljer udvælges ud fra deres følsomhed over for vigtige risikofaktorer og korrelationer, som CCP'en er udsat for. En sådan følsomhedstestning og -analyse udformes til at teste centrale parametre og antagelser for initialmarginmodellen ved en række konfidensintervaller for at fastslå systemets følsomhed over for fejl i justeringen af disse parametre og antagelser. Der tages passende hensyn til risikofaktorernes struktur og den antagne korrelation mellem risikofaktorer.
4. En CCP evaluerer de potentielle tab i clearingmedlemmers positioner.
5. En CCP tager i givet fald hensyn til parametre, der afspejler den samtidige misligholdelse hos clearingmedlemmer, som udsteder finansielle instrumenter, som cleares af CCP'en, eller underliggende aktiver for derivater, som cleares af CCP'en. I givet fald tager CCP'en også hensyn til virkningerne af en kundes misligholdelse, når denne udsteder finansielle instrumenter, der cleares af CCP'en, eller underliggende aktiver for derivater, som cleares af CCP'en.
6. En CCP indberetter regelmæssigt sine følsomhedstestningsresultater og -analyser til risikoudvalget i en sådan form, at den ikke bryder tavshedspligten, med henblik på at søge udvalgets råd ved revision af sin marginmodel.
7. En CCP fastlægger procedurer til at give detaljerede oplysninger om de foranstaltninger, den kan træffe på baggrund af resultaterne af følsomhedstestningsanalysen.
AFDELING 4
Stresstestning
Artikel 51
Stresstestningsprocedure
1. En CCP's stresstest anvender stressede parametre, antagelser og scenarier på de modeller, der benyttes til anslå risikoeksponeringer, for at sikre, at dens finansielle ressourcer er tilstrækkelige til at dække de pågældende eksponeringer under ekstreme, men plausible markedsvilkår.
2. En CCP's stresstestningsprogram kræver, at CCP'en regelmæssigt udfører en række stresstest, som behandler CCP'ens produktprogram og alle elementer af dens modeller og modelmetoder samt dens likviditetsrisikostyringsstruktur.
3. En CCP's stresstestningsprogram skal foreskrive, at stresstest udføres ved hjælp af definerede stresstestscenarier vedrørende både tidligere og hypotetiske ekstreme, men plausible markedsvilkår i overensstemmelse med kapitel VII. Tidligere vilkår, der skal bruges, revideres og justeres eventuelt. En CCP inddrager også andre former for hensigtsmæssige stresstestningsscenarier, der omfatter, men ikke er begrænset til, teknisk eller finansiel svigt hos dens afviklingsbanker, nostroagenter, depotbanker, likviditetsudbydere eller interoperable CCP'er.
4. En CCP skal have kapacitet til hurtigt at tilpasse sine stresstest til at indarbejde nye eller nyopdukkede risici.
5. En CCP tager hensyn til de potentielle tab som følge af en kundes misligholdelse, der clearer gennem flere clearingmedlemmer.
6. En CCP indberetter regelmæssigt sine stresstestningsresultater og -analyser til risikoudvalget i en sådan form, at den ikke bryder tavshedspligten, med henblik på at søge udvalgets råd ved revision af sine modeller, sine metoder og sin likviditetsrisikostyringsstruktur.
7. Stresstestningsresultater og -analyser stilles til rådighed for alle clearingmedlemmer og kunder, såfremt sidstnævnte er kendt af CCP'en. For alle andre kunder stilles backtestningsresultater og -analyser til rådighed af de relevante clearingmedlemmer på anmodning. Disse oplysninger samles i en sådan form, at CCP'en ikke bryder tavshedspligten, og clearingmedlemmer og kunder har kun adgang til detaljerede stresstestningsresultater og -analyser for deres egne porteføljer.
8. En CCP fastlægger procedurer til at give detaljerede oplysninger om de foranstaltninger, den kan træffe på baggrund af resultaterne af stresstestningsanalysen.
Artikel 52
Risikofaktorer, der skal indgå i stresstest
1. En CCP identificerer relevante risikofaktorer for de aftaler, den clearer, som kan påvirke dens tab, og skal have en passende metode til at måle dem. En CCP's stresstest tager som minimum højde for risikofaktorer, der er specificeret for følgende typer af finansielle instrumenter, hvor det er relevant:
a)
renterelaterede aftaler: risikofaktorer svarende til rentesatser i hver valuta, som CCP'en clearer finansielle instrumenter i. Modellerne for rentekurven inddeles i forskellige løbetidssegmenter for at tage højde for udsvingene i satsernes volatilitet langs rentekurven. Antallet af relaterede risikofaktorer afhænger af, hvor komplekse de renteaftaler, der cleares af CCP'en, er. Der tages separat højde for basisrisici som følge af mindre end perfekt korrelerede bevægelser mellem statslige og andre satser for fast forrentning
b)
valutakursrelaterede aftaler: risikofaktorer svarende til hver udenlandsk valuta, CCP'en clearer finansielle instrumenter i, og til vekselkursen mellem den valuta, marginer opkræves i, og den valuta, CCP'en clearer finansielle instrumenter i
c)
aftaler om aktieinstrumenter: risikofaktorer svarende til de enkelte aktieinstrumenters volatilitet for hvert af de markeder, CCP'en clearer, og til volatiliteten for forskellige sektorer på det samlede marked for aktieinstrumenter. Modelteknikken for et givet marked skal med hensyn til kompleksitet og art svare til CCP'ens eksponering for det samlede marked og dets koncentration i de enkelte aktieinstrumenter på det pågældende marked
d)
råvareaftaler: risikofaktorer, der tager højde for de forskellige kategorier og underkategorier af råvareaftaler og relaterede derivater clearet af CCP'en, herunder eventuelt udsving i convenience yield mellem derivatpositioner og positioner i likvide aktiver i råvaren
e)
kreditrelaterede aftaler: risikofaktorer, der omhandler jump-to-default risiko, bl.a. den akkumulerede risiko, der opstår af mange misligholdelser, basisrisiko og inddrivelsessatsens volatilitet.
2. En CCP skal i sine stresstest desuden som minimum tage behørigt hensyn til følgende:
a)
korrelationer, bl.a. mellem identificerede risikofaktorer og lignende aftaler, der cleares af CCP'en
b)
faktorer svarende til implicit og historisk volatilitet for den aftale, der cleares
c)
særlige risikoprofiler for alle nye aftaler, der skal cleares af CCP'en
d)
koncentrationsrisiko, også for et clearingmedlem og clearingmedlemmers koncernenheder
e)
indbyrdes afhængighedsforhold og forskellige relationer
f)
relevante risici, herunder valutarisiko
g)
fastsatte eksponeringsgrænser
h)
wrong-way-risiko.
Artikel 53
Stresstestning af samlede finansielle ressourcer
1. En CCP's stresstestningsprogram skal sikre, at dens kombination af margin, bidrag til misligholdelsesfonden og andre finansielle ressourcer er tilstrækkelige til at dække misligholdelse hos mindst de to clearingmedlemmer, over for hvilke CCP'en har de største eksponeringer under ekstreme, men plausible markedsvilkår. Stresstestningsprogrammet skal også omfatte en undersøgelse af potentielle tab i tilfælde af, at enheder i samme koncern som de to clearingmedlemmer, den har de største eksponeringer for, misligholder deres forpligtelser under ekstreme, men plausible markedsvilkår.
2. En CCP's stresstestningsprogram skal sikre, at dens marginer og misligholdelsesfond er tilstrækkelige til som minimum at dække misligholdelse hos det clearingmedlem, over for hvilket CCP'en har de største eksponeringer, eller hos det andet- og det tredjestørste clearingmedlem, hvis summen af deres eksponeringer er større i overensstemmelse med artikel 42 i forordning (EU) nr. 648/2012.
3. CPP'en foretager en grundig analyse af de potentielle tab, den kan lide, og vurderer de potentielle tab i clearingmedlemmers positioner, herunder risikoen for, at realiseringen af disse positioner kan påvirke markedet og CCP'ens margindækningsniveau.
4. I sine stresstest tager en CCP i givet fald hensyn til virkningerne af misligholdelse hos et clearingmedlem, som udsteder finansielle instrumenter, som cleares af CCP'en, eller underliggende aktiver for derivater, som cleares af CCP'en. I givet fald tager CCP'en også hensyn til virkningerne af en kundes misligholdelse, når denne udsteder finansielle instrumenter, der cleares af CCP'en, eller underliggende aktiver for derivater, som cleares af CCP'en.
5. I en CCP's stresstest skal indgå likvidationsperioden, jf. artikel 26.
Artikel 54
Stresstestning af likvide finansielle ressourcer
1. En CCP's program for stresstest af sine likvide finansielle ressourcer skal sikre, at de er tilstrækkelige i henhold til de krav, der er fastlagt i kapitel VIII.
2. En CCP skal have klare og gennemsigtige regler og procedurer for afhjælpning af utilstrækkelige likvide finansielle ressourcer, der afsløres af dens stresstest, for at sikre indfrielse af betalingsforpligtelser.
En CCP skal også have klare procedurer for udnyttelse af resultater og analyse af sine stresstest for at vurdere, om dens likviditetsrisikostyringsstruktur og likviditetsudbydere er tilstrækkelige, og foretage en tilpasning.
3. De stresstestningsscenarier, der benyttes i stresstestningen af likvide finansielle ressourcer, omhandler CCP'ens udformning og virksomhed og omfatter alle enheder, der måtte udgøre en væsentlig likviditetsrisiko for den. Disse stresstest skal også omhandle eventuelle stærke forbindelser eller lignende eksponeringer mellem CCP'ens clearingmedlemmer, herunder andre enheder, som indgår i samme koncern, og vurdere sandsynligheden for mange misligholdelser og den afsmittende virkning blandt dens clearingmedlemmer, som sådanne misligholdelser kan have.
AFDELING 5
Dækning og anvendelse af testresultater
Artikel 55
Opretholdelse af tilstrækkelig dækning
1. En CCP etablerer og opretholder procedurer for opdagelse af ændringer i markedsvilkårene, bl.a. stigninger i volatilitet eller nedgang i likviditeten af de finansielle instrumenter, den clearer, så den omgående kan tilpasse beregningen af sit marginkrav, så det på passende vis tager højde for de nye markedsvilkår.
2. En CCP foretager test på sine haircuts for at sikre, at sikkerhedsstillelsen som minimum kan realiseres til sin haircutværdi under observerede og ekstreme, men plausible markedsvilkår.
3. Hvis en CCP opkræver marginer på porteføljebasis i modsætning til produktbasis, skal den løbende revidere og teste modregninger blandt produkter. En CCP baserer disse modregninger på en forsigtig og økonomisk meningsfuld metodologi, der afspejler graden af prisafhængighed mellem produkterne. Især tester en CCP, hvordan korrelationer fungerer i perioder med faktiske og hypotetiske alvorlige markedsvilkår.
Artikel 56
Revision af modeller ved hjælp af testresultater
1. En CCP skal have klare procedurer til at fastslå, hvilket ekstra beløb den måske skal opkræve i ekstra margin, også på intradagsbasis, og til at ændre sin marginmodel, hvis backtestning viser, at modellen ikke fungerede som forventet med det resultat, at den ikke afdækker det initialmarginbeløb, der er nødvendigt for at opnå det ønskede konfidensniveau. Har en CCP fastslået, at det er nødvendigt at opkræve supplerende margin, gør den det ved den næste marginopkrævning.
2. En CCP evaluerer kilden til de testundtagelser, der er kommet frem gennem dens backtest. Afhængigt af kilden til undtagelser fastslår CCP'en, om der er behov for en grundlæggende ændring i marginmodellen eller de modeller, der giver input til den, og om det er nødvendigt at ændre de aktuelle parametre.
3. En CCP evaluerer kilden til de testundtagelser, der er kommet frem gennem dens stresstest. CCP'en fastslår, om det er nødvendigt med en grundlæggende ændring af dens modeller, modelmetoder eller dens likviditetsrisikostyringsstruktur, eller om det er nødvendigt at ændre de aktuelle parametre eller antagelser på grundlag af undtagelseskilderne.
4. Hvis testresultaterne viser en utilstrækkelig margindækning, misligholdelsesfond eller andre finansielle ressourcer, øger CCP'en den samlede dækning af sine finansielle ressourcer til et acceptabelt niveau ved den næste marginopkrævning. Hvis testresultaterne viser utilstrækkelige likvide finansielle ressourcer, øger CCP'en sine likvide finansielle ressourcer til et acceptabelt niveau, så snart det er muligt.
5. Ved revision af sine modeller, modelmetoder og likviditetsrisikostyringsstrukturen overvåger CCP'en hyppigheden af tilbagevendende testundtagelser for at afdække og løse problemer på passende vis og uden unødig forsinkelse.
AFDELING 6
Omvendte stresstest
Artikel 57
Omvendte stresstest
1. En CCP foretager omvendte stresstest, der er udformet med henblik på at afdække, under hvilke markedsvilkår kombinationen af dens margin, misligholdelsesfond og andre finansielle ressourcer kan give utilstrækkelig dækning af krediteksponeringer, og for hvilke dens likvide finansielle ressourcer kan være utilstrækkelige. Når den foretager disse test, gengiver CCP'en ekstreme markedsvilkår, der går ud over det, der betragtes som plausible markedsvilkår, for at hjælpe til at fastslå grænserne for sine modeller, sin likviditetsrisikostyringsstruktur, sine finansielle ressourcer og sine likvide finansielle ressourcer.
2. En CCP udvikler omvendte stresstest, som er skræddersyet til bestemte risici ved de markeder og aftaler, den leverer clearingydelser til.
3. En CCP anvender de vilkår, der er afdækket i stk. 1, og resultater og analyser af sine omvendte stresstest til at bidrage til at identificere ekstreme, men plausible scenarier i overensstemmelse med kapitel VII.
4. En CCP indberetter regelmæssigt sine omvendte stresstestresultater og -analyser til risikoudvalget i en sådan form, at den ikke bryder tavshedspligten, med henblik på at søge udvalgets råd ved sin revision.
AFDELING 7
Misligholdelsesprocedurer
Artikel 58
Testning af misligholdelsesprocedurer
1. En CCP tester og tager sine misligholdelsesprocedurer op til revision for at sikre, at de både er praktiske og effektive. En CCP udfører simuleringsøvelser som led i testningen af sine misligholdelsesprocedurer.
2. Efter at have testet sine misligholdelsesprocedurer identificerer en CCP eventuelle usikkerheder og tilpasser sine procedurer, så de på passende vis begrænser usikkerheden.
3. Ved at udføre simuleringsøvelser kontrollerer en CCP, at alle clearingmedlemmer og i givet fald kunder og andre relevante parter, bl.a. interoperable CCP'er og eventuelle relaterede serviceudbydere, bliver behørigt underrettet om og kender de procedurer, som indgår i et misligholdelsesscenario.
AFDELING 8
Hyppighed af validering og testning
Artikel 59
Hyppighed
1. En CCP foretager en omfattende validering af sine modeller og modelmetoder mindst én gang årligt.
2. En CCP foretager en omfattende validering af sin likviditetsrisikostyringsstruktur mindst én gang årligt.
3. En CCP foretager en fuldstændig validering af sine værdiansættelsesmodeller mindst én gang årligt.
4. En CCP vurderer mindst én gang årligt, om reglerne, der er fastsat i artikel 51, er hensigtsmæssige.
5. En CCP analyserer og overvåger sin models effektivitet og den finansielle ressourcedækning i tilfælde af misligholdelser ved at backteste margindækning mindst dagligt og mindst dagligt at foretage stresstest under anvendelse af standard- og forud fastsatte parametre og antagelser.
6. En CCP analyserer og overvåger sin likviditetsrisikostyringsstruktur ved mindst dagligt at foretage stresstest af sine likvide finansielle ressourcer.
7. En CCP foretager en detaljeret og grundig analyse af testresultaterne mindst én gang om måneden for at sikre, at dens stresstestscenarier, modeller og likviditetsrisikostyringsstruktur, tilgrundliggende parametre og antagelser er korrekte. Denne analyse foretages hyppigere under stressede markedsvilkår, herunder når de clearede finansielle instrumenter eller markeder generelt udviser høj volatilitet, bliver mindre likvide, eller når størrelse eller koncentration af dens clearingmedlemmers positioner stiger betydeligt, eller når det forventes, at en CCP vil opleve stressede markedsvilkår.
8. Følsomhedsanalyser foretages mindst én gang om måneden på grundlag af resultaterne af følsomhedstest. Denne analyse bør foretages hyppigere, når markederne er usædvanligt volatile eller mindre likvide, eller når størrelsen eller koncentrationerne af clearingmedlemmernes positioner stiger betydeligt.
9. En CCP tester mindst én gang årligt modregninger mellem finansielle instrumenter, og hvordan korrelationer fungerer i perioder med faktiske og hypotetiske alvorlige markedsvilkår.
10. En CCP's haircuts testes mindst én gang om måneden.
11. En CCP foretager omvendte stresstest mindst én gang i kvartalet.
12. En CCP tester og reviderer sine misligholdelsesprocedurer mindst én gang i kvartalet og udfører simuleringsøvelser mindst én gang årligt i overensstemmelse med artikel 61. En CCP udfører også simuleringsøvelser efter en eventuel væsentlig ændring i sine misligholdelsesprocedurer.
AFDELING 9
Anvendte tidshorisonter ved udførelse af test
Artikel 60
Tidshorisonter
1. De tidshorisonter, der anvendes til stresstest, fastsættes i overensstemmelse med kapitel VII og omfatter fremsynede ekstreme, men plausible markedsvilkår.
2. De historiske tidshorisonter, der anvendes til backtest, omfatter som minimum data fra det seneste år, eller så længe som en CCP har clearet det relevante finansielle instrument, hvis det er under et år.
AFDELING 10
Oplysningspligt
Artikel 61
Information, der er omfattet af oplysningspligt
1. En CCP offentliggør de generelle principper, der ligger til grund for dens modeller og modelmetoder samt arten af udførte test med et overordnet resumé af testresultaterne og de afhjælpende foranstaltninger, der eventuelt er iværksat.
2. En CCP offentliggør centrale aspekter af sine misligholdelsesprocedurer, herunder:
a)
de omstændigheder, under hvilke der kan træffes foranstaltninger
b)
hvem der kan træffe de pågældende foranstaltninger
c)
anvendelsesområdet for de foranstaltninger, der kan træffes, bl.a. behandling af både egne positioner og kundepositioner, midler og aktiver
d)
ordninger til varetagelse af en CCP's forpligtelser over for ikke-misligholdende clearingmedlemmer
e)
ordninger, der kan bidrage til varetagelse af et misligholdende clearingmedlems forpligtelser over for dets kunder.
Artikel 62
Ikrafttrædelse og anvendelse
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Punkt h) i afsnit 2 i bilag I finder anvendelse fra tre år efter denne forordnings ikrafttrædelse for så vidt angår transaktioner i derivater som omhandlet i artikel 2, stk. 4, litra b) og d), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1227/2011 (10).
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. december 2012.
A BIZOTTSÁG 153/2013/EU FELHATALMAZÁSON ALAPULÓ RENDELETE
(2012. december 19.)
a 648/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a központi szerződő felekre vonatkozó követelményekről szóló szabályozási technikai standardok tekintetében történő kiegészítéséről
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel az Európai Központi Bank véleményére (1),
tekintettel a tőzsdén kívüli származtatott ügyletekről, a központi szerződő felekről és a kereskedési adattárakról szóló, 2012. július 4-i 648/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 25. cikke (8) bekezdésére, 26. cikke (9) bekezdésére, 29. cikke (4) bekezdésére, 34. cikke (3) bekezdésére, 41. cikke (5) bekezdésére, 42. cikke (5) bekezdésére, 44. cikke (2) bekezdésére, 45. cikke (5) bekezdésére, 46. cikke (3) bekezdésére, 47. cikke (8) bekezdésére és 49. cikke (4) bekezdésére,
mivel:
(1)
E rendelet rendelkezései szervezeti követelményekre vonatkoznak - többek között a nyilvántartásra és az üzletmenet-folytonosságra, valamint a prudenciális követelményekre, egyebek mellett a biztosítékok, a garanciaalap, a likviditási kockázat kezelése, a többlépcsős veszteségfedezés, a biztosítékeszköz, a befektetési politika, a modellek felülvizsgálata, a stressztesztelés és az utótesztelés vonatkozásában -, ezért szorosan összefüggnek egymással. Annak érdekében, hogy biztosítsuk ezen, egy időben hatályba léptetendő rendelkezések koherenciáját, és elősegítsük, hogy a betartásukra kötelezett személyek átfogóan szemlélhessék őket és könnyen hozzájuk férhessenek, célszerű a 648/2012/EU rendelet III. és IV. címe által előírt szabályozási technikai standardokat egyetlen rendeletbe foglalni.
(2)
Tekintettel a pénzügyi piacok globális jellegére, e rendelet figyelembe veszi a Fizetési és Elszámolási Rendszerek Bizottsága és az Értékpapírfelügyeletek Nemzetközi Szervezete által kiadott, a pénzpiaci infrastruktúrákra vonatkozó elveket (a CPSS-IOSCO-elvek), amelyek a központi szerződő felekre vonatkozó szabályozási követelmények esetében általános viszonyítási pontként szolgálnak.
(3)
Annak biztosításához, hogy a központi szerződő felek bármilyen piaci feltételek mellett biztonságosak és stabilak legyenek, fontos, hogy olyan prudens kockázatkezelési eljárásokat fogadjanak el, amelyek megfelelő módon fedezik mindazon kockázatokat, amelyeknek a központi szerződő fél ki van vagy ki lehet téve. E tekintetben, amennyiben az kockázatkezelési szempontból megfelelőnek ítéltetik, a központi szerződő felek által ténylegesen alkalmazott kockázatkezelési standardoknak szigorúbbaknak kell lenniük az e rendeletben rögzítetteknél.
(4)
A 648/2012/EU rendeletből származó korlátozott számú fogalom egyértelmű meghatározása, továbbá ezen technikai standard megalkotásához szükséges technikai kifejezések pontosítása céljából néhány fogalmat definiálni kell.
(5)
Fontos annak biztosítása, hogy a harmadik országbeli elismert központi szerződő felek ne zavarják meg az uniós piacok rendes működését. Ezért elengedhetetlen azt biztosítani, hogy az elismert központi szerződő felek ne lehessenek olyan helyzetben, amely lehetővé teszi számukra a kockázatkezelési követelmények uniós standard alá csökkentését - ez ugyanis szabályozási arbitrázshoz vezethet. Az EÉPH-hoz valamely harmadik országbeli központi szerződő fél elismeréséhez kapcsolódóan eljuttatandó információnak lehetővé kell tennie az EÉPH számára annak értékelését, hogy az adott központi szerződő fél teljes egészében megfelel-e az érintett harmadik országban alkalmazandó prudenciális követelményeknek. Ezenfelül az egyenértékűség Bizottság általi megállapításának biztosítania kell, hogy a harmadik ország törvényei és rendeletei a 648/2012/EU rendelet IV. címe és e rendelet valamennyi rendelkezésével egyenértékűek.
(6)
A befektetővédelem megfelelő szintjét biztosítandó, a harmadik országbeli központi szerződő felek elismerése során az Európai Értékpapírpiaci Hatóság (EÉPH) a szigorúan véve szükségeseken túl további információkat kérhet annak értékeléséhez, hogy a 648/2012/EU rendeletben rögzített feltételek teljesülnek-e.
(7)
A harmadik országbeli illetékes hatóságok feladata annak folyamatos értékelése, hogy a harmadik országbeli központi szerződő fél teljes körűen megfelel-e e harmadik ország prudenciális követelményeinek. A harmadik országbeli kérelmező központi szerződő fél által az EÉPH-nak benyújtandó információk célja nem a harmadik országbeli illetékes hatóság által készített értékelés megismétlése, hanem annak biztosítása, hogy a központi szerződő fél hatékony felügyelet és végrehajtás tárgyát képezi az adott harmadik országban, és ezáltal magas szintű befektetővédelem garantálása.
(8)
Annak érdekében, hogy az EÉPH teljes körű értékelést hajthasson végre, a harmadik országbeli kérelmező központi szerződő fél által benyújtott információt ki kell egészíteni a harmadik ország illetékes hatósága által végzett folyamatos felügyelet és hozott intézkedések, valamint az e hatóság végrehajtási jogkörei hatékonyságának értékeléséhez szükséges információkkal. Ezen információkat a 648/2012/EU rendelettel összhangban megkötött együttműködési megállapodások keretében kell nyújtani. Ezen együttműködési megállapodások biztosítják, hogy az EÉPH kellő időben tájékoztatást kap az elismerést kérelmező központi szerződő féllel szemben hozott minden felügyeleti vagy végrehajtási intézkedésről, azon feltételek bármely változásáról, amelyek mellett az érintett központi szerződő fél megkapta az engedélyt, valamint a központi szerződő fél által az elismerési folyamat során eredetileg benyújtott információk minden releváns változásáról.
(9)
A belső kockázatkezelési eljárás struktúráját, jogait és felelősségeit is tartalmazó kockázatkezelési keret végrehajtásához a 648/2012/EU rendelet belső kockázatkezelési beszámolási láncokhoz kapcsolódó rendelkezéseinek további pontosítására van szükség. Az irányítási rendszereknek figyelembe kell venniük az Unióban található eltérő társasági jogi szabályozást annak biztosítása érdekében, hogy a központi szerződő felek stabil jogi keretrendszerben működjenek.
(10)
Azt biztosítandó, hogy a központi szerződő fél a megfelelő eljárásokat alkalmazza az e rendeletnek, a 648/2012/EU rendeletnek és az 1248/2012/EU bizottsági végrehajtási rendeletnek (3) való megfelelés érdekében, pontosítani kell a központi szerződő fél megfelelési funkciójának szerepét és feladatait.
(11)
Azt biztosítandó, hogy a központi szerződő fél számára szervezeti struktúrája lehetővé tegye szolgáltatásainak és tevékenységeinek folyamatos és szabályszerű végrehajtását, szükséges egyértelműen meghatározni az igazgatóság és a felső vezetés felelősségi körét, valamint pontosítani az igazgatóság működésének minimumkövetelményeit. Az elszámoltathatóság biztosítása érdekében ugyancsak szükséges világos és közvetlen beszámolási láncokat kialakítani.
(12)
A központi szerződő fél stabil és prudens irányításának biztosítása érdekében fontos, hogy javadalmazási politikája a túlzott kockázatvállalás ellen hasson. Annak érdekében, hogy a javadalmazási politika elérje a szándékolt hatást, az igazgatóságnak megfelelő módon kell ellenőriznie és felülvizsgálnia a javadalmazási politikát, megvalósulásának felügyeletére pedig különbizottságot kell létrehoznia.
(13)
Azt biztosítandó, hogy a központi szerződő felek valamennyi kötelezettségük teljesítése érdekében a megfelelő szintű humán erőforrással működnek, elszámoltathatók tevékenységeik végrehajtása kapcsán, valamint az illetékes hatóságok rendelkeznek a releváns kapcsolattartási pontokkal azon központi szerződő feleknél, amelyeket felügyelnek, a központi szerződő feleknek rendelkezniük kell legalább egy kockázatkezelési vezetővel, egy megfelelés-ellenőrzési vezetővel és egy technológiai vezetővel.
(14)
A központi szerződő feleknek megfelelő módon értékelniük kell és nyomon kell követniük, hogy a különböző jogalanyok igazgatóságában részt vevő igazgatósági tagok között milyen mértékű összeférhetetlenség áll fenn, akár a központi szerződő fél csoportján belül, akár azon kívül. Az igazgatósági tagok nem akadályozhatók abban, hogy más igazgatóságokban is részt vegyenek - kivéve, ha ez összeférhetetlenséghez vezet.
(15)
Annak érdekében, hogy hatékony ellenőrzési funkcióval rendelkezzen, a központi szerződő félnek meg kell határoznia belső ellenőrei felelősségi körét és beszámolási láncát azt biztosítandó, hogy a problémák kellő időben a központi szerződő fél igazgatósága és az illetékes hatóság elé kerülnek. A belső ellenőrzési funkció létrehozása és fenntartása esetén világosan meg kell határozni annak küldetését, függetlenségét és objektivitását, hatókörét és felelősségi körét, felhatalmazását, elszámoltathatóságát és működési elveit.
(16)
Feladatainak hatékony ellátása érdekében az érintett illetékes hatóságnak hozzáférést kell biztosítani minden, annak meghatározásához szükséges információhoz, hogy a központi szerződő fél teljesíti-e az engedélyezés feltételeit. Az ilyen információkat a központi szerződő fél indokolatlan késedelem nélkül rendelkezésre bocsátja.
(17)
A központi szerződő fél által vezetett nyilvántartásnak elő kell segítenie a központi szerződő fél klíringtagokkal szembeni hitelkockázatának alapos ismeretét, és lehetővé kell tennie a benne foglalt rendszerszintű kockázat nyomon követését. Azt is lehetővé kell tennie az illetékes hatóságok, az EÉPH, valamint a Központi Bankok Európai Rendszere (KBER) érintett tagjai számára, hogy a szabályozási, köztük a jelentéstételi kötelezettségeknek való megfelelés értékelése érdekében megfelelő módon rekonstruálják az elszámolási eljárást. Amennyiben nyilvántartásra kerül, ez az adat hasznos lehet a központi szerződő felek számára a szabályozási követelmények és a klíringtagokkal szemben fennálló kötelezettségek teljesítése kapcsán, valamint vitás ügyekben.
(18)
A központi szerződő felek által a kereskedési adattárak felé jelentett adatokat nyilvántartásba kell venni annak érdekében, hogy az illetékes hatóságok felhatalmazást kapjanak a 648/2012/EU rendeletben rögzített jelentéstételi kötelezettségek központi szerződő felek általi teljesítésének ellenőrzésére, valamint hogy könnyen hozzáférjenek azokhoz az információkhoz, amelyek a kereskedési adattárakban nem találhatók meg.
(19)
A kereskedések vonatkozásában az adat-nyilvántartási követelményeknek ugyanazon elveket kell követniük, amelyeket a központi szerződő felek megfelelő jelentéstételének biztosítása érdekében a 648/2012/EU rendelet 9. cikkében rögzített jelentéstételi kötelezettségek követnek.
(20)
Annak érdekében, hogy fennakadások idején biztosítható legyen az üzletmenet-folytonosság, a központi szerződő fél másodlagos adatfeldolgozási helyszínének az elsődleges helyszíntől elegendően messze és földrajzilag kellőképpen elhatárolt helyszínen kell elhelyezkednie, hogy ne legyen rá hatással ugyanaz a vészhelyzet, amely az elsődleges helyszín kiesését okozhatja. Forgatókönyveket kell kidolgozni a válsághelyzetek kritikus szolgáltatásokra gyakorolt hatásának elemzésére - ezek között szerepelniük kell olyan forgatókönyveknek is, amelyekben a rendszerek természeti katasztrófák miatti kiesése szerepel. Ezen elemzéseket rendszeresen felül kell vizsgálni.
(21)
A központi szerződő felek rendszerszintű jelentőségű pénzügyi piaci infrastruktúrák, kritikus funkcióiknak két órán belül helyre kell állniuk; a tartalékrendszerek ideális esetben közvetlenül az incidenst követően megkezdik az adatfeldolgozást. A központi szerződő feleknek azt is igen nagy valószínűség mellett kell biztosítaniuk, hogy nem veszik el adat.
(22)
Fontos, hogy valamely klíringtag nemteljesítése ne okozzon jelentős veszteséget más piaci szereplőknek. Ezért a központi szerződő feleknek legalább a pozíciólezárási folyamat során a központi szerződő félnél esetlegesen felmerülő veszteségek egy jelentős részét fedezniük kell a nemteljesítő klíringtagok által befizetett biztosítékok révén. Szabályokban kell rögzíteni a különböző pénzügyieszköz-osztályok esetében a biztosítékok által fedezendő százalékos arány minimumát. Emellett a központi szerződő feleknek alapelveket kell követniük annak érdekében, hogy a biztosítékaik szintjét megfelelő módon az általuk elszámolt pénzügyi eszközök vagy portfóliók sajátosságaihoz igazítsák.
(23)
A központi szerződő felek nem csökkenthetik olyan alacsonyra a biztosítékok szintjét, hogy az erős versenyhelyzetben veszélyeztesse biztonságukat. Ezért a biztosítékok kiszámítása során az alapvető komponensekre vonatkozó különös rendelkezéseket kell teljesíteni. Ennek megfelelően a biztosítékoknak a piaci feltételek egész sorát figyelembe kell venniük, többek között a stresszhelyzeteket is.
(24)
Szabályokat kell létrehozni a likvidációs időszakra vonatkozó megfelelő százalékos arány és időhorizont, valamint a múltbéli volatilitás kiszámításának meghatározására. Mindazonáltal annak biztosítása érdekében, hogy a központi szerződő felek megfelelő módon kezeljék a felmerülő kockázatokat, kívánatos, hogy e rendelet ne határozza meg, hogy a központi szerződő félnek milyen megközelítést kell követnie a biztosítékra vonatkozó követelmények e paraméterek alapján történő kiszámításához. Ugyanezen okokból a központi szerződő felek nem akadályozhatók abban, hogy a portfólió alapú biztosítékigény-számítás kialakítása során különböző megbízható módszertani megközelítésekre támaszkodjanak; lehetővé kell tenni számukra, hogy az általuk elszámolt pénzügyi eszköznek vagy pénzügyi eszközök készletének az árkockázatai közötti korreláción alapuló módszerekre, illetve bármely más megfelelő, a függés egyenértékű statisztikai paraméterén alapuló módszerekre támaszkodjanak.
(25)
Azon időszak meghatározása érdekében, amely során a központi szerződő fél a nemteljesítő fél pozíciójának kezeléséhez kapcsolódó piaci kockázatnak van kitéve, a központi szerződő félnek figyelembe kell vennie az elszámolt pénzügyi eszköz vagy portfólió releváns jellemzőit, például likviditási szintjüket, valamint a pozíció méretét vagy koncentrációját. A központi szerződő feleknek prudens módon kell értékelniük a nemteljesítő fél pozíciójának teljes körű lezárásához szükséges (a biztosítékok legutóbbi beszedésétől számított) időt, a pozíció méretét és koncentrációját.
(26)
Pénzügyi instabilitás okozását vagy súlyosbítását elkerülendő, a központi szerződő feleknek az ésszerűség keretein belül lehetséges legnagyobb mértékben olyan jövőbe tekintő biztosítéki módszereket kell elfogadniuk, amelyek anélkül korlátozzák a biztosítéki követelményekben bekövetkező prociklikus változások valószínűségét, hogy aláásnák a központi szerződő fél rugalmasságát.
(27)
A tőzsdén kívüli származtatott ügyletek esetében tipikusan indokolt a nagyobb konfidencia-intervallum, mivel ezen eszközökre jellemző lehet a kitettségre vonatkozó becslések alapjául szolgáló árazás kevésbé megbízható jellege és a múltbéli adatok rövidebb terjedelme. A központi szerződő felek elszámolhatnak olyan tőzsdén kívüli származtatott ügyleteket, amelyek esetében nem érvényesül a fenti jelenség, és amelyek a tőzsdén jegyzett származtatott ügyletekével megegyező kockázati jellemzőkkel rendelkeznek - lehetővé kell tenni számukra ezen ügyletek következetesen, a végrehajtási módtól függetlenül történő elszámolását.
(28)
A központi szerződő felek kockázatkezelésének alapvető eleme a rendkívüli, de valószerű piaci körülmények megfelelő meghatározása. A központi szerződő felek kockázatkezelési keretének naprakészen tartása érdekében a rendkívüli, de valószerű piaci körülményeket nem szabad statikus koncepciónak tekinteni: ezek olyan feltételek, amelyek az idő múlásával változnak és különbözőek az egyes piacokon. Előfordulhat, hogy egy piaci forgatókönyv az egyik központi szerződő fél számára rendkívüli, de valószerű körülményeket jelent, míg egy másik számára nem bír különösebb jelentőséggel. A központi szerződő félnek stabil belső szakpolitikai keretrendszert kell kialakítania azon piacok azonosítására, amelyeknek ki van téve, és az egyes azonosított piacok rendkívüli, de valószerű körülményeinek meghatározásához szabályok közös minimumkészletét kell alkalmaznia. Objektív módon figyelembe kell vennie a több piacon egyidejűleg jelentkező nyomás lehetőségét is.
(29)
A megfelelő és stabil irányítási rendszerek meglétét biztosítandó, a központi szerződő fél által a rendkívüli, de valószerű piaci körülmények azonosításához használt keretet meg kell vitatni a kockázatkezelési bizottsággal, és az igazgatóságnak jóvá kell hagynia azt. A keretrendszert legalább évente felül kell vizsgálni, a felülvizsgálat eredményeit meg kell vitatni a kockázatkezelési bizottsággal, majd meg kell osztani az igazgatósággal. A felülvizsgálatnak biztosítania kell, hogy a rendkívüli, de valószerű piaci körülmények definíciója tükrözi a központi szerződő fél kitettségének mértékében és koncentrációjában bekövetkező változásokat, valamint azon piacok alakulását, amelyeken a központi szerződő fél működik. Ez a felülvizsgálat azonban nem helyettesítheti azt a folyamatos értékelést, amely során a központi szerződő fél a piaci körülmények alakulásának tükrében vizsgálja garanciaalapjának megfelelőségét.
(30)
Likviditási kockázatuk hatékony kezelése érdekében a központi szerződő felek számára elő kell írni likviditásikockázat-kezelési keret létrehozását. E keret a központi szerződő fél kötelezettségeitől függ, és azon eszközökre kell kiterjednie, amelyek a felmerülő likviditási kockázat értékelésére, a valószínűleg fellépő likviditási nyomás meghatározására és a likvid források megfelelőségének biztosítására a központi szerződő fél rendelkezésére állnak.
(31)
A központi szerződő fél számára elő kell írni, hogy a likvid források megfelelőségének értékelése során vegye figyelembe az általa tartott források méretét és likviditását, valamint ezen eszközök lehetséges koncentrációs kockázatát. Fontos, hogy a központi szerződő felek forrásaikon belül a likviditási kockázat koncentrációjának minden főbb típusát azonosítani tudják, hogy ezáltal a likvid források szükség esetén azonnal rendelkezésre álljanak. A központi szerződő feleknek figyelembe kell venniük továbbá a többszörös kapcsolatokból, a kölcsönös függésekből és a koncentrációból eredő további kockázatokat is.
(32)
Mivel a likviditásnak rendelkezésre kell állnia az ugyanazon napi, sőt, a napon belüli tranzakciókhoz, a központi szerződő fél a következőket alkalmazhatja: számlapénz a központi banknál; számlapénz hitelképes kereskedelmi bankoknál; hitelkeretre vonatkozó kötelezettségvállalások; repóügyletre vonatkozó kötelezettségvállalások; letéti őrzésben lévő, kiváló piacképességű biztosítékeszköz; valamint olyan, rendelkezésre álló befektetések, amelyek jó megbízhatóságú, előzetes finanszírozási megállapodások alapján stresszhelyzeti piaci körülmények között is készpénzre válthatók. Az ilyen számlapénz és biztosítékeszközök csak bizonyos feltételek mellett tekinthetők az előzetes megállapodás alapján nyújtott likvid pénzügyi források részének.
(33)
Annak érdekében, hogy a központi szerződő felek részesüljenek a prudenciális követelmények megállapításához és az összeg megfelelő szinten tartásához, valamint egyidejűleg a szabályozási arbitrázs elkerüléséhez szükséges ösztönzőkben, fontos kialakítani az elkülönített saját források azon konkrét összegének kiszámítására és fenntartására vonatkozó közös módszertant, amely összeget a központi szerződő félnek a többlépcsős veszteségfedezés során kell felhasználnia. Elengedhetetlen a nemteljesítésből eredő veszteségek fedezésére szolgáló források elkülönítése és számukra az esetlegesen felmerülő különböző kockázatokkal szemben fedezetet nyújtó, a központi szerződő felek minimum-tőkekövetelményeivel összefüggő funkciótól eltérő funkció biztosítása.
(34)
Fontos, hogy a központi szerződő felek következetes módszertant alkalmazzanak a többlépcsős veszteségfedezés során felhasználandó saját források kiszámításához, hogy ezáltal biztosítsák a központi szerződő felek közötti egyenlő feltételrendszert. Ha lehetővé tennénk a központi szerződő felek számára egy nem kellőképpen egyértelmű módszertan végrehajtását, az igen eltérő eredményekre vezetne a különböző központi szerződő felek esetében, ami ösztönözné a szabályozási arbitrázst. Ezért elengedhetetlen, hogy a módszertan ne adjon mérlegelési jogkört a központi szerződő feleknek. E célból helyénvaló lenne egy egyértelműen azonosítható mértékre alapozott egyszerű százalékos kulcsot és egyértelmű módszertant alkalmazni a központi szerződő felek többlépcsős veszteségfedezés során felhasználandó saját forrásai következetes számításának biztosítására.
(35)
Rögzíteni kell a kritériumok egy minimumcsoportját annak biztosítására, hogy az elfogadható biztosítékeszköz nagymértékben likvid legyen és gyorsan, minimális árhatással legyen átváltható készpénzre. E kritériumoknak hivatkozniuk kell a biztosítékeszköz kibocsátójára, arra a mértékre, amelyig a biztosíték a piacon likviddé tehető, valamint a rossz irányú kockázatok kezelése érdekében arra, hogy értéke korrelál-e a biztosítékot nyújtó tag hitelképességével. A központi szerződő fél számára lehetővé kell tenni, hogy amennyiben az a stabilitás kívánatos szintjének eléréséhez szükséges, további kritériumokat alkalmazzon.
(36)
A központi szerződő felek csak nagymértékben likvid és minimális hitel- és piaci kockázattal járó biztosítékeszközt fogadhatnak el. Annak biztosításához, hogy a központi szerződő felek biztosítékeszközei mindenkor nagymértékben likvidek maradjanak, szükséges, hogy a központi szerződő felek átlátható és kiszámítható politikákat és eljárásokat hozzanak létre a biztosítékként elfogadott eszközök likviditásának értékelésére és folyamatos nyomon követésére, és megfelelő értékelési módszereket alkalmazzanak. E célból a központi szerződő felek koncentrációs limiteket is alkalmaznak, ezek feladata a biztosítékeszköz megfelelő mértékű diverzifikációjának fenntartása, azt biztosítandó, hogy azonnal, az értékét befolyásoló jelentős piaci kockázat nélkül likviddé tehető. Az elfogadható biztosítékeszközökre és a koncentrációs limitekre vonatkozó politikájuk meghatározása során a központi szerződő feleknek - tekintettel politikájuk lehetséges makrogazdasági hatásaira - figyelembe kell venniük e biztosítékok globális elérhetőségét.
(37)
A rossz irányú kockázatok elkerülése érdekében a klíringtagok számára nem megengedhető, hogy saját értékpapírjaikat vagy az ugyanazon csoportba tartozó más jogalany által kibocsátott értékpapírokat használják biztosítékeszközként. A központi szerződő fél számára lehetővé kell azonban tenni, hogy engedélyezze a klíringtagok számára olyan fedezett kötvények biztosítékként való nyújtását, amely kötvények el vannak szigetelve a kibocsátó fizetésképtelenségétől. A mögöttes biztosítékeszközt mindazonáltal megfelelő módon el kell választani a kibocsátótól, és annak teljesítenie kell a biztosíték elfogadhatóságára vonatkozó minimumkritériumokat. A klíringtagok nem bocsáthatnak ki pénzügyi eszközt azzal az elsődleges céllal, hogy azt más klíringtag biztosítékeszközként használja fel.
(38)
A központi szerződő felek biztonságát garantálandó, a központi szerződő fél csak a kibocsátónak, valamint a garancia jogi, szerződési és operatív kereteinek alapos értékelését követően fogadhatja el valamely kereskedelmi bank garanciáját biztosítékeszközként. A központi szerződő felek kereskedelmi bankoknak való, fedezet nélküli kitettsége kerülendő. Ezért a kereskedelmi bankok garanciái csak szigorú feltételek mellett fogadhatók el. Ezek a feltételek általában azokon a piacokon teljesülnek, amelyekre a nem pénzügyi klíringtagoknak történő hitelnyújtásra kész kereskedelmi bankok magas koncentrációja jellemző. Ezért ezekben az esetekben magasabb koncentrációs limitet kell engedélyezni.
(39)
Piaci kockázatát korlátozandó, a központi szerződő fél számára a biztosítékeszközök legalább napi rendszerességű értékelését kell előírni. A központi szerződő fél prudenciális levonásokat (haircut) alkalmaz, mely levonásoknak tükrözniük kell azt, hogy a biztosítékeszköz értéke mennyivel csökkenhet utolsó újraértékelése és azon időpont között, amikorra ésszerűen feltételezhető, hogy a biztosítékeszköz értékesítésére stresszhelyzeti piaci körülmények között kerül sor. A biztosítékeszköz mértékének figyelembe kell vennie az esetleges rossz irányú kockázatokat is.
(40)
A levonások alkalmazásának lehetővé kell tennie a központi szerződő felek számára, hogy elkerüljék az előírt biztosítékeszköz összegén végrehajtandó jelentős és váratlan kiigazításokat, a lehetséges mértékig elkerülve ezáltal a prociklikus hatásokat.
(41)
A központi szerződő fél nem koncentrálhatja biztosítékeszközeit korlátozott számú kibocsátóra vagy korlátozott számú eszközre, hogy ezáltal elkerülhesse az esetleges számottevő negatív árhatásokat abban az esetben, ha a biztosítékeszközt rövid idő alatt kell értékesíteni. Fentiek miatt a koncentrált biztosítékeszköz-pozíciók nem tekinthetők nagymértékben likvidnek.
(42)
A likviditást, a hitel- és piaci kockázatot a portfólió és az egyes pénzügyi eszközök szintjén egyaránt mérlegelni kell. A koncentrált portfólió jelentős negatív hatással lehet a biztosítékeszköz, illetve azon pénzügyi eszközök likviditására, amelyekbe a központi szerződő fél pénzügyi forrásait fektetheti, mivel valószínűtlen, hogy nagy pozíciók a piaci ár lenyomása nélkül értékesíthetők stresszhelyzeti piaci körülmények között. Ugyanezen okokból a központi szerződő fél által tartott biztosítékeszközt folyamatosan nyomon kell követni és értékelni kell, azt biztosítandó, hogy a biztosíték megőrzi likviditását.
(43)
A származékos energiapiacok különösen erős kapcsolódást mutatnak az azonnali árupiacokhoz, és ezeken a származékos piacokon magas a nem pénzügyi klíringtagok aránya. Ezeken a piacokon továbbá a piaci szereplők jelentős része az alapul szolgáló áruk termelője is. A kereskedelmi bankok garanciáinak teljes körű fedezéséhez szükséges biztosítékeszközhöz való hozzáférés arra kényszerítheti e nem pénzügyi klíringtagokat, hogy jelenlegi pozíciójuk jelentős részét értékesítsék, vagy akadályozhatja őket abban, hogy folytassák pozícióiknak a központi szerződő fél közvetlen klíringtagjaként történő elszámolását. Ez a folyamat a piaci szereplők likviditása és sokszínűsége tekintetében zavarokat okozhat az energiapiacokon. Ezért alkalmazását később, egyértelműen meghatározott ütemterv szerint kell majd megkezdeni.
(44)
A 648/2012/EU rendelettel létrehozott keret következetes alkalmazását biztosítandó, a rájuk alkalmazandó szabályok végleges formájának minden szektorral szemben hasonló követelményeket kell támasztania. Az energiavállalatok jelenleg jól bejáratott keretrendszerben működnek, időre lesz szükség ahhoz, hogy e keretrendszert a reálgazdaságra gyakorolt káros hatások nélkül lehessen az új követelményekhez igazítani. Ezért az ilyen piactípusok vonatkozásában kívánatosnak tűnik olyan alkalmazási időpontot meghatározni, amely anélkül teszi lehetővé a jelenlegi piaci gyakorlatról történő átállást, hogy az indokolatlanul befolyásolná a piaci struktúrát és a likviditást.
(45)
A központi szerződő fél befektetési politikáján belül a legmagasabb prioritást a tőkemegőrzésnek és a likviditásmaximalizálásnak kell kapnia. Emellett a befektetési politikának azt is biztosítania kell, hogy ne merüljön fel a központi szerződő fél kereskedelmi érdekeivel ellentétes érdek.
(46)
A nemzetközi konzisztencia biztosítása érdekében azoknak a kritériumoknak, amelyeket a pénzügyi eszközöknek teljesíteniük kell ahhoz, hogy a központi szerződő fél figyelembe vehető befektetésének minősüljenek, tekintetbe kell venniük a CPSS-IOSCO-elvek közül a 16. elvet. A központi szerződő fél számára mindenekelőtt elő kell írni, hogy a pénzügyi eszköz kibocsátója, átruházhatósága, valamint hitel-, piaci, volatilitási és árfolyamkockázata tekintetében alkalmazzon korlátozó szabályokat. A központi szerződő félnek biztosítania kell, hogy a befektetései kockázati kitettségének korlátozására hozott intézkedéseket ne ássa alá azzal, hogy bármely egyedi pénzügyi eszköz, pénzügyi eszközök bármely típusa, bármely egyedi kibocsátó, kibocsátótípus vagy letétkezelő vonatkozásában túlzott mértékű kitettséget vállal.
(47)
A származtatott ügyletek alkalmazása további hitel- és piaci kockázatnak teszi ki a központi szerződő felet, ezért szükséges meghatározni azon korlátozó feltételeket, amelyek mellett a központi szerződő fél származtatott eszközökbe fektetheti pénzügyi forrásait. Tekintve, hogy a központi szerződő félnek a piaci kockázat tekintetében semleges nettó pozíció elérésére kell törekednie, csupán azon kockázatokat szükséges fedeznie, amelyek az általa elfogadott biztosítékeszközöket érintik, illetve amelyek valamely klíringtag nemteljesítéséből erednek. A központi szerződő fél által elfogadott biztosítékeszközre vonatkozó kockázatok megfelelő módon kezelhetők levonások révén, ezért nem minősül szükségesnek, hogy a központi szerződő fél e vonatkozásban származtatott eszközöket alkalmazzon. A központi szerződő fél csak a különböző pénznemeknek való kitettségből eredő likviditási kockázat kezelésére, valamint a nemteljesítő klíringtag portfóliójának fedezése céljából használhat származtatott eszközöket, és csak azokban az esetekben, amikor ezt a nemteljesítés kezelésére vonatkozó eljárások előirányozzák.
(48)
A központi szerződő felek biztonságát garantálandó, a központi szerződő felek számára csak minimális mértékű számlapénz tartása engedélyezhető fedezetlen letétek formájában. Számlapénzállományának biztosítása során a központi szerződő félnek mindig biztosítania kell, hogy megfelelően védve van a likviditási kockázattal szemben.
(49)
Annak biztosítására, hogy a központi szerződő fél modelljei, módszertanai és likviditásikockázat-kezelési kerete megfelelőképpen működnek, szigorú stressztesztelési és utótesztelési követelményeket szükséges meghatározni, figyelembe véve mindazon kockázatokat, amelyeknek a központi szerződő fél ki van téve, hogy a központi szerződő fél mindenkor megfelelő forrásokkal rendelkezzen e kockázatok fedezésére.
(50)
A központi szerződő felekre vonatkozó követelmények következetes alkalmazásának biztosítása érdekében szükséges részletes rendelkezéseket meghatározni az elvégzendő tesztek típusai tekintetében, ideértve a stresszteszteket és az utóteszteléseket is. A jövőben esetlegesen elszámolásra kerülő értékpapírok és származtatott ügyletek széles körének lefedése, a központi szerződő felek üzletvitelre és kockázatkezelésre vonatkozó megközelítésében tapasztalható különbségek tükrözése, a jövőbeli fejlemények és az új kockázatok kezelésének lehetővé tétele, valamint elegendő rugalmasság biztosítása érdekében kritériumalapú megközelítésre van szükség.
(51)
A központi szerződő fél modelljeinek, azok módszertanának és likviditásikockázat-kezelési keretének jóváhagyása során fontos egy megfelelő független felet igénybe venni, hogy a végrehajtás előtt valamennyi szükséges korrekciós intézkedés azonosítható és végrehajtható, és minden lényeges összeférhetetlenség elkerülhető legyen. A független félnek kellőképpen elkülönültnek kell lennie a központi szerződő fél azon részétől, amely a felülvizsgálandó modellt vagy politikákat kifejleszti, végrehajtja és működtetni fogja; a független féllel kapcsolatban nem merülhet fel lényeges összeférhetetlenség. E feltételek teljesíthetők különálló beszámolási lánccal rendelkező belső fél vagy külső fél révén.
(52)
A központi szerződő fél pénzügyi forrásainak különböző szegmensei, nevezetesen a biztosítékkal való ellátottság, a garanciaalapok és egyéb pénzügyi források feladata különböző forgatókönyvek és célkitűzések lefedése. Ezért e célkitűzések tükrözése és a központi szerződő felek mindegyike esetében a következetes alkalmazás biztosítása érdekében szükséges különös rendelkezésekről gondoskodni. Annak érdekében, hogy elkerülhető legyen a nemteljesítő klíringtagok közötti kitettségek potenciális hatásának csökkentése, a szükséges fedezet értékelése során a központi szerződő fél nem nettósíthatja e kitettségeket.
(53)
Azon pénzügyi eszközök különböző típusai, amelyeket a központi szerződő fél elszámolhat, egyedi kockázatok széles körének képezik tárgyát. A központi szerződő fél számára a jövőbeli lehetséges kitettségek megfelelő mérését biztosítandó ezért elő kell írni, hogy modelljeiben, azok módszertanában és a likviditásikockázat-kezelési keretében vegye figyelembe az azon piacok szempontjából releváns összes kockázatot, amely piacokon klíringszolgáltatásokat nyújt. Annak érdekében, hogy e kockázatok megfelelő módon figyelembevételre kerüljenek, a stressztesztelésre vonatkozó követelményeknek magukban kell foglalniuk a pénzügyi eszközök különböző típusai szempontjából releváns, eszközspecifikus kockázatokat is.
(54)
Azt biztosítandó, hogy az alapbiztosíték számításához használt modell megfelelő módon tükrözi a lehetséges kitettségeket, a biztosítékkal való ellátottság napi rendszerességű utótesztelésén túl (ami a lehívott biztosíték megfelelőségét vizsgálja) a központi szerződő félnek a modell kulcsfontosságú paraméterei és feltevései vonatkozásában is utótesztelést kell végeznie. Ez elengedhetetlen annak biztosításához, hogy a központi szerződő fél modelljei pontosan számítsák ki az alapbiztosítékot.
(55)
A biztosítéki követelmények szigorú érzékenységi elemzésének megnőhet a jelentősége, ha a piacok nem likvidek vagy magas a volatilitásuk; az elemzést a fontos változó modellparaméterek hatásának meghatározására kell használni. Az érzékenységi elemzés hatékony eszköz azon rejtett hiányosságok felderítésére, amelyek az utótesztelés segítségével nem azonosíthatók.
(56)
Amennyiben a központi szerződő fél elmulasztja a stressztesztek és utótesztelések rendszeres elvégzését, ez azt eredményezheti, hogy pénzügyi és likvid forrásai nem lesznek megfelelőek azon kockázatok fedezésére, amelyeknek a központi szerződő fél ténylegesen ki van téve. A megfelelő tesztek azt is lehetővé teszik a központi szerződő fél modelljei, azok módszertana és a likviditásikockázat-kezelési keret számára, hogy gyorsan tudjanak reagálni a piacok változására és az új kockázatokra. Ezért a központi szerződő félnek haladéktalanul fel kell használnia a tesztek eredményét modelljei, azok módszertana és a likviditásikockázat-kezelési keret felülvizsgálatához.
(57)
A rendkívüli piaci körülmények modellezése segítséget nyújthat a központi szerződő félnek abban, hogy meghatározza jelenlegi modelljeinek, a likviditásikockázat-kezelési keretnek és a pénzügyi és likvid forrásainak korlátait. Ugyanakkor ez azt is megkívánja a központi szerződő féltől, hogy a különböző piacok és termékek modellezése során éljen mérlegelési jogkörével. A fordított stresszteszt hasznos (bár nem a legfontosabb) irányítási eszköz a pénzügyi források megfelelő szintjének meghatározásához.
(58)
Annak biztosítására, hogy a nemteljesítés kezelésében való sikeres részvételhez szükséges tudással és működési képességgel rendelkezzenek, elengedhetetlen szimulációs gyakorlatok révén bevonni a klíringtagokat, az ügyfeleket és más releváns érdekelt feleket a központi szerződő fél nemteljesítés kezelésére vonatkozó eljárásainak tesztelésébe. A szimulációs gyakorlatoknak egy nemteljesítési forgatókönyvet kell leképezniük, demonstrálva a klíringtagok, az ügyfelek és egyéb releváns érdekelt felek feladatait és felelősségi körét. Emellett fontos, hogy a központi szerződő fél megfelelő mechanizmusokkal rendelkezzen, amelyek lehetővé teszik számára, hogy megbizonyosodjon róla: szükség van-e korrekciós intézkedésre, és azonosítson minden olyan pontot, ahol a szabályok és eljárások nem egyértelműek vagy teret biztosítanak a mérlegelésre. A központi szerződő fél nemteljesítés kezelésére vonatkozó eljárásainak tesztelése különösen akkor fontos, ha az eljárás a teljesítő klíringtagok vagy harmadik felek segítségére támaszkodik a pozíciólezárási folyamat során, és ha az eljárást még nem tesztelték valós nemteljesítési helyzetben.
(59)
Ez a rendelet az Európai Értékpapírpiaci Hatóság (EÉPH) által a Bizottságnak benyújtott szabályozási technikaistandard-tervezeteken alapul.
(60)
Az e rendelet alapját képező technikaistandard-tervezetek benyújtása előtt az EÉPH szükség szerint konzultált az Európai Bankhatósággal (EBH), az Európai Rendszerkockázati Testülettel (ERKT) és a KBER tagjaival. Az EÉPH az európai felügyeleti hatóság (Európai Értékpapírpiaci Hatóság) létrehozásáról szóló, 2010. november 24-i 1095/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) 10. cikkével összhangban nyilvános konzultációkat folytatott le e szabályozási technikaistandard-tervezetek kapcsán, elemezte a lehetséges kapcsolódó költségeket és hasznot, és kikérte az 1095/2010/EU rendelet 37. cikke szerint létrehozott Értékpapírpiaci Érdekképviseleti Csoport véleményét,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában:
1. „báziskockázat”: a központi szerződő fél által elszámolt kettő vagy több eszköz vagy ügylet közötti, nem tökéletesen korreláló mozgásokból eredő kockázat;
2. „konfidencia-intervallum”: minden egyes elszámolt pénzügyi eszköz esetében azon kitettségek meghatározott visszatekintési időszak alatt bekövetkező változásainak százalékos aránya, amelyeket a központi szerződő félnek egy adott likvidációs időszak alatt fedeznie kell;
3. „kényelmi hozam”: a fizikai áru közvetlen tulajdonlásából eredő haszon, amelyet mind a piaci feltételek, mind pedig egyéb tényezők, pl. a fizikai tárolás költségei befolyásolnak;
4. „biztosítékok”: a 648/2012/EU rendelet 41. cikkében említett biztosítékok, amelyek magukban foglalhatják az alapbiztosítékokat és a változó biztosítékokat;
5. „alapbiztosíték”: a központi szerződő fél által a biztosítékot nyújtó klíringtagoknak vagy adott esetben interoperábilis központi szerződő feleknek való, a biztosítékok legutóbbi beszedése és a valamely klíringtag vagy valamely interoperábilis központi szerződő fél nemteljesítését követő pozíciólezárás közötti időtartamban felmerülő potenciális jövőbeli kitettség fedezésére beszedett biztosíték;
6. „változó biztosíték”: a piaci ár tényleges változásából eredő jelenlegi kitettség tükrözésére beszedett vagy kifizetett biztosítékok;
7. „váratlan csőd kockázata”: annak kockázata, hogy valamely partner vagy kibocsátó váratlanul nem teljesít, még mielőtt a piacnak ideje lenne figyelembe venni a nemteljesítés megnövekedett kockázatát;
8. „likvidációs időszak”: a központi szerződő fél által a nemteljesítő tagnak való kitettség kezeléséhez szükségesnek becsült biztosíték kiszámításához használt időszak, amely időszak alatt a központi szerződő fél ki van téve a nemteljesítő tag pozícióinak kezeléséhez kapcsolódó piaci kockázatnak;
9. „visszatekintési időszak”: a múltbéli volatilitás kiszámításához használt időhorizont;
10. „tesztelési kivétel”: teszteredmény, amely azt mutatja, hogy a központi szerződő fél modellje vagy a likviditásikockázat-kezelési kerete nem eredményezte a fedezettel való ellátottság szándékolt szintjét;
11. „rossz irányú kockázat”: a partnernek vagy kibocsátónak való kitettségből származó kockázat, amennyiben az e partner által nyújtott vagy kibocsátó által kibocsátott biztosítékeszköz erősen korrelál a partner vagy kibocsátó hitelkockázatával.
II. FEJEZET
HARMADIK ORSZÁGBELI KÖZPONTI SZERZŐDŐ FÉL ELISMERÉSE
(A 648/2012/EU rendelet 25. cikke)
2. cikk
A központi szerződő fél elismerése érdekében az EÉPH-nak benyújtandó információk
A valamely harmadik országban székhellyel rendelkező központi szerződő fél által benyújtott, elismerés iránti kérelemnek legalább a következő információkat kell tartalmaznia:
a)
a jogalany teljes neve;
b)
a minősített részesedéssel rendelkező részvényesek vagy tagok személyazonossága;
c)
azon tagállamok jegyzéke, ahol a központi szerződő fél szolgáltatást kíván nyújtani;
d)
az elszámolt pénzügyi eszközök osztályai;
e)
az EÉPH honlapján a 648/2012/EU rendelet 88. cikke (1) bekezdésének e) pontjával összhangban megjelentetendő részletek;
f)
a pénzügyi forrásokra vonatkozó részletes információk, tartásuk formája és módszerei, valamint a biztosításukat célzó intézkedések, ideértve a nemteljesítés kezelésére vonatkozó eljárásokat;
g)
részletes információk a biztosíték módszertanáról és a garanciaalap számításáról;
h)
a figyelembe vehető biztosítékeszközök jegyzéke;
i)
a kérelmező központi szerződő fél által elszámolt értékek bontása az egyes elszámolt uniós valuták szerint, szükség esetén előretekintő formában;
j)
a kérelem benyújtását megelőző évben elvégzett stressztesztek és utótesztelések eredményei;
k)
a központi szerződő fél szabályai és belső eljárásai, amelyeket az érintett harmadik országban alkalmazandó követelményeknek való teljes körű megfelelés igazolása kísér;
l)
a kiszervezési megállapodások részletei;
m)
az elkülönítésre vonatkozó intézkedések részletei és a jogi megalapozottságra és érvényesíthetőségre vonatkozó információk;
n)
a központi szerződő fél hozzáférési követelményeinek részletei, valamint a tagság felfüggesztésére és megszüntetésére vonatkozó feltételek;
o)
az interoperabilitási megállapodások részletei, ideértve a harmadik ország illetékes hatóságához az adott megállapodás értékelése céljából benyújtott információkat is.
III. FEJEZET
SZERVEZETI KÖVETELMÉNYEK
(A 648/2012/EU rendelet 26. cikke)
3. cikk
Irányítási rendszer
(1) A központi szerződő fél szervezeti struktúráját, valamint az igazgatóság és a felső vezetés működésének alapjául szolgáló, egyértelműen meghatározott és jól dokumentált politikáit, eljárásait és folyamatait meghatározó irányítási rendszer kulcsfontosságú elemei a következőket foglalják magukban:
a)
az igazgatóság és valamennyi igazgatósági bizottság összetétele, szerepe és felelősségi köre;
b)
a vezetés szerepei és felelősségi körei;
c)
a felső vezetés struktúrája;
d)
a felső vezetés és az igazgatóság közötti beszámolási láncok;
e)
az igazgatóság tagjainak és a felső vezetésnek a kinevezési eljárása;
f)
a kockázatkezelési, megfelelési és belső ellenőrzési funkciók kialakítása;
g)
a részvényesekkel szembeni elszámoltathatóság folyamata.
(2) A központi szerződő fél megfelelő személyzettel rendelkezik ahhoz, hogy eleget tegyen az e rendeletből és a 648/2012/EU rendeletből eredő minden kötelezettségének. A központi szerződő fél nem osztja meg személyzetét a csoporthoz tartozó más jogalanyokkal, kivéve, ha a 648/2012/EU rendelet 35. cikke szerinti kiszervezési megállapodás feltételei ezt előírják.
(3) A központi szerződő fél egyértelmű, következetes és jól dokumentált felelősségi köröket alakít ki. A központi szerződő fél biztosítja, hogy a kockázatkezelési vezető, a megfelelés-ellenőrzési vezető és a technológiai vezető funkcióját különböző személyek töltik be, akik a központi szerződő fél e funkciók ellátásának kizárólagos felelősségével felruházott munkavállalói.
(4) A valamely csoport részét képező központi szerződő félnek figyelembe kell vennie a csoport által az ő irányítási rendszerére gyakorolt minden hatást, többek között azt, hogy rendelkezik-e az ahhoz szükséges függetlenségi szinttel, hogy különálló jogi személyként teljesítse szabályozási kötelezettségeit, és függetlenségét negatívan befolyásolhatja-e a csoport szerkezete vagy valamely olyan igazgatósági tag, aki ugyanazon csoport más jogalanyainál is igazgatósági tag. Az ilyen központi szerződő fél mérlegeli mindenekelőtt az összeférhetetlenségek megelőzését és kezelését célzó konkrét eljárásokat, többek között a kiszervezési megállapodások tekintetében.
(5) Amennyiben a központi szerződő fél kétszintű igazgatósági rendszert tart fenn, az igazgatóság e rendeletben és a 648/2012/EU rendeletben megállapított szerepeit és felelősségi köreit megfelelő módon kell hozzárendelni a felügyelőbizottsághoz és az igazgatótanácshoz.
(6) A kockázatkezelési politikák, eljárások, rendszerek és ellenőrzések a rendszeresen felülvizsgált és frissített, koherens és konzisztens irányítási rendszer részét képezik.
4. cikk
Kockázatkezelés és belső ellenőrzési mechanizmusok
(1) A központi szerződő fél szilárd kerettel rendelkezik mindazon lényegi kockázatok átfogó kezelésére, amelyeknek ki van vagy ki lehet téve. A központi szerződő fél e kockázatok azonosítására, mérésére, nyomon követésére és kezelésére dokumentált politikákat, eljárásokat és rendszereket hoz létre. A kockázatkezelési politikák, eljárások és rendszerek létrehozása során a központi szerződő fél oly módon strukturálja azokat, hogy biztosítsa: a klíringtagok megfelelő módon kezelik és visszaszorítják a kockázatokat, amelyeknek kiteszik a központi szerződő felet.
(2) A központi szerződő fél integrált és átfogó módon figyelembe vesz minden releváns kockázatot. Ezek között szerepelnek a központi szerződő fél által a klíringtagokkal, illetve ésszerű mértékig az ügyfelekkel szemben viselt, illetve ezeknek okozott kockázatok, valamint azok a kockázatok, amelyeket például, de nem kizárólag a következő jogalanyokkal szemben visel, illetve azoknak okoz: interoperábilis központi szerződő felek, értékpapír-kiegyenlítési és -kifizetési rendszerek, kiegyenlítő bankok, likviditást biztosító struktúrák, központi értéktárak, a központi szerződő fél által kiszolgált kereskedési helyszínek és egyéb kritikus szolgáltatást nyújtók.
(3) A központi szerződő fél megfelelő kockázatkezelési eszközöket dolgoz ki, hogy képes legyen minden releváns kockázatot kezelni és azokról jelentést tenni. Ez magában foglalja a rendszerszintű, piaci és egyéb kölcsönös függések azonosítását és kezelését. Amennyiben a központi szerződő fél az elszámoláshoz kapcsolódó olyan szolgáltatásokat nyújt, amelyek funkcióitól eltérő kockázati profilt jelentenek, és amelyek potenciálisan számottevő többletkockázatot okoznak neki, a központi szerződő fél megfelelő módon kezeli e többletkockázatot. Ez magában foglalhatja többek között a központi szerződő fél által nyújtott egyéb szolgáltatásoknak az alapvető funkcióktól történő jogi elkülönítését.
(4) Az irányítási rendszer biztosítja, hogy a központi szerződő fél kockázatainak kezeléséért a központi szerződő fél igazgatóságát terheli a végső felelősség és az elszámoltathatóság. Az igazgatóság definiálja, meghatározza és dokumentálja a központi szerződő fél kockázati toleranciájának és kockázatviselő képességének megfelelő szintjét. Az igazgatóság és a felső vezetés biztosítja, hogy a központi szerződő fél politikái, eljárásai és ellenőrzései összhangban vannak a központi szerződő fél kockázati toleranciájával és kockázatviselő képességével, és kiterjednek arra, hogyan azonosítja, jelenti, követi nyomon és kezeli kockázatait a központi szerződő fél.
(5) A központi szerződő fél stabil információs és kockázatellenőrzési rendszert alkalmaz, amely képessé teszi a központi szerződő felet, adott esetben annak klíringtagjait és amennyiben lehetséges, ügyfeleit, hogy kellő időben információhoz jussanak és megfelelő módon alkalmazzák a kockázatkezelési politikákat és eljárásokat. E rendszerek legalább azt biztosítják, hogy a hitel- és likviditási kockázatokat folyamatosan nyomon követik a központi szerződő fél szintjén, a klíringtagok szintjén és az ésszerűség határain belül az ügyfelek szintjén.
(6) A központi szerződő fél biztosítja, hogy a kockázatkezelési funkció rendelkezik a megfelelő hatáskörrel, erőforrásokkal, szakértelemmel és hozzáféréssel valamennyi releváns információhoz, valamint hogy kellő mértékben független a központi szerződő fél egyéb funkcióitól. A központi szerződő fél kockázatkezelési vezetője végrehajtja a kockázatkezelési keretet, ideértve az igazgatóság által létrehozott politikákat és eljárásokat is.
(7) A központi szerződő fél megfelelő belső ellenőrzési mechanizmusokkal rendelkezik, hogy segítséget nyújtson az igazgatóságnak kockázatkezelési politikái, eljárásai és rendszerei megfelelőségének és hatékonyságának nyomon követéséhez és értékeléséhez. E mechanizmusok magukban foglalják a megbízható adminisztratív és számviteli eljárásokat, egy stabil megfelelési funkciót és egy független belső ellenőrzési és jóváhagyási vagy felülvizsgálati funkciót.
(8) A központi szerződő fél pénzügyi kimutatása éves alapon készül, azt a 2006/43/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (5) szerinti jogszabály szerint engedélyezett könyvvizsgáló vagy könyvvizsgáló cég ellenőrzi.
5. cikk
Megfelelőségi politika és eljárások
(1) A központi szerződő fél olyan megfelelő politikákat és eljárásokat hoz létre, hajt végre és tart fenn, amelyeket úgy alakítottak ki, hogy feltárják a központi szerződő fél e rendeletből, a 648/2012/EU rendeletből és az 1248/2012/EU végrehajtási rendeletből eredő kötelezettségei teljesítésének a központi szerződő fél és annak munkavállalói általi elmulasztásának kockázatát, valamint a kapcsolódó kockázatokat; a központi szerződő fél továbbá olyan megfelelő intézkedéseket és eljárásokat vezet be, amelyek e kockázatok minimalizálását célozzák és lehetővé teszik az illetékes hatóságok számára az e rendeletek szerinti hatásköreik hatékony gyakorlását.
(2) A központi szerződő fél biztosítja, hogy szabályai, eljárásai és szerződéses megállapodásai világosak és átfogóak, és biztosítják az e rendeletnek, a 648/2012/EU rendeletnek, valamint az 1248/2012/EU végrehajtási rendeletnek, továbbá minden egyéb alkalmazandó szabályozási és felügyeleti követelménynek való megfelelést.
A központi szerződő fél szabályait, eljárásait és szerződéses megállapodásait írásba kell foglalni vagy más tartós adathordozón kell tárolni. E szabályok, eljárások és szerződéses megállapodások és bármely kapcsolódó dokumentáció pontos, naprakész és az illetékes hatóságok, a klíringtagok és adott esetben az ügyfelek rendelkezésére áll.
A központi szerződő fél azonosítja szabályait, eljárásait és szerződéses megállapodásait és elemzi azok megbízhatóságát. Szükség esetén ezen elemzés céljából független jogi vélemény kérhető. A központi szerződő fél a szabályai és eljárásai módosításának javaslására és végrehajtására vonatkozóan eljárással rendelkezik, és bármely lényegi módosítás előtt minden érintett klíringtaggal konzultál, az illetékes hatóságnak pedig benyújtja a tervezett módosításokat.
(3) Szabályainak, eljárásainak és szerződéses megállapodásainak kialakítása során a központi szerződő fél figyelembe veszi a vonatkozó szabályozási alapelveket, ágazati szabványokat és piaci protokollokat, és egyértelműen jelzi, ha e gyakorlatokat beépítette a központi szerződő fél, klíringtagjai és más releváns harmadik felek jogait és kötelezettségeit szabályozó dokumentációba.
(4) A központi szerződő fél azonosítja és elemzi a jogi kérdések kapcsán felmerülő potenciális konfliktusokat, és szabályokat és eljárásokat dolgoz ki az ilyen kérdésekből eredő jogi kockázatok csökkentésére. Szükség esetén ezen elemzés céljából a központi szerződő fél független jogi véleményt kérhet.
A központi szerződő fél szabályai és eljárásai egyértelmű hivatkozást tartalmaznak arra a jogszabályra, amelyet a központi szerződő fél tevékenységeinek és műveleteinek valamennyi aspektusára alkalmazni kívánnak.
6. cikk
Megfelelési funkció
(1) A központi szerződő fél állandó és hatékony megfelelési funkciót hoz létre és tart fenn, amely a központi szerződő fél egyéb funkcióitól függetlenül működik. A központi szerződő fél biztosítja, hogy a megfelelési funkció rendelkezzen a szükséges hatáskörrel, erőforrásokkal, szakértelemmel és valamennyi releváns információhoz való hozzáféréssel.
A megfelelési funkció létrehozásakor a központi szerződő fél figyelembe veszi üzleti tevékenységének jellegét, nagyságrendjét és összetettségét, továbbá az ilyen üzleti tevékenység során végzett szolgáltatások és tevékenységek jellegét és körét.
(2) A megfelelés-ellenőrzési vezető legalább a következő felelősségi körökkel rendelkezik:
a)
folyamatosan felügyeli és értékeli az 5. cikk (4) bekezdésének megfelelően bevezetett intézkedések kielégítő voltát és hatékonyságát, valamint azokat az intézkedéseket, amelyek célja a központi szerződő fél részéről a saját kötelezettségeinek való megfelelésben észlelt hiányosságok kezelése;
b)
kezeli a felső vezetés és az igazgatóság által létrehozott megfelelési politikákat és eljárásokat;
c)
tanácsot és segítséget nyújt a központi szerződő fél szolgáltatásainak és tevékenységeinek végrehajtásáért felelős személyeknek a központi szerződő fél e rendeletből, a 648/2012/EU rendeletből, valamint az 1248/2012/EU végrehajtási rendeletből és adott esetben egyéb szabályozási követelményekből eredő kötelezettségei teljesítéséhez;
d)
rendszeresen jelentést tesz az igazgatóságnak arról, hogy a központi szerződő fél és annak munkavállalói megfelelnek-e e rendeletnek, a 648/2012/EU rendeletnek és az 1248/2012/EU végrehajtási rendeletnek;
e)
eljárásokat alakít ki a meg nem felelés eseteinek hatékony orvoslására;
f)
biztosítja, hogy a megfelelési funkcióban érintett releváns személyek ne legyenek érintettek az általuk felügyelt szolgáltatások vagy tevékenységek végrehajtásában, és az e személyekkel kapcsolatos bármely összeférhetetlenség megfelelő módon feltárásra és megszüntetésre kerül.
7. cikk
Szervezeti struktúra és a beszámolási láncok szétválasztása
(1) A központi szerződő fél meghatározza az igazgatóság, a felső vezetés és valamennyi igazgatósági bizottság összetételét, szerepét és felelősségi körét. E rendszernek világosan meghatározottnak és jól dokumentáltnak kell lennie. Az igazgatóság legalább egy auditbizottságot és egy javadalmazási bizottságot létrehoz. A 648/2012/EU rendelet 28. cikkével összhangban létrehozott kockázatkezelési bizottság az igazgatóság tanácsadó bizottságaként működik.
(2) Az igazgatóság legalább a következőkért felelős:
a)
a központi szerződő fél világos célkitűzéseinek és stratégiáinak kidolgozása;
b)
a felső vezetés hatékony ellenőrzése;
c)
a megfelelő javadalmazási politikák kialakítása;
d)
a kockázatkezelési funkció kialakítása és felügyelete;
e)
a megfelelési funkció és a belső ellenőrzési funkció felügyelete;
f)
a kiszervezési megállapodások felügyelete;
g)
az e rendelet, a 648/2012/EU rendelet, valamint az 1248/2012/EU végrehajtási rendelet valamennyi rendelkezésének és minden egyéb szabályozási és felügyeleti követelménynek való megfelelés felügyelete;
h)
elszámoltathatóság biztosítása a részvényesek vagy tulajdonosok, a munkavállalók, a klíringtagok és azok ügyfelei, valamint az egyéb érintett felek felé.
(3) A felső vezetés legalább a következőkért felelős:
a)
biztosítja a központi szerződő fél tevékenységeinek az igazgatóság által meghatározott célkitűzésekkel és stratégiával való összhangját;
b)
kialakítja és életbe lépteti a központi szerződő fél célkitűzéseinek elérését ösztönző megfelelési és belső ellenőrzési eljárásokat;
c)
rendszeres felülvizsgálatnak és tesztelésnek veti alá a belső ellenőrzési eljárásokat;
d)
biztosítja, hogy elegendő erőforrást rendeljenek a kockázatkezeléshez és a megfeleléshez;
e)
aktívan részt vesz a kockázat-ellenőrzési folyamatban;
f)
biztosítja az elszámolás és az elszámoláshoz kapcsolódó tevékenységek kapcsán a központi szerződő fél vonatkozásában felmerülő kockázatok megfelelő kezelését.
(4) Amennyiben az igazgatóság bizottságokhoz vagy albizottságokhoz delegál egyes feladatokat, megtartja azon döntések jóváhagyásának jogát, amelyek számottevő hatással lehetnek a központi szerződő fél kockázati profiljára.
(5) Az igazgatóság és a felső vezetés működésének alapjául szolgáló intézkedéseknek eljárásokat kell tartalmazniuk az igazgatóság és a felső vezetés tagjai közötti potenciális összeférhetetlenségek azonosítására, megszüntetésére és kezelésére.
(6) A központi szerződő fél világos és közvetlen beszámolási láncokat alakít ki az igazgatóság és a felső vezetés között annak biztosítására, hogy a felső vezetés elszámoltatható a teljesítményéért. A kockázatkezelés, a megfelelés és a belső ellenőrzés beszámolási láncai világosak és elkülönülnek a központi szerződő fél egyéb működésétől. A kockázatkezelési vezető közvetlenül vagy a kockázatkezelési bizottság elnökén keresztül számol be az igazgatóságnak. A megfelelés-ellenőrzési vezető és a belső ellenőrzési funkció közvetlenül az igazgatóságnak számol be.
8. cikk
Javadalmazási politika
(1) A javadalmazási bizottság kidolgozza és továbbfejleszti a javadalmazási politikát, felügyeli annak a felső vezetés általi végrehajtását és rendszeresen felülvizsgálja a gyakorlati működését. Magát a politikát dokumentálni kell és legalább éves gyakorisággal felül kell vizsgálni.
(2) A javadalmazási politikát úgy kell kialakítani, hogy a javadalmazás szintje és szerkezete összhangban legyen a prudens kockázatkezeléssel. A politikának a jövőbeli kockázatok mellett a meglévő kockázatokat és a kockázatok kimenetelét is figyelembe kell vennie. A kifizetések ütemezésekor tekintettel kell lenni a kockázatok időhorizontjára. A politikának különösen a változó javadalmazás esetében kellőképpen figyelembe kell vennie a teljesítmény és a kockázati időszakok közötti lehetséges ütközéseket, és biztosítania kell a kifizetések megfelelő elhalasztását. A teljes javadalmazás rögzített és változó komponenseinek egyensúlyban kell lenniük egymással és meg kell felelniük a felelősségteljes kockázatvállalás elvének.
(3) A javadalmazási politika biztosítja, hogy a személyzet kockázatkezelési, megfelelési és belső ellenőrzési funkciókban részt vevő tagjainak javadalmazása független legyen a központi szerződő fél üzleti teljesítményétől. A javadalmazás szintjének összhangban kell lennie a felelősségi körökkel és összehasonlíthatónak kell lennie az üzleti területek javadalmazási szintjével.
(4) A javadalmazási politika évente független ellenőrzés tárgyát képezi. Ezen ellenőrzések eredményét az illetékes hatóság rendelkezésére kell bocsátani.
9. cikk
Információtechnológiai rendszerek
(1) A központi szerződő fél biztosítja, hogy információtechnológiai rendszereinek kialakítása és működése megbízható és biztonságos, és a rendszerek képesek az ahhoz szükséges információk feldolgozására, hogy a központi szerződő fél biztonságos és hatékony módon végezhesse tevékenységeit és folytassa működését.
Az információtechnológiai architektúráknak jól dokumentáltnak kell lenniük. A rendszereket úgy kell kialakítani, hogy azok alkalmasak legyenek a központi szerződő fél operatív igényeinek és a felmerülő kockázatoknak a kezelésére, stresszhelyzeti piaci körülmények között is rugalmasnak kell lenniük, és a kiegészítő információk feldolgozása érdekében szükség esetén méretezhetőnek kell lenniük. A központi szerződő fél biztosítja az annak lehetővé tételéhez szükséges eljárásokat, kapacitástervezést és elegendő szabad kapacitást, hogy a rendszer súlyos zavar felmerülése esetén is minden fennmaradó tranzakciót fel tudjon dolgozni a nap vége előtt. A központi szerződő fél eljárásokat biztosít az új technológiák bevezetéséhez, az egyértelmű felülvizsgálati terveket is ideértve.
(2) Az információfeldolgozás biztonságának magas szintjét biztosítandó, valamint a klíringtagokkal, az ügyfelekkel és a szolgáltatásnyújtókkal való összeköttetés lehetővé tétele érdekében a központi szerződő fél nemzetközileg elismert műszaki szabványokra és ágazati bevált gyakorlatokra alapozza információtechnológiai rendszereit. A központi szerződő fél használatuk megkezdése előtt, számottevő változtatások végrehajtását, valamint súlyos zavar felmerülését követően - stresszhelyzeti körülményeket szimulálva - szigorú tesztelésnek veti alá rendszereit. E tesztek kidolgozásába és végrehajtásába szükség szerint a klíringtagokat és az ügyfeleket, az interoperábilis központi szerződő feleket és más érdekelt feleket is bevonnak.
(3) A központi szerződő fél nagy ellenálló képességű információbiztonsági keretrendszert tart fenn, amely megfelelő módon kezeli az információbiztonsági kockázatot. A keretrendszer megfelelő mechanizmusokat, politikákat és eljárásokat tartalmaz az információk jogosulatlan közzététel elleni védelmére, az adatok pontosságának és integritásának biztosítására és a központi szerződő fél szolgáltatásai elérhetőségének garantálására.
(4) Az információbiztonsági keretrendszer legalább a következő jellemzőkkel rendelkezik:
a)
a rendszerhez való hozzáférés ellenőrzése;
b)
megfelelő védelem a behatolás és az adatokkal való visszaélés ellen;
c)
az adatok valódiságának és integritásának megőrzésére szolgáló speciális készülékek, ideértve a kriptográfiai technikákat is;
d)
az adatok pontos és haladéktalan, nagyobb zavarok nélküli továbbítását biztosító megbízható hálózatok és eljárások;
e)
ellenőrzési nyomvonalak.
(5) Az információtechnológiai rendszereket és az információbiztonsági keretrendszert legalább éves gyakorisággal felülvizsgálják. Független ellenőrzési értékelés tárgyát képezik. Ezen értékelések eredményét továbbítják az igazgatóság felé, és hozzáférhetővé teszik az illetékes hatóság számára.
10. cikk
Közzététel
(1) A központi szerződő fél a következő információkat teszi díjmentesen nyilvánosan hozzáférhetővé:
a)
az irányítási rendszerére vonatkozó információk, ideértve a következőket:
i.
szervezeti struktúrája, fő célkitűzései és stratégiái;
ii.
a javadalmazási politika fő elemei;
iii.
a főbb pénzügyi információk, ideértve a legfrissebb auditált pénzügyi kimutatásokat;
b)
a szabályaira vonatkozó információk, ideértve a következőket:
i.
a nemteljesítések kezelésére szolgáló eljárások, eljárások és kiegészítő szövegek;
ii.
az üzletmenet-folytonosságra vonatkozó releváns információk;
iii.
a XII. fejezettel összhangban a központi szerződő fél kockázatkezelési rendszereire, módszereire és teljesítményére vonatkozó információk;
iv.
a kialakítására és működésére, valamint a klíringtagok és ügyfelek jogaira és kötelezettségeire vonatkozó minden olyan releváns információ, amely a központi szerződő fél szolgáltatásainak igénybevételéhez kapcsolódó kockázatok és költségek egyértelmű azonosításához és teljes körű megértéséhez szükséges;
v.
a központi szerződő fél jelenlegi klíringszolgáltatásai, egyebek mellett részletes információk arról, mit nyújt az egyes szolgáltatások keretében;
vi.
a központi szerződő fél kockázatkezelési rendszerei, módszerei és teljesítménye, többek között információ a pénzügyi forrásokról, a befektetési politikáról, a biztosítékok kiszámítása során alkalmazott, árakra vonatkozó adatforrásokról és modellekről;
vii.
a következők tekintetében irányadó jog és szabályok:
1.
a központi szerződő félhez való hozzáférés;
2.
a központi szerződő fél által a klíringtagokkal és adott esetben az ügyfelekkel kötött ügyletek;
3.
a központi szerződő fél által elszámolásra elfogadott ügyletek;
4.
az interoperabilitási megállapodások;
5.
a biztosítékeszközök és a garanciaalaphoz való hozzájárulások alkalmazása, ideértve a pozíciók és a biztosítékeszközök lezárását, valamint azt, milyen mértékben védettek a biztosítékeszközök harmadik féltől érkező követelésekkel szemben;
c)
az elfogadható biztosítékeszközökre és az alkalmazandó levonásokra vonatkozó információk;
d)
a valamennyi jelenlegi klíringtagot tartalmazó jegyzék, a klíringtagság engedélyezésére, felfüggesztésére és megszüntetésére vonatkozó feltételekkel együtt.
Amennyiben az illetékes hatóság egyetért a központi szerződő féllel abban, hogy az e bekezdés b) vagy c) pontjában felsorolt információk bármelyike üzleti titkokat vagy a központi szerződő fél biztonságát és stabilitását veszélyeztetheti, a központi szerződő fél határozhat úgy, hogy ezen információt e kockázatokat megelőző vagy csökkentő módon hozza nyilvánosságra vagy nem hozza nyilvánosságra.
(2) A központi szerződő fél díjmentesen hozzáférhetővé teszi az irányítási rendszerében, célkitűzéseiben, stratégiáiban és fő politikáiban, valamint alkalmazandó szabályaiban és eljárásaiban bekövetkezett lényegi változásokat.
(3) A központi szerződő fél weboldalán hozzáférhetővé teszi a nyilvánosságra hozandó információkat. Az információknak legalább egy, a nemzetközi pénzügyek területén szokásos nyelven hozzáférhetőnek kell lenniük.
11. cikk
Belső ellenőrzés
(1) A központi szerződő fél olyan belső ellenőrzési funkciót hoz létre és tart fenn, amely elkülönül a központi szerződő fél egyéb funkcióitól és tevékenységeitől, független azoktól és amelynek feladatai a következők:
a)
ellenőrzési terv kialakítása, megvalósítása és fenntartása a központi szerződő fél rendszerei, belső ellenőrzési mechanizmusai és irányítási rendszere megfelelőségének és eredményességének vizsgálata és értékelése céljából;
b)
ajánlások kibocsátása az a) ponttal összhangban végzett munka eredményére alapozva;
c)
az ajánlásoknak való megfelelés ellenőrzése;
d)
jelentéstétel a belső ellenőrzési ügyekről az igazgatóság felé.
(2) A belső ellenőrzési funkciónak rendelkeznie kell a funkciói ellátásához szükséges hatáskörrel, erőforrásokkal, szakértelemmel és valamennyi releváns dokumentumhoz való hozzáféréssel. Elegendő mértékben függetlennek kell lennie a vezetéstől és közvetlenül az igazgatóságnak számol be.
(3) A belső ellenőrzés az egyes üzleti tevékenységek kapcsán felmerülő kockázatokkal arányos módon és az értékelt üzleti területektől függetlenül értékeli a központi szerződő fél kockázatkezelési folyamatait és ellenőrzési mechanizmusait. A belső ellenőrzési funkció rendelkezik a központi szerződő fél valamennyi tevékenységének, működésének, folyamatának és rendszerének (beleértve a kiszervezett tevékenységeket is) felülvizsgálatához szükséges információkhoz való hozzáféréssel.
(4) A belső ellenőrzési értékelések átfogó ellenőrzési terven alapulnak, amely legalább éves gyakorisággal felülvizsgálatra és az illetékes hatóság felé jelentésre kerül. A központi szerződő fél biztosítja, hogy a különleges ellenőrzések eseti alapon, rövid időn belül kerüljenek végrehajtásra. Az ellenőrzések tervezését és felülvizsgálatát az igazgatóság hagyja jóvá.
(5) A központi szerződő fél elszámolási tevékenységei, kockázatkezelési folyamatai, belső ellenőrzési mechanizmusai és beszámolói független ellenőrzés tárgyát képezik. A független ellenőrzésekre legalább éves gyakorisággal kerül sor.
IV. FEJEZET
NYILVÁNTARTÁS
(A 648/2012/EU rendelet 29. cikke)
12. cikk
Általános követelmények
(1) A központi szerződő fél nyilvántartásait olyan tartós adathordozón őrzi, amely lehetővé teszi, hogy az információk benyújthatók legyenek az illetékes hatóságok, az EÉPH és a KBER érintett tagjainak, a következő feltételeket teljesítő formában és módon:
a)
a központi szerződő fél általi feldolgozás minden egyes fontos szakasza rekonstruálható;
b)
valamely bejegyzés helyesbítést vagy egyéb módosítást megelőző, eredeti tartalma nyilvántartásba vehető, nyomon követhető és helyreállítható;
c)
intézkedések vannak életben a bejegyzések jogosulatlan módosításának megelőzésére;
d)
megfelelő intézkedések biztosítják a nyilvántartott adatok biztonságát és bizalmas jellegét;
e)
a nyilvántartási rendszerbe beépítettek egy, a hibák azonosítására és javítására szolgáló mechanizmust;
f)
rendszerhiba esetén a nyilvántartási rendszeren belül biztosított a nyilvántartott adatok időben történő helyreállítása.
(2) Amennyiben a bejegyzések vagy információk hat hónapnál frissebbek, azokat a lehető leghamarabb, és legkésőbb az érintett hatóság kérését követő munkanap végéig kell az (1) bekezdésben felsorolt hatóságok rendelkezésére bocsátani.
(3) Amennyiben a bejegyzések vagy információk hat hónapnál régebbiek, azokat a lehető leghamarabb, és legkésőbb az érintett hatóság kérését követő öt munkanapon belül kell az (1) bekezdésben felsorolt hatóságok rendelkezésére bocsátani.
(4) Amennyiben a központi szerződő fél által feldolgozott bejegyzések személyes adatokat tartalmaznak, a központi szerződő fél figyelembe veszi a 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvből (6) és a 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletből (7) eredő kötelezettségeit.
(5) Amennyiben a központi szerződő fél az Unión kívül vezeti nyilvántartását, biztosítja, hogy az illetékes hatóság, az EÉPH és a KBER érintett tagjai ugyanolyan mértékben és ugyanazon időszakokban férjenek hozzá az adatokhoz, mint ha azok az Unión belül lennének nyilvántartva.
(6) Minden központi szerződő fél megnevezi azokat a személyeket, akik az érintett adatok nyújtására a (2) és (3) bekezdésben meghatározott időszakon belül el tudják magyarázni az adatok tartalmát az illetékes hatóságoknak.
(7) A központi szerződő fél által e rendelet értelmében nyilvántartandó valamennyi adatnak rendelkezésre kell állnia, hogy az illetékes hatóság megvizsgálhassa azokat. A központi szerződő fél kérésre közvetlen adatátvitelt biztosít az illetékes hatóságnak a 13. és 14. cikk értelmében kért adatokhoz.
13. cikk
Tranzakciós adatok
(1) A központi szerződő fél minden általa elszámolt ügylet kapcsán végrehajtott tranzakciót nyilvántart és biztosítja, hogy a nyilvántartásban mindazon információk szerepeljenek, amelyek az egyes ügyletek elszámolási folyamatának átfogó és pontos rekonstrukciójához szükségesek, valamint hogy minden egyes tranzakcióra vonatkozóan valamennyi bejegyzés egyedileg azonosítható és kereshető legyen, legalább a központi szerződő félre, az interoperábilis központi szerződő félre, a klíringtagra, az ügyfélre (amennyiben az a központi szerződő fél előtt ismert) és a pénzügyi eszközre vonatkozó bármely mező szerint.
(2) A központi szerződő fél minden egyes, elszámolásra kapott tranzakció vonatkozásában a releváns információ kézhezvételét követően haladéktalanul bejegyzést készít a következő adatokról, illetve azokat naprakésszé teszi:
a)
az ár, százalékos arány vagy hozam és a mennyiség;
b)
a klíringkapacitás, amely meghatározza, hogy a központi szerződő fél általi nyilvántartásba vétel szempontjából a tranzakció vétel vagy eladás volt-e;
c)
az eszköz meghatározása;
d)
a klíringtag megnevezése;
e)
az ügyletkötés helyszínének megnevezése;
f)
a központi szerződő fél beavatkozásának dátuma és időpontja;
g)
az ügylet lejártának dátuma és időpontja;
h)
a kiegyenlítés feltételei és módja;
i)
a tranzakció kiegyenlítésének vagy kényszerbeszerzésének dátuma és időpontja, illetve adott esetben a következő adatok:
i.
az ügylet eredeti megkötésének napja és időpontja;
ii.
az ügylet eredeti feltételei és részes felei;
iii.
adott esetben a tranzakció egyik lábát elszámoló interoperábilis központi szerződő fél megnevezése;
iv.
az ügyfél - beleértve a közvetett ügyfelet is - megnevezése, amennyiben ismert a központi szerződő fél előtt, és pozícióátadás esetén az ügyletet átruházó fél megnevezése.
14. cikk
A pozíciók nyilvántartása
(1) A központi szerződő fél nyilvántartást vezet az egyes klíringtagok által tartott pozíciókról. A központi szerződő fél elkülönített nyilvántartást vezet minden egyes, a 648/2012/EU rendelet 39. cikkével összhangban vezetett számla vonatkozásában, és biztosítja, hogy a nyilvántartásban mindazon információk szerepeljenek, amelyek az adott pozíció létrehozását eredményező tranzakciók átfogó és pontos rekonstrukciójához szükségesek, valamint hogy minden egyes bejegyzés egyedileg azonosítható és kereshető legyen, legalább a központi szerződő félre, az interoperábilis központi szerződő félre, a klíringtagra, az ügyfélre (amennyiben az a központi szerződő fél előtt ismert) és a pénzügyi eszközre vonatkozó bármely mező szerint.
(2) A központi szerződő fél minden munkanap végén bejegyzést készít minden egyes pozíció vonatkozásában, beleértve a következő részleteket is olyan mértékig, amilyen mértékig azok kapcsolódnak a szóban forgó pozícióhoz:
a)
a klíringtag, az ügyfél (amennyiben ismert a központi szerződő fél előtt), valamint adott esetben az ilyen pozíciót tartó bármely interoperábilis központi szerződő fél;
b)
a pozíció előjele;
c)
a pozíció értékének naponta történő kiszámítása, nyilvántartásba véve az ügyletek értékelésének alapjául szolgáló árakat és minden más, releváns információt.
(3) A központi szerződő fél minden egyes klíringtag és (amennyiben ismert a központi szerződő fél előtt) ügyfél tekintetében nyilvántartást vezet és azt naprakészen tartja a következőkről: az általa lehívott biztosítékok, garanciaalaphoz való hozzájárulások és a 648/2012/EU rendelet 43. cikkében említett egyéb pénzügyi források, a nap végén a klíringtag által ténylegesen befizetett megfelelő összegek, valamint az ezen összegekben a nap során esetlegesen bekövetkező változások.
15. cikk
Üzleti nyilvántartások
(1) A központi szerződő fél megfelelő és pontos nyilvántartást vezet üzleti tevékenységéről és belső felépítéséről.
(2) Az (1) bekezdésben említett nyilvántartást minden egyes alkalommal el kell készíteni, amikor az érintett dokumentumokban lényegi változás következik be; a nyilvántartás legalább a következőket tartalmazza:
a)
az igazgatóság és az érintett bizottságok, elszámolási egységek, kockázatkezelési egység és minden egyéb, releváns egység vagy részleg szervezeti ábrája;
b)
azon (akár közvetlen vagy közvetett, illetve természetes vagy jogi személy) részvényesek vagy tagok személyazonossága, akik minősített részesedéssel rendelkeznek, valamint e minősített részesedés összege;
c)
a III. fejezet és a 29. cikk által előírt politikákat, folyamatokat és eljárásokat igazoló dokumentumok;
d)
jegyzőkönyvek az igazgatósági ülésekről és adott esetben az igazgatóság albizottságainak és a felső vezetés bizottságainak üléseiről;
e)
a kockázatkezelési bizottság üléseinek jegyzőkönyve;
f)
a klíringtagok és ügyfelek részvételével alakított konzultációs csoportok jegyzőkönyvei, ha vannak ilyenek;
g)
a belső és külső auditjelentések, kockázatkezelési jelentések, megfelelési jelentések és a tanácsadó vállalatok által készített jelentések, ideértve a vezetői válaszokat is;
h)
a 17. cikkben előírt üzletmenet-folytonossági politika és vészhelyzeti helyreállítási terv;
i)
a 32. cikkben előírt likviditási terv és a napi likviditási jelentések;
j)
olyan nyilvántartások, amelyek a 648/2012/EU rendelet 16. cikkében előírtaknak megfelelően tükrözik az összes eszközt és forrást, valamint a tőkeszámlákat;
k)
a beérkezett panaszok, a panaszos nevére, címére és számlaszámára vonatkozó információkkal együtt; a panasz beérkezésének dátuma; a panaszban azonosított valamennyi személy neve; a panasz jellegének leírása; a panasz rendezésének módja és dátuma;
l)
a szolgáltatások bármely megszakításának vagy diszfunkciójának nyilvántartásba vétele, beleértve az időzítésről, a hatásokról és a korrekciós intézkedésekről szóló részletes jelentést;
m)
az elvégzett stressztesztek és utótesztelések eredményeinek nyilvántartásba vétele;
n)
az illetékes hatóságokkal, az EÉPH-val és a KBER érintett tagjaival folytatott írásos kommunikáció;
o)
a III. fejezettel összhangban kapott jogi vélemények;
p)
adott esetben a más központi szerződő felekkel kötött interoperabilitási megállapodásokhoz kapcsolódó dokumentáció;
q)
a 10. cikk (1) bekezdése b) pontjának vii. alpontja, valamint (1) bekezdésének d) pontja szerinti információ;
r)
az új üzleti kezdeményezések alakulását leíró releváns dokumentumok.
16. cikk
A kereskedési adattáraknak bejelentett adatok nyilvántartása
A központi szerződő fél azonosítja és megőrzi mindazon információkat és adatokat, amelyeket a 648/2012/EU rendelet 9. cikkével összhangban be kell jelentenie, a tranzakcióról történő jelentéstétel dátumának és idejének nyilvántartásával együtt.
V. FEJEZET
AZ ÜZLETMENET FOLYTONOSSÁGA
(A 648/2012/EU rendelet 34. cikke)
17. cikk
Stratégia és politika
(1) A központi szerződő fél rendelkezik az igazgatóság által jóváhagyott üzletmenet-folytonossági politikával és vészhelyzeti helyreállítási tervvel. Az üzletmenet-folytonossági politika és a vészhelyzeti helyreállítási terv független felülvizsgálat tárgyát képezi; e felülvizsgálatokról jelentést tesznek az igazgatóságnak.
(2) Az üzletmenet-folytonossági politika azonosít minden kritikus üzleti funkciót és kapcsolódó rendszert, és e funkciók és rendszerek folyamatosságának biztosítása érdekében tartalmazza a központi szerződő fél stratégiáját, politikáját és célkitűzéseit.
(3) Az üzletmenet-folytonossági politika figyelembe veszi a külső kapcsolatokat, valamint a pénzügyi infrastruktúrán belüli kölcsönös függéseket, ideértve azon kereskedési helyszíneket, amelyekre vonatkozóan a központi szerződő fél elszámolást végez, és a központi szerződő fél vagy valamely kapcsolódó központi szerződő fél által használt értékpapír-kiegyenlítési és -kifizetési rendszereket és hitelintézeteket. Ugyancsak figyelembe veszi a harmadik fél szolgáltatókhoz kiszervezett kritikus funkciókat és szolgáltatásokat.
(4) Az üzletmenet-folytonossági politika és a vészhelyzeti helyreállítási terv üzletmenet-folytonossági vészhelyzet, katasztrófa vagy válsághelyzet esetén alkalmazandó, világosan meghatározott és jól dokumentált intézkedéseket tartalmaz, amelyeket úgy alakítottak ki, hogy a kritikus funkciók vonatkozásában biztosítsák a minimális szolgáltatási szintet.
(5) A vészhelyzeti helyreállítási terv azonosítja és tartalmazza a helyreállítási pontra és helyreállítási időre vonatkozó célkitűzéseket a kritikus funkciók tekintetében, és e funkciók mindegyikére vonatkozóan meghatározza a legmegfelelőbb helyreállítási stratégiát. Ezen intézkedéseket úgy kell kialakítani, hogy biztosítsák: rendkívüli helyzetekben a kritikus funkciók végrehajtása időben történik és megvalósul a megállapodás szerinti szolgáltatási szint.
(6) A központi szerződő fél üzletmenet-folytonossági politikája meghatározza azt az elfogadható maximális időtartamot, amely alatt a kritikus funkciók és rendszerek használhatatlanok lehetnek. A központi szerződő fél kritikus funkcióinak az üzletmenet-folytonossági politikában rögzítendő maximális helyreállítási ideje nem lehet több két óránál. A nap végi eljárásokat és kifizetéseket minden körülmények között a kért napon és időpontban kell teljesíteni.
(7) Az egyes funkciók helyreállítási idejének meghatározása során a központi szerződő fél figyelembe veszi a piaci hatékonyságra gyakorolt potenciális átfogó hatást.
18. cikk
Üzleti hatásvizsgálat
(1) A központi szerződő fél üzleti hatásvizsgálatot hajt végre, amelynek célja a központi szerződő fél szolgáltatásainak biztosítása szempontjából kritikus üzleti funkciók azonosítása. E funkcióknak a pénzügyi infrastruktúra más intézményei és funkciói szempontjából való kritikussága az elemzés részét képezi.
(2) A központi szerződő fél forgatókönyv alapú kockázatelemzést alkalmaz, amelyet annak meghatározására alakítottak ki, hogy a különböző forgatókönyvek hogyan befolyásolják a kritikus üzleti funkciókkal kapcsolatos kockázatokat.
(3) A kockázatelemzés során a központi szerződő fél figyelembe veszi a külső szolgáltatóktól, egyebek mellett a közüzemi szolgáltatóktól való függéseket. A központi szerződő fél intézkedéseket hoz annak érdekében, hogy e függéseket megfelelő szerződéses és szervezeti megoldások révén kezelje.
(4) Az üzleti hatásvizsgálatot és a forgatókönyv-elemzést naprakészen kell tartani, legalább éves gyakorisággal, valamint az incidenseket és a jelentős szervezeti változásokat követően felül kell vizsgálni őket. A vizsgálatok minden releváns fejlődést figyelembe vesznek, ideértve a piaci és a technológiai fejlődést is.
19. cikk
Vészhelyzeti helyreállítás
(1) A központi szerződő fél rendelkezik a kritikus funkciók folyamatosságát biztosító, vészhelyzeti forgatókönyvekre épülő intézkedésekkel. E megoldások legalább a következőket kezelik: a megfelelő humán erőforrás rendelkezésre állása, a kritikus funkciók maximális állásideje, valamint a hiba miatti átkapcsolás és helyreállítás egy másodlagos helyszínen.
(2) A központi szerződő fél az elsődleges helyszínnel megegyező másodlagos adatfeldolgozási helyszínt tart fenn, amely képes a központi szerződő fél valamennyi kritikus funkciójának folyamatosságát biztosítani. A másodlagos helyszín földrajzi kockázati profilja különbözik az elsődleges helyszínétől.
(3) A központi szerződő fél másodlagos üzleti helyszínt tart fent vagy legalább közvetlen hozzáféréssel rendelkezik egy másodlagos üzleti helyszínhez, hogy lehetővé tegye személyzete számára a szolgáltatások folytonosságának biztosítását, amennyiben az elsődleges üzleti helyszín nem áll rendelkezésre.
(4) A központi szerződő fél mérlegeli további adatfeldolgozási helyszínek szükségességét, különösen abban az esetben, ha az elsődleges és másodlagos helyszínek kockázati profiljának különbözősége nem biztosítja kellő mértékben, hogy a központi szerződő fél üzletmenet-folytonossági célkitűzései minden forgatókönyv esetén megvalósuljanak.
20. cikk
Tesztelés és ellenőrzés
(1) A központi szerződő fél rendszeres időközönként és a rendszerek vagy kapcsolódó funkciók jelentős módosítását vagy változását követően teszteli és ellenőrzi üzletmenet-folytonossági politikáját és vészhelyzeti helyreállítási tervét annak biztosítása érdekében, hogy az üzletmenet-folytonossági politika eléri a rögzített célkitűzéseket, beleértve a maximum kétórás helyreállítási időszakra vonatkozó célkitűzést is. A teszteket megtervezik és dokumentálják.
(2) Az üzletmenet-folytonossági politika és a vészhelyzeti helyreállítási terv tesztelése teljesíti a következő feltételeket:
a)
súlyos katasztrófákra vonatkozó forgatókönyveket és az elsődleges és másodlagos helyszínek közötti váltást tartalmaz;
b)
tartalmazza a klíringtagok, külső szolgáltatók és a pénzügyi infrastruktúra azon érintett intézményeinek bevonását, amelyek vonatkozásában az üzletmenet-folytonossági politika kölcsönös függést állapított meg.
21. cikk
Naprakészen tartás
(1) A központi szerződő fél rendszeresen felülvizsgálja és aktualizálja üzletmenet-folytonossági politikáját, hogy az kiterjedjen minden kritikus funkcióra és a legmegfelelőbb helyreállítási stratégiákat tartalmazza.
(2) A központi szerződő fél rendszeresen felülvizsgálja és aktualizálja vészhelyzeti helyreállítási tervét, hogy az minden kritikus funkció tekintetében a legmegfelelőbb helyreállítási stratégiákat tartalmazza.
(3) Az üzletmenet-folytonossági politika és a vészhelyzeti helyreállítási terv aktualizálása során figyelembe kell venni a tesztek eredményét, a független felülvizsgálatok ajánlásait, valamint az illetékes hatóságok egyéb felülvizsgálatait. Az okok, valamint a központi szerződő fél működésében, üzletmenet-folytonossági politikájában és vészhelyzeti helyreállítási tervében szükségessé váló javítások meghatározása érdekében a központi szerződő fél minden jelentősebb üzemzavart követően felülvizsgálja üzletmenet-folytonossági politikáját és vészhelyzeti helyreállítási tervét.
22. cikk
Válságkezelés
(1) A központi szerződő fél válságkezelési funkcióval rendelkezik, vészhelyzet esetén az alapján jár el. A válságkezelési eljárásnak egyértelműnek kell lennie és írásban kell dokumentálni. A válságkezelési funkciót az igazgatóság ellenőrzi és rendszeresen jelentéseket kap róla, amelyeket felülvizsgál.
(2) A válságkezelési funkció jól strukturált, egyértelmű eljárásokat tartalmaz a külső és belső válságkommunikáció vészhelyzet során történő kezelésére.
(3) Válsághelyzetet követően a központi szerződő fél felülvizsgálja, hogyan kezelte a válsághelyzetet. A felülvizsgálat adott esetben tartalmazza a klíringtagoktól és más külső érdekelt felektől származó észrevételeket is.
23. cikk
Kommunikáció
(1) A központi szerződő fél rendelkezik kommunikációs tervvel, amelyben dokumentálja, válság esetén milyen módon kell megfelelőképpen tájékoztatni a felső vezetést, az igazgatóságot, valamint az érintett külső érdekelt feleket, ideértve az illetékes hatóságokat, a klíringtagokat, az ügyfeleket, a kiegyenlítő ügynököket, az értékpapír-kiegyenlítési és -kifizetési rendszereket, valamint a kereskedési helyszíneket.
(2) A forgatókönyv-elemzésről, a kockázatelemzésről, a tesztek és ellenőrzések felülvizsgálatáról és eredményéről az igazgatóság jelentést kap.
VI. FEJEZET
BIZTOSÍTÉKOK
(A 648/2012/EU rendelet 41. cikke)
24. cikk
Százalékos arány
(1) A központi szerződő fél az egyes - termékalapú fedezettel biztosított - pénzügyi eszközökre kiszámítja a piaci változásokból eredő kitettségeknek a 25. cikkben meghatározott időtartam tekintetében történő fedezésére szolgáló alapbiztosítékot, a pozíció lezárására vonatkozóan a 26. cikkben meghatározott időhorizontot feltételezve. Az alapbiztosítékok kiszámításához a központi szerződő fél figyelembe veszi legalább a következő konfidencia-intervallumokat:
a)
tőzsdén kívüli származtatott ügyletek esetében 99,5 %;
b)
tőzsdén kívüli származtatott ügyletektől eltérő pénzügyi eszközök esetében 99 %.
(2) A központi szerződő fél az általa elszámolt pénzügyi eszközök egyes kategóriáihoz tartozó megfelelő konfidencia-intervallumok meghatározásához emellett figyelembe veszi legalább a következő tényezőket:
a)
az adott pénzügyieszköz-kategória összetettsége és árazási bizonytalanságának szintje, ami korlátozhatja az alap- és a változó biztosíték kiszámításának jóváhagyását;
b)
a pénzügyieszköz-kategória kockázatainak jellemzői, amelyek - nem kizárólagosan - magukban foglalhatják a volatilitást, az időtartamot, a likviditást, a nem lineáris árjellemzőket, a váratlan csőd kockázatát és a rossz irányú kockázatot;
c)
az egyéb kockázatellenőrzések általi, nem megfelelő hitelkitettség-korlátozás mértéke;
d)
a pénzügyieszköz-kategória eredendő kitettsége, ideértve azt, hogy a pénzügyieszköz-kategória jelentős mértékben volatilis-e, erősen koncentrálódik-e néhány piaci szereplőre, illetve lezárása nehéz lehet-e.
(3) A központi szerződő fél tájékoztatja illetékes hatóságát és klíringtagjait az egyes pénzügyieszköz-kategóriák biztosítékainak kiszámítása során alkalmazott százalékos arány meghatározásához figyelembe vett kritériumokról.
(4) Amennyiben a központi szerződő fél olyan tőzsdén kívüli származtatott ügyleteket számol el, amelyek a (2) bekezdésben felsorolt kockázati tényezők értékelése alapján ugyanolyan kockázati jellemzőkkel rendelkeznek, mint a szabályozott piacokon vagy egyenértékű harmadik országbeli piacon kereskedett származtatott eszközök, a központi szerződő fél a szóban forgó ügyletekre legalább 99 %-os alternatív konfidencia-intervallumot használhat, amennyiben az általa elszámolt tőzsdén kívüli származtatott ügyletek kockázatai megfelelően csökkennek az említett konfidencia-intervallum alkalmazása révén, és a (2) bekezdésben felsorolt feltételeket betartják.
25. cikk
A múltbéli volatilitás kiszámításának időhorizontja
(1) A központi szerződő fél biztosítja, hogy a XII. fejezetnek megfelelően létrehozott modell-módszertana és jóváhagyási folyamata szerint az alapbiztosítékok legalább a 24. cikkben meghatározott konfidencia-intervallumnak megfelelően és a 26. cikkben meghatározott likvidációs időszakban fedezzék azokat a kitettségeket, amelyek a legalább az utolsó 12 hónapra vonatkozó adatok alapján kiszámított múltbéli volatilitásból erednek.
A központi szerződő fél biztosítja, hogy a múltbéli volatilitás kiszámításához felhasznált adatok a piaci feltételek teljes körét, többek között a stresszhelyzeteket is tükrözzék.
(2) A központi szerződő fél alkalmazhat más időhorizontot a múltbéli volatilitás kiszámításához, feltéve, hogy annak használata legalább olyan magas biztosítékkövetelményt eredményez, mint az (1) bekezdésben meghatározott időtartamhoz kapcsolódó biztosítékkövetelmény.
(3) Az olyan pénzügyi eszközök esetében, amelyeknél múltbéli megfigyelési időszak nem alkalmazható, a biztosítékparamétereknek óvatos feltételezéseken kell alapulniuk. A központi szerződő fél az új pénzügyi eszköz árelőzményeinek elemzése alapján haladéktalanul kiigazítja az előírt biztosítékok kiszámítását.
26. cikk
A likvidációs időszak időhorizontja
(1) A központi szerződő fél a likvidációs időszak időhorizontjának meghatározása során figyelembe veszi az elszámolt pénzügyi eszköznek és annak a piacnak a jellemzőit, ahol a pénzügyi eszközzel kereskednek, valamint a biztosítékok kiszámításának és beszedésének időszakát. A likvidációs időszak:
a)
tőzsdén kívüli származtatott ügyletek esetében legalább öt munkanap;
b)
tőzsdén kívüli származtatott ügyletektől eltérő pénzügyi eszközök esetében legalább két munkanap.
(2) A központi szerződő fél a megfelelő likvidációs időszak meghatározásakor minden esetben értékeli és összegzi legalább a következőket:
a)
az a lehetséges leghosszabb időszak, amely a biztosítékok utolsó beszedésétől a nemteljesítés központi szerződő fél általi megállapításáig vagy a nemteljesítés kezelésére szolgáló eljárásnak a központi szerződő fél általi aktiválásáig eltelik;
b)
a valamely klíringtag nemteljesítésének kezelésére szolgáló stratégia kialakításához és végrehajtásához szükséges becsült időszak az egyes pénzügyieszköz-kategóriák sajátosságainak megfelelően, beleértve a likviditás szintjét, valamint a pozíciók méretét és koncentrációját, és azokat a piacokat, amelyeket a központi szerződő fél fel fog használni a klíringtag pozícióinak lezárásához vagy teljes fedezéséhez;
c)
adott esetben az az időszak, amely a központi szerződő felet érintő partnerkockázat fedezéséhez szükséges.
(3) A (2) bekezdésben meghatározott időszakok értékelésekor a központi szerződő fél figyelembe veszi legalább a 24. cikk (2) bekezdésében említett tényezőket és a 25. cikk szerinti múltbeli volatilitás kiszámításához használt időszakot.
(4) Amennyiben a központi szerződő fél olyan tőzsdén kívüli származtatott ügyleteket számol el, amelyek ugyanolyan kockázati jellemzőkkel rendelkeznek, mint a szabályozott piacokon vagy egyenértékű harmadik országbeli piacon kereskedett származtatott eszközök, a likvidációs időszak tekintetében alkalmazhat az (1) bekezdésben meghatározottól eltérő időhorizontot, amennyiben bizonyítani tudja az illetékes hatóság felé, hogy:
a)
a szóban forgó, tőzsdén kívüli származtatott ügyletek sajátos jellemzőire tekintettel ez az időhorizont megfelelőbb az (1) bekezdésben meghatározottnál;
b)
ez az időhorizont legalább két munkanap.
27. cikk
Portfólióalapú biztosítékigény-számítás
(1) A központi szerződő fél lehetővé teheti az előírt biztosíték beszámítását vagy csökkentését az általa elszámolt pénzügyi eszközök tekintetében, amennyiben valamely pénzügyi eszköznek vagy pénzügyi eszközök készletének árkockázata jelentősen és megbízhatóan korrelál más pénzügyi eszközök árkockázatával, illetve egyenértékű statisztikai paraméteren alapuló, megfelelő függést mutat attól.
(2) A központi szerződő fél dokumentálja a portfólióalapú biztosítékigény kiszámítására vonatkozó módszerét és biztosítja legalább azt, hogy a két vagy több elszámolt pénzügyi eszköz közötti korreláció vagy az egyenértékű statisztikai paraméteren alapuló, megfelelő függés megbízható legyen a 25. cikk szerint számított visszatekintési időszakban, és múltbéli vagy hipotetikus stresszhelyzeti forgatókönyvek esetén ellenállónak bizonyuljon. A központi szerződő fél igazolja, hogy az árkorreláció gazdaságilag indokolt.
(3) Minden olyan pénzügyi eszközt, amelyre portfólióalapú biztosítékigény-számítás alkalmazandó, ugyanannak a garanciaalapnak kell fedeznie. Ettől eltérően, amennyiben a központi szerződő fél előzőleg bizonyítani tudja illetékes hatósága és klíringtagjai felé, milyen módon osztható fel az esetleges veszteség a különböző garanciaalapok között, és szabályzatában megállapította a szükséges előírásokat, a portfólióalapú biztosítékigény-számítás alkalmazható különböző garanciaalapok által fedezett pénzügyi eszközökre is.
(4) Amennyiben a portfólióalapú biztosítékigény-számítás több eszközre vonatkozik, a biztosíték csökkentésének összege nem lehet nagyobb az egyes termékekre egyedi alapon kiszámított biztosítékok összege és a kombinált portfólió kombinált becsült kitettsége alapján kiszámított biztosíték közötti különbség 80 %-ánál. Amennyiben a központi szerződő fél nincs kitéve a biztosíték csökkentéséből eredően potenciális kockázatnak, a különbség legfeljebb 100 %-át kitevő csökkentést alkalmazhat.
(5) A portfólióalapú biztosítékigény-számításhoz kapcsolódó biztosítékcsökkentésnek a XII. fejezettel összhangban megbízható stressztesztelési program tárgyát kell képeznie.
28. cikk
Prociklikusság
(1) A központi szerződő fél biztosítja, hogy a konfidencia-intervallum, a likvidációs időszak és a visszatekintési időszak kiválasztására és felülvizsgálatára vonatkozó politikája jövőbe tekintő, stabil és prudens biztosítéki követelményeket eredményezzen, amelyek csak olyan mértékben korlátozzák a prociklikusságot, amíg az nem befolyásolja negatívan a központi szerződő felek stabilitását és pénzügyi biztonságát. Ez magában foglalja - amennyiben lehetséges - a biztosítéki követelmények hirtelen vagy nagymértékű módosításának elkerülését, valamint átlátható és kiszámítható eljárások létrehozását, amennyiben a biztosítéki követelményeknek a piaci feltételek változása miatti kiigazítására van szükség. E célból a központi szerződő fél alkalmazza legalább az egyik alábbi opciót:
a)
a kiszámított biztosítékok legalább 25 %-át kitevő biztosítéki puffer alkalmazása, mely puffer ideiglenesen felhasználható azokban az időszakokban, amikor a kiszámított biztosítéki követelmények jelentős mértékben emelkednek;
b)
legalább 25 %-os súlyozás hozzárendelése a 26. cikk szerint kiszámított visszatekintési időszakban megfigyelt stresszhelyzetekhez.
c)
annak biztosítása, hogy biztosítéki követelményei nem alacsonyabbak azoknál, amelyeket tízéves múltbéli visszatekintési időszakra becsült volatilitás alkalmazásával számítottak volna ki.
(2) Amennyiben a központi szerződő fél módosítja a biztosítéki modell paramétereit, hogy azok jobban tükrözzék az aktuális piaci feltételeket, figyelembe kell vennie a módosítás esetleges prociklikus hatásait.
VII. FEJEZET
GARANCIAALAP
(A 648/2012/EU rendelet 42. cikke)
29. cikk
Keret és irányítás
(1) Annak érdekében, hogy a központi szerződő fél meghatározza a garanciaalapnak, valamint az egyéb pénzügyi forrásoknak a 648/2012/EU rendelet 42. és 43. cikkében előírt követelmények teljesítéséhez szükséges minimális méretét, illetve összegét, a csoportviszonyok figyelembevételével belső politikai keretet valósít meg azon rendkívüli, de valószerű piaci feltételek típusainak megállapítása céljából, amelyekkel szemben a legnagyobb lehet a kitettsége.
(2) A keret nyilatkozatot tartalmaz, amely ismerteti, hogyan határozza meg a központi szerződő fél a rendkívüli, de valószerű piaci feltételeket. A keretnek teljes mértékben dokumentáltnak kell lennie és megőrzésére a 12. cikk előírásai vonatkoznak.
(3) A kockázatkezelési bizottság megvitatja a keretet, az igazgatóság pedig jóváhagyja azt. A keret megbízhatóságát és a piaci mozgások tükrözésére való képességét legalább évente felül kell vizsgálni. A kockázatkezelési bizottság megvitatja a felülvizsgálatot és jelentést tesz arról az igazgatóságnak.
30. cikk
A rendkívüli, de valószerű piaci feltételek meghatározása
(1) A 29. cikkben ismertetett keret tükrözi a központi szerződő fél kockázati profilját, adott esetben figyelembe véve a több országra kiterjedő és többdevizás kitettségeket. A keret azonosít minden olyan piaci kockázatot, amelynek a központi szerződő fél egy vagy több klíringtagjának nemteljesítése esetén ki lenne téve, többek között az elszámolt eszközök piaci árában bekövetkező kedvezőtlen változásokat, valamint ezen eszközök csökkentett piaci likviditását, és a biztosítékeszköz likvidációs értékének csökkenését. Emellett a keret tükrözi azokat a további kockázatokat, amelyekkel a központi szerződő fél a nemteljesítő klíringtag csoportjában lévő jogalanyok egyszerre bekövetkező csődje esetén kerül szembe.
(2) A keret egyedileg azonosítja azokat a piacokat, amelyekkel szemben a központi szerződő félnek kitettsége van azon forgatókönyv esetén, amikor a klíringtag nem teljesít. A központi szerződő fél az egyes azonosított piacokkal összefüggésben legalább a következőkre alapozva meghatározza a rendkívüli, de valószerű piaci feltételeket:
a)
különböző korábbi forgatókönyvek, többek között olyan rendkívüli piaci változások időszakai az elmúlt 30 évben vagy más, megbízható adatokkal alátámasztott időszakban, amelyek a központi szerződő fél számára a legnagyobb pénzügyi kockázatot jelentették volna. Amennyiben a központi szerződő fél úgy dönt, hogy nem valószerű valamely múltbéli jelentős ármozgás újbóli előfordulása, az illetékes hatóságnak megindokolja, hogy miért nem vette figyelembe a keretben;
b)
különböző lehetséges jövőbeli forgatókönyvek, amelyek a piaci volatilitás, valamint a piacok és pénzügyi eszközök közötti árkorreláció következetes feltételezésén alapulnak, a lehetséges piaci feltételek mennyiségi és minőségi értékelését figyelembe véve.
(3) A keret mennyiségi és minőségi szempontból figyelembe veszi továbbá azt, hogy milyen mértékben kerülhet sor rendkívüli ármozgásokra párhuzamosan több azonosított piacon. A keret figyelembe veszi annak a lehetőségét, hogy a múltbéli árkorrelációk rendkívüli, de valószerű piaci feltételek között már nem állnak fenn.
31. cikk
A rendkívüli, de valószerű forgatókönyvek felülvizsgálata
A központi szerződő fél rendszeresen felülvizsgálja a 30. cikkben ismertetett eljárásokat, figyelembe véve a releváns piaci fejleményeket, valamint a klíringtagokkal szembeni kitettségek nagyságrendjét és koncentrációját. A központi szerződő fél a kockázatkezelési bizottsággal konzultálva legalább évente - illetőleg gyakrabban, amennyiben a piaci fejlemények vagy a központi szerződő fél által elszámolt ügyletek lényeges módosulásai befolyásolják a forgatókönyveket alátámasztó feltételezéseket és a forgatókönyvek kiigazítását teszik szükségessé - felülvizsgálja az általa a rendkívüli, de valószerű piaci feltételek megállapításához használt múltbéli és hipotetikus forgatókönyveket. A keret lényeges módosulásairól jelentést kell tenni az igazgatóságnak.
VIII. FEJEZET
A LIKVIDITÁSI KOCKÁZAT ELLENŐRZÉSE
(A 648/2012/EU rendelet 44. cikke)
32. cikk
A likviditási kockázat értékelése
(1) A központi szerződő fél a likviditási kockázat kezelésére szolgáló megbízható keretet hoz létre, amely hatékony operatív és analitikus eszközöket tartalmaz kiegyenlítési és finanszírozási műveleteinek, többek között napon belüli likviditásának folyamatos és kellő időben történő azonosításához, méréséhez és nyomon követéséhez. A központi szerződő fél rendszeresen értékeli likviditásikockázat-kezelési keretének kialakítását és működését, beleértve a stressztesztek eredményeinek figyelembevételét.
(2) A központi szerződő fél likviditásikockázat-kezelési keretének kellő megbízhatósággal biztosítania kell, hogy a központi szerződő fél bármely releváns pénznemben teljesíteni tudja esedékessé váló - adott esetben napon belüli - fizetési és kiegyenlítési kötelezettségeit. A központi szerződő fél likviditásikockázat-kezelési kerete magában foglalja potenciális jövőbeli likviditási igényeinek értékelését is, potenciális stresszhelyzeti forgatókönyvek széles körére vonatkoztatva. A stresszhelyzeti forgatókönyv tartalmazza a klíringtag 648/2012/EU rendelet 44. cikke szerinti nemteljesítését, a nemteljesítés időpontjától a likvidációs időszak végéig, valamint a központi szerződő fél befektetési politikája és eljárásai által generált likviditási kockázatot rendkívüli, de valószerű piaci feltételek között.
(3) A likviditásikockázat-kezelési keret likviditási tervet tartalmaz, amelyet a 12. cikknek megfelelően kell dokumentálni és megőrizni. A likviditási tervnek tartalmaznia kell legalább a központi szerződő fél alábbiakra vonatkozó eljárásait:
a)
likviditási szükségleteinek kezelése és nyomon követése legalább napi szinten egy sor piaci forgatókönyv tekintetében;
b)
elegendő likvid pénzügyi forrás fenntartása likviditási szükségleteinek fedezésére és a különböző típusú likvid források alkalmazásának megkülönböztetése;
c)
a központi szerződő fél rendelkezésére álló likvid eszközöknek és likviditási szükségleteinek napi szintű vizsgálata és értékelése;
d)
a likviditási kockázat forrásainak megállapítása;
e)
azon időtartamok értékelése, amelyek tekintetében a központi szerződő fél likvid finanszírozási forrásainak rendelkezésre kell állniuk;
f)
azon potenciális likviditási szükségletek mérlegelése, amelyek a klíringtagok azon képességével függnek össze, hogy számlapénzben nyújtott biztosítékeszközt nem számlapénzben nyújtott biztosítékeszközre váltsanak át;
g)
likviditáshiány esetén követendő eljárások;
h)
stresszesemény során felhasználható likvid pénzügyi források feltöltése.
A központi szerződő fél igazgatósága a kockázatkezelési bizottsággal folytatott konzultáció után jóváhagyja a tervet.
(4) A központi szerződő fél értékeli a felmerülő likviditási kockázatot, többek között azt, ha a központi szerződő fél vagy klíringtagja az elszámolási vagy kiegyenlítési folyamat részeként esedékessé váló fizetési kötelezettségét nem tudja kiegyenlíteni, figyelembe véve a központi szerződő fél befektetési tevékenységét is. A kockázat kezelésére szolgáló keret figyelembe veszi azokat a likviditási szükségleteket, amelyek a központi szerződő fél és azon jogalany közötti kapcsolatból erednek, mellyel szemben a központi szerződő félnek likviditási kitettsége van, ezek a jogalanyok a következők lehetnek:
a)
kiegyenlítő bankok;
b)
fizetési rendszerek;
c)
értékpapír-kiegyenlítési rendszerek;
d)
nostro ügynökök;
e)
letétkezelő bankok;
f)
likviditást biztosító struktúrák;
g)
interoperábilis központi szerződő felek;
h)
szolgáltatásnyújtók.
(5) A központi szerződő fél likviditásikockázat-kezelési keretében figyelembe veszi a (4) bekezdésben felsorolt jogalanyok közötti kölcsönös függéseket és azokat a többszörös kapcsolatokat, amelyek a (4) bekezdésben felsorolt jogalanyok és a központi szerződő fél között kialakulhatnak.
(6) A központi szerződő fél napi jelentést készít a (3) bekezdés a)-c) pontja szerinti szükségletekről és forrásokról és negyedéves jelentést állít össze a likviditási tervről a (3) bekezdés d)-h) pontjának megfelelően. A jelentéseket a IV. fejezetnek megfelelően kell dokumentálni és megőrizni.
33. cikk
A likviditáshoz való hozzáférés
(1) A központi szerződő fél a 648/2012/EU rendelet 44. cikke és e rendelet 32. cikke szerint meghatározott likviditási követelményeinek megfelelő likvid forrásokat tart fenn minden egyes releváns pénznemben. Ezek a likvid források az alábbiakra korlátozódnak:
a)
a központi banknál letétbe helyezett számlapénz;
b)
engedélyezett hitelintézetnél letétbe helyezett számlapénz a 47. cikknek megfelelően;
c)
hitelkeretre vonatkozó kötelezettségvállalások vagy teljesítő klíringtagokkal kötött egyenértékű megállapodások;
d)
repóügyletre vonatkozó kötelezettségvállalások;
e)
kiváló piacképességű pénzügyi eszközök, amelyek teljesítik a 45. és 46. cikk szerinti követelményeket, és amelyekkel kapcsolatban a központi szerződő fél bizonyítani tudja, hogy rendelkezésre állnak és jó megbízhatóságú, előzetes finanszírozási megállapodások alapján ugyanazon a napon készpénzre válthatók, stresszhelyzeti piaci körülmények között is.
(2) A központi szerződő fél figyelembe veszi azokat a pénznemeket, amelyekben kötelezettségei denomináltak, valamint a stresszhelyzetek azon képességére gyakorolt esetleges hatását, hogy a valuta- és értékpapír-kiegyenlítési rendszerek értékpapír-kiegyenlítési ciklusának megfelelő módon legyen hozzáférése devizapiacokhoz.
(3) A klíringtag által nyújtott fedezet melletti, hitelkeretre vonatkozó kötelezettségvállalások nem számolhatók el kétszer likvid forrásként. A központi szerződő fél intézkedéseket tesz a likviditást biztosító egyedi struktúrákkal szembeni likviditási kockázati kitettségek koncentrációjának nyomon követésére és ellenőrzésére.
(4) A központi szerződő fél szigorú átvilágítást végez arra vonatkozóan, hogy a likviditást biztosító struktúrák elegendő kapacitással rendelkeznek-e a likviditási megállapodásaiknak megfelelő teljesítésre.
(5) A központi szerződő fél rendszeresen teszteli az előzetes finanszírozási megállapodásaihoz való hozzáférésre szolgáló eljárásait. Ez magában foglalhatja tesztösszegek lehívását a kereskedelmi bankok hitelkeretéből, a forráshoz jutás gyorsaságának és az eljárások megbízhatóságának ellenőrzése céljából.
(6) A központi szerződő fél likviditási terve keretében részletes eljárásokkal rendelkezik arra vonatkozóan, hogyan használja fel likvid pénzügyi forrásait fizetési kötelezettségeinek teljesítésére likviditáshiány esetén. A likviditási eljárások egyértelműen megállapítják, mikor kell felhasználni az egyes forrásokat. Az eljárások azt is meghatározzák, hogyan lehet hozzáférni a számlapénzletétekhez vagy a számlapénzletétek egynapos befektetéséhez, hogyan kell végrehajtani napon belüli piaci tranzakciókat, illetve hogyan lehet lehívni előzetes megállapodás szerinti likviditási keretet. Ezeket az eljárásokat rendszeresen tesztelni kell. A központi szerződő fél emellett megfelelő tervet készít a finanszírozási megállapodások megújítására azok lejárta előtt.
34. cikk
Koncentrációs kockázat
(1) A központi szerződő fél szorosan nyomon követi és ellenőrzi likviditási kockázattal szembeni kitettségeinek koncentrációját, többek között a 32. cikk (4) bekezdésében felsorolt jogalanyokkal szembeni, valamint ugyanazon csoporton belüli jogalanyokkal szembeni kitettségeit.
(2) A központi szerződő fél likviditásikockázat-kezelési kerete magában foglalja a kitettségi és koncentrációs limitek alkalmazását.
(3) A központi szerződő fél meghatározza a koncentrációs limitek túllépése esetén alkalmazandó folyamatokat és eljárásokat.
IX. FEJEZET
TÖBBLÉPCSŐS VESZTESÉGFEDEZÉS
(A 648/2012/EU rendelet 45. cikke)
35. cikk
A központi szerződő fél által többlépcsős veszteségfedezés esetén felhasználandó saját források összegének kiszámítása
(1) A központi szerződő fél bizonyos összegű elkülönített saját forrást tart fenn és állít be mérlegébe a 648/2012/EU rendelet 45. cikkének (4) bekezdésében meghatározott célból.
(2) A központi szerződő fél az (1) bekezdésben említett minimális összeget úgy számolja ki, hogy a 648/2012/EU rendelet 16. cikkének és a 152/2013/EU felhatalmazáson alapuló bizottsági rendeletnek (8) megfelelő minimális tőkét, beleértve az eredménytartalékot és a tartalékokat, megszorozza 25 %-kal.
A központi szerződő fél évente felülvizsgálja ezt a minimális összeget.
(3) Amennyiben a központi szerződő fél az általa elszámolt különböző pénzügyieszköz-kategóriákra egynél több garanciaalapot hozott létre, az (1) bekezdésnek megfelelően kiszámított összes elkülönített saját forrást az egyes garanciaalapok méretének arányában el kell osztani a garanciaalapok között, és azokat külön kell megjeleníteni a mérlegében, és az egyes garanciaalapokhoz tartozó különböző piaci szegmensekben felmerülő nemteljesítés esetén kell felhasználnia.
(4) Az (1) bekezdés szerinti követelmény teljesítéséhez a 648/2012/EU rendelet 16. cikkében meghatározott - az eredménytartalékot és a tartalékokat tartalmazó - tőkén kívül más forrás nem használható fel.
36. cikk
A központi szerződő fél által többlépcsős veszteségfedezés esetén használandó saját források összegének fenntartása
(1) A központi szerződő fél haladéktalanul tájékoztatja az illetékes hatóságot arról, ha a fenntartott elkülönített saját források összege a 35. cikkben meghatározott összeg alá esik, valamint megadja ennek indokait, és írásban átfogóan ismerteti a szóban forgó összeg feltöltésére vonatkozó intézkedéseket és ütemtervet.
(2) Egy vagy több klíringtag azt megelőző nemteljesítése esetén, hogy a központi szerződő fél visszaállítaná az elkülönített saját források összegét, csak a felosztott elkülönített saját források fennmaradó összegét lehet felhasználni a 648/2012/EU rendelet 45. cikkének alkalmazásában.
(3) A központi szerződő fél az (1) bekezdés szerinti értesítéstől számítva legkésőbb egy hónapon belül feltölti az elkülönített saját források összegét.
X. FEJEZET
BIZTOSÍTÉKESZKÖZÖK
(A 648/2012/EU rendelet 46. cikke)
37. cikk
Általános előírások
A központi szerződő fél átlátható és kiszámítható politikákat és eljárásokat hoz létre és hajt végre a biztosítékként elfogadott eszközök likviditásának értékelésére és folyamatos nyomon követésére és adott esetben korrekciós intézkedést tesz.
A központi szerződő fél legalább évente felülvizsgálja a figyelembe vehető eszközökre vonatkozó politikáit és eljárásait. Ezt a felülvizsgálatot akkor is végre kell hajtani, ha a központi szerződő fél kockázati kitettségét befolyásoló lényeges változásra kerül sor.
38. cikk
Számlapénzben nyújtott biztosítékeszköz
A 648/2012/EU rendelet 46. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában a nagymértékben likvid, számlapénzben nyújtott biztosítékeszköz a következők valamelyikében denominált:
a)
olyan pénznem, amelyre vonatkozóan a központi szerződő fél bizonyítani tudja az illetékes hatóságok felé, hogy megfelelően tudja kezelni a kockázatot;
b)
olyan pénznem, amelyben a központi szerződő fél ügyleteket számol el, azon biztosítékeszköz mértékéig, amelyre a központi szerződő fél kitettségének az adott pénznemben történő fedezéséhez szükség van.
39. cikk
Pénzügyi eszközök
(10) A 648/2012/EU rendelet 46. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában azokat a pénzügyi eszközöket, bankgaranciákat és aranyat, amelyek teljesítik az I. mellékletben meghatározott feltételeket, nagymértékben likvid biztosítékeszköznek kell tekinteni.
40. cikk
A biztosítékeszköz értékelése
(1) A 37. cikkben meghatározott, nagymértékben likvid biztosítékeszköz értékelése céljából a központi szerződő fél politikákat és eljárásokat hoz létre és hajt végre a hitelminőség, a piaci likviditás és a biztosítékeszközként elfogadott egyes eszközök árvolatilitásának csaknem valós időben történő ellenőrzéséhez. A központi szerződő fél rendszeresen és legalább éves gyakorisággal ellenőrzi értékelési politikáinak és eljárásainak megfelelőségét. A felülvizsgálatot akkor is végre kell hajtani, ha a központi szerződő fél kockázati kitettségét befolyásoló lényeges változásra kerül sor.
(2) A központi szerződő fél piaci értéken, csaknem valós időben értékeli biztosítékeszközeit, és amennyiben ez nem lehetséges, a központi szerződő félnek bizonyítania kell az illetékes hatóságok felé, hogy képes a kockázatok kezelésére.
41. cikk
Levonások (haircuts)
(1) A központi szerződő fél politikákat és eljárásokat hoz létre és hajt végre a biztosítékeszköz értékére alkalmazandó prudens levonások meghatározásához.
(2) A levonásoknál figyelembe kell venni azt, hogy a biztosítékeszközt esetleg stresszhelyzeti piaci körülmények között kell értékesíteni, valamint az értékesítéshez szükséges időt. A központi szerződő fél bizonyítja az illetékes hatóságnak, hogy a levonások kiszámítása óvatos módon történt, az esetleges prociklikus hatások lehető legteljesebb korlátozása érdekében. Az egyes biztosítékeszközökre alkalmazandó levonást a releváns kritériumok, többek között a következők figyelembevételével kell meghatározni:
a)
az eszköz típusa és a pénzügyi eszközhöz kapcsolódó hitelkockázat szintje a központi szerződő fél belső értékelése alapján. Az értékelés végrehajtása során a központi szerződő fél meghatározott és objektív módszertant alkalmaz, amely nem alapulhat teljes mértékben külső véleményeken és figyelembe veszi az abból eredő kockázatokat, hogy a kibocsátó székhelye az adott országban található;
b)
az eszköz lejárati ideje;
c)
az eszköz múltbéli és hipotetikus jövőbeli árvolatilitása stresszhelyzeti piaci körülmények között;
d)
a mögöttes piac likviditása, beleértve a vételi és eladási ár közötti különbözetet;
e)
az esetleges devizakockázat;
f)
a rossz irányú kockázat.
(3) A központi szerződő fél rendszeresen ellenőrzi a levonások megfelelőségét. A központi szerződő fél legalább évente, valamint akkor is felülvizsgálja a levonásokra vonatkozó politikákat és eljárásokat, ha a központi szerződő fél kockázati kitettségét befolyásoló lényeges változásra kerül sor, azonban - amennyire lehetséges - el kell kerülnie a levonások esetleges hirtelen vagy nagymértékű módosítását, ami prociklikusságot eredményezhet. A levonásokra vonatkozó politikákat és eljárásokat legalább évente független módon jóvá kell hagyni.
42. cikk
Koncentrációs limitek
(1) A központi szerződő fél politikákat és eljárásokat hoz létre és hajt végre annak biztosítására, hogy a biztosíték kellő mértékben diverzifikált annak érdekében, hogy meghatározott tartási időszakban a piac jelentős befolyásolása nélkül likviddé tehető legyen. A politikák és eljárások meghatározzák azokat a kockázatcsökkentő intézkedéseket, amelyeket a (2) bekezdésben megállapított koncentrációs limitek túllépése esetén kell alkalmazni.
(2) A központi szerződő fél a következők szintjén határozza meg a koncentrációs limiteket:
a)
egyedi kibocsátók;
b)
a kibocsátó típusa;
c)
eszköz típusa;
d)
az egyes klíringtagok;
e)
valamennyi klíringtag.
(3) A koncentrációs limiteket konzervatív módon, valamennyi megfelelő kritérium figyelembevételével kell meghatározni, beleértve a következőket:
a)
gazdasági ágazat, tevékenység, földrajzi régió szempontjából azonos típusú kibocsátók által kibocsátott pénzügyi eszközök;
b)
a pénzügyi eszköz, illetve a kibocsátó hitelkockázatának szintje a központi szerződő fél belső értékelése alapján. Az említett értékelés során a központi szerződő fél meghatározott és objektív módszert alkalmaz, amely nem alapulhat teljes mértékben külső véleményeken és figyelembe veszi az abból eredő kockázatokat, hogy a kibocsátó székhelye az adott országban található;
c)
a pénzügyi eszközök likviditása és árvolatilitása.
(4) A központi szerződő fél biztosítja, hogy biztosítékeszközeinek legfeljebb 10 %-ára nyújtson garanciát egyetlen hitelintézet, vagy harmadik országbeli egyenértékű pénzügyi intézmény, illetve olyan jogalany, amely ugyanahhoz a csoporthoz tartozik, mint a hitelintézet vagy a harmadik országbeli pénzügyi intézmény. Amennyiben a központi szerződő fél által kereskedelmi banki garancia formájában kapott biztosíték nagyobb, mint a teljes biztosíték 50 %-a, a fenti limit legfeljebb 25 %-ra növelhető.
(5) A (2) bekezdésben előírt limitek kiszámítása során a központi szerződő fél figyelembe veszi a központi szerződő fél kibocsátóval szembeni kitettségét, többek között a hitelkeretek, a letéti jegyek, lekötött betétek, megtakarítási számlák, letéti számlák, folyószámlák, pénzpiaci eszközök és a központi szerződő fél által használt fordított repóügyletek teljes összegét. Ezek a limitek nem alkalmazandók a központi szerződő fél olyan biztosítékeszközeire, amelyek meghaladják a biztosítékokra, garanciaalapokra, illetve egyéb pénzügyi forrásokra vonatkozó minimumkövetelményeket.
(6) A központi szerződő fél valamely egyedi kibocsátóval szembeni kitettségére vonatkozó koncentrációs limit meghatározásakor aggregálja és egyetlen kockázatként kezeli a kibocsátó vagy egy csoporthoz tartozó jogalany által kibocsátott valamennyi pénzügyi eszközzel szembeni kitettségét, amelyet kifejezetten a kibocsátó vagy egy csoporthoz tartozó jogalany garantál, illetve az olyan pénzügyi eszközökkel szembeni kitettségét, amelyeket olyan kibocsátók bocsátottak ki, amelyek kizárólagos célja a kibocsátó vállalkozása számára létfontosságú termelési eszközök tulajdonlása.
(7) A központi szerződő fél rendszeresen ellenőrzi a koncentrációs limitekre vonatkozó politikáinak és eljárásainak megfelelőségét. A központi szerződő fél legalább évente, illetve a központi szerződő fél kockázati kitettségét befolyásoló lényeges változás esetén felülvizsgálja a koncentrációs limitekre vonatkozó politikáit és eljárásait.
(8) A központi szerződő fél tájékoztatja az illetékes hatóságot és klíringtagjait az alkalmazandó koncentrációs limitekről és azok módosításáról.
(9) Amennyiben a központi szerződő fél jelentős mértékben túllépi a politikáiban és eljárásaiban meghatározott valamely koncentrációs limitet, haladéktalanul értesíti az illetékes hatóságot. A központi szerződő fél a lehető leghamarabb megszünteti a túllépést.
XI. FEJEZET
BEFEKTETÉSI POLITIKA
(A 648/2012/EU rendelet 47. cikke)
43. cikk
Nagymértékben likvid pénzügyi eszközök
A 648/2012/EU rendelet 47. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában azokat a hitelviszonyt megtestesítő értékpapírokat lehet nagymértékben likvidnek, valamint minimális hitel- és piaci kockázatúnak tekinteni, amelyek teljesítik a II. mellékletben meghatározott feltételeket.
44. cikk
Pénzügyi eszközök letéti őrzésére vonatkozó szigorú biztonsági rendelkezések
(1) Amennyiben a központi szerződő fél a 45. cikkben említett pénzügyi eszközöket, illetve azokat az eszközöket, amelyeket biztosítékként, garanciaalappal összefüggő hozzájárulásként, vagy egyéb pénzügyi forráshoz való hozzájárulásként helyeztek el nála tulajdonjog-átruházás és értékpapír-átadás révén, nem tudja letétbe helyezni az értékpapír-kiegyenlítési rendszer működtetőjénél, amely biztosítja a szóban forgó eszközök teljes védelmét, akkor az ilyen pénzügyi eszközöket a következőknél kell letétbe helyezni:
a)
a szóban forgó eszközök teljes védelmét biztosító központi bank, amely lehetővé teszi, hogy a központi szerződő fél szükség esetén azonnal hozzáférjen a pénzügyi eszközökhöz;
b)
a 2006/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (9) szerinti olyan engedélyezett hitelintézet, amely biztosítja a szóban forgó eszközök teljes elkülönítését és védelmét, lehetővé teszi, hogy a központi szerződő fél szükség esetén azonnal hozzáférjen a pénzügyi eszközökhöz, és amelyre vonatkozóan a központi szerződő fél belső értékelése alapján bizonyítani tudja, hogy a hitelkockázata alacsony. Az értékelés során a központi szerződő fél meghatározott és objektív módszert alkalmaz, amely nem alapulhat teljes mértékben külső véleményeken és figyelembe veszi az abból eredő kockázatokat, hogy a kibocsátó székhelye az adott országban található;
c)
harmadik országbeli pénzügyi intézmény, amelyre olyan prudenciális szabályok vonatkoznak, illetve amely olyan szabályoknak felel meg, amelyek az illetékes hatóságok szerint legalább olyan szigorúak, mint a 2006/48/EK irányelv által megállapított szabályok, és amely megbízható számviteli gyakorlatokkal, megőrzési eljárásokkal és belső ellenőrzési szabályokkal rendelkezik, és biztosítja a szóban forgó eszközök teljes elkülönítését és védelmét, lehetővé teszi, hogy a központi szerződő fél szükség esetén azonnal hozzáférjen a pénzügyi eszközökhöz, és amelyre vonatkozóan a központi szerződő fél belső értékelése alapján bizonyítani tudja, hogy a hitelkockázata alacsony. Az értékelés során a központi szerződő fél meghatározott és objektív módszert alkalmaz, amely nem alapulhat teljes mértékben külső véleményeken és figyelembe veszi az abból eredő kockázatokat, hogy a kibocsátó székhelye az adott országban található.
(2) Amennyiben a pénzügyi eszközöket az (1) bekezdés b) vagy c) pontja szerint helyezik letétbe, azokra olyan rendelkezéseknek kell vonatkozniuk, amelyek megakadályozzák, hogy a központi szerződő felet az engedélyezett hitelintézet nemteljesítése vagy fizetésképtelensége miatt veszteség érje.
(3) A biztosítékként, garanciaalappal összefüggő hozzájárulásként, vagy egyéb pénzügyi forráshoz való hozzájárulásként elhelyezett pénzügyi eszközök letéti őrzésére vonatkozó szigorú biztonsági rendelkezések csak akkor tehetik lehetővé a központi szerződő félnek, hogy újra felhasználja ezeket a pénzügyi eszközöket, amennyiben a 648/2012/EU rendelet 39. cikkének (8) bekezdése szerinti feltételek teljesülnek, és amennyiben az újbóli felhasználás célja fizetés teljesítése, klíringtag nemteljesítésének kezelése vagy interoperábilis megállapodás végrehajtása.
45. cikk
Számlapénzkezelésre vonatkozó szigorú biztonsági rendelkezések
(1) A 648/2012/EU rendelet 47. cikke (4) bekezdésének alkalmazásában amennyiben a számlapénz letétbe helyezése nem központi banknál történik, a letétnek teljesítenie kell a következő feltételek mindegyikét:
a)
a letét a következő pénznemek valamelyikében kerül elhelyezésre:
i.
olyan pénznem, amelyre vonatkozóan a központi szerződő fél kellő megbízhatósággal bizonyítani tudja, hogy képes kezelni a kockázatokat;
ii.
olyan pénznem, amelyben a központi szerződő fél ügyleteket számol el, az adott pénznemben kapott biztosítékeszköz mértékéig;
b)
a letétet a következő jogalanyok valamelyikénél kell elhelyezni:
i.
a 2006/48/EK irányelv szerint meghatározott engedélyezett hitelintézet, amelyre vonatkozóan a központi szerződő fél belső értékelése alapján bizonyítani tudja, hogy a hitelkockázata alacsony. Az említett értékelés során a központi szerződő fél meghatározott és objektív módszert alkalmaz, amely nem alapulhat teljes mértékben külső véleményeken és figyelembe veszi az abból eredő kockázatokat, hogy a kibocsátó székhelye az adott országban található;
ii.
harmadik országbeli pénzügyi intézmény, amelyre olyan prudenciális szabályok vonatkoznak, illetve amely olyan szabályoknak felel meg, amelyek az illetékes hatóságok szerint legalább olyan szigorúak, mint a 2006/48/EK irányelv által megállapított szabályok, és amely megbízható számviteli gyakorlatokkal, megőrzési eljárásokkal és belső ellenőrzési szabályokkal rendelkezik, és amelyre vonatkozóan a központi szerződő fél belső értékelése alapján bizonyítani tudja, hogy a hitelkockázata alacsony. Az említett értékelés során a központi szerződő fél meghatározott és objektív módszert alkalmaz, amely nem alapulhat teljes mértékben külső véleményeken és figyelembe veszi az abból eredő kockázatokat, hogy a kibocsátó székhelye az adott országban található;
(2) Amennyiben számlapénz egynapos letéti őrzésére kerül sor az (1) bekezdésnek megfelelően, akkor a számlapénz legalább 95 %-át - egy naptári hónap átlaga alapján számítva - olyan megállapodások alapján kell letétbe helyezni, amelyek a 45. cikk előírásainak (az említett cikk (1) bekezdésének c) pontja szerinti követelmény kivételével) megfelelő, nagymértékben likvid pénzügyi eszközökkel biztosítják a pénzeszköz fedezetét.
45. cikk
Koncentrációs limitek
(1) A központi szerződő fél politikákat és eljárásokat hoz létre és hajt végre annak biztosítására, hogy a pénzügyi eszközök, amelyekbe pénzügyi forrásait befektette, megfelelően diverzifikáltak maradjanak.
(2) A központi szerződő fél a következők szintjén meghatározza pénzügyi forrásaira vonatkozó koncentrációs limiteket és nyomon követi a pénzügyi források koncentrációját:
a)
egyedi pénzügyi eszközök;
b)
pénzügyi eszközök típusai;
c)
egyedi kibocsátók;
d)
kibocsátók típusai;
e)
szerződő felek, amelyekkel a 44. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontjában, vagy a 45. cikk (2) bekezdésében előírt megállapodások jönnek létre.
(3) A kibocsátók típusainak mérlegelése során a központi szerződő fél figyelembe veszi a következőket:
a)
földrajzi eloszlás;
b)
a jogalany és a központi szerződő fél közötti esetleges kölcsönös függések és többszörös kapcsolatok;
c)
a hitelkockázat szintje;
d)
a központi szerződő fél kitettségei a kibocsátóval szemben a központi szerződő fél által elszámolt termékekkel összefüggésben.
(4) A politikák és eljárások meghatározzák a koncentrációs limitek túllépése esetén alkalmazandó kockázatcsökkentési intézkedéseket.
(5) A központi szerződő fél a valamely egyedi kibocsátóval vagy letétkezelővel szembeni kitettségére vonatkozó koncentrációs limit meghatározásakor aggregálja és egyetlen kockázatként kezeli a kibocsátó által kibocsátott, illetve általa kifejezetten garantált valamennyi pénzügyi eszközzel, illetve a letétkezelőnél letétbe helyezett valamennyi pénzügyi forrással kapcsolatos kitettségeket.
(6) A központi szerződő fél rendszeresen ellenőrzi a koncentrációs limitekre vonatkozó politikáinak és eljárásainak megfelelőségét. Emellett a központi szerződő fél legalább évente, illetve a központi szerződő fél kockázati kitettségét befolyásoló lényeges változás esetén felülvizsgálja a koncentrációs limitekre vonatkozó politikáit és eljárásait.
(7) Amennyiben a központi szerződő fél túllépi a politikáiban és eljárásaiban meghatározott valamely koncentrációs limitet, haladéktalanul értesíti az illetékes hatóságot. A központi szerződő fél a lehető leghamarabb megszünteti a túllépést.
46. cikk
Nem számlapénzben nyújtott biztosítékeszközök
Amennyiben a X. fejezet rendelkezéseivel összhangban pénzügyi eszközök formájában kerül sor biztosíték átadására, csak a 44. és a 45. cikk alkalmazandó.
XII. FEJEZET
A MODELLEK FELÜLVIZSGÁLATA, STRESSZTESZTELÉS ÉS UTÓTESZTELÉS
(A 648/2012/EU rendelet 49. cikke)
1. SZAKASZ
Modellek és programok
47. cikk
Modelljóváhagyás
(1) A központi szerződő fél végrehajtja a kockázatai számszerűsítéséhez, aggregálásához és kezeléséhez használt modelljeinek, azok módszertanának, valamint likviditásikockázat-kezelési keretének átfogó vizsgálatát. A modellek, azok módszertana és a likviditásikockázat-kezelési keret bármely lényeges módosításának vagy kiigazításának megfelelő irányítás tárgyát kell képeznie, ideértve a kockázatkezelési bizottsággal folytatott konzultációt, és a módosítást vagy kiigazítást az alkalmazás előtt képesített és független félnek kell jóváhagynia.
(2) A központi szerződő fél vizsgálati folyamatát dokumentálni kell és annak részletesen meg kell határoznia legalább azokat a politikákat, amelyek a központi szerződő fél biztosítékra, garanciaalapra és egyéb pénzügyi forrásokra vonatkozó módszertanainak, valamint a likvid pénzügyi források kiszámításához kapcsolódó keretnek a tesztelésére vonatkoznak. A politikák bármely lényeges módosításának vagy kiigazításának megfelelő irányítás tárgyát kell képeznie, ideértve a kockázatkezelési bizottsággal folytatott konzultációt, és azt az alkalmazás előtt képesített és független félnek kell jóváhagynia.
(3) Az átfogó vizsgálat legalább a következőket foglalja magában:
a)
a modellek és a keret fogalmi megbízhatóságának értékelése, beleértve a kidolgozás során használt alátámasztó bizonyítékokat;
b)
a folyamatban levő nyomonkövetési eljárások felülvizsgálata, többek között a folyamatok és az összehasonlító teljesítményértékelés ellenőrzése;
c)
a modellek, azok módszertana és a keret kidolgozása során használt paraméterek és feltételezések felülvizsgálata;
d)
a modellek, azok módszertana és a keret megfelelőségének és célirányosságának felülvizsgálata azon ügylettípusok tekintetében, amelyekre alkalmazandók;
e)
a stressztesztforgatókönyvek megfelelőségének felülvizsgálata a VII. fejezetnek és az 52. cikknek megfelelően;
f)
a tesztek eredményeinek elemzése.
(4) A központi szerződő fél meghatározza azokat a kritériumokat, amelyek alapján értékeli, hogy modelljei, azok módszertana és a likviditásikockázat-kezelési keret sikerrel jóváhagyható-e. A kritériumok közé tartoznak a pozitív teszteredmények.
(5) Amennyiben az árazási adatok még nem állnak rendelkezésre vagy nem megbízhatóak, a központi szerződő fél kezeli ezeket az árazási korlátokat és legalább a megfigyelt összefüggő vagy kapcsolódó piacokon és az adott piaci helyzeten alapuló konzervatív feltételezéseket fogad el.
(6) Amennyiben az árazási adatok még nem állnak rendelkezésre vagy nem megbízhatóak, az e célból használt rendszereknek és értékelési modelleknek megfelelő irányítás tárgyát kell képezniük, ideértve a kockázatkezelési bizottsággal folytatott konzultációt, a jóváhagyást és a tesztelést. A központi szerződő félnek értékelési modelljeire vonatkozóan képesített és független féltől kell különböző piaci forgatókönyveken alapuló jóváhagyást szereznie annak biztosításához, hogy modelljei megfelelő árakat eredményezzenek és adott esetben ki kell igazítania az alapbiztosítékokra vonatkozó számításait, hogy azok tükrözzék a megállapított modellkockázatokat.
(7) A központi szerződő fél rendszeresen végrehajtja biztosítéki modellje elméleti és empirikus jellemzőinek értékelését az általa elszámolt valamennyi pénzügyi eszköz tekintetében.
48. cikk
Programok tesztelése
(1) A központi szerződő fél szabályzatokat és eljárásokat dolgoz ki, amelyek részletezik az általa végzett stressztesztelési és utótesztelési programokat a kockázatellenőrzési mechanizmusai - többek között a biztosítékok, garanciaalaphoz és egyéb pénzügyi forrásokhoz való hozzájárulások - kiszámításához használt modelljei és azok módszertana megfelelőségének, pontosságának, megbízhatóságának és ellenálló képességének különböző piaci feltételek melletti értékeléséhez.
(2) A központi szerződő fél politikái és eljárásai részletezik továbbá azt a stressztesztelési programot, amelyet a likviditásikockázat-kezelési keret megfelelőségének, pontosságának, megbízhatóságának és ellenálló képességének értékelése céljából végez.
(3) A politikák és eljárások tartalmazzák legalább a megfelelő tesztek kiválasztására és fejlesztésére vonatkozó módszertanokat, többek között a portfólió- és piaci adatok kiválasztását, a tesztek rendszerességét, az elszámolt pénzügyi eszköz egyedi kockázati jellemzőit, a teszteredmények elemzését és a kivételeket, valamint a szükséges megfelelő korrekciós intézkedéseket.
(4) A központi szerződő fél a tesztek végrehajtásakor figyelembe veszi az ügyfél-pozíciókat.
2. SZAKASZ
Utótesztelés
49. cikk
Utótesztelési eljárás
(1) A központi szerződő fél a megfigyelt eredményeknek és a biztosítéki modellek használatával megállapított várt eredményeknek az utólagos összehasonlításával értékeli biztosítékkal való ellátottságát. Ezt az utótesztelési elemzést naponta el kell végezni annak értékeléséhez, hogy vannak-e a biztosítékkal való ellátottsághoz kapcsolódó tesztelési kivételek. A fedezetet a pénzügyi eszközök és a klíringtagok jelenlegi pozíciói alapján kell értékelni és figyelembe kell venni a portfólióalapú biztosítékigény-számítás esetleges hatásait, valamint adott esetben az interoperábilis központi szerződő feleket.
(2) A központi szerződő fél az utótesztelési programja szempontjából megfelelő múltbéli időhorizontot vesz figyelembe annak biztosításához, hogy az alkalmazott megfigyelési keret elegendő a statisztikai szignifikanciára gyakorolt esetleges hátrányos hatás csökkentéséhez.
(3) A központi szerződő fél utótesztelési programjában legalább figyelembe vesz egyértelmű statisztikai teszteket és a központi szerződő fél által meghatározandó teljesítménykritériumokat az utótesztelés eredményeinek értékelése céljából.
(4) A központi szerződő fél a titoktartási kötelezettségnek megfelelő formában rendszeresen jelentést tesz a kockázatkezelési bizottságnak az utótesztelés eredményeiről és az elemzésről, annak érdekében, hogy konzultáljon a bizottsággal biztosítéki modelljének felülvizsgálata során.
(5) Az utótesztelés eredményeit és az elemzést valamennyi klíringtag és - amennyiben a központi szerződő fél számára ismertek - az ügyfelek rendelkezésére kell bocsátani. A többi ügyfél számára - kérésre - a megfelelő klíringtag bocsátja rendelkezésre az utótesztelés eredményeit és az elemzést. Ezeket az információkat a titoktartási kötelezettségnek megfelelő formában kell összegyűjteni, és a klíringtagoknak, valamint az ügyfeleknek csak saját portfóliójuk tekintetében lehet hozzáférésük a részletes utótesztelési eredményekhez.
(6) A központi szerződő fél meghatározza az utótesztelés elemzésének eredményei alapján általa végrehajtható intézkedések részletezésére szolgáló eljárásokat.
3. SZAKASZ
Az érzékenység tesztelése és elemzése
50. cikk
Érzékenységtesztelési és -elemzési eljárás
(1) A központi szerződő fél érzékenységi teszteket és elemzést hajt végre, hogy megvalósult stresszhelyzeti piaci körülményekhez kapcsolódó múltbéli adatok és nem megvalósult stresszhelyzeti piaci körülményekhez kapcsolódó hipotetikus adatok használatával értékelje biztosítéki modelljének különböző piaci körülmények közötti fedezetét.
(2) A központi szerződő fél paraméterek és feltételezések széles körét használja fel a lehető legtöbb múltbeli és hipotetikus körülmény lefedéséhez, többek között az általa lefedett piac leginkább volatilis időszakait, valamint az árak és a központi szerződő fél által elszámolt ügyletek közötti korrelációk legszélsőségesebb változásait, hogy megállapítsa, miként befolyásolhatják a rendkívüli stresszhelyzeti piaci körülmények és a fontos modellparaméterek változásai a biztosítékkal való ellátottság szintjét.
(3) Az érzékenységi elemzést számos tényleges klíringtag portfóliójával és reprezentatív portfóliókkal összefüggésben el kell végezni. A reprezentatív portfóliókat azon lényeges kockázati tényezőkre és korrelációkra való érzékenységük alapján kell kiválasztani, amelyeknek a központi szerződő fél ki van téve. Az érzékenységi tesztet és elemzést úgy kell kialakítani, hogy számos konfidencia-intervallum összefüggésében tesztelje az alapbiztosíték modelljének alapvető paramétereit és feltételezéseit annak érdekében, hogy meghatározza a rendszernek az említett paraméterek és feltételezések kalibrációja közben felmerülő hibákkal szembeni érzékenységét. Megfelelően mérlegelni kell a kockázati tényezők időbeli struktúráját és a kockázati tényezők közötti feltételezett korrelációt.
(4) A központi szerződő fél értékeli a klíringtagok pozícióinak potenciális veszteségeit.
(5) A központi szerződő fél adott esetben figyelembe vesz olyan paramétereket, amelyek a központi szerződő fél által elszámolt pénzügyi eszközöket, illetve a központi szerződő fél által elszámolt származtatott ügyletek mögöttes eszközeit kibocsátó klíringtagok egyidejű nemteljesítését tükrözik. Adott esetben a központi szerződő fél által elszámolt pénzügyi eszközöket, illetve a központi szerződő fél által elszámolt származtatott ügyletek mögöttes eszközeit kibocsátó ügyfél nemteljesítésének hatásait is figyelembe kell venni.
(6) A központi szerződő fél a titoktartási kötelezettségnek megfelelő formában rendszeresen jelentést tesz a kockázatkezelési bizottságnak az érzékenységi teszt eredményeiről és az elemzésről, annak érdekében, hogy konzultáljon a bizottsággal biztosítéki modelljének felülvizsgálata során.
(7) A központi szerződő fél meghatározza az érzékenységi tesztelés elemzésének eredményei alapján általa végrehajtható intézkedések részletezésére szolgáló eljárásokat.
4. SZAKASZ
Stressztesztelés
51. cikk
Stressztesztelési eljárások
(1) A központi szerződő fél stressztesztjei stresszhelyzeti paramétereket, feltételezéseket és forgatókönyveket alkalmaznak a kockázati kitettségek becslésére használt modellekhez azt biztosítandó, hogy pénzügyi forrásaik elegendőek legyenek az említett kitettségek rendkívüli, de valószerű piaci körülmények közötti fedezésére.
(2) A központi szerződő fél stressztesztelési programja előírja, hogy a központi szerződő fél rendszeresen végezzen el egy sor stressztesztet, amely figyelembe veszi a központi szerződő fél által elszámolt termékek összetételét, valamint modelljeinek és azok módszertanának valamennyi elemét, és likviditásikockázat-kezelési keretét.
(3) A központi szerződő fél stressztesztelési programja előírja, hogy a stresszteszteket meghatározott stressztesztelési forgatókönyvek felhasználásával, mind múltbeli, mind hipotetikus, a VII. fejezet szerinti rendkívüli, de valószerű piaci körülményekre vonatkoztatva el kell végezni. Az alkalmazandó múltbeli feltételeket adott esetben felül kell vizsgálni és ki kell igazítani. A központi szerződő fél emellett figyelembe veszi megfelelő stressztesztelési forgatókönyvek egyéb formáit, ideértve - de nem kizárólagosan - kiegyenlítési bankjainak, nostro ügynökeinek, letétkezelő bankjainak, likviditást biztosító struktúráinak vagy az interoperábilis központi feleknek a technikai vagy pénzügyi problémáit.
(4) A központi szerződő fél kapacitással rendelkezik ahhoz, hogy új vagy felmerülő kockázatok beépítése céljából haladéktalanul kiigazítsa stressztesztjeit.
(5) A központi szerződő fél figyelembe veszi az olyan - adott esetben ismert - ügyfél nemteljesítéséből eredő esetleges veszteségeket, amelyet a központi szerződő fél több klíringtag révén számol el.
(6) A központi szerződő fél rendszeresen jelentést tesz a kockázatkezelési bizottságnak a stressztesztelés eredményeiről és az elemzésről a titoktartási kötelezettségnek megfelelő formában, annak érdekében, hogy modelljeinek, azok módszertanának, és likviditásikockázat-kezelési keretének felülvizsgálata során konzultáljon a bizottsággal.
(7) A stressztesztek eredményeit és az elemzést valamennyi klíringtag és - amennyiben a központi szerződő fél számára ismert - az ügyfelek rendelkezésére kell bocsátani. A többi ügyfél számára - kérésre - a megfelelő klíringtag bocsátja rendelkezésre az utótesztelés eredményeit és az elemzést. Ezeket az információkat a titoktartási kötelezettségnek megfelelő formában kell összegyűjteni, és a klíringtagoknak, valamint az ügyfeleknek csak saját portfóliójuk tekintetében lehet hozzáférésük a részletes stressztesztelési eredményekhez.
(8) A központi szerződő fél meghatározza a stressztesztelés elemzésének eredményei alapján általa végrehajtható intézkedések részletezésére szolgáló eljárásokat.
52. cikk
A stressztesztek kockázati tényezői
(1) A központi szerződő fél megállapítja az általa elszámolt ügyletekhez kapcsolódó azon megfelelő kockázati tényezőket, amelyek veszteséget eredményezhetnek számára és megfelelő módszerrel rendelkezik e tényezők mérésére. A központi szerződő fél stressztesztjei adott esetben figyelembe veszik legalább a következő típusú pénzügyi eszközökhöz meghatározott kockázati tényezőket:
a)
kamatlábügyletek: minden olyan pénznemben meghatározott kamatlábhoz kapcsolódó kockázati tényezők, amelyekben a központi szerződő fél pénzügyi eszközöket számol el. A hozamgörbemodellt különböző lejárati szegmensekre kell osztani annak érdekében, hogy tükrözze a kamatlábak volatilitásának változását a hozamgörbe egészén. A kapcsolódó kockázati tényezők száma a központi szerződő fél által elszámolt kamatlábügyletek összetettségétől függ. Az állampapírok kamatának és egyéb rögzített kamatozású értékpapírok kamatának nem tökéletesen korreláló változásából eredő alapkockázatot elkülönítve kell kimutatni;
b)
árfolyamhoz kapcsolódó ügyletek: az egyes olyan külföldi pénznemekhez kapcsolódó kockázati tényezők, amelyekben a központi szerződő fél pénzügyi eszközöket számol el, valamint a biztosítéklehívások pénzneme és azon pénznem közötti árfolyamhoz kapcsolódó kockázati tényezők, amelyben a központi szerződő fél pénzügyi eszközöket számol el;
c)
részvényügyletek: a központi szerződő fél által elszámolt piacok egyedi részvénykibocsátásának volatilitásához kapcsolódó kockázati tényezők, valamint általában a részvénypiac különböző szektorainak volatilitásához kapcsolódó kockázati tényezők. Az egy adott piacra vonatkozó modellezési módszer összetettsége és jellege megfelel a központi szerződő fél teljes piaccal szembeni kitettségének, valamint az egyedi részvénykibocsátások koncentrációjának az említett piacon;
d)
áruügyletek: olyan kockázati tényezők, amelyek figyelembe veszik a központi szerződő fél által elszámolt áruügyletek és kapcsolódó származtatott ügyletek különböző kategóriáit és alkategóriáit, többek között adott esetben a kényelmi hozamok változásait a derivatívapozíciók és az áru készpénzpozíciói tekintetében;
e)
hitelügyletek: a váratlan csőd kockázatát - többek között a több fél nemteljesítéséből eredő kumulatív kockázatot, az alapkockázatot és a megtérülési ráta volatilitását - figyelembe vevő kockázati tényezők.
(2) A központi szerződő fél stressztesztjeiben emellett megfelelő módon figyelembe veszi legalább a következőket:
a)
korrelációk, többek között a megállapított kockázati tényezők és a központi szerződő fél által elszámolt hasonló ügyletek közötti korrelációk;
b)
az elszámolt ügylet implikált és múltbeli volatilitásának megfelelő tényezők;
c)
a központi szerződő fél által elszámolt új ügyletek egyedi jellemzői;
d)
koncentrációs kockázat, ideértve a klíringtaggal és a klíringtagok csoportjához tartozó jogalanyokkal szembeni kockázatot;
e)
kölcsönös függések és többszörös kapcsolatok;
f)
releváns kockázatok, ideértve az árfolyamkockázatot;
g)
megállapított kitettségi korlátok;
h)
rossz irányú kockázat.
53. cikk
Az összes pénzügyi forrás stressztesztje
(1) A központi szerződő fél stressztesztelési programja biztosítja, hogy biztosítékainak, a garanciaalaphoz való hozzájárulásoknak és az egyéb pénzügyi forrásoknak a kombinációja rendkívüli, de valószerű piaci körülmények között elegendő legalább azon két klíringtag nemteljesítésének fedezéséhez, amelyekkel szemben a legnagyobb a kitettsége. A stressztesztelési program emellett megvizsgálja az azon két klíringtag csoportjához tartozó jogalanyok nemteljesítéséből eredő rendkívüli, de valószerű piaci körülmények közötti potenciális veszteségeket, amelyekkel szemben a legnagyobb a kitettsége.
(2) A központi szerződő fél stressztesztelési programja biztosítja, hogy biztosítékai és garanciaalapja a 648/2012/EU rendelet 42. cikkének megfelelően elegendő legyen legalább azon klíringtag nemteljesítésének fedezéséhez, amellyel szemben a kitettsége a legnagyobb, illetve a második és a harmadik legnagyobb klíringtag nemteljesítésének fedezéséhez, amennyiben az azokkal szembeni összkitettsége nagyobb.
(3) A központi szerződő fél elvégzi azon potenciális veszteségek alapos elemzését, amelyeket elszenvedhet, és értékeli a klíringtagok pozíciójában bekövetkező potenciális veszteségeket, többek között annak a kockázatát, hogy ezeknek a pozícióknak a lezárása hatást gyakorolhat a piacra, valamint a központi szerződő fél biztosítékkal való ellátottságának szintjére.
(4) A központi szerződő fél stressztesztjeiben adott esetben figyelembe veszi a központi szerződő fél által elszámolt pénzügyi eszközöket, illetve a központi szerződő fél által elszámolt származtatott ügyletek mögöttes eszközeit kibocsátó klíringtagok nemteljesítésének hatását. Adott esetben a központi szerződő fél által elszámolt pénzügyi eszközöket, illetve a központi szerződő fél által elszámolt származtatott ügyletek mögöttes eszközeit kibocsátó ügyfél nemteljesítésének hatásait is mérlegelni kell.
(5) A központi szerződő fél stressztesztjei figyelembe veszik a 26. cikkben előírt likvidációs időszakot.
54. cikk
Likvid pénzügyi források stressztesztje
(1) A központi szerződő fél likvid pénzügyi forrásokra vonatkozó stressztesztelési programja biztosítja, hogy azok a VIII. fejezetben meghatározott követelményeknek megfelelően elegendőek legyenek.
(2) A központi szerződő fél egyértelmű és átlátható szabályokkal és eljárásokkal rendelkezik ahhoz, hogy kezelje a stressztesztjei révén feltárt nem kellő mértékű likvid pénzügyi forrást és biztosítsa a fizetési kötelezettségek kiegyenlítését.
Emellett a központi szerződő fél egyértelmű eljárásokkal rendelkezik stressztesztjei eredményeinek és elemzésének felhasználására vonatkozóan, hogy értékelje és kiigazítsa likviditásikockázat-kezelési keretének és a likviditást biztosító struktúráknak a megfelelőségét.
(3) A likvid pénzügyi forrásokra vonatkozó stressztesztelés során használt stresszteszt-forgatókönyvek figyelembe veszik a központi szerződő fél kialakítását és működését, és magukban foglalnak minden olyan jogalanyt, amely a központi szerződő fél számára lényeges likviditási kockázatot jelenthet. Ezek a stressztesztek figyelembe veszik a klíringtagok közötti (beleértve az ugyanazon csoporthoz tartozó jogalanyokat) szoros kapcsolatokat vagy hasonló kitettségeket, és értékelik a többszörös nemteljesítés valószínűségét, valamint e nemteljesítés következtében a klíringtagok között kialakuló átterjedési hatást.
5. SZAKASZ
Fedezet és a teszteredmények felhasználása
55. cikk
Megfelelő mértékű fedezet fenntartása
(1) A központi szerződő fél eljárásokat hoz létre és tart fenn a piaci feltételek változásainak felismeréséhez, ideértve az általa elszámolt pénzügyi eszközök volatilitásának növekedését vagy likviditásának csökkenését, hogy az új piaci feltételek megfelelő figyelembevétele céljából haladéktalanul kiigazítsa biztosítéki követelményeit.
(2) A központi szerződő fél teszteket hajt végre a levonások tekintetében annak biztosítása érdekében, hogy a biztosítékeszköz megfigyelt rendkívüli, de valószerű piaci körülmények között legalább a levonás utáni értéken likvidálható legyen.
(3) Amennyiben a központi szerződő fél nem termékhez, hanem portfólióhoz kapcsolódó biztosítékot szed be, folyamatosan felülvizsgálja és teszteli a termékek közötti beszámítást. A központi szerződő fél a beszámítást megbízható és gazdaságilag ésszerű módszertanra alapozza, amely tükrözi a termékek árai közötti összefüggések mértékét. A központi szerződő fél mindenekelőtt azt teszteli, hogyan működnek a korrelációk tényleges és hipotetikus nehéz piaci feltételek időszakaiban.
56. cikk
A modellek felülvizsgálata a teszteredmények felhasználásával
(1) A központi szerződő fél egyértelmű eljárásokkal rendelkezik annak meghatározásához, hogy mekkora összegű további biztosíték beszedésére lehet szükség, többek között napon belüli alapon, valamint biztosítéki modelljének újrakalibrálásához, amennyiben az utótesztelés azt jelzi, hogy a modell nem teljesített a várakozásoknak megfelelően, ami azt eredményezi, hogy nem állapítja meg a tervezett szintű megbízhatósági szint eléréséhez szükséges alapbiztosíték megfelelő összegét. Amennyiben a központi szerződő fél megállapítja, hogy további biztosíték lehívására van szükség, azt a következő biztosítéklehívásnál kell végrehajtania.
(2) A központi szerződő fél értékeli az utótesztelés során megállapított tesztelési kivételek forrását. A kivételek forrásától függően a központi szerződő fél meghatározza, hogy szükség van-e biztosítéki modelljének vagy az ahhoz inputot biztosító modelleknek az alapvető megváltoztatására, valamint, hogy szükséges-e a jelenlegi paraméterek újrakalibrálása.
(3) A központi szerződő fél értékeli a stressztesztek során megállapított tesztelési kivételek forrásait. A központi szerződő fél meghatározza, hogy a tesztelési kivételek forrásai alapján szükség van-e modelljeinek, azok módszertanának vagy likviditásikockázat-kezelési keretének alapvető megváltoztatására, illetve a jelenlegi paraméterek vagy feltételezések újrakalibrálására.
(4) Amennyiben a tesztek eredményei azt jelzik, hogy a biztosítékok, a garanciaalap vagy az egyéb pénzügyi források fedezete nem elegendő, a központi szerződő fél a következő biztosítéklehívás során elfogadható szintűre emeli pénzügyi forrásainak teljes fedezetét. Amennyiben a tesztek eredményei azt jelzik, hogy nem áll rendelkezésre elegendő likvid pénzügyi forrás, a központi szerződő fél a lehető leghamarabb elfogadható szintűre emeli likvid pénzügyi forrásait.
(5) A problémák megfelelő és indokolatlan késedelem nélküli megállapítása és megoldása érdekében a központi szerződő fél modelljeinek, azok módszertanainak és likviditásikockázat-kezelési keretének felülvizsgálata során nyomon követi a tesztelési kivételek előfordulásának gyakoriságát.
6. SZAKASZ
Fordított stressztesztek
57. cikk
Fordított stressztesztek
(1) A központi szerződő fél fordított stresszteszteket hajt végre, amelyek célja annak megállapítása, hogy biztosítékainak, a garanciaalaphoz való hozzájárulásoknak és az egyéb pénzügyi forrásoknak a kombinációja milyen piaci körülmények között jelenthet elégtelen mértékű fedezetet a hitelkitettségekre, és milyen piaci feltételek esetén nem elegendőek likvid pénzügyi forrásai. E tesztek végrehajtása során a központi szerződő fél olyan rendkívüli piaci körülményeket modellez, amelyek már nem tekinthetők valószerűnek, hogy meg tudja határozni modelljeinek, likviditásikockázat-kezelési keretének, pénzügyi forrásainak és likvid pénzügyi forrásainak korlátait.
(2) A központi szerződő fél azon piacok és ügyletek egyedi kockázatainak megfelelő fordított stresszteszteket alakít ki, amelyekkel összefüggésben elszámolási szolgáltatásokat nyújt.
(3) A központi szerződő fél az (1) bekezdésben megállapított feltételeket, valamint fordított stressztesztjeinek eredményeit és elemzését arra használja fel, hogy azonosítsa a VII. fejezet szerinti rendkívüli, de valószerű forgatókönyveket.
(4) A központi szerződő fél a titoktartási kötelezettségnek megfelelő formában rendszeresen jelentést tesz a kockázatkezelési bizottságnak a fordított stressztesztek eredményeiről és elemzéséről, annak érdekében, hogy a felülvizsgálat során konzultáljon a bizottsággal.
7. SZAKASZ
Nemteljesítési eljárások
58. cikk
Nemteljesítési eljárások tesztelése
(1) A központi szerződő fél teszteli és felülvizsgálja nemteljesítési eljárásait annak biztosításához, hogy azok a gyakorlatnak megfelelőek és hatékonyak legyenek. A központi szerződő fél nemteljesítési eljárásainak tesztelése során szimulációs gyakorlatokat hajt végre.
(2) A központi szerződő fél nemteljesítési eljárásainak tesztelését követően megállapítja a bizonytalan pontokat és e bizonytalanságok csökkentése érdekében megfelelően kiigazítja eljárásait.
(3) A központi szerződő fél szimulációs gyakorlatok végrehajtása révén ellenőrzi, hogy valamennyi klíringtag, adott esetben az ügyfelek és más releváns felek, többek között az interoperábilis központi szerződő felek és más kapcsolódó szolgáltatásnyújtók megfelelő tájékoztatást kapjanak és ismerjék a nemteljesítési forgatókönyvhöz kapcsolódó eljárásokat.
8. SZAKASZ
A vizsgálat és a tesztelés gyakorisága
59. cikk
Gyakoriság
(1) A központi szerződő fél legalább évente végrehajtja modelljeinek és azok módszertanainak átfogó vizsgálatát.
(2) A központi szerződő fél legalább évente végrehajtja likviditásikockázat-kezelési keretének átfogó vizsgálatát.
(3) A központi szerződő fél legalább évente végrehajtja értékelési modelljeinek teljes körű vizsgálatát.
(4) A központi szerződő fél legalább évente felülvizsgálja az 51. cikkben meghatározott politikák megfelelőségét.
(5) A központi szerződő fél elemzi és nyomon követi modelljei teljesítményét és pénzügyi forrásainak fedezetét nemteljesítés esetén a biztosítékkal való ellátottság legalább naponta elvégzett utótesztelésével, valamint standard és előre meghatározott paraméterek és feltételezések használatával legalább naponta stressztesztelést végez.
(6) A központi szerződő fél likvid pénzügyi forrásainak legalább naponta elvégzendő stressztesztelése révén elemzi és nyomon követi likviditásikockázat-kezelési keretét.
(7) A központi szerződő fél legalább havonta elvégzi tesztelési eredményeinek részletes, alapos elemzését annak biztosításához, hogy stressztesztelési forgatókönyvei, modelljei és likviditásikockázat-kezelési kerete, a mögöttes paraméterek és feltételezések helyesek legyenek. Ezeket az elemzéseket stresszhelyzeti piaci körülmények között gyakrabban kell elvégezni, többek között akkor, ha az elszámolt pénzügyi eszközök vagy az általában kiszolgált piacok volatilitása megnő, likviditásuk csökken, ha a klíringtagok pozícióinak mérete, illetve azok koncentrációja jelentősen megnő, illetve ha várható, hogy a központi szerződő fél stresszhelyzeti piaci körülmények közé kerül.
(8) Legalább havonta érzékenységi elemzést kell elvégezni az érzékenységi tesztek eredményeinek felhasználásával. Ezt az elemzést gyakrabban kell elvégezni, amennyiben a piacok szokatlanul volatilissé válnak vagy likviditásuk csökken, illetve ha a klíringtagok pozícióinak mérete, illetve azok koncentrációja jelentősen megnő.
(9) A központi szerződő fél legalább évente teszteli a pénzügyi eszközök közötti beszámítást, valamint azt, hogyan működnek a korrelációk tényleges és hipotetikus nehéz piaci feltételek időszakaiban.
(10) A központi szerződő fél legalább havonta teszteli a levonásait.
(11) A központi szerződő fél legalább negyedévente fordított stresszteszteket hajt végre.
(12) A központi szerződő fél legalább negyedévente teszteli és felülvizsgálja nemteljesítési eljárásait és legalább évente szimulációs gyakorlatokat hajt végre a 61. cikknek megfelelően. A központi szerződő fél a nemteljesítési eljárásaiban bekövetkezett lényeges változásokat követően is szimulációs gyakorlatokat hajt végre.
9. SZAKASZ
A tesztek végrehajtásakor alkalmazott időhorizontok
60. cikk
Időhorizontok
(1) A stresszteszteknél használt időhorizontokat a VII. fejezetnek megfelelően kell meghatározni és azoknak magukban kell foglalniuk előretekintő, rendkívüli, de valószerű piaci körülményeket.
(2) Az utóteszteléshez használt múltbeli időhorizontoknak legalább a legutóbbi évre vonatkozóan kell adatokat tartalmazniuk, vagy - amennyiben ez egy évnél kevesebb - olyan időtartamra vonatkozóan, amikor a központi szerződő fél releváns pénzügyi eszközöket számolt el.
10. SZAKASZ
Közzététel
61. cikk
Közzéteendő információk
(1) A központi szerződő fél közzéteszi az általa használt modelleknek és azok módszertanainak alapját jelentő alapelveket, a végrehajtott tesztek jellegét, a tesztek eredményeinek magas szintű összefoglalójával együtt, valamint a végrehajtott korrekciós intézkedéseket.
(2) A központi szerződő fél nyilvánosságra hozza nemteljesítési eljárásainak alapvető aspektusait, beleértve:
a)
azokat a körülményeket, amelyek fennállása esetén intézkedésre kerülhet sor;
b)
annak megjelölését, hogy ki hajthatja végre az említett intézkedéseket;
c)
a végrehajtható intézkedések hatályát, beleértve a tulajdonosi és ügyfélpozíciók, alapok és eszközök kezelését;
d)
a központi szerződő fél nemteljesítő klíringtagokkal szembeni kötelezettségeinek kezelésére szolgáló mechanizmusokat;
e)
a nemteljesítő klíringtagok ügyfeleikkel szembeni kötelezettségeinek kezelését segítő mechanizmusokat.
62. cikk
Hatálybalépés és alkalmazás
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Az I. melléklet 2. szakaszának h) pontját e rendelet hatálybalépésének dátumát követő három év elteltével kell alkalmazni az 1227/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (10) 2. cikke (4) bekezdésének b) és d) pontjában említett, származtatott termékekkel összefüggő tranzakciók tekintetében.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2012. december 19-én.