KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 528/2014
af 12. marts 2014
om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder vedrørende andre risici end deltarisiko ved optioner i den standardiserede markedsrisikometode
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (1), særlig artikel 329, stk. 3, tredje afsnit, artikel 352, stk. 6, tredje afsnit, og artikel 358, stk. 4, tredje afsnit, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I lyset af beføjelsen i forordning (EU) nr. 575/2013 til at udvikle en række metoder til i institutters kapitalgrundlagskrav at afspejle andre risici end deltarisikoen »på en måde, der står i et rimeligt forhold til omfanget og kompleksiteten af institutternes aktiviteter i optioner og warrants«, er det hensigtsmæssigt at definere metoder med forskellige niveauer af kompleksitet og risikofølsomhed, som kan være egnet til forskellige typer af institutter. Det er derfor hensigtsmæssigt at fastsætte de følgende tre metoder ordnet efter stigende kompleksitet til måling af andre risici end deltarisiko ved optioner og warrants: i) den forenklede metode; ii) delta-plus-metoden; iii) scenarie-metoden. Denne ramme baseret på tre metoder gennemfører i det store og hele de retningslinjer vedrørende andre risici end deltarisiko, som er udstukket af Baselkomitéen for Banktilsyn (BCBS), med de nødvendige justeringer under hensyntagen til forordning (EU) nr. 575/2013. Dette har ydermere den fordel at sikre overensstemmelsen mellem EU's regler og internationalt aftalte minimumstandarder.
(2)
Da det er nødvendigt at give institutter, som anvender delta-plus-metoden, mulighed for at behandle ikke-kontinuerte optioner på en mere risikofølsom måde, bør institutterne på bestemte betingelser kunne kombinere de fastsatte metoder til måling af risikoen ved optioner og warrants, ikke kun koncerninternt, men også inden for individuelle juridiske enheder. For ikke desto mindre at undgå muligheden for selektiv anvendelse af metoderne i institutterne med henblik på at minimere kapitalgrundlagskravene bør kombinationen af metoder på et individuelt grundlag kun tillades på betingelse af, at institutterne forud for anvendelsen præciserer anvendelsesområdet for hver metode, således at der sikres en ensartet anvendelse over tid.
(3)
Andre risici end deltarisikoen ved optioner og warrants kan omfatte - men er ikke begrænset til - risikoen for ændringer i instrumentets gamma, benævnt »gammarisiko« eller »konveksitetsrisiko«, jf. artikel 4, stk. 1, litra a), i denne forordning, risikoen for ændringer i dets vega, benævnt »vegarisiko« eller »volatilitetsrisiko«, jf. artikel 4, stk. 1, litra b), i denne forordning, risikoen for ændringer i rentesatser, benævnt »renterisiko« eller »rhorisiko«, ikke-lineariteter, som ikke kan fanges af gammarisikoen, samt risikoen for implicit samvariation, når optioner eller warrants er knyttet til en kurv af instrumenter. Af disse risici er kun gamma- og vegarisici af en væsentlighed, som retfærdiggør krav til kapitalgrundlaget, selv for mere komplekse institutter, og kun disse typer af risici bør derfor medtages i beregningen af kapitalgrundlagskravene. Forordning (EU) nr. 575/2013 pålægger institutterne at indhente forudgående tilladelse fra deres kompetente myndigheder til at benytte en intern model til beregning af delta. Anvendelsen af metoderne til måling af andre risici end deltarisiko skal imidlertid overvåges og vurderes inden for rammerne af institutternes tilsyns- og evalueringsproces, jf. bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (2). Scenarie-metodens større kompleksitet nødvendiggør desuden en tættere overvågning foretaget af de kompetente myndigheder, og institutternes anvendelse heraf bør derfor være underkastet præcise betingelser, såvel forud for dens første anvendelse som løbende.
(4)
Da artikel 330 i forordning (EU) nr. 575/2013 vedrørende behandlingen af »fixed-to-floating«-renteswaps kun finder anvendelse på renterisiko, bør den ikke tages i betragtning i forbindelse med visse finansielle instrumenter såsom swaptioner (optioner på swaps).
(5)
Bestemmelserne i denne forordning er nært forbundne, eftersom de alle behandler måling af andre risici end deltarisiko ved optioner og warrants i relation til forskellige underliggende instrumenter. For at sikre sammenhængen mellem disse bestemmelser, som bør træde i kraft samtidigt, og for at personer, som er omfattet af disse forpligtelser, lettere kan få et samlet overblik over og en samlet adgang til dem, er det ønskeligt at samle alle reguleringsmæssige tekniske standarder, som forordning (EU) nr. 575/2013 fastsætter i relation til dette emne, i en enkelt forordning.
(6)
Denne forordning er baseret på det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har forelagt Kommissionen.
(7)
Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har afholdt åbne offentlige høringer om udkastet til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ligger til grund for denne forordning, analyseret de potentielle omkostninger og fordele samt indhentet en udtalelse fra interessentgruppen for banker, der er nedsat i henhold artikel 37 i forordning (EU) nr. 1093/2010 (3) -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Fastlæggelse af kapitalgrundlagskravene i relation til andre risici end deltarisiko ved optioner og warrants
1. Institutterne skal beregne deres kapitalgrundlagskrav i relation til markedsrisici ved optioner og warrants i form af andre risici end deltarisiko som fastsat i artikel 329, stk. 3, artikel 352, stk. 6, og artikel 358, stk. 4, i forordning (EU) nr. 575/2013 efter en af følgende metoder:
a)
den forenklede metode, jf. artikel 2 og 3 i denne forordning
b)
delta-plus-metoden, jf. artikel 4, 5 og 6 i denne forordning
c)
scenarie-metoden, jf. artikel 7, 8 og 9 i denne forordning.
2. Ved beregning af kapitalgrundlagskravene på et konsolideret grundlag kan institutterne kombinere anvendelsen af forskellige metoder. På et individuelt grundlag må institutterne kun kombinere scenarie-metoden og delta-plus-metoden på de betingelser, som fastsættes i artikel 4-9.
3. Med henblik på beregningen nævnt i stk. 1 skal institutterne følge nedenstående trin:
a)
Nedbryde kurvene af optioner eller warrants i deres grundlæggende bestanddele.
b)
Nedbryde caps og floors eller andre optioner knyttet til forskellige perioderenter i en kæde af uafhængige optioner knyttet til forskellige tidsperioder (»caplets« og »floorlets«).
c)
Optioner eller warrants knyttet til »fixed-to-floating«-renteswaps skal behandles som optioner eller warrants knyttet til swappens fastrentedel.
d)
Optioner eller warrants knyttet til mere end et af de i artikel 5, stk. 3, beskrevne underliggende instrumenter skal behandles som en kurv af optioner eller warrants, hvor hver option har et særskilt underliggende instrument.
Artikel 2
Betingelser for anvendelse af den forenklede metode
Institutter, som kun køber optioner og warrants, kan benytte den forenklede metode.
Artikel 3
Fastlæggelse af kapitalgrundlagskravene efter den forenklede metode
1. Institutter, som anvender den forenklede metode, beregner kapitalgrundlagskravene i relation til andre risici end deltarisiko ved call- og put-optioner eller warrants som det højeste beløb mellem nul og differencen mellem følgende værdier:
a)
bruttobeløbet som beskrevet i stk. 2-5
b)
det risikovægtede deltaækvivalente beløb, som beregnes som markedsværdien af det underliggende instrument multipliceret med delta og derefter multipliceret med en af de følgende relevante vægte:
i)
for specifik og generel egenkapital- eller renterisiko, jf. tredje del, afsnit IV, kapitel 2, i forordning (EU) nr. 575/2013
ii)
for råvarerisiko, jf. tredje del, afsnit IV, kapitel 4, i forordning (EU) nr. 575/2013 samt
iii)
for valutarisiko, jf. tredje del, afsnit IV, kapitel 3, i forordning (EU) nr. 575/2013.
2. For optioner eller warrants, som falder ind under en af de følgende to kategorier, fastlægges bruttobeløbet omtalt i stk. 1 efter stk. 3-4:
a)
hvis køberen har en ubetinget ret til at købe det underliggende aktiv til en på forhånd fastsat pris ved udløb eller på et hvert tidspunkt før denne dato, og hvor sælgeren er forpligtet til at efterkomme købers anmodning (»simple call- optioner eller warrants«)
b)
hvis køberen har en ubetinget ret til at sælge det underliggende aktiv på samme måde som beskrevet under litra a) (»simple put-optioner eller warrants«).
3. Bruttobeløbet omhandlet i stk. 1 beregnes som det højeste beløb mellem nul og markedsværdien af det underliggende værdipapir multipliceret med summen af kapitalgrundlagskravene i relation til specifik og generel markedsrisiko for det underliggende værdipapir fratrukket den eventuelle fortjeneste ved udnyttelse her og nu af optionen (»in the money«), såfremt en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
optionen eller warranten indebærer en ret til at sælge det underliggende aktiv (»lang put«) og kombineres med beholdninger af det underliggende aktiv (»lang position i det underliggende instrument«)
b)
optionen eller warranten indebærer en ret til at købe det underliggende aktiv (»lang call«) og kombineres med et løfte om salg i det underliggende instrument (»kort position i det underliggende aktiv«).
4. Såfremt optionen eller warranten indebærer en ret til at købe det underliggende aktiv (»lang call«) eller en ret til at sælge det underliggende aktiv (»lang put«), udgør det i stk. 1 omhandlede bruttobeløb det mindste af de følgende to beløb:
a)
markedsværdien af det underliggende værdipapir multipliceret med summen af kapitalgrundlagskravene i relation til specifik og generel markedsrisiko for det underliggende aktiv
b)
værdien af positionen fastlagt ved markedsværdimetoden eller modelværdimetoden, jf. artikel 104, stk. 2, litra b) og c), i forordning (EU) nr. 575/2013 (»markedsværdi af option eller warrant«).
5. For alle typer af optioner eller warrants, som ikke har de i stk. 2 beskrevne egenskaber, udgør bruttobeløbet, jf. stk. 1, markedsværdien af optionen eller warranten.
Artikel 4
Oversigt over fastlæggelsen af kapitalgrundlagskravene efter delta-plus-metoden
1. Såfremt institutterne vælger at anvende delta-plus-metoden i forbindelse med optioner og warrants, hvis gamma er en kontinuert funktion af prisen på det underliggende instrument, og hvis vega er en kontinuert funktion af den implicitte volatilitet (»kontinuerte optioner og warrants«), skal kapitalgrundlagskravene i relation til andre risici end deltarisiko ved optioner og warrants beregnes som summen af følgende krav:
a)
kapitalgrundlagskravene i relation til den partielle afledede af delta med hensyn til prisen på det underliggende instrument, som for optioner eller warrants baseret på obligationer er den partielle afledede af delta med hensyn til »yield to maturity« af den underliggende obligation og for swaptioner er den partielle afledede af delta med hensyn til swap raten
b)
kapitalgrundlagskravene i relation til den første ordens partielle afledede af værdien af en option eller en warrant med hensyn til den implicitte volatilitet.
2. Den implicitte volatilitet bestemmes som den værdi af volatiliteten i formlen til prisfastsættelse af optioner eller warrants, for hvilken - givet en bestemt prisfastsættelsesmodel og givet niveauet af alle øvrige observerbare prisparametre - den teoretiske pris på optionen eller warranten er lig med markedsværdien, idet »markedsværdi« skal forstås som beskrevet i artikel 3, stk. 4.
3. Kapitalgrundlagskravene i relation til andre risici end deltarisiko ved ikke-kontinuerte optioner eller warrants fastlægges som følger:
a)
såfremt en option eller en warrant er købt, som det højeste beløb mellem nul og forskellen mellem følgende værdier:
i)
markedsværdien af optionen eller warranten forstået som beskrevet i artikel 3, stk. 4
ii)
det risikovægtede deltaækvivalente beløb forstået som beskrevet i artikel 3, stk. 1, litra b)
b)
såfremt en option eller en warrant er solgt, som det højeste beløb mellem nul og forskellen mellem følgende værdier:
i)
den relevante markedsværdi af det underliggende aktiv, som bestemmes ved enten den størst mulige betaling ved udløb, hvis denne betaling er fastsat i aftalen, eller markedsværdien af det underliggende aktiv eller den faktiske nominelle værdi, hvis ingen størst mulig betaling ved udløb er fastsat i aftalen
ii)
det risikovægtede deltaækvivalente beløb forstået som beskrevet i artikel 3, stk. 1, litra b).
4. Den værdi af gamma og vega, som anvendes ved beregningen af kapitalgrundlagskravene, skal beregnes ved benyttelse af en hensigtsmæssig prisfastsættelsesmodel, jf. artikel 329, stk. 1, artikel 352, stk. 1, og artikel 358, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013. Hvis enten gamma eller vega ikke kan beregnes i overensstemmelse med dette stykke, skal kapitalgrundlagskravene i relation til andre risici end deltarisiko beregnes efter stk. 3.
Artikel 5
Fastlæggelse af kapitalgrundlagskravene i relation til gammarisiko efter delta-plus-metoden
1. Med henblik på artikel 4, stk. 1, litra a), skal kapitalgrundlagskravene i relation til gammarisiko beregnes ved hjælp af en procedure bestående af nedennævnte følge af trin:
a)
For hver enkelte option eller warrant beregnes en gammaeffekt.
b)
Gammaeffekten for de enkelte optioner eller warrants, som er knyttet til den samme specifikke underliggende type, lægges sammen.
c)
Den absolutte værdi af summen af alle negative værdier fra trin b) udgør kapitalgrundlagskravene i relation til gammarisiko. Der ses bort fra positive værdier fra trin b).
2. Med henblik på det i stk. 1, litra a), beskrevne trin beregnes gammaeffekter i overensstemmelse med formlen beskrevet i bilag I.
3. Med henblik på det i stk. 1, litra b), beskrevne trin, skal ved en »specifik underliggende type« forstås:
a)
for renter i samme valuta: hvert løbetidsbånd som fastsat i tabel 2 i artikel 339 i forordning (EU) nr. 575/2013
b)
for aktier og aktieindeks: hvert marked som defineret i det regelsæt, som skal udarbejdes i henhold til artikel 341, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013
c)
for fremmed valuta og guld: hvert valutapar og guld
d)
for råvarer: råvarer, der betragtes som identiske som defineret i artikel 357, stk. 4, i forordning (EU) nr. 575/2013.
Artikel 6
Fastlæggelse af kapitalgrundlagskravene i relation til vegarisiko efter delta-plus-metoden
Med henblik på artikel 4, stk. 1, litra b), skal kapitalgrundlagskravene i relation til vegarisiko beregnes ved hjælp af en procedure bestående af nedennævnte følge af trin:
a)
For hver enkelte option fastlægges værdien af vega.
b)
For hver enkelte option beregnes en forudsat ændring på plus/minus 25 % i den implicitte volatilitet, idet »implicit volatilitet« skal forstås som beskrevet i artikel 4, stk. 2.
c)
For hver enkelte option multipliceres vegaværdien fra trin a) med den antagne ændring i den implicitte volatilitet fra trin b).
d)
For hver specifikke underliggende type forstået som beskrevet i artikel 5, stk. 3, lægges værdierne fra trin c) sammen.
e)
Summen af de absolutte værdier fra trin d) udgør de samlede kapitalgrundlagskrav i relation til vegarisiko.
Artikel 7
Betingelser for anvendelse af scenarie-metoden
Institutterne kan benytte scenariemetoden, hvis de opfylder alle de følgende krav:
a)
De har etableret en risikokontrolfunktion, som overvåger risikoen ved institutternes optionsportefølje og afrapporterer resultaterne til ledelsen.
b)
De har underrettet de kompetente myndigheder om et på forhånd fastlagt udsnit af eksponeringer, som skal dækkes af denne metode på en ensartet måde over tid.
c)
De integrerer resultaterne fra scenarie-metoden i den interne afrapportering til instituttets ledelse.
Med henblik på litra c) skal institutterne fastlægge de nøjagtige positioner, som hører under scenarie-metoden, herunder produkttype eller handelsenhed portefølje, den specifikke metode til forvaltning af risici ved sådanne positioner, IT-applikationen, som finder anvendelse i forbindelse med sådanne positioner samt en begrundelse for at henregne disse positioner til scenarie-metoden set i forhold til de positioner, som er henregnet til andre metoder.
Artikel 8
Definition af scenarie-matricen ifølge scenarie-metoden
1. Instituttet fastlægger for hver specifikke underliggende type omhandlet i artikel 5, stk. 3, en scenarie-matrice, som indeholder en række scenarier.
2. Scenarie-matricens første dimension består af ændringer i prisen på den underliggende type over og under dens aktuelle værdi. Denne skala består af følgende:
a)
for renteoptioner eller warrants: plus/minus den forudsatte renteændring ifølge søjle fem, tabel 2, i artikel 339 i forordning (EU) nr. 575/2013
b)
for optioner eller warrants knyttet til aktier eller aktieindeks: plus/minus vægtningen ifølge artikel 343 i forordning (EU) nr. 575/2013
c)
for optioner eller warrants knyttet til fremmed valuta og guld: plus/minus vægtningen ifølge artikel 351 i forordning (EU) nr. 575/2013 eller, hvor det er relevant, vægtningen ifølge artikel 354 i forordning (EU) nr. 575/2013
d)
for råvareoptioner (warrants): plus/minus vægtningen ifølge artikel 360, stk. 1, litra a), i forordning (EU) nr. 575/2013.
3. Prisændringerne i den underliggende type skal fastlægges ved hjælp af en inddeling bestående af mindst syv punkter, heri medregnet den aktuelle observation, som inddeler skalaen omhandlet i stk. 2 i lige store intervaller.
4. Scenarie-matricens anden dimension fastlægges ved ændringer i volatiliteten. Skalaen for ændringerne i volatiliteten skal være mellem plus/minus 25 % af den implicitte volatilitet, idet implicit volatilitet skal forstås som beskrevet i artikel 4, stk. 2. Skalaens inddeling skal bestå af mindst tre punkter, heri medregnet en ændring på 0 %, som inddeler skalaen i lige store intervaller.
5. Scenarie-matricen er fastlagt ved alle mulige kombinationer af punkterne omhandlet i stk. 3 og 4. Hver kombination udgør et særskilt scenarie.
Artikel 9
Fastlæggelse af kapitalgrundlagskravene efter scenarie-metoden
Efter scenarie-metoden skal kapitalgrundlagskravene i relation til andre risici end deltarisiko ved optioner eller warrants beregnes ved hjælp af en procedure bestående af nedennævnte følge af trin:
a)
For hver enkelt option eller warrant anvendes alle scenarier nævnt i artikel 8 til at simulere et nettotab eller en nettogevinst svarende til hvert scenario. Denne simulation skal udføres ved hjælp af »full revaluation«-metoder og simulere prisændringerne ved brug af prisfastsættelsesmodeller og uden anvendelse af lokale tilnærmelser til disse modeller.
b)
For hver specifik underliggende type omhandlet i artikel 5, stk. 3, sammenlægges værdierne vedrørende de enkelte scenarier, som resulterer af beregningen jf. litra a).
c)
For hver specifik underliggende type omhandlet i artikel 5, stk. 3, beregnes det »relevante scenarie« som det scenarie, for hvilket værdierne fra trin b) resulterer i det største tab eller den laveste gevinst, såfremt der ikke forekommer tab.
d)
For hver specifik underliggende type omhandlet i artikel 5, stk. 3, beregnes kapitalgrundlagskravene i overensstemmelse med formlen beskrevet i bilag II.
e)
De samlede kapitalgrundlagskrav i relation til andre risici end deltarisiko ved optioner eller warrants udgøres af summen af kapitalgrundlagskravene fra beregningen på trin d) for alle specifikke underliggende typer omhandlet i artikel 5, stk. 3.
Artikel 10
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 12. marts 2014.
A BIZOTTSÁG 528/2014/EU FELHATALMAZÁSON ALAPULÓ RENDELETE
(2014. március 12.)
az 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek az opciókkal kapcsolatos, piaci kockázati sztenderd módszer szerinti nem delta kockázatok kezelését meghatározó szabályozástechnikai standardok tekintetében történő kiegészítéséről
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről és a 648/2012/EU rendelet módosításáról szóló 2013. június 26-i 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 329. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdésére, 352. cikke (6) bekezdésének harmadik albekezdésére, valamint 358. cikke (4) bekezdésének harmadik albekezdésére,
mivel:
(1)
Az 575/2013/EU rendelet azon előírása alapján, amely szerint olyan módszerek körét kell kidolgozni, amelyekkel a delta kockázattól eltérő egyéb kockázatok az intézmény opciókkal és opciós utalványokkal összefüggő tevékenységeinek méretével és összetettségével arányos módon jeleníthetők meg a szavatolótőke-követelményekben, indokolt eltérő komplexitású és kockázatérzékenységű módszereket kialakítani, amelyek különböző profilú intézmények számára lehetnek megfelelőek. Következésképpen helyénvaló előírni a következő három módszer alkalmazását az opciók és opciós utalványok nem delta kockázatainak mérésére (a módszerek összetettség szerinti, növekvő sorrendben szerepelnek): i. az egyszerűsített módszer, ii. a delta-plusz módszer, valamint iii. a forgatókönyvmódszer. Ez a három módszert magában foglaló keret - az 575/2013/EU rendelet figyelembevételéhez szükséges módosításokkal - nagyrészt a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság nem delta kockázatra vonatkozó szabályozási keretét hajtja végre. Ezáltal biztosítható az uniós szabályok és a nemzetközileg elfogadott minimumkövetelmények összhangja, ami további előnyt jelent.
(2)
Mivel a delta-plusz módszert alkalmazó intézmények számára biztosítani kell a nem folytonos opciók kockázatérzékenyebb kezelését, az intézményeknek képeseknek kell lenniük az opciókhoz és opciós utalványokhoz kapcsolódó kockázat értékelésére meghatározott módszerek bizonyos feltételek melletti kombinációjára csoporton és szervezeten belül egyaránt. Ugyanakkor annak érdekében, hogy az intézmények a módszereket a szavatolótőke-követelményük csökkentése céljából ne alkalmazhassák szelektíven, a módszerek egyéni alapon történő kombinációja csak azzal a feltétellel engedhető meg, hogy az intézmények az egyes módszerek alkalmazási körét azok következetes alkalmazása érdekében már az alkalmazás megkezdése előtt meghatározzák.
(3)
Az opciókhoz és opciós utalványokhoz kapcsolódó nem delta kockázatok a teljesség igénye nélkül magukban foglalhatják az instrumentum gammájának változásából eredő kockázatot (gamma kockázat vagy konvexitási kockázat e rendelet 4. cikke (1) bekezdése a) pontjának megfelelően), az instrumentum vegájának változásából eredő kockázatot (vega kockázat vagy volatilitási kockázat e rendelet 4. cikke (1) bekezdése b) pontjának megfelelően), a kamatlábak változásából eredő kockázatot (kamatkockázat vagy ró kockázat), a gamma kockázattal nem megragadható nemlineáris jellemzőket, valamint az egy kosárba tartozó opciók és opciós utalványok implikált korrelációjával kapcsolatos kockázatot. A felsorolt kockázatok közül még az összetettebb intézmények esetében is csak a gamma és vega kockázat lényegessége indokolja szavatolótőke-követelmények előírását, így a szavatolótőke-követelmények e rendelet szerinti kiszámításakor kizárólag az említett kockázattípusokat kell figyelembe venni. Az 575/2013/EU rendelet előírja az intézmények számára, hogy a delta belső módszerrel történő kiszámításához előzetesen engedélyt kérjenek az illetékes hatóságtól. Mindazonáltal a nem delta kockázatra vonatkozó módszerek használatát a 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (2) az intézmények felügyeleti felülvizsgálati és értékelési eljárására vonatkozó rendelkezései alapján nyomon kell követni és értékelni kell. Emellett a forgatókönyvmódszer jelentősebb összetettsége szükségessé teszi az illetékes hatóságok általi szorosabb nyomon követést, így az intézmények általi használatát - mind az első, mind a folyamatos alkalmazás tekintetében - meghatározott alkalmazási feltételekhez kell kötni.
(4)
Mivel az 575/2013/EU rendeletnek a rögzített és változó kamatláb közötti csereügyletet szabályozó 330. cikke kizárólag „a kamatlábkockázat szempontjából” alkalmazható, azt egyes pénzügyi eszközök, például csereügyletre szóló opció (swaption) esetében nem kell figyelembe venni.
(5)
E rendelet rendelkezései szorosan összefüggnek, mivel mindegyikük a különböző alapul szolgáló eszközökhöz kapcsolódó opciók és opciós utalványok nem delta kockázatainak mérésével foglalkozik. Az egyszerre hatályba léptetendő rendelkezések koherenciája, valamint annak elősegítése érdekében, hogy az említett kötelezettségek hatálya alá tartozó személyek átfogó rálátással rendelkezzenek a szóban forgó rendelkezésekre és könnyen hozzáférhessenek azokhoz, az 575/2013/EU rendelet által ezzel kapcsolatban előírt szabályozástechnikai standardokat célszerű egyetlen rendeletbe foglalni.
(6)
Ez a rendelet az Európai Bankhatóság által a Bizottsághoz benyújtott szabályozás technikai standardtervezeten alapul.
(7)
Az Európai Bankhatóság nyilvános konzultációt folytatott az e rendelet alapját képező szabályozástechnikai standardtervezetről, elemezte az esetlegesen kapcsolódó költségeket és hasznot, továbbá kikérte az 1093/2010/EU rendelet (3) 37. cikkével összhangban létrehozott banki érdekképviseleti csoport véleményét,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Az opciók és opciós utalványok nem delta kockázatára vonatkozó szavatolótőke-követelmények meghatározása
(1) Az intézményeknek az opciók és opciós utalványok nem delta kockázatával kapcsolatban a piaci kockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelményeket az 575/2013/EU rendelet 329. cikkének (3) bekezdésében, 352. cikkének (6) bekezdésében, valamint 358. cikkének (4) bekezdésében foglalt követelményeknek megfelelően az alábbi módszerek egyikével kell kiszámítaniuk:
a)
az e rendelet 2. és 3. cikkében meghatározott egyszerűsített módszer;
b)
az e rendelet 4., 5. és 6. cikkében meghatározott delta-plusz módszer;
c)
az e rendelet 7., 8. és 9. cikkében meghatározott forgatókönyvmódszer.
(2) A szavatolótőke-követelmények összevont alapon történő kiszámítása során az intézmények kombinálhatják a különböző módszerek alkalmazását. Az intézmények egyedi alapon csak a forgatókönyv- és a delta-plusz módszert kombinálhatják, a 4-9. cikkben meghatározott feltételeknek megfelelően.
(3) Az (1) bekezdésben említett számítás céljából az intézmények végrehajtják a következőket:
a)
az opciókat vagy opciós utalványokat tartalmazó kosarakat alapvető összetevőikre bontják;
b)
a kamatlábakhoz különböző napokon kapcsolódó felső és alsó határokat, valamint egyéb opciókat különböző időszakokra vonatkozó, független opciók (ún. capletek és floorletek) láncává bontják;
c)
a rögzített és változó kamatláb közötti csereügylethez kapcsolódó opciókat és opciós utalványokat a csereügylet rögzített kamatláb oldalához kapcsolódó opcióként vagy opciós utalványként kezelik;
d)
az 5. cikk (3) bekezdésében felsorolt alapul szolgáló eszközök közül többhöz kapcsolódó opciókat vagy opciós utalványokat olyan opciók vagy opciós utalványok kosaraként kezelik, amelyek mindegyike saját megkülönböztethető alapul szolgáló eszközzel rendelkezik.
2. cikk
Az egyszerűsített módszer alkalmazásának feltételei
Azok az intézmények, amelyek csak opciókat és opciós utalványokat vásárolnak, csak az egyszerűsített módszert alkalmazhatják.
3. cikk
A szavatolótőke-követelmények egyszerűsített módszer szerinti megállapítása
(1) Az egyszerűsített módszert alkalmazó intézmények a vételi és eladási opciók vagy opciós utalványok nem delta kockázatához kapcsolódó tőkekövetelményt nulla és az alábbi értékek különbözete közül a magasabb értékként számítják ki:
a)
a (2)-(5) bekezdésben meghatározott bruttó összeg;
b)
a kockázattal súlyozott delta-ekvivalens összege, amely az alapul szolgáló eszköz piaci értékét a deltával, majd az alábbi megfelelő súlyozások egyikével szorozva számítható ki:
i.
általános és egyedi részvénypiaci vagy kamatkockázat esetében az 575/2013/EU rendelet harmadik része IV. címének 2. fejezete szerinti kockázati súly;
ii.
árukockázat esetében az 575/2013/EU rendelet harmadik része IV. címének 4. fejezete szerinti kockázati súly; valamint
iii.
devizakockázat esetében az 575/2013/EU rendelet harmadik része IV. címének 3. fejezete szerinti kockázati súly.
(2) Az alábbi két kategória valamelyikébe tartozó opciók és opciós utalványok esetében az (1) bekezdésben említett bruttó összeget a (3)-(4) bekezdésnek megfelelően kell meghatározni:
a)
ahol a vevő feltétel nélkül jogosult az alapul szolgáló eszközt a lejárat napján vagy azt megelőzően bármikor, előre meghatározott áron megvásárolni, és az eladó köteles a vevő követelését teljesíteni (egyszerű vételi opciók és opciós utalványok);
b)
ahol a vevő ugyanígy, az a) pontban leírtaknak megfelelően feltétel nélkül jogosult az alapul szolgáló eszköz eladására (egyszerű eladási opciók vagy opciós utalványok),
(3) Az (1) bekezdésben említett bruttó összeg a nulla és az alapul szolgáló eszköz piaci értékének, valamint az alapul szolgáló eszközre vonatkozó, az opció azonnali végrehajtásából származó esetleges nyereség összegével csökkentett egyedi és általános piaci kockázati szavatolótőke-követelményeknek a szorzata közül a magasabb érték, amennyiben az alábbi feltételek egyike teljesül:
a)
az opció vagy opciós utalvány az alapul szolgáló eszköz eladására jogosít (hosszú eladás), és az alapul szolgáló eszközben való részesedéssel párosul (hosszú pozíció az alapul szolgáló eszközben);
b)
az opció vagy opciós utalvány az alapul szolgáló eszköz vételére jogosít (hosszú vétel), és az alapul szolgáló eszközben való részesedés eladására szóló ígérettel párosul (rövid pozíció az alapul szolgáló eszközben).
(4) Ha az opció vagy opciós utalvány az alapul szolgáló eszköz vételére (hosszú vétel) vagy eladására jogosít (hosszú eladás), akkor az (1) bekezdésben említett bruttó összeg az alábbi két érték közül a kisebb:
a)
az alapul szolgáló eszköz piaci értéke, valamint az alapul szolgáló eszközre vonatkozó egyedi és általános piaci kockázati szavatolótőke-követelmény szorzata;
b)
az 575/2013/EU rendelet 104. cikke (2) bekezdésének b) és c) pontjában meghatározott piaci áron történő értékelés, illetve modell alapján történő értékelés módszerével megállapított pozícióérték (az opció vagy opciós utalvány piaci értéke).
(5) Az opciók vagy opciós utalványok valamennyi olyan típusa esetében, amely nem rendelkezik a (2) bekezdésben említett jellemzőkkel, az (1) bekezdésben említett bruttó összeg az opció vagy opciós utalvány piaci értéke.
4. cikk
A szavatolótőke-követelmények delta-plusz módszer szerinti megállapításának áttekintése
(1) Ha az intézmények a delta-plusz módszer alkalmazása mellett döntenek, akkor azon opciók és opciós utalványok esetében, amelyek gammája az alapul szolgáló eszköz árának folytonos függvénye, vegája pedig az implikált volatilitás folytonos függvénye (folytonos opciók és opciós utalványok), az opciók és opciós utalványok nem delta kockázatára vonatkozó szavatolótőke-követelményt az alábbi követelmények összegeként kell kiszámítani:
a)
az alapul szolgáló eszköz árára vonatkozó delta parciális deriváltjához kapcsolódó szavatolótőke-követelmény, amely kötvényre szóló opciók vagy opciós utalványok esetében az alapul szolgáló kötvény lejáratig számított hozamára vonatkozó delta parciális deriváltja, csereügyletre szóló opciók esetében pedig a csereügyletek kamatára vonatkozó delta parciális deriváltja;
b)
az implikált volatilitásra vonatkozóan az opció vagy opciós utalvány értékének első parciális deriváltjához kapcsolódó követelmény.
(2) Az implikált volatilitás az opció vagy opciós utalvány árazására alkalmazott képlet volatilitási értéke, amelynél egy adott árazási modellt és az összes egyéb megállapítható árazási paraméter szintjét alapul véve az opció vagy opciós utalvány elméleti ára megegyezik a 3. cikk (4) bekezdése szerint értelmezett piaci értékkel.
(3) A nem folytonos opciókhoz és opciós utalványokhoz kapcsolódó nem delta kockázatok szavatolótőke-követelményét az alábbiak szerint kell meghatározni:
a)
vásárolt opció vagy opciós utalvány esetén nulla és az alábbi értékek különbözete közül a magasabb érték:
i.
az opció vagy opciós utalvány a 3. cikk (4) bekezdésében leírtak szerint értelmezett piaci értéke;
ii.
a 3. cikk (1) bekezdésének b) pontjában leírtak szerint értelmezett kockázattal súlyozott delta-ekvivalens értéke.
b)
eladott opció vagy opciós utalvány esetén nulla és az alábbi értékek különbözete közül a magasabb érték:
i.
az alapul szolgáló eszköz piaci értéke, amely vagy a szerződésben rögzített maximális lejáratkori kifizetés összege, vagy szerződésben rögzített maximálisan kifizethető összeg hiányában az alapul szolgáló eszköz piaci értéke vagy tényleges névértéke;
ii.
a 3. cikk (1) bekezdésének b) pontja szerint értelmezett kockázattal súlyozott delta-ekvivalens értéke.
(4) A szavatolótőke-követelmény számításához felhasznált gamma és vega értéket az 575/2013/EU rendelet 329. cikkének (1) bekezdésében, 352. cikkének (1) bekezdésében, valamint 358. cikkének (3) bekezdésében említett megfelelő árazási modell alkalmazásával kell kiszámítani. Ha a gamma vagy vega értéke nem számítható ki e bekezdésnek megfelelően, akkor a nem delta kockázatokra vonatkozó tőkekövetelményt a (3) bekezdés szerint kell kiszámítani.
5. cikk
A gamma kockázat szavatolótőke-követelményének a delta-plusz módszer szerinti megállapítása
(1) A 4. cikk (1) bekezdésének a) pontja alkalmazásában a gamma kockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelményt az alábbi lépésekből álló eljárással kell kiszámítani:
a)
az egyes opciókra vagy opciós utalványokra vonatkozóan gamma hatást kell számítani;
b)
össze kell adni az egyes opciók vagy opciós utalványok gamma hatásai közül azokat, amelyek azonos megkülönböztethető alapul szolgáló eszközhöz kapcsolódnak;
c)
a gamma kockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelmény a b) lépésben kapott valamennyi negatív érték összegének abszolút értéke. A b) lépésben kapott pozitív értékeket figyelmen kívül kell hagyni.
(2) Az (1) bekezdés a) pontjának alkalmazásában a gamma hatásokat az I. mellékletben megadott képlet szerint kell kiszámítani.
(3) Az (1) bekezdés b) pontjának alkalmazásában az alapul szolgáló eszköz megkülönböztethető típusa:
a)
azonos pénznemben számított kamatlábak esetében az 575/2013/EU rendelet 339. cikkének 2. táblázatában megadott lejárati sávok mindegyike;
b)
részvények és részvényindexek esetében az 575/2013/EU rendelet 341. cikkének (3) bekezdése szerint kidolgozandó szabályok alapján meghatározott piacok mindegyike;
c)
deviza és az arany esetében a devizapárok mindegyike és az arany;
d)
áruk esetében az 575/2013/EU rendelet 357. cikkének (4) bekezdése szerint azonosnak minősülő áruk.
6. cikk
A vega kockázat szavatolótőke-követelményének a delta-plusz módszer szerinti megállapítása
A 4. cikk (1) bekezdésének b) pontja alkalmazásában a vega kockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelményt az alábbi lépésekből álló eljárással kell kiszámítani:
a)
minden egyes opcióra vonatkozóan ki kell számítani a vega értékét;
b)
az egyes opciókra vonatkozóan ki kell számítani az implikált volatilitás plusz/mínusz 25 %-os feltételezett eltolódását, ahol az implikált volatilitást a 4. cikk (2) bekezdése szerint kell értelmezni;
c)
az egyes opciókra vonatkozóan az a) pont alatti lépésben kapott vega értéket meg kell szorozni az implikált volatilitás b) pont alatti lépésben kapott feltételezett eltolódásával;
d)
az alapul szolgáló eszközöknek az 5. cikk (3) bekezdés szerint értelmezett egyes megkülönböztethető típusaira vonatkozóan a c) pont alatti lépésben kapott értékeket össze kell adni;
e)
a vega kockázat teljes szavatolótőke-követelménye a d) pont alatti lépésben kapott abszolút értékek összege.
7. cikk
A forgatókönyvmódszer alkalmazásának feltételei
Az intézmények akkor alkalmazhatják a forgatókönyvmódszert, ha az alábbi követelmények mindegyikét teljesítik:
a)
kockázat-ellenőrzési egységet hoztak létre, amely figyelemmel kíséri az intézmények opcióportfóliójával kapcsolatos kockázatot, és ennek eredményeiről beszámol a vezetőségnek;
b)
értesítették az illetékes hatóságokat azon kitettségek előre meghatározott köréről, amelyekre e módszert a későbbiekben következetesen alkalmazni kívánják;
c)
a forgatókönyvmódszer eredményeit felhasználják a vezetőségnek készített belső jelentésekben.
A c) pont alkalmazásában az intézményeknek pontosan meg kell határozniuk azon pozíciókat, amelyekre a forgatókönyvmódszer kiterjed, ideértve a terméktípust vagy az azonosított kereskedési részleget és portfóliót, továbbá az e pozíciókra alkalmazott konkrét kockázatkezelési módszert, a kifejezetten ilyen pozíciókat kezelő informatikai alkalmazást, valamint annak indokolását, hogy az említett pozíciókat az egyéb módszerek helyett miért a forgatókönyvmódszerhez rendelték.
8. cikk
A forgatókönyvmódszernek megfelelő forgatókönyvmátrix meghatározása
(1) Az alapul szolgáló eszközöknek az 5. cikk (3) bekezdésében említett egyes megkülönböztethető típusaira vonatkozóan az intézmény több forgatókönyvből álló forgatókönyvmátrixot határoz meg.
(2) A forgatókönyvmátrix első dimenzióját az alapul szolgáló eszközök jelenlegi értékéhez viszonyított mindkét irányú árváltozások alkotják. A változások tartománya a következőket tartalmazza:
a)
kamatlábra szóló opciók vagy opciós utalványok esetében az 575/2013/EU rendelet 339. cikkében található 2. táblázat 5. oszlopában megadott becsült kamatlábváltozás pozitív/negatív előjellel;
b)
részvényre és részvényindexre szóló opciók vagy opciós utalványok esetében az 575/2013/EU rendelet 343. cikkében megadott súlyozás pozitív/negatív előjellel;
c)
devizára és aranyra szóló opciók vagy opciós utalványok esetében az 575/2013/EU rendelet 351. cikkében megadott súlyozás pozitív/negatív előjellel, vagy adott esetben az 575/2013/EU rendelet 354. cikkében megadott súlyozás pozitív/negatív előjellel;
d)
árukra szóló opciók vagy opciós utalványok esetében az 575/2013/EU rendelet 360. cikke (1) bekezdésének a) pontjában megadott súlyozás pozitív/negatív előjellel.
(3) Az alapul szolgáló eszközök árváltozási forgatókönyveit legalább hétpontos rács alapján kell meghatározni, amely tartalmazza az aktuális értéket, és a (2) bekezdésben említett tartományt egyenlően tagolt intervallumokra osztja.
(4) A forgatókönyvmátrix második dimenzióját a volatilitás változásai határozzák meg. A volatilitás változásának tartománya az implikált volatilitás plusz/mínusz 25 %, ahol az implikált volatilitást a 4. cikk (2) bekezdésében említetteknek megfelelően kell értelmezni. Ezt a tartományt legalább hárompontos rácsra kell vetíteni, amely tartalmaz egy 0 %-os változási értéket; a tartomány egyenlően tagolt intervallumokra oszlik.
(5) A forgatókönyvmátrixot a (3) és (4) bekezdésben említett lehetséges pontkombinációk összessége határozza meg. Minden egyes kombináció külön forgatókönyvet alkot.
9. cikk
A szavatolótőke-követelmények forgatókönyvmódszer szerinti megállapítása
A forgatókönyvmódszer szerint az opciók vagy opciós utalványok nem delta kockázatára vonatkozó szavatolótőke-követelményt az alábbi lépésekből álló eljárással kell kiszámítani:
a)
az egyes opciókra és opciós utalványokra vonatkozóan a 8. cikkben említett valamennyi forgatókönyv alkalmazásával ki kell számítani az egyes forgatókönyveknek megfelelő szimulált nettó nyereséget vagy veszteséget. Ezt a szimulációt teljes körű újraértékelési módszerek alkalmazásával kell végrehajtani, vagyis annak az árváltozásokat árazási modellek alapján, azok helyi közelítése nélkül kell szimulálnia;
b)
az alapul szolgáló eszközöknek az 5. cikk (3) bekezdésében említett egyes megkülönböztethető típusaira vonatkozóan az a) pont szerinti számítás eredményeként az egyes forgatókönyvekre kapott értékeket össze kell adni;
c)
az alapul szolgáló eszközöknek az 5. cikk (3) bekezdésében említett egyes megkülönböztethető típusaira vonatkozóan az érintett forgatókönyv az a forgatókönyv, amelynél a b) pont alatti lépésben kapott értékek a legnagyobb veszteséget, vagy ha veszteség nincs, akkor a legkisebb nyereséget eredményezik;
d)
az alapul szolgáló eszközöknek az 5. cikk (3) bekezdésében említett egyes megkülönböztethető típusaira vonatkozóan a szavatolótőke-követelményt a II. mellékletben megadott képlet szerint kell kiszámítani;
e)
az opciók vagy opciós utalványok teljes szavatolótőke-követelménye a nem delta kockázat esetében az alapul szolgáló eszközöknek az 5. cikk (3) bekezdésében említett egyes megkülönböztethető típusaira vonatkozóan a d) pont alatti lépés szerinti számítás eredményeként kapott szavatolótőke-követelmények összege.
10. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2014. március 12-én.