KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESAFGØRELSE
af 16. december 2014
om afslutning af antisubsidieproceduren vedrørende importen af korte fibre af polyester med oprindelse i Folkerepublikken Kina, Indien og Vietnam
(2014/918/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 597/2009 af 11. juni 2009 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), særlig artikel 14, stk. 2, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
1.1. INDLEDNING
(1)
Den 19. december 2013 indledte Europa-Kommissionen (»Kommissionen«) en antisubsidieundersøgelse vedrørende importen til Unionen af korte fibre af polyester med oprindelse i Folkerepublikken Kina, Indien og Vietnam (»de pågældende lande«) på grundlag af artikel 10 i forordning (EF) nr. 597/2009 (»grundforordningen«). Den offentliggjorde en indledningsmeddelelse i Den Europæiske Unions Tidende (2) (»indledningsmeddelelsen«).
(2)
Kommissionen indledte undersøgelsen på grundlag af en klage indgivet den 4. november 2013 af European Man-made Fibres Association (CIRFS) (»klageren«) på vegne af syv producenter. Klageren tegnede sig for over 70 % af den samlede EU-produktion af korte fibre af polyester (Polyester Staple Fibres - »PSF«). Klagen indeholdt umiddelbare beviser for subsidiering og deraf følgende væsentlig skade, som var tilstrækkelige til at berettige indledningen af undersøgelsen.
(3)
Før indledningen af proceduren og i overensstemmelse med grundforordningens artikel 10, stk. 7, underrettede Kommissionen Folkerepublikken Kinas myndigheder (»de kinesiske myndigheder«), Indiens myndigheder (»de indiske myndigheder«) og Vietnams myndigheder (»de vietnamesiske myndigheder«) om, at den havde modtaget en behørigt dokumenteret klage med påstand om, at subsidieret import af PSF med oprindelse i de pågældende lande forvoldte EU-erhvervsgrenen væsentlig skade. De respektive myndigheder blev hver især indkaldt til konsultationer med henblik på at kaste lys over situationen for så vidt angik indholdet af klagen og nå frem til en gensidigt acceptabel løsning.
Folkerepublikken Kina (Kina)
(4)
De kinesiske myndigheder tog ikke imod tilbuddet om konsultationer, idet de hævdede, at der forelå en misforståelse med hensyn til datoen for indgivelsen af klagen. De kinesiske myndigheder fremsatte dog bemærkninger til påstandene i klagen om, at ordningerne ikke var udligningsberettigede.
Indien
(5)
De indiske myndigheder tog imod tilbuddet om konsultationer, og disse blev gennemført. Det lykkedes ikke at nå frem til en gensidigt acceptabel løsning under konsultationerne. De indiske myndigheders bemærkninger til de ordninger, der var anført i klagen, blev dog taget behørigt til efterretning.
Vietnam
(6)
De vietnamesiske myndigheder tog imod tilbuddet om konsultationer, og disse blev gennemført. Det lykkedes ikke at nå frem til en gensidigt acceptabel løsning under konsultationerne. De vietnamesiske myndigheders bemærkninger til de ordninger, der var anført i klagen, blev dog taget behørigt til efterretning.
1.2. INTERESSEREDE PARTER
(7)
I indledningsmeddelelsen opfordrede Kommissionen interesserede parter til at kontakte den med henblik på at deltage i undersøgelsen. Endvidere underrettede Kommissionen specifikt klagerne, andre kendte EU-producenter, de kendte eksporterende producenter og de kinesiske, indiske og vietnamesiske myndigheder, kendte importører, leverandører og brugere, forhandlere samt sammenslutninger, som den vidste var berørt af indledningen af undersøgelsen, og opfordrede dem til at deltage.
(8)
Interesserede parter havde mulighed for at fremsætte bemærkninger til indledningen af undersøgelsen og for at anmode om en høring med Kommissionen og/eller høringskonsulenten i handelsprocedurer.
a) Stikprøver
(9)
I betragtning af det tilsyneladende store antal eksporterende producenter, EU-producenter og ikke forretningsmæssigt forbundne importører blev alle kendte eksporterende producenter og ikke forretningsmæssigt forbundne importører anmodet om at give sig til kende over for Kommissionen og, som angivet i indledningsmeddelelsen, at fremlægge grundlæggende oplysninger om deres aktiviteter vedrørende PSF i perioden fra den 1. oktober 2012 til den 30. september 2013. Der blev anmodet om disse oplysninger i henhold til grundforordningens artikel 27 for at give Kommissionen mulighed for at afgøre, om det var nødvendigt at udtage stikprøver, og i bekræftende fald at udtage en sådan. De kinesiske, indiske og vietnamesiske myndigheder blev også hørt.
Stikprøveudtagning af EU-producenter
(10)
Kommissionen anførte i indledningsmeddelelsen, at den havde udtaget en foreløbig stikprøve af EU-producenter. Kommissionen udtog stikprøven på grundlag af salgs- og produktionsmængden af PSF i undersøgelsesperioden og under hensyntagen til virksomhedernes geografiske fordeling. Stikprøven bestod af fire EU-producenter. EU-producenterne i stikprøven tegnede sig for 54 % af den samlede EU-produktion af PSF.
(11)
Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte bemærkninger til den foreløbige stikprøve. Der blev ikke modtaget bemærkninger. Stikprøven er repræsentativ for EU-erhvervsgrenen.
Stikprøveudtagning af importører
(12)
For at afgøre, om det var nødvendigt at anvende stikprøver, og i bekræftende fald at udtage en sådan, anmodede Kommissionen ikke forretningsmæssigt forbundne importører om at fremlægge de oplysninger, der var anmodet om i indledningsmeddelelsen.
(13)
Otte ikke forretningsmæssigt forbundne importører fremlagde de ønskede oplysninger og indvilligede i at indgå i stikprøven. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 27, stk. 1, udtog Kommissionen indledningsvis en stikprøve bestående af de tre ikke forretningsmæssigt forbundne importører, der repræsenterede den største importmængde til Unionen. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 27, stk. 2, blev alle kendte, berørte importører hørt om udtagningen af stikprøven.
(14)
En af importørerne i stikprøven trak sig ud af stikprøven, idet virksomheden meddelte Kommissionen, at den ikke agtede at besvare spørgeskemaet. Derefter opgav Kommissionen at anvende stikprøver i betragtning af det begrænsede antal tilbageværende importører (som ikke indgik i stikprøven), som alle blev anmodet om at besvare spørgeskemaet. To virksomheder, der både importerer og anvender den pågældende vare, anførte, at de ikke ønskede at samarbejde som importører, men som brugere. Fra de fem tilbageværende ikke forretningsmæssigt forbundne importører blev der modtaget fire spørgeskemabesvarelser.
Stikprøveudtagning af eksporterende producenter i Kina
(15)
For at afgøre, om det var nødvendigt at anvende stikprøver, og i bekræftende fald at udtage en sådan, anmodede Kommissionen alle kendte eksporterende producenter i Kina om at fremlægge de oplysninger, der blev anmodet om i indledningsmeddelelsen. Kommissionen bad endvidere Kinas repræsentation ved Den Europæiske Union om at identificere og/eller kontakte eventuelle andre eksporterende producenter, der kunne være interesseret i at deltage i undersøgelsen.
(16)
I første omgang indsendte 23 eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter de ønskede oplysninger og indvilligede i at indgå i stikprøven. På grundlag af de oplysninger, Kommissionen modtog fra de eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter, og i overensstemmelse med grundforordningens artikel 27 foreslog den indledningsvis en stikprøve bestående af de fem samarbejdsvillige eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter, der repræsenterede den største eksportmængde til Unionen i undersøgelsesperioden. Yderligere to kinesiske eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter indsendte de ønskede oplysninger på et senere tidspunkt. Disse to kinesiske eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter var dog ikke af en sådan størrelse, at det ville have ændret noget ved stikprøven, selv om de havde indsendt de ønskede oplysninger inden for fristen.
(17)
To kinesiske eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter anmodede om at få stikprøven udtaget på grundlag af det råmateriale, der anvendes til fremstilling af PSF. De gjorde således gældende, at der til stikprøven burde udtages det samme antal PSF-producenter, der anvender henholdsvis ren terephthalatsyre/monoethylenglycol (»PTA/MEG«) og polyethylenterephthalat (»PET«) i flager. De gjorde endvidere gældende, at fremstillingsprocesserne var forskellige, afhængigt af råmaterialet, og at producenter, der anvender forskellige råmaterialer, ikke konkurrerer på det samme marked. Det blev desuden hævdet, at PSF-producenter, der ikke anvender PTA/MEG som råmateriale, ikke kunne nyde godt af leveringen af PTA/MEG mod utilstrækkeligt vederlag som beskrevet i klagen.
(18)
Kommissionen udtog stikprøven på grundlag af den største eksportmængde til Unionen i undersøgelsesperioden, jf. grundforordningens artikel 27, stk. 1. I forbindelse med stikprøven blev der også taget hensyn til, at nogle af ordningerne ikke nødvendigvis anvendes af alle eksporterende producenter i Kina. Det blev desuden bemærket, at stikprøven omfattede virksomheder, der anvender begge fremstillingsprocesser.
(19)
At foretage stikprøveudtagningen udelukkende ud fra typer fremstillingsprocesser ville være forbundet med en risiko for at foregribe resultatet af undersøgelsen ved at antage, at man fandt frem til, at der kun er ydet udligningsberettigede subsidier til PSF-producenter, der anvender PTA/MEG som råmateriale, ikke til PSF-producenter, der anvender PET-flager som råmateriale. Herudover mente man, at et sådant udtagningskriterium ville være vilkårligt, fordi den opnåede stikprøve med det samme antal virksomheder ikke ville være repræsentativ med hensyn til eksportmængden til Unionen, jf. grundforordningens artikel 27, stk. 1, og anmodningen blev derfor afvist.
(20)
En af de kinesiske eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter krævede at få stikprøven baseret på eksportværdi frem for eksportmængde, og anmodede om at indgå i stikprøven. En stikprøveudtagning baseret på eksportværdier ville ikke føre til repræsentative og objektive resultater, eftersom priser kan fordrejes ved subsidiering. Kommissionen havde udtaget de fem største eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter, opgjort i mængde, som repræsenterede 53 % af de samarbejdsvillige kinesiske eksportørers samlede eksportmængde til Unionen. Dette betragtes som den største repræsentative eksportmængde, der med rimelighed kan undersøges inden for den tid, der er til rådighed, jf. grundforordningens artikel 27, stk. 1. Dette krav blev derfor afvist.
(21)
Den samme part gjorde gældende, at dens råmaterialer udelukkende bestod af genanvendt tekstilaffald, og at den ikke modtog de subsidier, der måtte være knyttet til anvendelsen af PTA/MEG. Denne part hævdede, at den ikke burde tildeles en subsidiemargen, som var beregnet ud fra oplysninger vedrørende virksomheder, der anvendte PTA/MEG som råmateriale. Som anført i betragtning 18 blev der i forbindelse med stikprøven taget hensyn til, at nogle af ordningerne ikke nødvendigvis anvendes af alle eksporterende producenter i Kina. Denne anmodning blev derfor afvist.
(22)
Den foreløbige stikprøve bestående af fem eksporterende producenter, jf. betragtning 16, blev derfor bekræftet som den endelige stikprøve.
(23)
Efter fremlæggelsen af oplysninger satte klageren spørgsmålstegn ved Kommissionens stikprøveudtagningsmetode. Klageren rejste tvivl om de 23 samarbejdsvillige kinesiske eksporterende producenters/grupper af eksporterende producenters repræsentativitet, jf. betragtning 16, i forhold til den samlede mængde PSF, der eksporteres fra Kina til Unionen. Herudover mente klageren, at en stikprøve bestående af fem virksomheder var utilstrækkelig, i betragtning af at der angiveligt er 150 PSF-producenter i Kina. Herudover hævdede klageren, at der ved stikprøveudtagningen ikke blev taget hensyn til de kinesiske producenters geografiske fordeling og til, hvor stor en andel af de kinesiske producenter der anvender de forskellige relevante fremstillingsprocesser. Endelig gjorde klageren gældende, at Kommissionen ikke havde fremlagt oplysninger om den mængde PSF, der faktisk fremstilles af de kinesiske virksomheder i stikprøven, og om, hvorvidt den fremstillede mængde er repræsentativ i forhold til den samlede mængde PSF, der fremstilles i Kina.
(24)
Importen fra de 23 samarbejdsvillige kinesiske eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter tegnede sig for 83 % af den samlede importmængde fra Kina, og samarbejdsniveauet blev derfor anset for at være højt. Som nævnt i betragtning 16 udtog Kommissionen en stikprøve bestående af fem eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter, der samarbejdede i forbindelse med undersøgelsen, og som repræsenterede den største eksportmængde til Unionen i undersøgelsesperioden, jf. grundforordningens artikel 27. På dette grundlag blev stikprøven betragtet som repræsentativ. De udtagne virksomheder blev anmodet om at udfylde hele spørgeskemaet. Under alle omstændigheder kan eksporterende producenter, der ikke er villige til at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen, ikke udtages til stikprøven, da Kommissionen tilstræber at fastlægge de faktiske omstændigheder på grundlag af de oplysninger, der indhentes hos de samarbejdsvillige eksporterende producenter via deres spørgeskemabesvarelser, som kontrolleres på stedet.
(25)
Med hensyn til udtagning af en stikprøve af eksporterende producenter under hensyntagen til deres geografiske fordeling i Kina underbyggede klageren ikke sin påstand. Klageren forklarede navnlig ikke, hvorfor en stikprøve baseret på kriteriet om geografisk fordeling ville være i overensstemmelse med grundforordningens artikel 27, der til gengæld giver mulighed for at udtage stikprøven på grundlag af den største eksportmængde.
(26)
Hvad angår påstanden om, at stikprøven ikke tog hensyn til, hvor stor en andel af de kinesiske producenter der anvender de forskellige relevante fremstillingsprocesser, påpeges det, at stikprøven omfattede virksomheder, der anvender begge fremstillingsprocesser, jf. betragtning 18. Desuden anvender de største kinesiske eksportører PTA/MEG til fremstilling af PSF til EU-markedet.
(27)
Det bemærkes endvidere, at klageren henviser til produktion frem for eksport til Unionen, men der er ikke noget krav om, at Kommissionen skal oplyse, hvilken mængde PSF der fremstilles af de kinesiske eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter i stikprøven, eftersom formålet med den nuværende procedure er at vurdere subsidieringen i forhold til den mængde PSF, der fremstilles i Kina og eksporteres til Unionen.
(28)
Alle klagerens påstande vedrørende stikprøveudtagningsmetoden blev derfor afvist.
Stikprøveudtagning af eksporterende producenter i Indien
(29)
For at afgøre, om det var nødvendigt at anvende stikprøver, og i bekræftende fald at udtage en sådan, anmodede Kommissionen alle kendte eksporterende producenter i Indien om at fremlægge de oplysninger, der blev anmodet om i indledningsmeddelelsen. Kommissionen bad endvidere Indiens repræsentation ved Den Europæiske Union om at identificere og/eller kontakte eventuelle andre eksporterende producenter, der kunne være interesseret i at deltage i undersøgelsen.
(30)
Otte eksporterende producenter i Indien fremlagde de ønskede oplysninger og indvilligede i at indgå i stikprøven. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 27, stk. 1, udtog Kommissionen en stikprøve bestående af fire virksomheder på grundlag af den største repræsentative eksportmængde til Unionen, der med rimelighed kunne undersøges inden for den tid, der var til rådighed. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 27, stk. 2, blev alle kendte, berørte eksporterende producenter og de indiske myndigheder hørt om udtagningen af stikprøven. Der blev ikke fremsat bemærkninger.
(31)
Efter fremlæggelsen af oplysninger henviste klageren til, at der findes 17 PSF-producenter i Indien, og satte spørgsmålstegn ved, om en stikprøve bestående af fire eksporterende producenter var repræsentativ. Kommissionen bekræfter, at stikprøven på fire indiske eksporterende producenter blev betragtet som repræsentativ, da den dækker ca. 90 % af den samlede indiske eksport til Unionen i undersøgelsesperioden.
Stikprøveudtagning af eksporterende producenter i Vietnam
(32)
Kommissionen anmodede alle kendte eksporterende producenter i Vietnam om at fremlægge de oplysninger, der blev anmodet om i indledningsmeddelelsen. Kommissionen bad endvidere Vietnams repræsentation ved Den Europæiske Union om at identificere og/eller kontakte eventuelle andre eksporterende producenter, der kunne være interesseret i at deltage i undersøgelsen.
(33)
Fem eksporterende producenter i Vietnam fremlagde de ønskede oplysninger og indvilligede i at indgå i stikprøven, men en af disse virksomheder havde ikke haft eksportsalg til Unionen i undersøgelsesperioden. Kommissionen besluttede derfor, at denne virksomhed ikke skulle undersøges. I betragtning af det lave antal tilbageværende eksporterende producenter besluttede Kommissionen, at stikprøveudtagning ikke var nødvendig.
(34)
Efter fremlæggelsen af oplysninger bemærkede klageren, at der for Vietnams vedkommende blev modtaget spørgeskemabesvarelser fra tre ud af de fire eksporterende producenter, og at Kommissionen burde havde forsøgt at opnå samme dækning for den kinesiske og indiske eksport. Kommissionen gør opmærksom på, at erhvervsgrenens situation i Vietnam var meget anderledes på grund af det meget begrænsede antal samarbejdsvillige eksporterende producenter (nemlig tre) i modsætning til det store antal eksporterende producenter i Kina og Indien. Derfor var det kun nødvendigt at udtage stikprøver i de to sidstnævnte lande. Kommissionen præciserer desuden, at de tre samarbejdsvillige, undersøgte vietnamesiske eksporterende producenter tegner sig for over 99 % af den samlede importmængde af den pågældende vare fra Vietnam til Unionen.
b) Individuel undersøgelse
(35)
Tre eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter i Kina anmodede om en individuel undersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 27, stk. 3. I betragtning af antallet af anmodninger om individuel undersøgelse og størrelsen af stikprøven af eksporterende producenter fra Kina ville undersøgelsen af disse anmodninger være urimeligt byrdefuld. Anmodningerne blev derfor afvist.
(36)
En eksporterende producent i Indien anmodede om en individuel undersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 27, stk. 3. Undersøgelsen af denne anmodning blev accepteret. Det blev navnlig fastslået, at en individuel undersøgelse i dette særlige tilfælde ikke ville være urimeligt byrdefuld og ikke ville hindre en rettidig afslutning af undersøgelsen.
c) Besvarelser af spørgeskemaet
(37)
Kommissionen sendte spørgeskemaer til Kinas repræsentanter (herunder særlige spørgeskemaer rettet til banker og producenter af PTA og MEG), Indiens repræsentanter (herunder særlige spørgeskemaer rettet til banker) og Vietnams repræsentanter (herunder særlige spørgeskemaer rettet til banker og producenter af PTA og MEG). Kommissionen sendte endvidere spørgeskemaer til fem eksporterende producenter i stikprøven i Kina, fem eksporterende producenter (fire, som indgik i stikprøven, og en, som ikke indgik i stikprøven) i Indien, fire eksporterende producenter i Vietnam, fire EU-producenter, fem ikke forretningsmæssigt forbundne importører og 105 brugere.
(38)
Hvad angår Kina blev der modtaget spørgeskemabesvarelser fra de kinesiske myndigheder (Handelsministeriet) og de fem kinesiske eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter i stikprøven. Hvad angår Indien blev der modtaget spørgeskemabesvarelser fra de indiske myndigheder (Ministeriet for Handel og Industri), de fire indiske eksporterende producenter i stikprøven og den indiske eksporterende producent, der anmodede om en individuel undersøgelse. Hvad angår Vietnam blev der modtaget spørgeskemabesvarelser fra de vietnamesiske myndigheder (Den Vietnamesiske Konkurrencemyndighed, Ministeriet for Industri og Handel samt en række banker). En eksporterende producent, der tegnede sig for en meget beskeden eksportmængde til Unionen, trak sig ud af samarbejdet og besvarede ikke spørgeskemaet. Der blev modtaget spørgeskemabesvarelser fra de øvrige tre vietnamesiske eksporterende producenter (heraf to tilhørende samme koncern). Herudover indsendte fire EU-producenter, fire ikke forretningsmæssigt forbundne importører og tolv brugere spørgeskemabesvarelser.
(39)
Efter fremlæggelsen af oplysninger bemærkede klageren, at det antal spørgeskemaer, der blev sendt til EU-producenterne i stikprøven, tilsyneladende ikke stod i forhold til det antal, der blev sendt til importørerne og brugerne. Hertil skal det først og fremmest bemærkes, at det antal spørgeskemaer, der blev sendt til en bestemt gruppe af økonomiske aktører (EU-producenter, eksporterende producenter, importører eller brugere), ikke afspejler den vægt, Kommissionen tillægger deres respektive situation. Formålet var udelukkende at indhente oplysninger af den rette kvalitet og i den rette mængde til at kunne foretage den bedst mulige analyse af subsidiering, skade og Unionens interesser.
(40)
I dette tilfælde blev der sendt spørgeskemaer til de fire EU-producenter i stikprøven, de fem kinesiske eksporterende producenter i stikprøven, fem indiske eksporterende producenter, fire vietnamesiske eksporterende producenter, fem importører og alle kendte brugere samt alle de brugere, der havde givet sig til kende. Faktisk indeholder grundforordningens artikel 27 ikke bestemmelser om stikprøveudtagning af brugere. Desuden viser erfaringerne fra de hidtidige handelsbeskyttelsesundersøgelser, at selv om der i nogle tilfælde med udgangspunkt i de foreliggende oplysninger kan kontaktes et stort antal brugere, er det som regel kun et begrænset antal af disse, der er villige til at besvare et spørgeskema. Derfor bestræbte Kommissionen sig også i dette tilfælde aktivt på at få et samarbejde i stand med så stort et antal brugere som muligt.
d) Kontrolbesøg
(41)
Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på at afgøre, om der fandt subsidiering sted, og fastlægge den deraf følgende skade og Unionens interesser. Der blev i henhold til grundforordningens artikel 26 aflagt kontrolbesøg hos følgende statslige myndigheder, finansielle institutioner og virksomheder:
Kinesiske myndigheder
-
handelsministeriet, Beijing, Kina
Indiske myndigheder
-
ministeriet for handel og industri, New Delhi
Vietnamesiske myndigheder
-
Vietnams konkurrencemyndighed, ministeriet for industri og handel, Hanoi
-
finansministeriet, Hanoi (herunder kontrolbesøg i en række banker)
-
toldmyndighederne i Thai Binh, Thai Binh City, Thai Binh Province
EU-producenter
-
Trevira GmbH, Bobingen, Tyskland
-
Wellman International Ltd., Kells, Irland
-
Greenfiber International S.A., Buzau, Rumænien
-
Silon s.r.o., Sezimovo Ústí, Tjekkiet
Importører
-
Elias Enterprises Limited, Altrincham, Det Forenede Kongerige
Brugere
-
Sandler AG, Schwarzenbach/Saale, Tyskland
Eksporterende producenter i Kina
-
Far Eastern Industries (Shanghai) Ltd, Shanghai
-
Jiangsu Huaxicun Co, Huaxi Village, Jiangyin
-
Jiangsu Xinsu Chemical Fibre Co, Suzhou
-
Xiamen Xianglu Chemical Fibre Co, Xiamen
-
Zhejiang Anshun Pettechs Fibre Co, Fuyang
Eksporterende producenter i Indien
-
The Bombay Dyeing and Manufacturing Co., Mumbai
-
Ganesha Ecosphere Limited, Kanpur
-
Indo Rama Synthetics Ltd., Nagpur
-
Reliance Industries Limited, Mumbai
-
Polyfibre Industries Pvt. Ltd., Mumbai
Eksporterende producenter i Vietnam
-
Vietnam New Century Polyester Fibre Co Ltd., Halong City
-
Thai Binh Polyester Staple Fibre Joint Stock Company, Thai Thuy Town, Thai Binh Province og Hop Than Co. Ltd., Thai Binh City, Thai Binh Province (under ét »Thai Binh Group«).
(42)
Efter fremlæggelsen af oplysninger gjorde klageren gældende, at størsteparten af de kinesiske producenter er koncentreret i de sydøstlige kystprovinser Jiangsu og Zhejiang, og at ingen af de fem kontrolbesøg fandt sted i disse to provinser. I den forbindelse bemærkes det, at Jiangsu Xinsu Chemical Fibre Co and Jiangsu Huaxicun Co befinder sig i Jiangsu-provinsen, og at Zhejiang Anshun Pettechs Fibre befinder sig i Zhejiang-provinsen. Denne påstand blev derfor afvist.
(43)
Herudover gjorde klageren gældende, at to store kinesiske producenter, målt i produktionskapacitet, ikke var omfattet af stikprøven. Hvad det angår gøres der opmærksom på, at Kommissionen som forklaret i betragtning 16 og 18 udtog stikprøven på grundlag af den eksporterende mængde til Unionen og valgte de fem største eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter til Unionen, jf. grundforordningens artikel 27. Alene det forhold, at der findes andre store PSF-producenter i Kina, anfægter ikke som sådan stikprøvens repræsentativitet.
(44)
Klageren fremsatte en lignende påstand vedrørende Vietnam og gjorde gældende, at to store vietnamesiske PSF-producenter ikke var omfattet af undersøgelsen. Som forklaret af Kommissionen i betragtning 32-34 dækkede undersøgelsen samtlige de vietnamesiske producenter, der eksporterer PSF til Unionen, og der blev modtaget svar fra tre eksporterende producenter, der tegner sig for praktisk taget al PSF-eksport til Unionen. Det forhold, at der måtte findes andre store PSF-producenter i Vietnam, der ikke eksporterer den pågældende vare til Unionen, er ikke relevant for de samarbejdsvillige eksporterende producenters repræsentativitet.
1.3. UNDERSØGELSESPERIODE OG BETRAGTET PERIODE
(45)
Undersøgelsen af subsidiering og skade omfattede perioden fra den 1. oktober 2012 til den 30. september 2013 (»undersøgelsesperioden«). Undersøgelsen af udviklingstendenser af relevans for vurderingen af skade omfattede perioden fra den 1. januar 2010 til udgangen af undersøgelsesperioden (»den betragtede periode«).
(46)
Efter fremlæggelsen af oplysninger fremsatte klageren bemærkninger til undersøgelsesperiodens varighed, som den anså for at være for kort og dermed for at have påvirket Kommissionens konklusioner i negativ retning. Klageren anførte, at man med en varighed på 12 måneder så bort fra, at EU-erhvervsgrenen efter dens opfattelse var blevet påført skade i en periode på adskillige år. Klageren mente endvidere, at de subsidier, der blev anført i klagen, ikke kunne analyseres fyldestgørende med en undersøgelsesperiode på 12 måneder.
(47)
Hvad angår skadesanalysen skal det understreges, at Kommissionen foretog en vurdering af årene 2010, 2011 og 2012 samt af undersøgelsesperioden og ikke, som klageren anfører, kun af de 12 måneder, der svarer til undersøgelsesperioden. Med hensyn til at afgøre, om der fandt subsidiering sted, valgte Kommissionen inden for rammerne af sin skønsbeføjelse og i overensstemmelse med grundforordningens artikel 5 og 11 en undersøgelsesperiode på 12 måneder. Indtil fremlæggelsen af oplysninger fremsatte hverken klageren eller nogen anden interesseret part bemærkninger til undersøgelsesperiodens varighed, som fremgik af indledningsmeddelelsen og spørgeskemaerne. Kommissionen finder, at en undersøgelsesperiode på 12 måneder er passende med henblik på at opnå repræsentative resultater til brug for undersøgelsen. Denne påstand blev derfor afvist.
1.4. FREMLÆGGELSE AF OPLYSNINGER
(48)
Den 2. oktober 2014 fremlagde Kommissionen de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke den agtede at afslutte proceduren, for alle interesserede parter og opfordrede disse til at fremsætte bemærkninger. Der blev modtaget bemærkninger fra en brugersammenslutning, klageren, en kinesisk eksporterende producent og dennes tilknyttede virksomheder, fire indiske eksporterende producenter, de kinesiske myndigheder og de vietnamesiske myndigheder. Kommissionen overvejede bemærkningerne, der blev taget i betragtning, hvor det var relevant.
(49)
Bemærkningerne fra brugersammenslutningen vedrørte spørgsmålet om Unionens interesser, der ikke blev vurderet, da der ikke er nogen grund til at indføre foranstaltninger.
2. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
2.1. DEN PÅGÆLDENDE VARE
(50)
Den pågældende vare er korte syntetiske fibre af polyester, ikke kartede, kæmmede eller på anden måde beredte til spinding, med oprindelse i Folkerepublikken Kina, Indien og Vietnam, i øjeblikket henhørende under KN-kode 5503 20 00 (»den pågældende vare«).
(51)
Den pågældende vare kan normalt fremstilles enten af PTA (ren terephthalatsyre) og MEG (monoethylenglykol) eller af genanvendt flaske-PET i flager til fremstilling af genvundet PSF. Varen har en lang række anvendelsesformål; den anvendes f.eks. i beklædningsgenstande og boligartikler, men også i bilindustrien, hygiejne- og medicinalindustrien samt bygge- og anlægssektoren.
2.2. SAMME VARE
(52)
Undersøgelsen viste, at følgende varer har de samme grundlæggende fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og samme grundlæggende anvendelsesformål:
-
den pågældende vare
-
den vare, der fremstilles og sælges på de pågældende landes hjemmemarked, og
-
den vare, der fremstilles og sælges i Unionen af EU-erhvervsgrenen.
(53)
Kommissionen har derfor fastslået, at disse varer er den samme vare, jf. grundforordningens artikel 2, litra c).
2.3. PÅSTANDE VEDRØRENDE VAREDÆKNINGEN
2.3.1. PSF fremstillet af PTA/MEG og PSF fremstillet af genanvendte PET-flasker
(54)
To offentlige myndigheder og en sammenslutning, der repræsenterer eksporterende producenter i et af de pågældende lande, hævdede, at PSF fremstillet af PTA/MEG og PSF fremstillet af genanvendte PET-flasker burde betragtes som to forskellige varer. Påstanden tog udgangspunkt i forskellen mellem de vigtigste råmaterialer, idet der til visse typer PSF anvendes PTA/MEG, mens der til visse andre typer anvendes flager fremstillet af genanvendte PET-flasker. I tilknytning hertil blev omkostninger og salgspriser nævnt som vigtige forskelle. Det blev også hævdet, at der er væsentlige kvalitetsforskelle mellem PSF fremstillet af PTA/MEG og PSF fremstillet af genanvendte PET-flasker, hvilket har betydning for anvendelsen.
(55)
PSF fremstillet af PTA/MEG og PSF fremstillet af genanvendte PET-flasker er ganske rigtigt to forskellige typer PSF inden for PSF-varedækningen. De to typer har dog de samme fysiske og kemiske egenskaber og deres endelige anvendelsesformål er grundlæggende de samme. Det anerkendes, at ikke alle varetyperne er indbyrdes substituerbare, men tidligere undersøgelser og den aktuelle undersøgelse har slået fast, at de forskellige varetyper i det mindste er delvist indbyrdes substituerbare, og at deres anvendelsesformål er delvist overlappende. Påstanden blev derfor afvist.
(56)
En eksporterende producent gentog i sine bemærkninger, at genanvendte PET-flasker i modsætning til anvendelsen af flager fremstillet af genanvendte PET-flasker indebærer en anden fremstillingsproces og udgør et andet råmateriale. Den samme part tilføjede, at omkostninger og salgspris såvel som kvaliteten af PSF fremstillet af genanvendte PET-flasker er betydeligt lavere end for »normal PSF«. Kommissionen fastholder, at råmaterialet, hvad enten det drejer sig om genanvendte PET-flasker eller flager fremstillet af genanvendte PET-flasker, i alt væsentligt er det samme. Sammenlignet med PET-flager er de yderligere etaper, der er nødvendige, når der anvendes PET-flasker, sortering og vask af flaskerne, efterfulgt af findeling af flaskerne til flager. Alle de efterfølgende fremstillingsetaper er de samme. Desuden har den færdige vare de samme egenskaber, idet der dog kan forekomme forskellige kvaliteter, hvilket der da også er taget højde for i forbindelse med varekontrolnummeret (PCN - Product Control Number). Prisforskellen (om nogen), baseret på de forskellige kvaliteter, afspejles derfor også af varekontrolnummeret. Denne påstand blev derfor afvist.
2.3.2. Standard-PSF og special-PSF
(57)
En offentlig myndighed og fire eksporterende producenter hævdede, at standard-PSF og special-PSF skal behandles som forskellige varer på grund af forskellene i produktionsomkostninger, salgspriser og anvendelsesformål. Det blev også hævdet, at EU-erhvervsgrenen fokuserer på special-PSF som den vigtigste type PSF, mens de pågældende lande hovedsagelig leverer standard-PSF.
(58)
Den offentlige myndighed og de fire eksporterende producenter, der fremsatte den i betragtning 57 omhandlede påstand, fremlagde ikke nogen definition af special-PSF.
(59)
Special-PSF, som defineret af EU-producenterne i stikprøven, spænder fra PSF fremstillet af en kombination af polyester og polyethylen til brug i hygiejneprodukter, farvet PSF, PSF med en særlig sejhed, flammehæmmende PSF, PSF til tekniske formål (f.eks. geotekstiler og fiberdug, som anvendes i byggesektoren) og PSF, som designes, udvikles og tilpasses særlige anvendelsesformål sammen med kunden, til PSF, som anvendes i bilindustrien (specielt synligt betræk i biler skal være farvehomogent).
(60)
Standard-PSF er ifølge EU-producenterne i stikprøven PSF med mere fleksible specifikationer.
(61)
I den foreslåede definition af special-PSF og standard-PSF har de to typer PSF samme grundlæggende fysiske, tekniske og kemiske egenskaber. Det forhold, at der findes flere typer og kvaliteter, udelukker ikke, at de kan betragtes som én og samme vare. Der ser ud til at være flere mulige anvendelsesformål for standard-PSF end for special-PSF, men denne forskel er ikke nok til, at de skal klassificeres som to separate varer. Selv om de forskellige typer PSF har forskellige egenskaber svarende til deres specifikke anvendelsesformål, er deres grundlæggende fysiske egenskaber og anvendelsesformål de samme.
(62)
Herudover skal det præciseres, at den type PSF, EU-producenterne hovedsagelig fremstillede i undersøgelsesperioden, ikke var special-PSF. Denne udgjorde i gennemsnit ca. 40 % af alle de typer PSF, EU-producenterne i stikprøven fremstillede, i henhold til deres egen definition af standard-PSF og special-PSF.
(63)
Efter fremlæggelsen af oplysninger gjorde en eksporterende producent endnu en gang gældende, at special-PSF og standard-PSF ikke er »samme vare« og derfor ikke kan undersøges under ét. Samme part bemærkede, at special-PSF og standard-PSF er forskellige med hensyn til endeligt anvendelsesformål, produktionsomkostninger og salgspris. Det anses derfor for at være en fejl fra Kommissionens side, at den ikke har undersøgt forskellene i omkostninger og salgspris for henholdsvis special-PSF og standard-PSF. Parten anførte, at det er uklart, hvordan produktionsomkostninger og salgspris for den undersøgte vare er blevet fastsat, og anmodede Kommissionen om at foretage en gennemgang af underbudsanalysen efter en adskillelse af oplysningerne om henholdsvis standard-PSF og special-PSF.
(64)
Kommissionen bekræfter, at PSF sælges som forskellige varetyper til spinding eller fiberdug. PSF kan f.eks. være sammensat af en eller to komponenter og have forskellige specifikationer med hensyn til decitex, sejhed, glans, kvalitet mv. Disse særlige kendetegn fremgik af varekontrolnummeret, som Kommissionen ikke havde modtaget nogen bemærkninger til. Det anerkendes, at standard-PSF og special-PSF ikke er indbyrdes substituerbare i alle deres mulige anvendelser, men de forskellige varetyper er delvist indbyrdes substituerbare og overlappende med hensyn til anvendelse. Som beskrevet i betragtning 61 og fastslået i forbindelse med tidligere procedurer vedrørende samme vare er disse varetypers fysiske og kemiske egenskaber og deres endelige anvendelsesformål grundlæggende de samme. Alle typer er baseret på de samme råmaterialer (PTA/MEG eller genanvendt PET), der tegner sig for over 60 % af produktionsomkostningerne. Råmaterialerne kan suppleres med tilsætningsstoffer eller yderligere komponenter for at give fibrene bestemte egenskaber. Varekontrolnummeret dækker råmaterialernes oprindelse og andre elementer, der indvirker på produktionsomkostningerne og salgspriserne. Der er dog ingen væsentlig forskel i fremstillingsprocessen for standard-PSF og special-PSF. Dette kan konstateres i forbindelse med EU-producenterne i stikprøven, hvoraf ingen udelukkende fremstiller standard-PSF eller special-PSF. Endelig findes der tilsyneladende ikke nogen konsekvent og almindelig anerkendt definition af special-PSF. F.eks. anses PSF, som anvendes i hygiejneindustrien, af nogle EU-producenter for at være special-PSF, jf. betragtning 59. På den anden side har forskellige brugere og en brugersammenslutning anført, at PSF til anvendelse i hygiejneindustrien til f.eks. vådservietter er en standardtype, selv om det af hensyn til sundhed og sikkerhed helst ikke bør bestå af genanvendte materialer. Desuden anser nogle EU-producenter PSF, der opfylder særlige kundespecifikke krav (f.eks. en bestemt indfarvning), for at være special-PSF, selv om fremstillingsprocessen og produktionsomkostningerne for disse typer PSF kan være nøjagtig de samme som for andre (standard-)typer. Kommissionen kunne derfor ikke forlade sig på en selvbestaltet kategorisering af standard-PSF versus special-PSF, og denne påstand blev derfor afvist.
2.3.3. Andre påstande vedrørende varedækning
(65)
En bruger og en brugersammenslutning hævdede, at PSF importeret fra Kina er af bedre kvalitet end PSF fremstillet i Unionen. Et af argumenterne var, at PSF fra Folkerepublikken Kina ikke indeholder hårdt polymer. Et andet argument var kinesisk PSF's lyshed, hvor PSF fremstillet i Unionen hævdedes at indeholde grå nuancer, da størstedelen af Unionens PSF fremstilles af genanvendte PET-flasker.
(66)
Det første argument, ifølge hvilket PSF fremstillet i Unionen indeholder hårdt polymer, blev ikke underbygget med konkrete beviser. Desuden er det modsatte også blevet anført i andre bemærkninger fra brugere og i besvarelser af brugerspørgeskemaet (nemlig, at PSF fremstillet af EU-producenter som regel er af bedre kvalitet end PSF fremstillet i de pågældende lande).
(67)
Hvad angår det andet argument vedrørende lyshed bekræfter de oplysninger, der blev fremlagt i forbindelse med undersøgelsen, at PSF fremstillet af PTA/MEG som regel er lysere end PSF fremstillet af genanvendte PET-flasker (når der ikke tilsættes farvestoffer og/eller blegemidler under fremstillingen). De to typer PSF har dog de samme fysiske og kemiske egenskaber og deres endelige anvendelsesformål er grundlæggende de samme. Det bør også bemærkes, at det grundlæggende råmateriale var et af de aspekter, der blev taget i betragtning ved beregningen af skade. Med andre ord blev importeret PSF fremstillet af genanvendte PET-flasker kun sammenlignet med PSF fremstillet i Unionen af genanvendte PET-flasker. På samme måde blev importeret PSF fremstillet af PTA/MEG kun sammenlignet med PSF fremstillet i Unionen af PTA/MEG.
(68)
En brugersammenslutning, en eksporterende producent og en offentlig myndighed hævdede, at aftagerindustrierne ofte forlanger varer, der er fremstillet af PSF fra de pågældende lande (især Kina).
(69)
Denne påstand blev ikke underbygget med konkrete beviser, heller ikke for at præcisere, hvorfor der forlanges PSF fra de tre pågældende lande (hvis aftagerindustrierne rent faktisk stiller et sådant krav).
(70)
Brugersammenslutningen påstod nærmere bestemt, at bilindustrien i EU kun accepterer PSF fra Kina.
(71)
Den underbyggede dog ikke sin påstand og påviste heller ikke, at PSF fremstillet af EU-producenter ikke kan anvendes i EU's bilindustri. Desuden viser kontrollerede oplysninger, at EU-producenter også sælger betydelige mængder PSF til EU's bilindustri, hvilket tyder på det modsatte.
(72)
En eksporterende producent hævdede, at PSF fremstillet af denne eksporterende producent og PSF fremstillet af EU-producenter er forskellige varer, selv om de begge fremstilles af genanvendte PET-flasker. Ifølge denne eksporterende producent fremstilles dens PSF (fortrinsvis) af genanvendte PET-flasker (ikke flager), som undergår en anden fremstillingsproces og er et anden råmateriale end flager af genanvendte PET-flasker, som anvendes af andre PSF-producenter.
(73)
Denne påstand blev ligeledes afvist, eftersom PET-flasker og PET-flager (som er PET-flasker i flager) i alt væsentligt er det samme råmateriale, om end i en anden form.
2.3.4. Konklusion
(74)
Det blev derfor konkluderet, at alle de typer PSF, der er omfattet af undersøgelsen, har de samme grundlæggende fysiske, tekniske og kemiske egenskaber, og at deres endelige anvendelsesformål grundlæggende er de samme.
3. SUBSIDIERING
3.1. KINA
3.1.1. Generelt
(75)
På grundlag af oplysningerne i klagen og besvarelserne af Kommissionens spørgeskema undersøgtes følgende ordninger, igennem hvilke de offentlige myndigheder i Kina angiveligt havde ydet subsidier:
A.
Præferencelån til PSF-industrien fra statsejede banker og statsstyring af private banker
B.
Statslig levering af varer og tjenesteydelser mod utilstrækkeligt vederlag og statsstyring af private leverandører
-
Statslig levering af PTA og MEG mod utilstrækkeligt vederlag
-
Statslig indrømmelse af jord og brugsrettigheder til jord mod utilstrækkeligt vederlag
-
Statslig levering af elektricitet
-
Ordning for levering af billigt vand
C.
Udviklingstilskud og rentegodtgørelser i tekstilsektoren
-
Den særlige »Go Global«-fond
-
Fonden til fremme af handel med landbrugsprodukter, lette industriprodukter og tekstilvarer
D.
Ordninger for fritagelse for og nedsættelse af direkte skatter
-
Skattefritagelse for udenlandske (udenlandsk finansierede) virksomheder
-
Skattefritagelse for udbytte, der udbetales berettigede residente virksomheder imellem
-
Skattenedsættelse for anerkendte højteknologiske og teknologisk innovative virksomheder
-
Skattenedsættelse i særlige økonomiske områder
-
Skattenedsættelse for eksportorienterede virksomheder
-
Skattegodtgørelse på op til 40 % af købsværdien af indenlandsk fremstillet udstyr
E.
Ordninger vedrørende indirekte skat og importtold
-
Momsfritagelse og nedsættelse af importtold ved brug af importeret udstyr
-
Momsnedsættelse for udenlandsk finansierede virksomheder (FIE'er), der køber udstyr fremstillet i Kina
F.
Andre ordninger på regions- og provinsplan
-
Skattefritagelse mv. i udviklingsområder i Jiangsu-provinsen
-
Skatteincitamenter i byen Changzhou
-
Gunstige lejemål i byen Changzhou
-
Eksportfremmeordninger i Zhejiang-provinsen
-
Tilskud til teknologisk innovation i Zhejiang-provinsen
-
Skatte- og toldincitamenter i udviklingsområder i Guangdong-provinsen
-
Eksportincitamenter i Guangdong-provinsen
-
Godtgørelse af advokatsalærer i Guangdong-provinsen
-
(Særlig) fond for aktiviteter i forbindelse med udenrigshandel i Guangdong-provinsen
-
Rentegodtgørelse for lån til støtte for teknologisk innovative projekter i Guangdong-provinsen
-
Gunstige afgiftssatser i udviklingsområder i Shanghai-provinsen
-
Støtte til infrastruktur i Shanghai-provinsen
-
Låne- og skattepolitikker til fordel for eksportorienterede virksomheder i Shanghai-provinsen.
(76)
Kommissionen undersøgte samtlige de ordninger, der ifølge klagen fandt anvendelse. For hver ordning blev det undersøgt, om det i henhold til grundforordningens artikel 3 kunne påvises, at de kinesiske myndigheder havde ydet et finansielt bidrag, og at de eksporterende producenter i stikprøven derved havde opnået en fordel. Det fremgik af undersøgelsen, at den i dette tilfælde konstaterede fordel ligger under den gældende bagatelgrænsen, jf. grundforordningens artikel 14, stk. 5 (3). Det anses derfor ikke for nødvendigt at træffe afgørelse om de enkelte ordningers udligningsberettigelse.
I det følgende gives der nærmere oplysninger om ordningerne og omfanget af de tilsvarende fordele for de enkelte virksomheder.
3.1.2. Specifikke ordninger
Ordninger, der ikke blev anvendt af de kinesiske eksporterende producenter i stikprøven i undersøgelsesperioden
(77)
Det blev konstateret, at de kinesiske eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter i stikprøven ikke anvendte nedenstående ordninger i undersøgelsesperioden, og at der derfor ikke kunne påvises nogen fordel.
-
Levering af PTA og MEG mod utilstrækkeligt vederlag
-
Statslig levering af elektricitet mod utilstrækkeligt vederlag
-
Statslig levering af billigt vand mod utilstrækkeligt vederlag
-
Den særlige »Go Global«-fond
-
Fonden til fremme af handel med landbrugsprodukter, lette industriprodukter og tekstilvarer
-
Skattefritagelse for udenlandske (udenlandsk finansierede) virksomheder
-
Skattenedsættelse for anerkendte højteknologiske og teknologisk innovative virksomheder
-
Skattenedsættelse i særlige økonomiske områder
-
Skattenedsættelse for eksportorienterede virksomheder
-
Skattegodtgørelse på op til 40 % af købsværdien af indenlandsk fremstillet udstyr
-
Andre ordninger på regions- og provinsplan.
(78)
For så vidt angår leveringen af PTA og MEG mod utilstrækkeligt vederlag påstod klageren, at de kinesiske myndigheder har kontrol over visse erhvervsgrene og varer i leverandørleddet, hvilket giver mulighed for at levere råmaterialer til producenter af PSF, navnlig PTA og MEG, til gunstige priser. Det betyder, at PSF-producenter modtager udligningsberettigede subsidier ved køb af PTA og MEG hos statsejede virksomheder til priser, der ligger under markedsprisen, dvs. mod utilstrækkeligt vederlag.
(79)
Det fremgik dog af undersøgelsen, at de kinesiske eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter af PSF importerede størsteparten af deres råmaterialer, PTA og MEG, til fremstilling af PSF til eksport under en procedure for aktiv forædling.
(80)
Der kunne derfor ikke påvises subsidieydelser til virksomhederne i stikprøven under den påståede ordning.
(81)
Efter fremlæggelsen af oplysninger bemærkede klageren, at Kommissionen kun havde foretaget en delvis analyse af en subsidieordning, som de kinesiske eksporterende producenter i stikprøven ikke anvendte i undersøgelsesperioden, nemlig levering af PTA/MEG til subsidierede priser. For så vidt angår denne ordning gjorde klageren gældende, at den måde, hvorpå stikprøven var udformet, og det forhold, at en stor kinesisk PSF-producent ikke var omfattet af undersøgelsen, påvirkede afgørelsen om subsidiering i forbindelse med ordningen.
(82)
Som forklaret i betragtning 16 og 18 udtog Kommissionen blandt de 23 kinesiske eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter, der samarbejdede i forbindelse med undersøgelsen, en stikprøve bestående af de fem største eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter, der blev betragtet som repræsentative, jf. grundforordningens artikel 27. Den kinesiske producent, som klageren henviste til, og som ikke var omfattet af stikprøven, havde ikke eksporteret særlig store mængder PSF til Unionen i undersøgelsesperioden. Derfor påvirkede det forhold, at denne producent ikke var omfattet, ikke stikprøvens repræsentativitet og havde ikke nogen betydelig indvirkning på konklusionerne vedrørende den pågældende subsidieordning.
(83)
Kommissionen bekræfter, at den bestræbte sig på at indhente oplysninger og svar vedrørende alle de subsidieordninger, der ifølge klagen fandt anvendelse, herunder dem, som klageren nævnte i bemærkningerne til fremlæggelsen af oplysninger, men det blev konstateret, at disse ordninger ikke var blevet anvendt af de eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter i stikprøven. I betragtning 78 har Kommissionen fremlagt yderligere oplysninger om leveringen af PTA/MEG mod utilstrækkeligt vederlag, da især denne subsidieordning blev fremhævet i klagen med påstand om, at den kunne give modtagerne et betydeligt udligningsberettiget subsidie.
Ordninger, der blev anvendt af de kinesiske eksporterende producenter i stikprøven i undersøgelsesperioden
3.1.3. Præferencelån til PSF-industrien
(84)
Klageren påstod, at PSF-producenter drager fordel af lavrentelån (rentesubsidierede lån) ydet af politisk styrede banker og statsejede forretningsbanker i medfør af de kinesiske myndigheders politik for finansiel bistand til fremme af vækst og udvikling i tekstil- og kemofiberindustrien.
a) Retsgrundlag
(85)
Følgende retlige bestemmelser vedrører præferencelån i Kina: Law of the PRC on Commercial Banks (bankloven), General Rules on Loans udstedt af People's Bank of China (den kinesiske centralbanks generelle regler for lån) den 28. juni 1996 og afgørelse nr. 40 fra statsrådet.
b) Beregning af subsidiebeløbet
(86)
I henhold til grundforordningens artikel 6, litra b), bør fordelen ved præferencelån beregnes som forskellen mellem den rente, der er betalt, og den rente, der ville skulle betales for et tilsvarende lån på markedsvilkår, som virksomheden kunne opnå på markedet. Kommissionen fastsatte en markedsreferencesats for sammenlignelige lån på markedsvilkår.
(87)
Referencesatsen blev beregnet på grundlag af de kinesiske rentesatser, som blev justeret, så de afspejlede en normal markedsrisiko (dvs. det blev antaget, at alle virksomheder i Kina kun ville blive tildelt den højeste rating for »Non-investment grade«-obligationer (BB hos Bloomberg), og det blev anset for passende at anvende den »merpræmie«, der normalt er forbundet med obligationer udstedt af virksomheder med denne rating, på den kinesiske centralbanks almindelige udlånssats).
(88)
De eksporterende producenters/grupper af eksporterende producenters fordel, nemlig de ikke-betalte renter i undersøgelsesperioden, blev beregnet ved at gange renteforskellen udtrykt i procent med den udestående gæld på lånet. Det opnåede beløb blev derefter fordelt i forhold til de samarbejdsvillige eksporterende producenters samlede salgsomsætning.
c) Konklusion
(89)
Fordelen ved denne ordning er på mellem 0 % og 0,50 %.
3.1.4. Indrømmelse af brugsrettigheder til jord mod utilstrækkeligt vederlag
a) Retsgrundlag
(90)
Indrømmelsen af brugsrettigheder til jord i Kina hører under Land Administration Law of the People's Republic of China (jordforvaltningsloven) og Real Right Law of the People's Republic of China (loven om fast ejendom).
b) Praktisk gennemførelse
(91)
Al jord er i henhold til artikel 2 i jordforvaltningsloven statsejet, idet jord ifølge den kinesiske forfatning og de relevante retlige bestemmelser er den kinesiske befolknings fælles eje. Jord kan ikke sælges, men der kan i henhold til lovgivningen tildeles brugsrettigheder til jord. De statslige myndigheder kan gøre dette gennem offentlige budrunder eller ved auktion.
c) Konklusioner af undersøgelsen
(92)
De samarbejdsvillige eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter har indberettet oplysninger vedrørende den jord, de råder over, samt de relevante kontrakter/certifikater vedrørende brugsrettighederne til jorden, men de kinesiske myndigheder fremlagde ingen oplysninger om prisfastsættelsen på brugsrettigheder til jord.
d) Beregning af subsidiebeløbet
(93)
Det blev konkluderet, at situationen i Kina med hensyn til brugsrettigheder til jord ikke er markedsbaseret, og at der derfor åbenbart ikke findes nogen private referencer overhovedet i Kina. En justering for omkostninger eller priser i Kina er derfor ikke mulig. Det vurderes under disse omstændigheder, at der ikke er noget marked i Kina, og at det i overensstemmelse med grundforordningens artikel 6, litra d), nr. ii), er berettiget at anvende en ekstern reference til at måle fordelens omfang. Da de kinesiske myndigheder ikke foreslog nogen ekstern reference, måtte Kommissionen gøre brug af de foreliggende faktiske oplysninger for at fastlægge en egnet ekstern reference. I den forbindelse blev det, af de i betragtning 94 beskrevne grunde, anset for hensigtsmæssigt at anvende oplysninger fra Det Særskilte Toldområde Taiwan som en passende reference.
(94)
Kommissionen er af den opfattelse, at jordpriserne i Taiwan udgør det bedste referencealternativ for de områder i Kina, hvor de samarbejdsvillige eksporterende producenter er etableret. Flertallet de eksporterende producenter er beliggende i den østlige del af Kina i udviklede områder med et højt BNP i provinser med høj befolkningstæthed.
(95)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i undersøgelsesperioden. Den fordel, som modtagerne opnåede, blev beregnet som forskellen mellem det beløb, som virksomhederne betalte for brugsrettigheder til jord, og det beløb, som de normalt skulle have betalt på grundlag af den taiwanesiske reference.
(96)
Ved denne beregning gjorde Kommissionen brug af den gennemsnitlige pris pr. kvadratmeter jord i Taiwan korrigeret for valutadepreciering og udvikling i BNP fra og med datoerne i de respektive kontrakter vedrørende brugsrettigheder til jord. Oplysningerne vedrørende priserne på industrijord blev indhentet på webstedet for Industrial Bureau of the Ministry of Economic Affairs i Taiwan. Valutadeprecieringen og udviklingen i BNP for Taiwan blev beregnet på grundlag af inflation og udvikling i BNP pr. indbygger i løbende priser i USD for Taiwan som offentliggjort af Den Internationale Valutafond i World Economic Outlook fra 2011. Dette subsidiebeløb (tæller) blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 3, fordelt over undersøgelsesperioden på grundlag af den normale løbetid for brugsrettigheder til industrijord i Kina, dvs. 50 eller 70 år. Dette beløb blev derefter fordelt i forhold til den samlede salgsomsætning for de eksporterende producenter i stikprøven i undersøgelsesperioden, da subsidiet ikke er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet på grundlag af de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
e) Konklusion
(97)
Fordelen ved denne ordning er på mellem 0,02 % og 0,82 %.
3.1.5. Ordninger for fritagelse for og nedsættelse af direkte skatter
3.1.5.1. Skattefritagelse for udbytte, der udbetales berettigede residente virksomheder imellem
a) Retsgrundlag
(98)
Retsgrundlaget for en sådan skattefritagelse for udbytte er artikel 25-26 i Enterprise Income Tax Law (loven om selskabsbeskatning) og artikel 83 i Regulations on the Implementation of Enterprise Income Tax Law (gennemførelsesbestemmelserne til nævnte lov).
b) Praktisk gennemførelse
(99)
Denne ordning består i en favorabel skatteligning for residente kinesiske virksomheder, der er aktionærer i andre residente kinesiske virksomheder, i form af fritagelse for beskatning af bestemte former for udbytte, bonusser og andre egenkapitalinvesteringer for de residente moderselskaber.
c) Konklusioner af undersøgelsen
(100)
Af indkomstskatteopgørelserne for to eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter i stikprøven fremgår et beløb, som er fritaget for indkomstskat. Beløbet er opført som udbytte, bonusser og indtægter fra andre egenkapitalinvesteringer for støtteberettigede residenter og virksomheder i overensstemmelse med tillæg 5 til indkomsterklæringen (årlig opgørelse over skattefordele). De pågældende virksomheder betalte ikke indkomstskat af disse beløb.
d) Beregning af subsidiebeløbet
(101)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i undersøgelsesperioden. Den fordel, som modtagerne opnåede, anses for at bestå i forskellen mellem den samlede skyldige skat, under hensyntagen til indkomst i form af udbytte fra andre residente virksomheder i Kina, og den faktisk betalte skat, under hensyntagen til skattefritagelsen for udbytte. Dette subsidiebeløb (tæller) blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, fordelt i forhold til den samlede salgsomsætning for de samarbejdsvillige eksporterende producenter i undersøgelsesperioden, da subsidiet ikke er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet på grundlag af de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
e) Konklusion
(102)
Fordelen ved denne ordning er på mellem 0 % og 0,06 %.
3.1.6. Ordninger vedrørende indirekte skat og importtold
3.1.6.1. Momsfritagelse og nedsættelse af importtold ved brug af importeret udstyr
a) Retsgrundlag
(103)
Retsgrundlaget for denne ordning er statsrådets cirkulære om tilpasning af skattepolitikker for importeret udstyr, »Guo Fa No 37/1997«, meddelelse fra Finansministeriet, tolddirektoratet og statens skatteforvaltning [2008] nr. 43, notat fra kommissionen for national udvikling og reform (NDRC - National Development and Reform Commission) om relevante forhold vedrørende behandling af bekræftelsesskrivelse om nationalt eller udenlandsk finansierede projekter, der tilskyndes af staten, nr. 316 2006 af 22. februar 2006, og fortegnelse over ikke-toldfritagne importerede varer til enten udenlandsk finansierede virksomheder eller indenlandske virksomheder, 2008.
b) Praktisk gennemførelse
(104)
Denne ordning medfører fritagelse for moms og importtold til fordel for udenlandsk finansierede virksomheder eller indenlandske virksomheder ved import af kapitaludstyr, som de bruger i deres produktion. For at komme i betragtning til fritagelsen må udstyret ikke være opført på en liste over ikke-berettiget udstyr, og den ansøgende virksomhed skal indhente et certifikat for »statstilskyndede projekter« udstedt af de kinesiske myndigheder eller NDRC i overensstemmelse med den relevante lovgivning om investering, skat og told.
c) Konklusioner af undersøgelsen
(105)
Fire af de kinesiske eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter i stikprøven meldte om fritagelse for moms og importtold i forbindelse med importeret udstyr.
d) Beregning af subsidiebeløbet
(106)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i undersøgelsesperioden. Den fordel, som modtagerne opnåede, anses for at bestå i det beløb, der svarer til moms- og toldfritagelsen for importeret udstyr. Fordelen blev afskrevet over udstyrets levetid efter virksomhedens normale regnskabsprocedurer. Dette subsidiebeløb (tæller) blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, fordelt i forhold til den samlede salgsomsætning for de samarbejdsvillige eksporterende producenter i undersøgelsesperioden, da subsidiet ikke er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet på grundlag af de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
e) Konklusion
(107)
Fordelen ved denne ordning er på mellem 0 % og 0,45 %.
3.1.6.2. Momsnedsættelse for FIE'er, der køber udstyr fremstillet i Kina
a) Retsgrundlag
(108)
Retsgrundlaget for denne ordning er skatteforvaltningens cirkulære om foreløbige bestemmelser nr. 171, 199 af 20. september 1999 vedrørende refusion af afgifter for FIE'er ved køb af indenlandsk fremstillet udstyr samt Finansministeriets og skatteforvaltningens notat nr. 176 [2008] om indstilling af gennemførelsen af politikken for refusion af afgifter for FIE'er ved køb af indenlandsk fremstillet udstyr.
b) Praktisk gennemførelse
(109)
Denne ordning giver fordele i form af momsrefusion for FIE'er ved køb af indenlandsk fremstillet udstyr. Udstyret må ikke være opført i fortegnelsen over varer, der ikke er afgiftsfrie, og dets værdi må ikke overstige den samlede investeringsgrænse for en FIE i henhold til de administrative bestemmelser vedrørende køb af indenlandsk fremstillet udstyr.
c) Konklusioner af undersøgelsen
(110)
To eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter i stikprøven indsendte udførlige oplysninger om denne ordning, herunder størrelsen af den opnåede fordel.
d) Beregning af subsidiebeløbet
(111)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i undersøgelsesperioden. Den fordel, som modtagerne opnåede, anses for at bestå i det momsbeløb, der blev tilbagebetalt ved køb af indenlandsk fremstillet udstyr. Fordelen blev afskrevet over udstyrets levetid efter virksomhedens normale regnskabsprocedurer.
e) Konklusion
(112)
Fordelen ved denne ordning er på mellem 0 % og 0,01 %.
3.1.7. Andre ordninger på regions- og provinsplan
(113)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde opnået nogen fordele under de i betragtning 75 opførte ordninger i undersøgelsesperioden.
3.1.8. Subsidiebeløb
(114)
For de kinesiske eksporterende producenter ligger subsidiebeløbet, der blev fastsat i henhold til bestemmelserne i grundforordningen, udtrykt i værdi, på mellem 0,76 % og 1,77 %.
(115)
Efter fremlæggelsen af oplysninger gjorde klageren gældende, at det var uklart, hvordan Kommissionen havde beregnet intervallet for den samlede subsidiemargen. Intervallet for de samlede subsidier ydet til de kinesiske eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter i stikprøven, udtrykt i værdi, jf. betragtning 114, angiver den laveste og den højeste samlede subsidiemargen for de fem kinesiske eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter i stikprøven.
3.1.9. Konklusion vedrørende Kina
(116)
I betragtning af at de udligningsberettigede subsidiebeløb ligger under bagatelgrænsen for de kinesiske eksporterende producenters vedkommende, bør der ikke indføres foranstaltninger over for importen af PSF med oprindelse i Kina. Det konkluderes, at undersøgelsen bør afsluttes for så vidt angår importen med oprindelse i Folkerepublikken Kina, jf. grundforordningens artikel 14, stk. 3.
3.2. INDIEN
3.2.1. Generelt
(117)
På grundlag af oplysningerne i klagen og besvarelserne af Kommissionens spørgeskema undersøgtes følgende ordninger, igennem hvilke de offentlige myndigheder i Indien angiveligt havde ydet subsidier:
1)
Focus Market Scheme (FMS) (markedsfokusordning)
2)
Focus Product Scheme (FPS) (produktfokusordning)
3)
Advance Authorisation Scheme (AAS) (forhåndstilladelsesordning)
4)
Duty Drawback Scheme (DDS) (toldgodtgørelsesordning)
5)
Export Promotion Capital Goods Scheme (EPCGS) (eksportfremmeordning for kapitalgoder)
6)
Tax and duty exemptions and reductions in Export Oriented Units and the Special Economic Zones (afgifts- og toldfritagelse og -nedsættelse i eksportorienterede virksomheder og særlige økonomiske områder)
7)
Export Credit Scheme (ECS) (eksportkreditordning)
8)
Income Tax Exemption Scheme (indkomstskattefritagelsesordning)
9)
Incremental Exports Incentivisation Scheme (eksportincitamentsordning)
10)
Duty Free Import Authorisation Scheme (DFIA) (ordning med toldfri import)
11)
Market Development Assistance Scheme and loan guarantees (markedsudviklingsordning og lånegarantier)
12)
Capital Investment Incentive Scheme of the Government of Gujarat (delstaten Gujarats incitamentsordning for kapitalinvestering)
13)
Gujarat Sales Tax Incentive Scheme og Electricity Duty Exemption Scheme (delstaten Gujarats incitamentsordning vedrørende omsætningsafgift og ordning for fritagelse for elektricitetsafgift)
14)
West Bengal Subsidy Schemes (delstaten Vestbengalens incitamenter og skattefordele, herunder tilskud og fritagelse for omsætningsafgifter)
15)
Maharashtra Package Scheme of Incentives (delstaten Maharashtras incitamentspakke), herunder Maharashtra Electricity Duty Exemption Scheme (ordning for fritagelse for elektricitetsafgift) og Industrial Promotion Subsidy (erhvervsfremmestøtte).
Subsidieordninger, der blev anvendt af de undersøgte indiske eksporterende producenter i undersøgelsesperioden
(118)
Det konstateredes i forbindelse med undersøgelsen, at de kontrollerede eksporterende producenter opnåede fordele af følgende ordninger i undersøgelsesperioden:
1)
Focus Market Scheme (FMS)
2)
Focus Product Scheme (FPS)
3)
Duty Drawback Scheme (DDS)
4)
Advance Authorisation Scheme (AAS)
5)
Duty Free Imports Authorisation (DFIA)
6)
Export Promotion Capital Goods Scheme (EPCGS)
7)
Maharashtra Package Scheme of Incentives (PSI).
(119)
De i betragtning 118, nr. 1), 2), 4), 5) og 6), nævnte ordninger er baseret på Foreign Trade (Development and Regulation) Act 1992 (No 22 of 1992), der trådte i kraft den 7. august 1992 (loven om udenrigshandel). Ved loven om udenrigshandel bemyndiges de indiske myndigheder til at udstede bekendtgørelser vedrørende eksport- og importpolitikken. Disse bekendtgørelser opsummeres i »Foreign Trade Policy«-dokumenter, der udstedes af handelsministeriet hvert femte år og ajourføres regelmæssigt. Det »Foreign Trade Policy«-dokument, der er relevant for undersøgelsesperioden i forbindelse med denne undersøgelse, er »Foreign Trade Policy 2009-2014« (»FTP 09-14«). Desuden fastlægger de indiske myndigheder også de procedurer, der styrer FTP 09-14, i »Handbook of Procedures, Volume I« (Procedurehåndbogen) »HOP I 09-14«). Procedurehåndbogen ajourføres regelmæssigt.
(120)
DDS-ordningen i betragtning 118, nr. 3), er baseret på afdeling 75 i Customs Act fra 1962, afdeling 37 i Central Excise Act fra 1944, afdeling 93A og 94 i Financial Act fra 1994 og på Customs, Central Excise Duties and Service Tax Drawback Rules fra 1995. Godtgørelsessatserne offentliggøres regelmæssigt.
(121)
PSI-ordningen i nr. 7) er baseret på delstaten Maharashtras »Package Scheme of Incentives« (incitamentpakke) fra 2007, Resolutions No PSI-1707/(CR-50)/IND-8 af 30. marts 2007.
3.2.2. Focus Market Scheme (FMS)
a) Retsgrundlag
Der findes en detaljeret beskrivelse af FMS-ordningen i afsnit 3.14 i FTP 09-14 og i afsnit 3.8 i HOP I 09-14.
b) Støtteberettigelse
(122)
Alle producent-eksportører og forhandler-eksportører kan benytte denne ordning.
c) Praktisk gennemførelse
(123)
Under denne ordning er eksport af alle varer, der omfatter eksport af PSF til lande, der er opført i tabel 1 og 2 i tillæg 37(C) til HOP I 09-14, berettiget til en toldkredit på 3 % af fob-værdien. Fra 1. april 2011 er eksport af alle varer til lande, der er opført i tabel 3 i tillæg 37(C) (»Special Focus Markets«), berettiget til en toldkredit på 4 % af fob-værdien. Visse former for eksportaktiviteter er udelukket fra denne ordning, f.eks. eksport af importerede eller omladede varer, transaktioner ligestillet med eksport, eksport af tjenesteydelser og eksportomsætning for virksomheder, der opererer i særlige økonomiske områder. Visse former for varer er også udelukket fra denne ordning, f.eks. diamanter, ædelmetaller, malme, korn, sukker og olieprodukter.
(124)
Toldkreditter under FMS-ordningen er frit omsættelige og gyldige i en periode på 24 måneder fra datoen for udstedelsen af det relevante toldkreditdokument. De kan benyttes til at betale told på råmaterialer eller varer, der importeres efterfølgende, herunder også kapitalgoder.
(125)
Toldkreditdokumentet udstedes i eksporthavnen, når eksporten eller afsendelsen af varerne har fundet sted. Hvis klageren fremlægger kopier af al relevant eksportdokumentation for myndighederne (f.eks. eksportordrer, fakturaer, forsendelsesdokumenter, bankbekræftelser), har de indiske myndigheder ingen skønsbeføjelse med hensyn til at indrømme toldkreditter.
(126)
Fire af de kontrollerede eksporterende producenter anvendte denne ordning i undersøgelsesperioden.
(127)
Efter fremlæggelsen af oplysninger gjorde tre af de indiske eksporterende producenter i stikprøven gældende, at selv om de kunne komme i betragtning til fordelen, havde de ikke ansøgt om den i forbindelse med eksportsalget til Unionen, og at der derfor ikke kunne drages nogen konklusion med hensyn til deres udnyttelse af ordningen. De gjorde også gældende, at FMS-ordningen relaterer sig geografisk til lande, der ikke er medlemmer af Unionen, og derfor ikke kan udlignes af Unionen. I den henseende bekræftede kontrolbesøgene, at FMS-fordelen ansøgtes i forbindelse med eksport til tredjelande, da ordningen fortrinsvis vedrører eksport til tredjelande. De pågældende eksporterende producenter var dog ikke i stand til at tilbagevise hverken den måde, hvorpå ordningen gennemføres i praksis, jf. betragtning 123-125, eller at FMS-fordelen kan anvendes på den pågældende vare, da toldkreditter under FMS-ordningen er frit omsættelige og dermed kan benyttes til at betale told på råmaterialer eller varer, der importeres efterfølgende, herunder kapitalgoder. Nærmere bestemt kunne parten ikke tilbagevise, at de toldkreditter, der opnås under FMS-ordningen ved eksport til støtteberettigede tredjelande, kan benyttes til at udligne importafgifter, der skal betales på råmaterialer, som inkorporeres i den pågældende vare, der eksporteres til Unionen.
(128)
Endelig bogføres disse fordele i virksomhedens regnskaber efter periodiseringsprincippet på datoerne for eksporttransaktionerne, hvilket viser, at retten til fordelen opstår på tidspunktet for eksporttransaktionen, og at der ikke er tvivl om, at den opnåede toldkredit vil blive benyttet på et senere tidspunkt. Denne påstand måtte derfor afvises.
d) Konklusion vedrørende FMS
(129)
Ved FMS-ordningen ydes der subsidier, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 3, stk. 2. En FMS-toldkredit er et finansielt bidrag fra de indiske myndigheder, da den i sidste ende benyttes til at udligne importafgifter, hvorved de indiske myndigheder giver afkald på toldindtægter, de ellers ville have fået. Desuden medfører FMS-toldkreditten en fordel for eksportøren, da den forbedrer dennes likviditet.
(130)
FMS-ordningen er endvidere retligt betinget af eksportresultater og anses derfor for at være specifik og udligningsberettiget, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 4, første afsnit, litra a).
(131)
Denne ordning kan ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii). Den overholder ikke de strenge regler, der er fastsat i litra i) i bilag I, bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse) til grundforordningen. En eksportør er ikke forpligtet til rent faktisk at forbruge de toldfrit importerede varer i produktionsprocessen, og kreditbeløbet beregnes ikke i forhold til de råmaterialer, der faktisk er benyttet. Der findes ingen ordning eller procedure til at fastslå, hvilke råmaterialer der er forbrugt ved fremstillingen af den eksporterede vare, eller om der har været tale om en for stor betaling af importafgifter, jf. litra i) i bilag I og bilag II og III til grundforordningen. Eksportører er berettigede til FMS-fordele, uanset om de importerer råmaterialer eller ej. For at opnå fordelen er det tilstrækkeligt, at en eksportør eksporterer varer; det skal ikke påvises, at der er blevet importeret råmaterialer. Selv eksportører, der køber alle deres råmaterialer lokalt og ikke importerer varer, der kan benyttes som råmaterialer, kan således stadig komme i betragtning til FMS-ordningen. Desuden kan en eksportør anvende FMS-toldkreditter til at importere kapitalgoder, selv om disse ikke er omfattet af anvendelsesområdet for tilladte toldgodtgørelsesordninger (jf. litra i) i bilag I til grundforordningen), da de ikke forbruges ved fremstillingen af de eksporterede varer.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(132)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtageren havde opnået i undersøgelsesperioden, og som den samarbejdsvillige eksporterende producent havde bogført som indtægter efter periodiseringsprincippet på tidspunktet for eksporttransaktionen. Dette subsidiebeløb (tæller) er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2 og 3, blevet fordelt over eksportomsætningen i undersøgelsesperioden som behørig nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet på grundlag af de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(133)
De i forbindelse med denne ordning konstaterede subsidiemargener i undersøgelsesperioden for de fire berørte virksomheder lå på henholdsvis 0,15 %, 0,19 %, 0,42 % og 0,63 %.
3.2.3. Focus Product Scheme (FPS)
a) Retsgrundlag
(134)
Der findes en detaljeret beskrivelse af denne ordning i afsnit 3.15-3.17 i FTP 09-14 og i kapitel 3.9-3.11 i HOP I 09-14.
b) Støtteberettigelse
(135)
I henhold til afsnit 3.15.2 i FTP 09-14 er eksportører af varer opført i tillæg 37D til HOP I 09-14 støtteberettigede under denne ordning.
c) Praktisk gennemførelse
(136)
En eksportør af varer, der er opført i tillæg 37D til HOP I 09-14, kan ansøge om en toldkredit (Duty Credit Scrip) under FPS-ordningen svarende til 2 % eller 5 % af eksportens fob-værdi. Den pågældende undersøgte vare er opført i tabel 1 i tillæg 37D og berettiger til en toldkredit på 2 %.
(137)
FPS-ordningen finder anvendelse efter eksport, dvs. at en virksomhed skal eksportere for at komme i betragtning til de pågældende fordele. Virksomheden indsender en onlineansøgning til den relevante myndighed sammen med kopier af eksportordren og fakturaen, bankens kvittering for betaling af ansøgningsgebyrer, kopi af forsendelsesdokumenterne og bankbekræftelse for modtaget betaling eller bevis for overførsel fra udlandet i tilfælde af en direkte handelstransaktion. Hvis den oprindelige kopi af forsendelsesdokumenterne og/eller bankbekræftelserne er blevet indsendt i forbindelse med en ansøgning om fordele under en anden ordning, kan virksomheden indsende kopier, som den selv har bekræftet, med angivelse af den myndighed, hvortil de originale dokumenter er blevet sendt. En onlineansøgning om FPS-kreditter kan maksimalt omfatte 50 forsendelsesdokumenter.
(138)
Det blev konstateret, at FPS-kreditter i overensstemmelse med de indiske regnskabsstandarder kan bogføres som indtægter efter periodiseringsprincippet, når eksportforpligtelsen er opfyldt. Kreditterne kan benyttes til at betale told på varer, der importeres efterfølgende, undtagen kapitalgoder og varer, som er underlagt importrestriktioner. Varer, der importeres under denne kreditordning, kan sælges på hjemmemarkedet (hvor de pålægges omsætningsafgift) eller anvendes på anden måde. FPS-kreditter er frit omsættelige og gyldige i en periode på 24 måneder fra udstedelsesdatoen.
(139)
Alle de fem kontrollerede eksporterende producenter anvendte denne ordning i undersøgelsesperioden.
(140)
Efter fremlæggelsen af oplysninger gjorde tre af de indiske eksporterende producenter i stikprøven gældende, at selv om de kunne komme i betragtning til fordelen, havde de ikke ansøgt om den, i det mindste ikke i forbindelse med visse eksporttransaktioner, og at der derfor ikke kan drages nogen konklusion med hensyn til deres udnyttelse af ordningen. De pågældende eksporterende producenter var dog ikke i stand til at tilbagevise hverken den måde, hvorpå ordningen gennemføres i praksis, jf. betragtning 123-125, eller at FPS-fordelen kan anvendes på den pågældende vare, da toldkreditter under FPS-ordningen er frit omsættelige og dermed kan benyttes til at betale told på råmaterialer eller varer, der importeres efterfølgende, herunder kapitalgoder. Endelig påpeges det endnu en gang, at disse fordele bogføres i virksomhedens regnskaber efter periodiseringsprincippet på datoerne for eksporttransaktionerne, hvilket viser, at retten til fordelen opstår på tidspunktet for eksporttransaktionen, og at der ikke er tvivl om, at den opnåede toldkredit vil blive benyttet på et senere tidspunkt.
d) Konklusion vedrørende FPS
(141)
Ved FPS-ordningen ydes der subsidier som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 3, stk. 2. En FPS-kredit er et finansielt bidrag fra de indiske myndigheder, da den i sidste ende benyttes til at udligne importafgifter, hvorved de indiske myndigheder giver afkald på toldindtægter, de ellers ville have fået. Desuden medfører FPS-kreditten en fordel for eksportøren, da den forbedrer dennes likviditet.
(142)
FPS-ordningen er endvidere retligt betinget af eksportresultater og anses derfor for at være specifik og udligningsberettiget, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 4, litra a).
(143)
Denne ordning kan ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), idet den ikke overholder de regler, der er fastsat i litra i) i bilag I, bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse) til grundforordningen. En eksportør er navnlig ikke forpligtet til rent faktisk at forbruge de toldfrit importerede varer i produktionsprocessen, og godtgørelsesbeløbet beregnes ikke i forhold til de råmaterialer, der faktisk er benyttet. Desuden findes der ingen ordning eller procedure til at fastslå, hvilke råmaterialer der er forbrugt ved fremstillingen af den eksporterede vare, eller om der har været tale om en for stor betaling af importafgifter, jf. litra i) i bilag I samt bilag II og III til grundforordningen. Endelig er en eksportør berettiget til FPS-fordele, uanset om virksomheden importerer råmaterialer eller ej. For at opnå fordelen er det tilstrækkeligt, at en eksportør eksporterer varer; det skal ikke påvises, at der er blevet importeret råmaterialer. Selv eksportører, der køber alle deres råmaterialer lokalt og ikke importerer varer, der kan benyttes som råmaterialer, kan således stadig komme i betragtning til FPS-ordningen.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(144)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 3, stk. 2, og artikel 5 blev det udligningsberettigede subsidiebeløb beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtageren havde opnået i undersøgelsesperioden. I den forbindelse var det opfattelsen, at modtageren opnår fordelen på det tidspunkt, hvor der foretages en eksporttransaktion under denne ordning. På dette tidspunkt skal de indiske myndigheder give afkald på tolden, hvilket udgør et finansielt bidrag, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii). Når først toldmyndighederne har udstedt et eksportforsendelsesdokument, der bl.a. viser størrelsen af den FPS-godtgørelse, som ydes for den pågældende eksporttransaktion, har de indiske myndigheder ingen skønsbeføjelse med hensyn til at indrømme subsidiet eller ej. I betragtning af ovenstående anses det for passende at betragte fordelen ved FPS-ordningen som summen af de godtgørelser, der er opnået for alle eksporttransaktioner, der fandt sted under denne ordning i undersøgelsesperioden.
(145)
I tilfælde, hvor der var fremsat berettigede krav herom, blev gebyrer, som nødvendigvis påløb for at opnå subsidiet, fratrukket de således beregnede godtgørelser for at nå frem til subsidiebeløbet som tæller, jf. grundforordningens artikel 7, stk. 1, litra a). Dette subsidiebeløb blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, fordelt i forhold til den samlede eksportomsætning i undersøgelsesperioden som behørig nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet på grundlag af de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(146)
De i forbindelse med denne ordning konstaterede subsidiemargener i undersøgelsesperioden for de fem berørte virksomheder lå på henholdsvis 1,59 %, 1,75 %, 1,77 %, 1,85 % og 1,95 %.
3.2.4. Duty Drawback Scheme (DDS)
a) Retsgrundlag
(147)
Der findes en detaljeret beskrivelse af DDS-ordningen i Custom & Central Excise Duties Drawback Rules, 1995, med efterfølgende ændringer.
b) Støtteberettigelse
(148)
Alle producent-eksportører og forhandler-eksportører kan benytte denne ordning.
c) Praktisk gennemførelse
(149)
En støtteberettiget eksportør kan anmode om et godtgørelsesbeløb, der beregnes som en procentdel af fob-værdien af de varer, der eksporteres under denne ordning. De indiske myndigheder har fastsat godtgørelsessatser for en række varer, herunder den pågældende vare. De er fastsat på grundlag af den gennemsnitlige mængde eller værdi af de materialer, der anvendes som råmaterialer ved fremstilling af en vare, og den gennemsnitlige told, der betales på råmaterialer. De anvendes, uanset om der rent faktisk er betalt importafgifter eller ej. DDS-satsen for den pågældende vare i undersøgelsesperioden var på 3 % af fob-værdien indtil den 9. oktober 2012, 2,1 % mellem den 10. oktober 2012 og den 20. september 2013 og 1,7 % fra den 21. september 2013.
(150)
For at komme i betragtning til fordelene under denne ordning skal en virksomhed eksportere. Når forsendelsesoplysningerne er indlæst i toldserveren (ICEGATE), fremgår det, at eksporten finder sted under DDS-ordningen, og DDS-beløbet fastsættes endegyldigt. Når transportvirksomheden har indgivet Export General Manifest (EGM), og toldmyndighederne har sammenlignet dette dokument med oplysningerne i forsendelsesdokumentet og fundet det tilfredsstillende, er alle betingelser opfyldt for at godkende udbetalingen af godtgørelsesbeløbet, enten direkte til eksportørens bankkonto eller pr. bankanvisning.
(151)
Eksportøren skal også fremlægge bevis for, at de eksporterede varer er blevet betalt, ved hjælp af en bankbekræftelse (bank realisation certificate). Denne bekræftelse kan fremlægges efter udbetalingen af godtgørelsesbeløbet, men de indiske myndigheder kræver beløbet tilbagebetalt, hvis eksportøren ikke fremlægger bankbekræftelsen inden for en bestemt frist.
(152)
Godtgørelsesbeløbet kan anvendes til et hvilket som helst formål.
(153)
Det blev konstateret, at toldgodtgørelsesbeløbet i overensstemmelse med de indiske regnskabsstandarder kan bogføres som indtægter efter periodiseringsprincippet, når eksportforpligtelsen er opfyldt.
(154)
To af de kontrollerede eksporterende producenter anvendte DDS-ordningen i undersøgelsesperioden.
d) Konklusion vedrørende DDS
(155)
Ved DDS-ordningen ydes der subsidier som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i), og artikel 3, stk. 2. Den såkaldte toldgodtgørelse er et finansielt bidrag fra de indiske myndigheder, da den har form af en direkte overførsel af midler fra de indiske myndigheder. Desuden medfører toldgodtgørelsen en fordel for eksportøren, da den forbedrer dennes likviditet på vilkår, der ikke kan opnås på markedet.
(156)
Toldgodtgørelsessatsen ved eksport fastsættes af de indiske myndigheder for hver enkelt vare. Men selv om subsidiet omtales som en toldgodtgørelse, har ordningen ikke karakter af en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii). Kontantudbetalingen til eksportøren er ikke knyttet til importafgifter på råmaterialer, der faktisk er betalt, og den er ikke en toldkredit til udligning af importafgifter på tidligere eller fremtidig import af råmaterialer.
(157)
Dette bekræftes i de indiske myndigheders cirkulære nr. 24/2001, hvoraf det klart fremgår, at toldgodtgørelsessatserne ikke har nogen relation til det faktiske råmaterialeforbrugsmønster og den faktiske indvirkning på en bestemt eksportørs råmaterialer eller individuelle forsendelser, og at de regionale myndigheder ikke skal forlange bevis for de afgifter, der faktisk er betalt på importerede eller indenlandske råmaterialer, når eksportørerne indsender deres anmodninger om godtgørelse.
(158)
Udbetalingen, der tager form af en direkte overførsel af midler fra de indiske myndigheder som følge af eksport foretaget af eksportører, må betragtes som et direkte tilskud fra de indiske myndigheder, betinget af eksportresultater, og anses derfor for at være specifik og udligningsberettiget, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 4, første afsnit, litra a).
(159)
Ud fra ovenstående konkluderes det, at DDS-ordningen er udligningsberettiget.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(160)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 3, stk. 2, og artikel 5 blev det udligningsberettigede subsidiebeløb beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtageren havde opnået i undersøgelsesperioden. I den forbindelse var det opfattelsen, at modtageren opnår fordelen på det tidspunkt, hvor der foretages en eksporttransaktion under denne ordning. På dette tidspunkt skal de indiske myndigheder udbetale godtgørelsesbeløbet, der udgør et finansielt bidrag, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i). Når først toldmyndighederne har udstedt et eksportforsendelsesdokument, der bl.a. viser størrelsen af den godtgørelse, som ydes for den pågældende eksporttransaktion, har de indiske myndigheder ingen skønsbeføjelse med hensyn til at indrømme subsidiet eller ej. I betragtning af ovenstående anses det for passende at betragte fordelen ved DDS-ordningen som summen af de godtgørelsesbeløb, der er opnået for alle eksporttransaktioner, der har fundet sted under denne ordning i undersøgelsesperioden.
(161)
Disse subsidiebeløb blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, fordelt i forhold til den samlede eksportomsætning af den pågældende vare i undersøgelsesperioden som behørig nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet på grundlag af de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(162)
På denne baggrund er de i forbindelse med denne ordning konstaterede subsidiemargener i undersøgelsesperioden for de to berørte virksomheder på henholdsvis 0,24 % og 2,12 %.
3.2.5. Advance Authorisation Scheme (AAS)
a) Retsgrundlag
(163)
Der findes en detaljeret beskrivelse af ordningen i afsnit 4.1.1-4.1.14 i FTP 09-14 og i kapitel 4.1-4.30 i HOP I 09-14.
b) Støtteberettigelse
(164)
AAS-ordningen består af seks delordninger, der er beskrevet nærmere i betragtning 165. Disse delordninger er forskellige, bl.a. med hensyn til støtteberettigelse. Producent-eksportører og forhandler-eksportører med tilknyttede underleverandører (producenter) er støtteberettigede under AAS-delordningerne for fysisk eksport og årligt behov. Producent-eksportører, der leverer til den endelige eksportør, er støtteberettigede under AAS-delordningen for mellemleverancer. Hovedleverandører, der leverer til kategorier »ligestillet med eksport«, jf. afsnit 8.2 i FTP 09-14, såsom leverandører til eksportorienterede virksomheder, er støtteberettigede under AAS-delordningen for transaktioner ligestillet med eksport. Endelig er mellemleverandører til producent-eksportører berettigede til fordelene i forbindelse med transaktioner ligestillet med eksport under delordningerne for attester til forudgående frigivelse (i det følgende benævnt »Advance Release Orders« eller »ARO«) og løbende indenlandsk remburs.
c) Praktisk gennemførelse
(165)
Der kan udstedes forhåndstilladelse for:
a)
fysisk eksport: Dette er den vigtigste delordning. Den muliggør toldfri import af råmaterialer til fremstilling af en specifik færdig eksportvare. »Fysisk« betyder i denne forbindelse, at eksportvaren skal forlade indisk område. I licensen er angivet et importkontingent og forpligtelsen til at eksportere, samt hvilken type eksportvare det drejer sig om
b)
årligt behov: En sådan tilladelse er ikke knyttet til en bestemt eksportvare, men til en bredere varegruppe (f.eks. kemiske produkter og hertil knyttede varer). Licensindehaveren kan - op til en bestemt værditærskel, der fastsættes ud fra tidligere eksportresultater - toldfrit importere råmaterialer, der skal benyttes til fremstilling af en af de varer, der henhører under en sådan varegruppe. Licensindehaveren kan vælge at eksportere de færdige varer, der henhører under varegruppen, og hvortil der er anvendt sådanne toldfri råmaterialer
c)
mellemleverancer: Denne delordning omfatter tilfælde, hvor to producenter har til hensigt at fremstille en enkelt eksportvare og stå for hver sin del af produktionsprocessen. Den producent-eksportør, der fremstiller mellemproduktet, kan toldfrit importere råmaterialer og med henblik herpå opnå en forhåndstilladelse for mellemleverancer. Den endelige eksportør færdiggør produktionen og er forpligtet til at eksportere den færdige vare
d)
transaktioner ligestillet med eksport: Denne delordning gør det muligt for en hovedleverandør toldfrit at importere råmaterialer, som er nødvendige ved fremstillingen af varer, der skal sælges i »transaktioner ligestillet med eksport« til de kundekategorier, der er anført i afsnit 8.2, litra b)-f), og litra g), i) og j), i FTP 09-14. Ifølge de indiske myndigheder forstås ved transaktioner ligestillet med eksport transaktioner, hvor de leverede varer ikke forlader landet. Flere kategorier af leverancer anses for at være transaktioner ligestillet med eksport, forudsat at varerne er fremstillet i Indien, f.eks. vareleverancer til eksportorienterede virksomheder eller til virksomheder i særlige økonomiske områder (SEZ)
e)
attester til forudgående frigivelse (ARO): En indehaver af en forhåndstilladelse, der ønsker at købe råmaterialer hos indenlandske kilder i stedet for at importere dem, kan vælge at købe dem ved anvendelse af attester til forudgående frigivelse. I sådanne tilfælde godkendes forhåndstilladelserne som attester til forudgående frigivelse og påtegnes til fordel for den indenlandske leverandør ved leveringen af de derpå anførte varer. Påtegnelsen af attesten til forudgående frigivelse giver den indenlandske leverandør ret til de fordele, der er forbundet med transaktioner ligestillet med eksport, jf. afsnit 8.3 i FTP 09-14 (dvs. forhåndstilladelse for mellemleverancer/transaktioner ligestillet med eksport, eksportrestitution ved transaktioner ligestillet med eksport og refusion af endelige punktafgifter). Ved ARO-mekanismen ydes der refusion af skatter og afgifter til leverandøren, i stedet for at disse beløb refunderes til den endelige eksportør i form af toldgodtgørelse eller -refusion. Der kan refunderes skatter og afgifter for både indenlandske og importerede råmaterialer
f)
løbende indenlandsk remburs: Denne delordning dækker også indenlandske leverancer til en indehaver af en forhåndstilladelse. Indehaveren af en forhåndstilladelse kan henvende sig til en bank for at åbne en indenlandsk remburs til fordel for en indenlandsk leverandør. Banken validerer tilladelsen til direkte import udelukkende for den værdi og de varemængder, der købes indenlandsk i stedet for at blive importeret. Den indenlandske leverandør vil være berettiget til de fordele, der er forbundet med transaktioner ligestillet med eksport, jf. afsnit 8.3 i FTP 09-14 (dvs. forhåndstilladelse for mellemleverancer/transaktioner ligestillet med eksport, eksportrestitution ved transaktioner ligestillet med eksport og refusion af endelige punktafgifter).
(166)
Tre kontrollerede virksomheder opnåede indrømmelser i undersøgelsesperioden under AAS-ordningen i forbindelse med den pågældende vare. Disse virksomheder gjorde brug af de i betragtning 165, litra a), d) og e), omhandlede delordninger. Det er derfor ikke nødvendigt at undersøge, om de øvrige, uudnyttede delordninger er udligningsberettigede.
(167)
Af hensyn til de indiske myndigheders kontrol er indehavere af forhåndstilladelser retligt forpligtede til at føre et korrekt og behørigt regnskab over forbrug og anvendelse af toldfrit importerede varer og varer købt på hjemmemarkedet i et nærmere angivet format (kapitel 4.26 og 4.30 i HOP I 09-14 samt tillæg 23 hertil), dvs. et register over det faktiske forbrug. Dette register skal kontrolleres af en ekstern statsautoriseret revisor, som udsteder en attest, hvoraf det fremgår, at de foreskrevne registre og relevante fortegnelser er blevet gennemgået, og at de oplysninger, der er fremlagt i henhold til tillæg 23, er sandfærdige og korrekte i alle henseender.
(168)
Med hensyn til forhåndstilladelser for fysisk eksport, jf. betragtning 165, litra a), som to kontrollerede virksomheder gjorde brug af i undersøgelsesperioden, fastsætter de indiske myndigheder den mængde og værdi, som er omfattet af importkontingentet og eksportforpligtelsen, og dette fremgår af tilladelsen. Desuden skal de tilsvarende transaktioner bekræftes på forhåndstilladelsen af statens embedsmænd på import- og eksporttidspunktet. Den importmængde, der er tilladt i henhold til AAS-ordningen, fastsættes af de indiske myndigheder på grundlag af de såkaldte standard input/output-normer (SION-normer), som findes for de fleste varer, herunder den pågældende vare.
(169)
De importerede råmaterialer er ikke omsættelige og skal bruges til fremstilling af den færdige eksportvare. Eksportforpligtelsen skal opfyldes inden for en fastsat frist efter udstedelsen af licensen (24 måneder med mulighed for to forlængelser på hver seks måneder).
(170)
I forbindelse med undersøgelsen blev det fastslået, at de indiske myndigheders kontrolkrav ikke blev opfyldt i praksis.
(171)
Kun én af de to kontrollerede virksomheder, der gjorde brug af denne delordning, førte et produktions- og forbrugsregister. Forbrugsregistret gjorde det dog ikke muligt at kontrollere, hvilke råmaterialer der var forbrugt ved fremstillingen af den eksporterede vare og i hvilke mængder. Hvad angår ovennævnte kontrolkrav havde virksomhederne ingen optegnelser som bevis for, at den eksterne revision af forbrugsregistret havde fundet sted. Kort sagt konkluderes det, at de undersøgte eksportører ikke var i stand til at påvise, at de relevante FTP-bestemmelser var blevet overholdt.
(172)
Med hensyn til forhåndstilladelser i forbindelse med attester til forudgående frigivelse, jf. betragtning 165, litra e), som én kontrolleret virksomhed gjorde brug af i undersøgelsesperioden, fastsættes den importmængde, der tillades under denne ordning, som en procentdel af mængden af eksporterede færdige varer. I forhåndslicenserne opgøres den tilladte import i mængde eller værdi. I begge tilfælde fastsættes de satser, der anvendes til at beregne de tilladte toldfrie indkøb, for de fleste varers vedkommende, herunder for den vare, der er omfattet af denne undersøgelse, efter SION-normerne. De råmaterialer, der angives i forhåndslicenserne, er de varer, der anvendes ved fremstillingen af den pågældende eksporterede færdige vare.
(173)
En forhåndslicensindehaver, der ønsker at købe råmaterialer hos indenlandske kilder i stedet for at importere dem, kan vælge at købe dem ved anvendelse af attester til forudgående frigivelse. I sådanne tilfælde godkendes forhåndslicenserne som attester til forudgående frigivelse og påtegnes til fordel for leverandøren ved leveringen af de derpå anførte varer. Påtegnelsen af attesten til forudgående frigivelse giver leverandøren ret til de fordele, der er forbundet med transaktioner ligestillet med eksport såsom eksportrestitution og refusion af de såkaldte endelige punktafgifter.
(174)
I forbindelse med undersøgelsen blev det fastslået, at de indiske myndigheders kontrolkrav ikke blev opfyldt i praksis.
(175)
Med hensyn til forhåndstilladelser for transaktioner ligestillet med eksport, jf. betragtning 165, litra d), som én kontrolleret virksomhed gjorde brug af i undersøgelsesperioden, fastsætter de indiske myndigheder den mængde og værdi, som er omfattet af importkontingentet og eksportforpligtelsen, og dette fremgår af tilladelsen. Desuden skal de tilsvarende transaktioner bekræftes på tilladelsen af statens embedsmænd på import- og eksporttidspunktet. Den importmængde, der er tilladt under denne ordning, fastsættes af de indiske myndigheder efter SION-normerne.
(176)
Eksportforpligtelsen skal opfyldes inden for en fastsat frist efter udstedelsen af tilladelsen (24 måneder med mulighed for to forlængelser på hver seks måneder).
(177)
Det blev fastslået, at der ikke var nogen forbindelse mellem de importerede råmaterialer og de eksporterede færdige varer. Herudover blev det konstateret, at ansøgeren ikke førte det i betragtning 167 omhandlede forbrugsregister, som kunne kontrolleres af en ekstern revisor, selv om dette er obligatorisk. Til trods for, at dette krav ikke var overholdt, opnåede ansøgeren de fordele, der er forbundet med AAS-ordningen.
d) Konklusion vedrørende AAS
(178)
Fritagelsen for importafgifter er et subsidie som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 3, stk. 2, dvs., at den udgør et finansielt bidrag fra de indiske myndigheder, da den reducerer de toldindtægter, som de ellers ville have haft, og medfører en fordel for de undersøgte eksportører ved at forbedre deres likviditet.
(179)
Alle de delordninger, der her er tale om, er klart retligt betingede af eksportresultater og anses derfor for at være specifikke og udligningsberettigede, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 4, første afsnit, litra a). Hvis en virksomhed ikke forpligter sig til at eksportere, kan den ikke opnå fordele under denne ordning.
(180)
Ingen af de delordninger, der her er tale om, kan betragtes som tilladte toldgodtgørelsesordninger eller substitutionsgodtgørelsesordninger, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii). De overholder ikke reglerne i litra i) i bilag I, bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse) til grundforordningen. De indiske myndigheder anvendte ikke nogen kontrolordning eller -procedure til effektivt at bekræfte, hvorvidt der blev forbrugt råmaterialer ved fremstillingen af den eksporterede vare og i hvilke mængder (jf. del II, punkt 4, i bilag II til grundforordningen og, for substitutionsgodtgørelsesordningers vedkommende, del II, punkt 2, i bilag III til grundforordningen). Det vurderes desuden, at SION-normerne for den pågældende vare ikke var tilstrækkelig præcise og ikke i sig selv kan udgøre en ordning til kontrol af det faktiske forbrug, fordi disse standardnormer er udformet således, at de ikke giver de indiske myndigheder mulighed for at kontrollere tilstrækkelig præcist, hvilke mængder råmaterialer der er forbrugt i produktionen til eksport. Herudover foretog de indiske myndigheder ikke nogen yderligere undersøgelse på grundlag af de faktisk involverede råmaterialer, selv om dette normalt ville være påkrævet, når der ikke findes en effektiv kontrolordning (jf. del II, punkt 5, i bilag II og del II, punkt 3, i bilag III til grundforordningen).
(181)
Efter fremlæggelsen af oplysninger gjorde en indisk eksporterende producent i stikprøven gældende, at ordningen ikke burde udlignes, da virksomheden opfyldte sin retlige forpligtelse med hensyn til den uafhængige revision af registret over forbrug af råmaterialer, og at dette burde betragtes som en fyldestgørende kontrol for de indiske myndigheder. Dette ræsonnement kan ikke accepteres. De indiske myndigheders kontrol må ikke forveksles med de forpligtelser, der påhviler virksomhederne. Kontrolbesøget bekræftede, at den kontrolordning, de indiske myndigheder har indført, ikke opfylder bestemmelserne i del II, punkt 4, i bilag II til grundforordningen. Denne påstand måtte derfor afvises.
(182)
Samme part gjorde gældende, at sammenlægning af licenser er lovligt i Indien, og at virksomheden ikke måtte forfordeles ved, at man ved beregningen af subsidiemargenen benyttede den samlede eksportomsætning i stedet for omsætningen af den pågældende vare. Hvorvidt sammenlægning af licenser er lovligt i Indien, er imidlertid irrelevant i denne sammenhæng. Undersøgelsen viste, at som følge af sammenlægningen kunne de licenser, der svarer til PSF, ikke identificeres på en fornuftig måde. Man var derfor nødt til at anvende fordelen på et overordnet niveau, ikke på PSF-niveau, ved beregningen af subsidiemargenen, da de kontrollede oplysninger ikke muliggjorde en korrekt identificering af de råmaterialer, der udelukkende anvendtes til PSF (blandt dem, som også var blevet anvendt til fremstilling af andre varer). Denne påstand måtte derfor afvises.
(183)
De i betragtning 165, litra a), d) og e), omhandlede delordninger er derfor udligningsberettigede.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(184)
Da der ikke er tale om tilladte toldgodtgørelsesordninger eller substitutionsgodtgørelsesordninger, består den udligningsberettigede fordel i eftergivelsen af den samlede importafgift, der normalt skal betales ved import af råmaterialer. I den forbindelse skal det bemærkes, at det ikke er fastsat i grundforordningen, at det kun er eftergivelse af for store afgiftsbeløb, der kan udlignes. I henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og litra i) i bilag I til grundforordningen kan der kun foretages udligning af for store eftergivne afgiftsbeløb, hvis betingelserne i bilag II og III til grundforordningen er opfyldt. Disse betingelser var imidlertid ikke opfyldt i dette tilfælde. Hvis det ikke påvises, at der findes en passende overvågningsprocedure, finder ovennævnte undtagelse for godtgørelsesordninger således ikke anvendelse, og man anvender den normale regel om, at det er de ikke-betalte afgifter (indtægter, der er givet afkald på), som skal udlignes, og ikke de beløb, som angiveligt er eftergivet for meget. Som det fremgår af del II i bilag II og del II i bilag III til grundforordningen, påhviler det ikke undersøgelsesmyndigheden at beregne sådanne for store eftergivelser. Tværtimod skal den undersøgende myndighed i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), kun fastslå, om der foreligger tilstrækkelige beviser til at tilbagevise, at den kontrolordning, der angiveligt findes, er hensigtsmæssig.
(185)
Subsidiebeløbet for de virksomheder, der gjorde brug af AAS-ordningen, blev beregnet på grundlag af de importafgifter, som der var givet afkald på (basistold og særlig tillægstold) for de råmaterialer, der var importeret under delordningen i undersøgelsesperioden (tæller). I overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 1, litra a), blev de gebyrer, som nødvendigvis påløb for at opnå subsidiet, fratrukket subsidiebeløbet, når der var fremsat berettigede krav herom. Dette subsidiebeløb blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, fordelt i forhold til eksportomsætningen af den pågældende vare i undersøgelsesperioden som behørig nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet på grundlag af de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(186)
De i forbindelse med denne ordning konstaterede subsidiemargener i undersøgelsesperioden for de tre berørte virksomheder lå på henholdsvis 0,11 %, 1,89 % og 4,31 %.
3.2.6. Duty Free Imports Authorisation (DFIA)
a) Retsgrundlag
(187)
Der findes en detaljeret beskrivelse af DFIA-ordningen i afsnit 4.2.1-4.2.47 i FTP 09-14 og i afsnit 4.31-4.36 i HOP I 09-14.
b) Støtteberettigelse
(188)
Alle producent-eksportører og forhandler-eksportører kan benytte denne ordning.
c) Praktisk gennemførelse
(189)
DFIA-ordningen finder anvendelse før og efter eksporten og giver mulighed for toldfri import af de varer, der er beskrevet i SION-normerne, men skal i tilfælde af omsættelige DFIA-fordele ikke nødvendigvis anvendes til fremstilling af den eksporterede vare.
(190)
DFIA-ordningen omfatter kun import af råmaterialer, som er omfattet af SION-normerne. Importrettighederne er begrænset til den mængde og værdi, der er anført i SION-normerne, men kan dog efter anmodning revideres af de regionale myndigheder.
(191)
Eksportforpligtelsen er underlagt kravet om en værdiforøgelse på mindst 20 %. Eksporten kan finde sted forud for udstedelsen af DFIA-tilladelsen, og importrettighederne fastsættes da i forhold til den forventede eksport.
(192)
Når eksportforpligtelsen af opfyldt, kan eksportøren anmode om ret til at omsætte DFIA-tilladelsen, hvilket i praksis er ensbetydende med en tilladelse til at sælge licensen til toldfri import på markedet.
(193)
Én af de kontrollerede eksporterende producenter anvendte DFIA-ordningen i undersøgelsesperioden.
d) Konklusion vedrørende DFIA
(194)
Fritagelsen for importafgifter er et subsidie som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 3, stk. 2. Den udgør et finansielt bidrag fra de indiske myndigheder, da den reducerer de toldindtægter, som de ellers ville have haft, og medfører en fordel for de undersøgte eksportører ved at forbedre deres likviditet.
(195)
DFIA-ordningen er endvidere retligt betinget af eksportresultater og anses derfor for at være specifik og udligningsberettiget, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 4, første afsnit, litra a).
(196)
Denne ordning kan ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii). Den overholder ikke de strenge regler, der er fastsat i litra i) i bilag I, bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse) til grundforordningen. Det drejer sig navnlig om følgende forhold: i) Den giver mulighed for efterfølgende refusion eller godtgørelse af importafgifter på råmaterialer, der forbruges i produktionsprocessen ved fremstillingen af en anden vare; ii) der findes ingen kontrolordning eller -procedure til at fastslå, om der er forbrugt råmaterialer i produktionsprocessen ved fremstillingen af den eksporterede vare, og i givet fald hvilke, eller om der har været tale om en for stor fordel, jf. litra i) i bilag I samt bilag II og III til grundforordningen; og iii) det forhold, at certifikaterne/tilladelserne er omsættelige, betyder, at en eksportør, der indrømmes en fordel under DFIA-ordningen, ikke er forpligtet til faktisk at anvende certifikatet til at importere råmaterialer.
(197)
Efter fremlæggelsen af oplysninger gjorde en indisk eksporterende producent i stikprøven gældende, at den kontrolordning, der findes i Indien, er rimelig, effektiv og i overensstemmelse med handelspraksis i Indien, og at »hovedbegrundelsen« for at udligne ordningen dermed bortfalder. I modsætning til det hævdede kunne undersøgelsen ikke bekræfte, at Indiens kontrolordning gør det muligt at kontrollere, om der er forbrugt råmaterialer i produktionsprocessen ved fremstillingen af den eksporterede vare, og i givet fald hvilke, eller om der har været tale om en for stor fordel, jf. litra i) i bilag I samt bilag II og III til grundforordningen. Desuden afviste producenten ikke, at ordningen giver mulighed for efterfølgende refusion eller godtgørelse af importafgifter på råmaterialer, der forbruges ved fremstillingen af en anden vare, eller at det forhold, at certifikaterne/tilladelserne er omsættelige, betyder, at en eksportør, der indrømmes en fordel under DFIA-ordningen, ikke er forpligtet til faktisk at anvende certifikatet til at importere råmaterialer. Denne påstand måtte derfor afvises.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(198)
Da der ikke er tale om tilladte toldgodtgørelsesordninger eller substitutionsgodtgørelsesordninger, består den udligningsberettigede fordel i eftergivelsen af den samlede importafgift, der normalt skal betales ved import af råmaterialer. I den forbindelse skal det bemærkes, at det ikke er fastsat i grundforordningen, at det kun er eftergivelse af for store afgiftsbeløb, der kan udlignes.
(199)
I henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og litra i) i bilag I til grundforordningen kan der kun foretages udligning af for store eftergivne afgiftsbeløb, hvis betingelserne i bilag II og III til grundforordningen er opfyldt. Disse betingelser var imidlertid ikke opfyldt i dette tilfælde. Hvis det ikke påvises, at der findes en passende overvågningsprocedure, finder ovennævnte undtagelse for godtgørelsesordninger således ikke anvendelse, og man anvender den normale regel om, at det er de ikke-betalte afgifter (indtægter, der er givet afkald på), som skal udlignes, og ikke de beløb, som angiveligt er eftergivet for meget. Som det fremgår af del II i bilag II og del II i bilag III til grundforordningen, påhviler det ikke undersøgelsesmyndigheden at beregne sådanne for store eftergivelser. Tværtimod skal den undersøgende myndighed i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), kun fastslå, om der foreligger tilstrækkelige beviser til at tilbagevise, at den kontrolordning, der angiveligt findes, er hensigtsmæssig.
(200)
Subsidiebeløbet for de virksomheder, der gjorde brug af DFIA-ordningen, blev beregnet på grundlag af de importafgifter, som der var givet afkald på (basistold og særlig tillægstold) for de råmaterialer, der var importeret under delordningen i undersøgelsesperioden (tæller). I overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 1, litra a), blev de gebyrer, som nødvendigvis påløb for at opnå subsidiet, fratrukket subsidiebeløbet, når der var fremsat berettigede krav herom. Dette subsidiebeløb blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, fordelt i forhold til eksportomsætningen af den pågældende vare i undersøgelsesperioden som behørig nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet på grundlag af de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(201)
Den i forbindelse med denne ordning konstaterede subsidiemargen i undersøgelsesperioden for den eneste berørte virksomhed lå på 4,95 %.
3.2.7. Export Promotion Capital Goods Scheme (EPCGS)
a) Retsgrundlag
(202)
Der findes en detaljeret beskrivelse af EPCGS-ordningen i kapitel 5 i FTP 09-14 og i kapitel 5 i HOP I 09-14.
b) Støtteberettigelse
(203)
Producent-eksportører, forhandler-eksportører med tilknyttede underleverandører (producenter og tjenesteydere) kan benytte denne ordning.
c) Praktisk gennemførelse
(204)
Forudsat at en virksomhed forpligter sig til at eksportere, har den lov til at importere (nye og indtil ti år gamle brugte) kapitalgoder til en nedsat toldsats. Med henblik herpå udsteder de indiske myndigheder efter anmodning og betaling af et gebyr en EPCGS-licens. Ved denne ordning er der fastsat en reduceret importafgiftssats på 3 % på alle kapitalgoder, der importeres under ordningen. For at opfylde eksportforpligtelsen skal de importerede kapitalgoder anvendes til at fremstille en vis mængde eksportvarer inden for et bestemt tidsrum. I henhold til FTP 09-14 kan der importeres kapitalgoder til nultold under EPCGS, men i så fald er tidsfristen for indfrielse af eksportforpligtelsen kortere.
(205)
EPCGS-licensindehaveren kan også købe kapitalgoderne på hjemmemarkedet. I så fald kan den indenlandske producent af kapitalgoder benytte fordelen til toldfrit at importere de dele, der er nødvendige til at fremstille de pågældende kapitalgoder. Alternativt kan den indenlandske producent gøre krav på fordelen ved transaktioner ligestillet med eksport ved levering af kapitalgoder til en EPCGS-licensindehaver.
(206)
Det blev konstateret, at de tre virksomheder i stikprøven havde opnået indrømmelser under EPCGS-ordningen, som kunne henføres til den pågældende vare, i undersøgelsesperioden.
d) Konklusion vedrørende EPCGS
(207)
Ved EPCGS-ordningen ydes der subsidier som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 3, stk. 2. Toldnedsættelsen udgør et finansielt bidrag fra de indiske myndigheder, da denne indrømmelse reducerer de toldindtægter, som de ellers ville have haft. Desuden medfører toldnedsættelsen en fordel for eksportøren, fordi toldbesparelsen ved import forbedrer virksomhedens likviditet.
(208)
EPCGS-ordningen er endvidere retligt betinget af eksportresultater, da de pågældende licenser ikke kan opnås uden en forpligtelse til at eksportere. Den anses derfor for at være specifik og udligningsberettiget, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 4, første afsnit, litra a).
(209)
EPCGS kan ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii). Sådanne tilladte ordninger, jf. litra i) i bilag I til grundforordningen, omfatter ikke kapitalgoder, da disse ikke forbruges ved fremstillingen af de eksporterede varer.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(210)
Subsidiebeløbet blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 3, beregnet på grundlag af den ikke-betalte told på importerede kapitalgoder, fordelt over en periode, der afspejler den normale afskrivningsperiode for sådanne kapitalgoder i den pågældende erhvervsgren. Subsidiebeløbet i undersøgelsesperioden blev derefter beregnet ved at dele det samlede ikke-betalte toldbeløb med afskrivningsperioden. Det således beregnede beløb, der henregnes til undersøgelsesperioden, er blevet justeret ved at tillægge renter i denne periode for at opnå den fulde værdi af fordelen over tid. Markedsrenten i undersøgelsesperioden i Indien blev anset for passende til dette formål. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 1, litra a), blev de gebyrer, som nødvendigvis påløb for at opnå subsidiet, fratrukket for at nå frem til subsidiebeløbet som tæller, når der blev fremsat berettigede krav herom.
(211)
Dette subsidiebeløb blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2 og 3, fordelt i forhold til eksportomsætningen i undersøgelsesperioden som behørig nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet på grundlag af de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(212)
Efter fremlæggelsen af oplysninger anmodede to indiske eksporterende producenter i stikprøven om en fornyet gennemgang af beregningen af subsidiebeløbet. De gjorde gældende, at en EPCG-licens kan blive gjort ugyldig og give anledning til indkøb af kapitalgoder på hjemmemarkedet, hvor der vil skulle betales punktafgifter (Central Excise duty). I den forbindelse blev der dog ikke henvist til nogen specifikke ugyldiggjorte licenser. Dette emne var heller ikke blevet taget op i forbindelse med undersøgelsen, hvilket ville have muliggjort en egentlig efterprøvning af denne påstand. Under alle omstændigheder blev afgørelsen om subsidiebeløbet baseret på virksomhedens kontrollerede optegnelser over råmaterialer indkøbt under ordningen. Denne påstand måtte derfor afvises.
(213)
De i forbindelse med denne ordning konstaterede subsidiemargener i undersøgelsesperioden for de tre berørte virksomheder lå på henholdsvis 0,37 %, 0,40 % og 0,46 %.
3.2.8. Package Scheme of Incentives
a) Retsgrundlag
(214)
For at fremme udbredelsen af industrier til mindre udviklede egne har myndighederne i Maharashtra siden 1964 begunstiget nyoprettede virksomheder i områder under udvikling i delstaten i henhold til en ordning, der er almindeligt kendt som »incitamentspakkeordningen«. Ordningen er blevet ændret flere gange siden indførelsen, og de versioner, der vedrører den nuværende undersøgelse, er 2001- og 2007-versionerne. Package Scheme of Incentives fra 2001 er dateret 31. marts 2001 og har resolutionsnr. IDL-1021/(CR-73)/IND-8. Package Scheme of Incentives fra 2007 er dateret 30. marts 2007 og har resolutionsnr. PSI-1707/(CR-50)/IND-8.
b) Støtteberettigelse
(215)
I ovennævnte resolutioner er opført de kategorier af erhvervsgrene og virksomheder, der kan komme i betragtning til incitamenter.
c) Praktisk gennemførelse
(216)
For at fremme udbredelsen af industrier til mindre udviklede områder har myndighederne i Maharashtra indført en incitamentpakke for nye eller ekspanderende industrivirksomheder, der etablerer sig i områder under udvikling i delstaten Maharashtra. I bilag I til den pågældende resolution er opført de områder af delstaten, der er omfattet af ordningen. Der kan dog ikke gøres krav på incitamenterne under 2007-ordningen, medmindre der er udstedt et »støtteberettigelsescertifikat« i henhold til ordningen og støttemodtageren opfylder bestemmelserne/betingelserne i certifikatet. Støtteberettigelsescertifikatet udstedes af gennemførelsesagenturet (Implementing Agency), der er et statsligt organ, med virkning fra den dato, hvor støttemodtageren (også benævnt den støtteberettigede virksomhed) påbegynder den kommercielle produktion.
(217)
PSI består af en række delordninger, hvoraf følgende to medførte fordele for to kontrollerede eksporterende producenter i undersøgelsesperioden:
-
Electricity Duty Exemption (EDE)
-
Industrial Promotion Subsidy (IPS)
(218)
EDE indrømmes støtteberettigede nye virksomheder, der oprettes i nærmere bestemte områder for en i støtteberettigelsescertifikaterne fastsat periode. I det aktuelle tilfælde er de to eksporterende producenter fritaget for betaling af elafgift i henholdsvis 9 og 7 år. I andre dele af delstaten er 100 % eksportorienterede virksomheder og virksomheder inden for informationsteknologi og bioteknologi fritaget for betaling af elafgift i en periode på 10 år.
(219)
Det blev i forbindelse med undersøgelsen konstateret, at én eksporterende producent i Maharashtra var fritaget for elafgift i henhold til delordningen i undersøgelsesperioden.
(220)
IPS giver støttemodtageren ret til et subsidie svarende til en procentdel på mellem 75 % og 100 % af det støtteberettigede investeringsbeløb minus de fordele, der er opnået i forbindelse med andre PSI-delordninger, f.eks. EDE. Fordelen gives over en periode, der er fastsat i støtteberettigelsescertifikatet, og kan ikke overstige det beløb, der er betalt i moms til delstaten Maharashtra i samme periode. De støtteberettigede investeringer er kapitaludgifter til bygninger, anlæg og maskiner.
(221)
Det blev i forbindelse med undersøgelsen konstateret, at to eksporterende producenter i Maharashtra havde benyttet sig af IPS-delordningen.
(222)
Efter fremlæggelsen af oplysninger gjorde to indiske eksporterende producenter i stikprøven gældende, at IPS-delordningen, som tilbydes af myndighederne i Maharashtra, ikke finder anvendelse på fremstilling, produktion eller eksport af PSF, hverken direkte eller indirekte, og at fordelen afhænger af det beløb, der er betalt i lokale afgifter. De gjorde endvidere gældende, at formålet med ordningen ikke er at begunstige eksporterende producenter, men at kompensere for de omkostninger, der påløber som følge af regionens tilbageståenhed, og at ordningen derfor ikke kan udlignes. Herudover hævdede de, at ordningen burde betragtes som et kapitaltilskud snarere end som et tilbagevendende subsidie, og at den samlede opnåede fordel burde fordeles over den normale afskrivningsperiode for den subsidierede kapital. I den forbindelse viste undersøgelsen som nævnt i betragtning 220, at tilskuddet udbetales på årsbasis for de støtteberettigede investeringer, som er udgifter til bygninger, anlæg og maskiner. Disse investeringer er direkte knyttet til PSF. Det forhold, at det årlige beløb, der kan anmodes om, er begrænset af, hvor meget der er betalt i lokale afgifter til myndighederne i Maharashtra i samme periode, ændrer ikke i sig selv ved det forhold, at den årlige fordel, myndighederne i Maharashtra tilbyder, udgør et finansielt bidrag fra de indiske myndigheder, som medfører en fordel for de undersøgte eksporterende producenter. Endelig har det årligt udbetalte tilskud ikke karakter af et kapitaltilskud, selv om udbetalingen finder sted som følge af en investering i kapitalgoder. Denne påstand måtte derfor afvises.
d) Konklusion vedrørende EDE og IPS
(223)
Begge delordninger er subsidier som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i) og artikel 3, stk. 2, dvs. at de udgør et finansielt bidrag fra de indiske myndigheder og har medført en fordel for de undersøgte eksportører.
(224)
Disse subsidiedelordninger er specifikke, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 3, idet den lovgivning, i henhold til hvilken den bevilgende myndighed udøver sin virksomhed, har begrænset adgangen til denne ordning til et begrænset antal virksomheder i et bestemt geografisk område.
(225)
Subsidiet bør derfor betragtes som udligningsberettiget.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(226)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 3, stk. 2, og artikel 5 blev det udligningsberettigede subsidiebeløb beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtageren havde opnået i undersøgelsesperioden i forbindelse med den pågældende vare. Dette beløb (tæller) blev i henhold til grundforordningens artikel 7, stk. 2, fordelt i forhold til den eksporterende producents samlede omsætning af den pågældende vare i undersøgelsesperioden, da subsidiet ikke er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet på grundlag af de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(227)
Den i forbindelse med EDE-delordningen konstaterede subsidiemargen for den eneste virksomhed, der benyttede sig af ordningen, lå på 0,31 %.
(228)
Den i forbindelse med IPS-delordningen konstaterede subsidemargen i undersøgelsesperioden for de berørte virksomheder lå på henholdsvis 1,03 % og 1,91 %.
3.2.9. Udligningsberettigede subsidiebeløb
(229)
På grundlag af de konstaterede forhold blev det samlede udligningsberettigede subsidebeløb for de kontrollerede eksporterende producenter, udtrykt i værdi, fastsat til mellem 4.16 % og 7,65 %, jf. nedenstående tabel.
Tabel 1
Udligningsberettigede subsidiebeløb - Indien
(%)
Ordning
FMS
FPS
DDS
AAS
DFIA
EPCGS
PSI/EDE
PSI/IPS
I alt
Virksomhed
Bombay Dyeing and Manufacturing Co. Ltd.
0,42
1,77
-
-
-
-
0,31
1,91
4,41
Ganesha Ecosphere Ltd.
-
1,95
0,24
0,11
4,95
0,40
-
-
7,65
Indo Rama Synthetics Ltd.
0,15
1,75
-
1,89
-
0,37
-
1,03
5,19
Polyfibre Industries Pvt. Ltd.
0,19
1,85
2,12
-
-
-
-
-
4,16
Reliance Industries Limited
0,63
1,59
-
4,31
-
0,46
-
-
6,99
3.3. VIETNAM
3.3.1. Generelt
(230)
På grundlag af oplysningerne i klagen og besvarelserne af Kommissionens spørgeskema undersøgtes følgende ordninger, igennem hvilke de offentlige myndigheder i Vietnam angiveligt havde ydet subsidier:
A.
statslige præferencelån til PSF-industrien fra statsejede banker, statsstyring af private banker og rentestøtte
B.
statsejede virksomheders levering af varer til PSF-industrien mod utilstrækkeligt vederlag
C.
statslig indrømmelse af jord mod utilstrækkeligt vederlag og andre jordrelaterede fordele
D.
ordninger for fritagelse for og nedsættelse af direkte skatter
E.
ordninger vedrørende indirekte skat og importtold
F.
fremskyndet afskrivning af faste aktiver
G.
andre subsideordninger, herunder ordninger under statslige, regionale og lokale myndigheder.
(231)
Kommissionen undersøgte samtlige de ordninger, der ifølge klagen fandt anvendelse. For hver ordning blev det undersøgt, om det i henhold til grundforordningens artikel 3 kunne påvises, at de vietnamesiske myndigheder havde ydet et finansielt bidrag, og at de eksporterende producenter derved havde opnået en fordel. Det fremgik af undersøgelsen, at den i dette tilfælde konstaterede fordel ligger under den gældende bagatelgrænsen, jf. grundforordningens artikel 14, stk. 5 (4). Det anses derfor ikke for nødvendigt at træffe afgørelse om, hvorvidt de enkelte ordninger er udligningsberettigede.
(232)
Af hensyn til klarheden og gennemsigtigheden beskrives ordningerne og de tilsvarende subsidiemargener for de enkelte virksomheder dog nærmere i det følgende, uanset om subsidierne anses for at være udligningsberettigede eller ej. Fordelene blev beregnet i overensstemmelse med grundforordningens artikel 6.
3.3.2. Specifikke subsidieordninger
Subsidieordninger, der ikke blev anvendt af de vietnamesiske eksporterende producenter i undersøgelsesperioden
(233)
Det blev i forbindelse med undersøgelsen konstateret, at følgende ordninger ikke var blevet anvendt af de undersøgte vietnamesiske eksporterende producenter:
a)
statsejede virksomheders levering af varer til PSF-industrien mod utilstrækkeligt vederlag
b)
fremskyndet afskrivning af faste aktiver
c)
andre subsideordninger, herunder ordninger under statslige, regionale og lokale myndigheder.
(234)
Specielt med hensyn til statsejede virksomheders levering af varer til PSF-industrien mod utilstrækkeligt vederlag gik påstanden i klagen på, at de vietnamesiske producenter købte PTA/MEG, der kan anvendes som det vigtigste råmateriale til fremstilling af PSF, til subsidierede priser. Undersøgelsen viste imidlertid, at ingen af de undersøgte eksporterende producenter anvendte PTA/MEG som deres vigtigste råmateriale, men at de alle i stedet brugte genanvendte PET-flasker eller flaske-PET i flager.
(235)
Efter fremlæggelsen af oplysninger bemærkede klageren, at Kommissionen kun havde foretaget en delvis analyse af en af disse subsidieordninger, nemlig levering af PTA/MEG til subsidierede priser. For så vidt angår denne ordning gjorde klageren gældende, at den måde, hvorpå stikprøven var udformet, og det forhold, at store vietnamesiske PSF-producenter ikke var omfattet af undersøgelsen, påvirkede afgørelsen vedrørende denne ordning. Klageren nævnte også andre påståede subsidieordninger i Vietnam, som der var indgivet oplysninger om i klagen.
(236)
Som forklaret af Kommissionen i betragtning 32-34 og 42 var det ikke nødvendigt med en stikprøveudtagning for Vietnam, da samtlige vietnamesiske eksporterende producenter gav udtryk for samarbejdsvilje og svarene fra de tre samarbejdsvillige producenter dækkede over 99 % af importen fra Vietnam. Klagerens argumenter vedrørende stikprøveudtagningen er derfor ikke relevante for resultaterne af undersøgelsen. Desuden anfægter det forhold alene, at der findes andre store PSF-producenter i Vietnam, ikke som sådan de samarbejdsvillige eksporterende producenters repræsentativitet. Kommissionen bekræfter, at den bestræbte sig på at indhente oplysninger og svar vedrørende alle de ordninger, der ifølge klagen fandt anvendelse, herunder dem, som klageren nævnte i bemærkningerne til fremlæggelsen af oplysninger, men det blev konstateret, at disse ordninger ikke anvendes af de samarbejdsvillige eksportører. Kommissionen fremlagde oplysninger om leveringen af PTA/MEG, da især denne ordning blev fremhævet i klagen med påstand om, at den kunne give modtagerne et betydeligt udligningsberettiget subsidie.
Subsidieordninger, der blev anvendt af de undersøgte vietnamesiske eksporterende producenter i undersøgelsesperioden
(237)
Nedenstående ordninger blev konstateret anvendt af de undersøgte vietnamesiske eksporterende producenter i undersøgelsesperioden.
3.3.3. Præferencelån
3.3.3.1. Rentestøtte efter investering ydet af Vietnam Development Bank
(238)
Vietnam Development Bank (VDB) er en statsejet, politisk styret bank, oprettet i 2006 i henhold til afgørelse No 108/2006/QD-TTg med henblik på gennemførelse af landets politikker for investeringslån i udviklingsøjemed og eksportkredit. I undersøgelsesperioden forvaltede VDB en ordning med rentestøtte til visse lån fra forretningsbanker. I den forbindelse havde virksomhederne i koncernen Thai Binh Group kontrakter med VDB vedrørende støtte til lån fra BIDV og Vietcom Bank.
(239)
Retsgrundlaget for denne ordning er dekret No 75/2011/ND-CP af 30. august 2011, der afløser dekret No 151/2006/ND-CP, dekret No 106/2008/ND-CP og dekret No 106/2004 ND-CP. For kontrakter undertegnet inden anvendelsen af dekret No 75/2011 er det de tidligere dekreter, der gælder.
(240)
Fordelen ved denne ordning er lig med forskellen mellem de rentesatser, der tilbydes af VDB, og den rente, forretningsbanker ville tilbyde ved lån til de to virksomheder. Ordningen finder anvendelse på lang- og mellemfristede lån fra forretningsbanker til finansiering af investeringsprojekter.
(241)
Fordelen ved denne ordning var på mellem 0 % og 0,28 %.
3.3.3.2. Lavrentelån ydet af visse statsejede forretningsbanker
(242)
Det fremgik af undersøgelsen, at en betydelig del af banksektoren i Vietnam er statsejet; næsten 50 % af alle lån i den vietnamesiske økonomi i undersøgelsesperioden blev ydet af de 5 store statsejede banker (5). Der er restriktioner på udenlandsk ejerskab af banker etableret i Vietnam (6). Forretningsbanker instrueres i at yde rentestøtte til virksomheder (7). State Bank of Vietnam (centralbanken) fastsætter de maksimale rentesatser, som forretningsbankerne kan anvende på lån til visse virksomheder (8). Det fremgår af oplysningerne i sagen, at de statsejede forretningsbanker tilbyder lavere renter end andre banker.
(243)
Adskillige vietnamesiske love vedrørende banksektoren og långivning omtaler præferencelån. Eksempelvis henviser forordning 1627 fra 2001 til lån til kunder, der er omfattet af politikken for præferencelån (artikel 20 og 26), og lov om kreditinstitutter henviser til lån på fordelagtige vilkår (artikel 27).
(244)
Subsidiebeløbet blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i undersøgelsesperioden. I henhold til grundforordningens artikel 6, litra b), anses den fordel, modtagerne opnåede, for at bestå i forskellen mellem det beløb, som virksomheden betalte for præferencelånet, og det beløb, som den skulle have betalt for et tilsvarende lån på markedsvilkår, som den faktisk kunne opnå på markedet.
(245)
De i betragtning 242 og 243 anførte oplysninger peger på betydelige fordrejninger i den vietnamesiske finanssektor. Derfor tyede Kommissionen til en ekstern reference med henblik på at beregne fordelen ved præferencelån. Som anført i betragtning 231 berører dette ikke spørgsmålet om, hvorvidt subsidiet i forbindelse med præferencelån er udligningsberettiget. Da subsidieringen ligger under bagatelgrænsen, drog Kommissionen i øvrigt ikke nogen endelige konklusioner med hensyn til, om de berørte banker er offentlige organer, eller om deres kreditrisikovurdering er fyldestgørende.
(246)
Den eksterne reference var kun nødvendig for at dække lån i valutaen VND, da der ikke var tegn på, at lån ydet i USD var subsidierede. Blandt de samarbejdsvillige virksomheder havde kun Thai Binh Group fået lån i VND. Referencen blev beregnet ved hjælp af rentesatserne for lån i en kurv af 48 mellemindkomstlande i nederste halvdel (målt i BNP) i den seneste tilgængelige periode (2012). Landene blev valgt med udgangspunkt i, at deres BNP lå tæt på Vietnams. Disse satser blev derefter justeret for inflation i undersøgelsesperioden for at bestemme realrenterne, og der blev beregnet et gennemsnit for de af de 48 lande, for hvilke der forelå tilgængelige data. Kilden til de enkelte landes rentesatser og inflationstal var Verdensbanken. Den gennemsnitlige realrente for disse mellemindkomstlande i nederste halvdel lå på 8,23 % i undersøgelsesperioden. Denne reference blev sammenlignet med de inflationsjusterede rentesatser på alle lån i VND til de undersøgte virksomheder.
(247)
Fordelen ved denne ordning var på mellem 0 % og 1,34 %.
(248)
Efter fremlæggelsen af oplysninger anfægtede de vietnamesiske myndigheder konklusionerne vedrørende fordrejningerne i den vietnamesiske finanssektor og gjorde gældende, at Kommissionen burde have vurderet, hvorvidt de statsejede forretningsbanker er offentlige organer, og hvorvidt deres kreditrisikovurdering er fyldestgørende. Efter de vietnamesiske myndigheders opfattelse ville denne analyse have påvirket konklusionen om, hvorvidt der er tale om et finansielt bidrag, og også anvendelsen af en ekstern reference med henblik på at påvise den fordel, denne ordning medfører.
(249)
Som anført i betragtning 242 og 243 viser de oplysninger og den dokumentation, der blev indsamlet i forbindelse med undersøgelsen, markante fordrejninger i det vietnamesiske banksystem. Disse fordrejninger betød, at man i overensstemmelse med grundforordningen måtte anvende en ekstern reference til at bestemme omfanget af en eventuel fordel. Da fordelene for de vietnamesiske eksporterende producenter ligger under bagatelgrænsen, finder Kommissionen det unødvendigt at undersøge, om bankerne er offentlige organer, og/eller om risikovurderingen er fyldestgørende, jf. betragtning 231 og 232.
3.3.4. Indrømmelse af brugsrettigheder til jord
(250)
Begge de samarbejdsvillige eksporterende producenter havde fået tildelt brugsrettigheder til jord i særlige industriområder. Thai Binh Group havde fået brugsrettighederne direkte fra staten, mens jorden til Vietnam New Century Polyester Fibre Co Ltd. (VNC) var videreleaset gennem et delvist statsejet selskab.
(251)
Thai Binh Group råder over tre grunde i et industriområde. I undersøgelsesperioden var koncernen helt fritaget for lejeafgift af to af grundene. Retsgrundlaget for fritagelsen er dekret No 121/2010/ND-CP og dekret No 142/2005/ND-CP. Koncernen betalte heller ikke lejeafgift af den tredje grund, da dens anmodning om fritagelse var til behandling hos myndighederne. De lejeafgifter, der er omfattet af fritagelsen, ligger et godt stykke under de lejeafgifter, koncernen betaler for andre, lignende grunde tæt på industriområdet, og er efter alt at dømme betydeligt lavere end de normale priser på jord i regionen.
(252)
VNC var ikke helt fritaget for afgifter på jordbrugsrettigheder, men det var klart, at virksomheden havde opnået en fordel i undersøgelsesperioden. Et delvist statsejet selskab har videreleaset tre grunde til VNC. De vietnamesiske myndigheder hævdede, at der er tale om transaktioner mellem private parter, men oplysningerne i sagen modsiger dette. I VNC's investeringslicens er jordlejen anført som en fordel opnået via en præferenceordning. Det fremgår af licensen, at »Quang Ninh's People's Committee« forpligter VNC til at leje jord hos det pågældende selskab. I henhold til den oprindelige kontrakt mellem det delvist statsejede selskab, der videreleaser grunden til VNC, og den lokale »jordmyndighed« var overførsel af jorden kun mulig på visse betingelser, som er fastsat af denne myndighed. Dette viser, at staten er involveret i jordtransaktionen mellem de to parter.
(253)
Med henblik på vurderingen af fordelen sammenlignede Kommissionen de lave jordpriser i forbindelse med transaktioner i industriområderne med en referencepris for lignende grunde. Det konstateredes i forbindelse med undersøgelsen, at det vietnamesiske marked for jord efter alt at dømme reguleres og fordrejes ved myndighedernes indgriben, idet brugsrettighederne til jord i bestemte industriområder og/eller begunstigede erhvervssektorer er omfattet af en fritagelse for vederlag eller et fordelagtigt vederlag. I dette særlige tilfælde fandt Kommissionen en forholdsvis pålidelig transaktion vedrørende jordbrugsrettigheder, idet den pågældende grund ligger uden for de begunstigede områder, og den pågældende virksomhed er aktiv i en sektor, som er uden relation til PSF og ikke begunstiget af offentlige politikker. Priserne i forbindelse med denne transaktion blev anvendt som reference for vurderingen af fordelen, uden at man derved foregreb en konklusion vedrørende den overordnede situation på det vietnamesiske jordmarked.
(254)
Fordelen ved denne ordning var på mellem 0,17 % og 0,37 %.
3.3.5. Ordninger for fritagelse og nedsættelse af direkte skatter
(255)
Begge de samarbejdsvillige eksporterende producenter havde opnået en række lettelser af deres direkte skatter baseret på fritagelsesbestemmelser i deres investeringslicenser. Retsgrundlaget for disse fritagelser er dekret No 164/2003/ND-CP, afløst af dekret 124/2008/ND-CP og 122/2011/ND-CP, cirkulære 140/2012, dekret No 164/2003/ND-CP, ændret og suppleret af dekret No 152/204/ND-CP, vedrørende told- og momsfritagelse ved import af maskiner.
(256)
I henhold til denne lovgivning finder fritagelserne for og nedsættelserne af direkte skatter anvendelse bl.a. på virksomheder, der er etableret i særlige industriområder/-parker eller virksomheder, der har mange ansatte, eller virksomheder, der opererer i visse erhvervssektorer.
(257)
Subsidiebeløbet blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i undersøgelsesperioden. Den fordel, som modtagerne opnåede, anses for at bestå i det beløb, der svarer til den samlede skyldige skat i henhold til den normale skattesats, efter fradrag af det beløb, der blev betalt med den fordelagtige skattesats, eller det fuldstændigt fritagne skattebeløb, alt efter hvad der er relevant. De beløb, der betragtes som et subsidie, er baseret på de seneste årlige indkomsterklæringer. Subsidiet blev henregnet til virksomhedernes samlede omsætning og udtrykt som et procenttal af omsætningen ved eksport til Unionen (i cif-priser).
(258)
Fordelen ved denne ordning var på mellem 0,11 % og 0,36 %.
3.3.6. Fritagelse for importafgifter på importerede råmaterialer
(259)
Begge de samarbejdsvillige eksporterende producenter var fritaget for told på importerede råmaterialer i undersøgelsesperioden. Retsgrundlaget for fritagelsen er lov om import- og eksportafgifter No 45/2005/QH11, gennemført ved dekret No 87/2010/ND-CP. Reglerne for inspektion og overvågning (ordning og procedurer) er fastsat i cirkulære 194/2010TT.
(260)
De vietnamesiske myndigheder angav i deres spørgeskemabesvarelse, at de anvender en ordning med toldgodtgørelse og -suspendering. I henhold til lovgivningen gælder fritagelsen for importerede råmaterialer, der forbruges ved fremstillingen af de eksporterede varer. Tolden kan refunderes i et omfang svarende til den andel af de importerede råmaterialer, der er anvendt i den eksporterede færdige vare.
(261)
Det blev konstateret, at ingen af de to samarbejdsvillige eksporterende producenter opnåede nogen økonomisk fordel af denne ordning i undersøgelsesperioden. Selv om de var fritaget for importafgifter på råmaterialer, blev der ikke konstateret for store eftergivelser i undersøgelsesperioden. Begge virksomheder solgte forholdsvist beskedne mængder af den pågældende vare på hjemmemarkedet. De købte desuden en betydelig andel af de vigtigste råmaterialer på hjemmemarkedet, da de importmængder til fremstilling af den pågældende vare til eksport ikke var tilstrækkelige.
(262)
I betragtning af ovenstående ansås det ikke for nødvendigt at drage en konklusion med hensyn til, om den anmeldte toldgodtgørelsesordning er i overensstemmelse med WTO-reglerne og med grundforordningens bilag II og III.
(263)
Efter fremlæggelsen af oplysninger bakkede de vietnamesiske myndigheder op om Kommissionens konklusioner vedrørende denne ordning. De ønskede imidlertid at gøre opmærksom på, at den vietnamesiske toldgodtgørelsesordning er helt i overensstemmelse med grundforordningens bilag II og III, selv om der ikke var konkluderet noget i den henseende. Kommissionen noterer sig de vietnamesiske myndigheders holdning. Men da fordelene for de vietnamesiske eksporterende producenter ligger under bagatelgrænsen, gør Kommissionen endnu en gang opmærksom på sin holdning, nemlig at den ikke finder det nødvendigt i forbindelse med denne undersøgelse at undersøge, om toldgodtgørelsesordningen er i overensstemmelse med grundforordningens bilag II og III, jf. betragtning 231 og 232.
3.3.7. Fritagelse for importafgifter på importerede maskiner
(264)
Begge de samarbejdsvillige eksporterende producenter var fritaget for told og moms på importerede maskiner i undersøgelsesperioden. Retsgrundlaget for fritagelsen er lov om import- og eksportafgifter No 45/2005/QH11, gennemført ved dekret No 87/2010/ND-CP. Reglerne for inspektion og overvågning (ordning og procedurer) er fastsat i dekret No 154./2005/N-CP samt cirkulære 194/2010TT og 117/2011.
(265)
Virksomhederne blev anmodet om at oplyse, hvilke maskiner de havde importeret i en periode på 10 år. Det er klart, at de samarbejdsvillige eksporterende producenter opnåede fordele som følge af denne ordning, men der var ikke tale om betydelige fordele. Dette skyldes, at virksomhederne ikke havde nogen særlig stor import af maskiner set i forhold til omsætningen ved salg af PSF til Unionen. En eventuel fordel var desuden blevet udvandet ved, at maskiner afskrives over en årrække (som regel ti), således at den fordel, der kunne henføres til undersøgelsesperioden, var tilsvarende mindre.
(266)
Fordelen ved denne ordning var på mellem 0,08 % og 0,1 %.
3.3.8. Subsidiebeløb
(267)
For de vietnamesiske eksporterende producenter ligger subsidiebeløbet, der blev fastsat i henhold til grundforordningens bestemmelser, udtrykt i værdi, på mellem 0,6 % og 2,31 %. Den landsdækkende subsidiemargen er det vægtede gennemsnit af de to ovennævnte margener, dvs. 1,25 %. Ovennævnte subsidier blev henregnet til virksomhedernes samlede omsætning og udtrykt som et procenttal af omsætningen ved eksport til Unionen (i cif-priser).
(268)
Efter fremlæggelsen af oplysninger gjorde klageren gældende, at det var uklart, hvordan Kommissionen havde beregnet dette subsidiemargeninterval, og hvorfor Kommissionen ikke havde forholdt sig til den største af disse margener, der lå over bagatelgrænsen. Som forklaret af Kommissionen i betragtning 267 ligger de samlede subsidier for de vietnamesiske samarbejdsvillige eksporterende producenter, udtrykt i værdi, på mellem mindst 0,6 % og højst 2,31 %. Men beregningen af det vægtede gennemsnit af disse margener giver en gennemsnitlig landsdækkende subsidiemargen på 1,25 %, hvilket er under bagatelgrænsen. Det er denne metode, der konsekvent anvendes til at beregne den gennemsnitlige landsdækkende subsidiemargen, jf. grundforordningens relevante bestemmelser.
3.3.9. Konklusion vedrørende Vietnam
(269)
Subsidiemargenen for hele Vietnam er på 1,25 %. Da denne margen ligger under bagatelgrænsen, er det blevet konkluderet, at undersøgelsen bør afsluttes for så vidt angår import med oprindelse i Vietnam, jf. grundforordningens artikel 14, stk. 3.
4. SKADE
4.1. DEFINITION AF EU-ERHVERVSGRENEN OG EU-PRODUKTION
(270)
Den samme vare blev fremstillet af 18 EU-producenter i undersøgelsesperioden. De udgør »EU-erhvervsgrenen« som omhandlet i grundforordningens artikel 4, stk. 1.
(271)
Den samlede EU-produktion i undersøgelsesperioden blev fastsat til ca. 401 000 ton. Kommissionen nåede frem til dette tal på grundlag af alle de foreliggende oplysninger om EU-erhvervsgrenen såsom kontrollerede produktionstal for de samarbejdsvillige EU-producenter i stikprøven og tal fremlagt af klageren. Fire EU-producenter, der tegnede sig for 54 % af den samlede EU-produktion af samme vare, blev udtaget til at indgå i stikprøven, jf. betragtning 10.
4.2. EU-FORBRUGET
(272)
Kommissionen fastsatte EU-forbruget på grundlag af EU-erhvervsgrenens salg på markedet i EU ved hjælp af oplysninger fremlagt af klageren og importen fra tredjelande baseret på data fra Eurostat.
(273)
EU-forbruget udviklede sig som følger:
Tabel 2
EU-forbruget (i ton)
2010
2011
2012
Undersøgelsesperioden
EU-forbruget i alt
838 397
869 025
837 066
890 992
Indeks
100
104
100
106
Kilde: Klage, Eurostat.
(274)
EU-forbruget toppede i 2011 som følge af en pludselig stigning i bomuldspriserne på grund af problemer med bomuldsproduktionen i 2010. Det betød, at efterspørgslen efter PSF som erstatning for bomuld steg, men den faldt igen året efter. I undersøgelsesperioden blev der igen iagttaget en stigning på 6 % i EU-forbruget.
4.3. IMPORT FRA DE PÅGÆLDENDE LANDE
4.3.1. Kumulativ vurdering af virkningerne af importen fra de pågældende lande
(275)
Kommissionen undersøgte, om importen af PSF med oprindelse i de pågældende lande skulle vurderes kumulativt i overensstemmelse med grundforordningens artikel 8, stk. 3.
(276)
Den i forbindelse med importen fra Folkerepublikken Kina og Vietnam fastsatte subsidiemargen lå under bagatelgrænsen, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 3, litra a).
(277)
Betingelserne for en kumulativ vurdering er derfor ikke opfyldt, og analysen af årsagssammenhængen er derfor begrænset til virkningerne af importen fra Indien.
4.3.2. Mængde og markedsandel for importen fra Indien
(278)
Kommissionen fastlagde importmængden på grundlag af data fra Eurostat. Markedsandelen for importen blev beregnet som importmængden fra Indien i forhold til det samlede EU-forbrug (hvor dette blev fastsat som EU-producenternes samlede salg i Unionen plus den samlede import af PSF til Unionen).
(279)
Importen til Unionen fra Indien udviklede sig som følger:
Tabel 3
Importmængde (i ton) og markedsandel
2010
2011
2012
Undersøgelsesperioden
Importmængde fra Indien (i ton)
51 258
59 161
63 191
60 852
Indeks
100
115
123
119
Markedsandel
6,1 %
6,8 %
7,5 %
6,8 %
Indeks
100
111
123
112
Kilde: Eurostat.
(280)
Alt i alt forblev importen fra Indien ret stabil og tegnede sig for en EU-markedsandel på mellem 6 % og 7,5 % i den betragtede periode.
4.3.3. Priserne på importen fra Indien og prisunderbud
(281)
Kommissionen fastlagde importpriserne på grundlag af statistiske data fra Eurostat og kontrollerede oplysninger fra de samarbejdsvillige eksportører. Prisunderbuddet i forbindelse med importen blev fastlagt på grundlag af kontrollerede oplysninger fremlagt af de samarbejdsvillige eksportører og de samarbejdsvillige EU-producenter.
(282)
Den gennemsnitlige pris på importen til Unionen fra Indien udviklede sig som følger:
Tabel 4
Importpriser (EUR/ton)
2010
2011
2012
Undersøgelsesperioden
Indien
1 025
1 368
1 239
1 212
Indeks
100
134
121
118
Kilde: Data fra Eurostat og kontrollerede oplysninger fra samarbejdsvillige eksportører.
(283)
Der blev iagttaget en pludselig stigning i prisen på PSF i 2011, året for ovennævnte bomuldskrise. Priserne faldt i de efterfølgende år, men forblev højere end den i 2010 iagttagede pris. I undersøgelsesperioden lå prisen 18 % over prisen på PSF i 2010.
(284)
Kommissionen beregnede prisunderbuddet i undersøgelsesperioden ved at sammenligne de vægtede gennemsnitlige hjemtagelsespriser pr. varetype importeret fra de samarbejdsvillige indiske producenter i stikprøven ved salg til den første uafhængige kunde på EU-markedet, med passende justeringer for told og omkostninger efter importen, og de vægtede gennemsnitlige salgspriser for de samme varetyper hos EU-producenterne i stikprøven ved salg til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder på EU-markedet, justeret til ab fabrik-niveau.
(285)
Prissammenligningen blev foretaget pr. varetype ved transaktioner i samme handelsled, i givet fald efter passende justeringer og fradrag af eventuelle nedslag og rabatter. Resultatet af sammenligningen blev udtrykt som en procentdel af omsætningen for EU-producenterne i stikprøven i undersøgelsesperioden. Det viste en vægtet gennemsnitlig underbudsmargen på mellem 4,1 % og 43,7 % for importen fra Indien på EU-markedet.
4.4. EU-ERHVERVSGRENENS ØKONOMISKE SITUATION
4.4.1. Generelle bemærkninger
(286)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 8, stk. 4, omfattede undersøgelsen af virkningerne af den subsidierede import på EU-erhvervsgrenen en vurdering af alle økonomiske indikatorer, der havde indflydelse på EU-erhvervsgrenens situation i den betragtede periode.
(287)
Der blev anvendt stikprøver til at afgøre, hvilken skade der måtte være påført EU-erhvervsgrenen, jf. betragtning 10.
(288)
Med henblik på konstateringen af skade sondrede Kommissionen mellem makroøkonomiske og mikroøkonomiske skadesindikatorer. Kommissionen evaluerede de makroøkonomiske indikatorer på grundlag af oplysningerne i klagen, yderligere oplysninger fremlagt af klageren under proceduren og data fra Eurostat. Disse oplysninger vedrørte samtlige EU-producenter. Kommissionen evaluerede de mikroøkonomiske indikatorer på grundlag af de behørigt kontrollerede oplysninger i spørgeskemabesvarelserne fra EU-producenterne i stikprøven. Begge sæt oplysninger blev fundet repræsentative for EU-erhvervsgrenens økonomiske situation.
(289)
De makroøkonomiske indikatorer er: produktion, produktionskapacitet, kapacitetsudnyttelse, salgsmængde, markedsandel, vækst, beskæftigelse og produktivitet.
(290)
De mikroøkonomiske indikatorer er: gennemsnitlige enhedspriser, enhedsomkostninger, arbejdskraftomkostninger, lagerbeholdninger, rentabilitet, likviditet, investeringer, investeringsafkast og evne til at rejse kapital.
4.4.2. Makroøkonomiske indikatorer
4.4.2.1. Produktion, produktionskapacitet og kapacitetsudnyttelse
(291)
Den samlede EU-produktion, produktionskapaciteten og kapacitetsudnyttelsen udviklede sig i den betragtede periode som følger:
Tabel 5
Produktion, produktionskapacitet og kapacitetsudnyttelse
2010
2011
2012
Undersøgelsesperioden
Produktionsmængde (i ton)
362 195
355 240
361 159
401 119
Indeks
100
98
100
111
Produktionskapacitet (i ton)
492 059
451 310
468 115
466 744
Indeks
100
92
95
95
Kapacitetsudnyttelse
73,6 %
78,7 %
77,2 %
85,9 %
Indeks
100
107
105
117
Kilde: Klageren (CIRFS).
(292)
Produktionsmængden steg med 11 % i den betragtede periode. Stigningen fandt sted udelukkende i undersøgelsesperioden (der dækker de sidste 12 måneder af den betragtede periode). I den del af den betragtede periode, der gik forud for undersøgelsesperioden (dvs. 2011 og 2012) faldt eller stagnerede EU-erhvervsgrenens produktionsmængde.
(293)
Produktionskapaciteten udviste derimod en faldende tendens; den faldt således med 5 % i undersøgelsesperioden. Parallelt med stigningen i produktionsmængden, jf. betragtning 292, steg kapacitetsudnyttelsen med 17 %. Det bør dog fremhæves, at kapacitetsudnyttelsen i 2010, der anvendes som grundlag for analysen af udviklingen, var lav for en kapitalintensiv erhvervsgren som PSF-industrien, og i undersøgelsesperioden var kapacitetsudnyttelsen på 85,9 %.
4.4.2.2. Salgsmængde og markedsandel
(294)
EU-erhvervsgrenens salgsmængde og markedsandel udviklede sig i den betragtede periode som følger:
Tabel 6
Salgsmængde og markedsandel
2010
2011
2012
Undersøgelsesperioden
Salgsmængde på EU-markedet i alt (i ton)
379 840
366 341
344 134
358 130
Indeks
100
96
91
94
Markedsandel
45,3 %
42,2 %
41,1 %
40,2 %
Indeks
100
93
91
89
Kilde: Eurostat, klageren (CIRFS).
(295)
Salgsmængden på EU-markedet faldt i 2011 og 2012, men steg en smule i undersøgelsesperioden. Der blev dog iagttaget et samlet fald på 6 % i forhold til de solgte mængder i 2010.
(296)
EU-erhvervsgrenens markedsandel faldt markant i hele den betragtede periode. Det største fald i markedsandelen fandt sted i 2011, men den nedadgående tendens fortsatte i 2012 og i undersøgelsesperioden og førte til et samlet tab af markedsandele i den betragtede periode på 11 %.
4.4.2.3. Vækst
(297)
Trods den beskedne vækst i EU-forbruget i den betragtede periode (plus 6 %) og stigningen i EU-producenternes produktionsmængde (plus 11 %) faldt EU-producenternes salg med 6 %.
4.4.2.4. Beskæftigelse og produktivitet
(298)
Beskæftigelsen og produktiviteten udviklede sig i den betragtede periode som følger:
Tabel 7
Beskæftigelse og produktivitet
2010
2011
2012
Undersøgelsesperioden
Antal ansatte
1 914
1 935
2 000
2 036
Indeks
100
101
105
106
Produktivitet (ton/ansat)
189,3
183,6
180,6
197,0
Indeks
100
97
95
104
Kilde: Klageren (CIRFS).
(299)
Antallet af ansatte steg støt i den betragtede periode; det steg således med 6 % samtidig med stigningen i produktionen, jf. betragtning 292.
(300)
Produktiviteten faldt i 2011 og 2012, da antallet af ansatte voksede, mens produktionsmængden stagnerede i de pågældende år. Samlet set steg produktiviteten i den betragtede periode med 4 %.
4.4.3. Mikroøkonomiske indikatorer
4.4.3.1. Priser og faktorer, som påvirker priserne
(301)
De gennemsnitlige enhedssalgspriser hos EU-producenterne i stikprøven ved salg til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder i Unionen udviklede sig i den betragtede periode som følger:
Tabel 8
Salgspriser i Unionen
2010
2011
2012
Undersøgelsesperioden
Gennemsnitlig enhedssalgspris i Unionen - hele markedet (EUR/ton)
1 283
1 608
1 509
1 489
Indeks
100
125
118
116
Enhedsproduktionsomkostninger (EUR/ton)
1 453
1 666
1 629
1 542
Indeks
100
115
112
106
Kilde: Kontrollerede oplysninger fra EU-producenterne i stikprøven.
(302)
Den største stigning i salgsprisen i Unionen blev iagttaget i 2011, hvor salgsprisen på PSF lå 25 % over den gennemsnitlige salgspris i 2010. Dette skyldtes bomuldskrisen i 2011, hvor der var mangel på bomuld på grund af den dårlige høst i 2010, og efterspørgslen efter PSF som erstatning for bomuld derfor steg. Samlet set steg salgspriserne i Unionen med 16 % i den betragtede periode.
(303)
Enhedsproduktionsomkostningerne steg ligeledes i den betragtede periode og toppede med 15 % i 2011 på grund af en stigning det år i priserne på brændstof, som er en betydelig omkostningsfaktor. Enhedsproduktionsomkostningerne steg samlet med 6 % i den betragtede periode.
4.4.3.2. Arbejdskraftomkostninger
(304)
De gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger hos EU-producenterne i stikprøven udviklede sig i den betragtede periode som følger:
Tabel 9
Gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger pr. ansat
2010
2011
2012
Undersøgelsesperioden
Gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger pr. ansat (EUR)
31 561
31 080
31 661
32 356
Indeks
100
98
100
103
Kilde: Kontrollerede oplysninger fra EU-producenterne i stikprøven.
(305)
De gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger pr. ansat faldt først i 2011, hvorefter de steg en smule i de efterfølgende år. For den betragtede periode blev der iagttaget en stigning på 3 %.
4.4.3.3. Lagerbeholdninger
(306)
Lagerbeholdningerne hos EU-producenterne i stikprøven udviklede sig i den betragtede periode som følger:
Tabel 10
Lagerbeholdninger
2010
2011
2012
Undersøgelsesperioden
Slutlagre (i ton)
15 731
16 400
15 039
19 108
Indeks
100
104
96
121
Slutlagre i procent af produktionen
7,3 %
7,8 %
7,1 %
8,8 %
Indeks
100
107
97
120
Kilde: Kontrollerede oplysninger fra EU-producenterne i stikprøven.
(307)
Slutlagrene steg, undtagen i 2012; de steg således samlet med 21 % i undersøgelsesperioden. Dette svarer til stigningen i produktionsmængden (samlet stigning på 11 %), mens salgsmængderne faldt i den betragtede periode (samlet fald på 6 %). Disse tendenser var også afspejlet i slutlagrene opgjort som en procentdel af produktionen.
4.4.3.4. Rentabilitet, likviditet, investeringer, investeringsafkast og evne til at rejse kapital
(308)
Rentabiliteten, likviditeten, investeringerne og investeringsafkastet for EU-producenterne i stikprøven udviklede sig i den betragtede periode som følger:
Tabel 11
Rentabilitet, likviditet, investeringer og investeringsafkast
2010
2011
2012
Undersøgelsesperioden
Rentabilitet ved salg i Unionen til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder (i % af omsætningen)
- 5,4 %
1,0 %
- 0,8 %
0,3 %
Indeks
- 100
18
- 14
5
Likviditet (EUR)
- 12 068 770
12 017 353
13 048 405
10 725 084
Indeks
- 100
100
108
89
Investeringer (EUR)
5 240 603
7 671 607
4 488 296
4 145 991
Indeks
100
146
86
79
Investeringsafkast
- 25,1 %
5,5 %
- 4,5 %
1,5 %
Indeks
- 100
22
- 18
6
Kilde: Kontrollerede oplysninger fra EU-producenterne i stikprøven.
(309)
Kommissionen fastsatte rentabiliteten hos EU-producenterne i stikprøven til nettooverskuddet før skat ved salg af samme vare til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder i Unionen udtrykt i procent af omsætningen i forbindelse med dette salg. Rentabilitetsmargenerne var svingende i den betragtede periode. Alt i alt skete der en forbedring af rentabiliteten, idet man fra en overvejende tabsgivende situation i 2010 nåede et balancepunkt i undersøgelsesperioden.
(310)
Nettolikviditeten er EU-producenternes evne til selv at finansiere deres aktiviteter. Tendensen i nettolikviditeten udviklede sig positivt i den betragtede periode.
(311)
Investeringerne toppede i 2011 med en stigning på 46 % sammenlignet med 2010, men faldt i de efterfølgende år. I den betragtede periode faldt investeringerne med 21 %.
(312)
Investeringsafkastet er fortjenesten i procent af den bogførte nettoværdi af investeringerne. Det udviklede sig positivt i den betragtede periode.
(313)
Ingen af EU-producenterne i stikprøven gav udtryk for, at de havde haft problemer med at rejse kapital i den betragtede periode.
4.4.4. Konklusion vedrørende skade
(314)
Importen fra Indien forblev stabil (og tegnede sig for en EU-markedsandel på mellem 6 % og 7 % i den betragtede periode). Underbuddet var betydeligt (på op til 43,7 %).
(315)
Der skete en forbedring af de fleste skadesindikatorer. EU-producenternes rentabilitet steg med tæt ved 6 procentpoint, men den gennemsnitlige fortjenstmargen lå stadig på et utilfredsstillende balancepunkt på 0,3 % i undersøgelsesperioden. Kapacitetsudnyttelsen steg fra 74 % til 86 %. Dette skyldtes imidlertid en stigning i Unionens produktionsmængder og faldet i Unionens kapacitet. De gennemsnitlige salgspriser i Unionen toppede i 2011 på grund af den kraftige stigning i priserne på bomuld og brændstof. De gennemsnitlige salgspriser i Unionen steg samlet med 16 % i den betragtede periode. Investeringsafkastet og likviditeten udviklede sig positivt. Beskæftigelsen steg også i den betragtede periode. Der blev således iagttaget tegn på genrejsning i en fortsat skadevoldende situation.
(316)
Følgende skadesindikatorer udviklede sig negativt i den betragtede periode: EU-producenternes markedsandel i Unionen faldt fra 45,3 % til 40,2 %, da salgsmængderne i Unionen faldt med 6 %. Der skete et generelt fald i investeringsniveauet, undtagen i 2011. Kapaciteten faldt med 5 % i den betragtede periode, jf. betragtning 293.
(317)
Generelt kan situationen i EU-erhvervsgrenen fortsat beskrives som skadevoldende, selv om der er sket en klar forbedring i de seneste år. På baggrund af ovenstående konkluderede Kommissionen, at EU-erhvervsgrenen blev påført væsentlig skade, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 4.
(318)
Klageren anførte i sine bemærkninger til fremlæggelsen af oplysninger, at den anså stabiliteten af den indiske EU-markedsandel som resultatet af kraftig subsidiering. Kommissionen konstaterede ganske rigtigt, at der var blevet ydet udligningsberettigede subsidier (jf. betragtning 229), men der kunne ikke etableres nogen årsagssammenhæng med EU-erhvervsgrenens skadevoldende situation (jf. betragtning 319-323).
5. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
(319)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 8, stk. 5, undersøgte Kommissionen, om den subsidierede import fra Indien havde forvoldt EU-erhvervsgrenen væsentlig skade. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 8, stk. 6, undersøgte Kommissionen tillige, om andre kendte faktorer samtidig kunne have skadet EU-erhvervsgrenen. Kommissionen sikrede, at skade der måtte være forvoldt af andre faktorer end den subsidierede import fra Indien, ikke blev tilskrevet den subsidierede import. Disse andre faktorer er importen fra andre tredjelande, EU-erhvervsgrenens eksportresultater og forbruget.
5.1. VIRKNINGERNE AF DEN SUBSIDIEREDE IMPORT
(320)
I betragtning af, at der blev konstateret subsidiering under bagatelgrænsen for Kinas og Vietnams vedkommende, jf. betragtning 76 og 231, er betingelserne for en kumulativ vurdering ikke opfyldt. Analysen af årsagssammenhængen er derfor begrænset til virkningerne af importen fra Indien.
(321)
I den betragtede periode oplevede EU-erhvervsgrenen et fald i sin markedsandel fra 45,3 % til 40,2 %, mens markedsandelen for importen fra Indien forblev ret stabil på mellem 6 % og 7 %. Forbruget voksede med 6 % i den betragtede periode. EU-erhvervsgrenen var således i ikke i stand til at drage fordel af denne vækst i form af en større markedsandel, hvilket dog sandsynligvis ikke skal tilskrives den indiske markedsandel, der forblev konstant.
(322)
De gennemsnitlige priser på PSF fra Indien var i henhold til data fra Eurostat lavere end de gennemsnitlige priser på PSF fra de fleste andre lande, men det er vigtigt at bemærke, at der er store forskelle i kvalitet og varetyper. Under alle omstændigheder viste præcise sammenligninger pr. varetype, at der forelå et betydeligt underbud for så vidt angik importen fra Indien.
(323)
Til trods for det betydelige underbud kan det ikke konkluderes, at importen fra Indien forårsagede skaden. Faldet i EU-erhvervsgrenens markedsandel (minus 5,1 procentpoint) kan nemlig ikke tilskrives udviklingen i importmængderne fra Indien, da den tilsvarende markedsandel forblev ret stabil (kun plus 0,7 procentpoint i den betragtede periode). Desuden steg de gennemsnitlige priser på importen fra Indien med 18 % i den betragtede periode. Priserne på importen fra Indien synes ikke at have forårsaget et pristryk, da EU-erhvervsgrenens økonomiske situation forbedrede sig markant i den betragtede periode til trods for, at den fortsat var skadevoldende i undersøgelsesperioden.
5.2. VIRKNINGERNE AF ANDRE FAKTORER
5.2.1. Import fra tredjelande
(324)
Importmængden fra tredjelande udviklede sig i den betragtede periode som følger:
Tabel 12
Import fra tredjelande
Land
2010
2011
2012
Undersøgelsesperioden
Republikken Korea
Mængde (ton)
129 918
165 365
163 540
181 540
Indeks
100
127
126
140
Markedsandel
15,5 %
19,0 %
19,5 %
20,4 %
Indeks
100
123
126
131
Gennemsnitspris (EUR/ton)
1 116
1 367
1 361
1 300
Indeks
100
123
122
116
Taiwan
Mængde (ton)
121 656
108 645
100 072
92 423
Indeks
100
89
82
76
Markedsandel
14,5 %
12,5 %
12,0 %
10,4 %
Indeks
100
86
82
71
Gennemsnitspris (EUR/ton)
1 131
1 416
1 383
1 369
Indeks
100
125
122
121
Kina
Mængde (ton)
5 198
8 980
23 209
44 651
Indeks
100
173
446
859
Markedsandel
0,6 %
1,0 %
2,8 %
5,0 %
Indeks
100
167
447
808
Gennemsnitspris (EUR/ton)
1 065
1 279
1 265
1 209
Indeks
100
120
119
113
Tyrkiet
Mængde (ton)
32 921
29 969
34 303
36 908
Indeks
100
91
104
112
Markedsandel
3,9 %
3,4 %
4,1 %
4,1 %
Indeks
100
88
104
105
Gennemsnitspris (EUR/ton)
1 133
1 466
1 383
1 382
Indeks
100
129
122
122
Vietnam
Mængde (ton)
24 884
25 487
26 410
29 717
Indeks
100
102
106
119
Markedsandel
3,0 %
2,9 %
3,2 %
3,3 %
Indeks
100
99
106
112
Gennemsnitspris (EUR/ton)
978
1 182
1 175
1 096
Indeks
100
121
120
112
Indonesien
Mængde (ton)
25 902
30 285
24 032
24 699
Indeks
100
117
93
95
Markedsandel
3,1 %
3,5 %
2,9 %
2,8 %
Indeks
100
113
93
90
Gennemsnitspris
1 055
1 329
1 267
1 167
Indeks
100
126
120
111
Thailand
Mængde (ton)
17 548
23 510
17 103
18 952
Indeks
100
134
97
108
Markedsandel
2,1 %
2,7 %
2,0 %
2,1 %
Indeks
100
129
98
102
Gennemsnitspris (EUR/ton)
1 140
1 449
1 310
1 298
Indeks
100
127
115
114
Anden import
Mængde (ton)
49 272
51 282
41 074
43 120
Indeks
100
104
83
88
Markedsandel
5,9 %
5,9 %
4,9 %
4,8 %
Indeks
100
100
83
82
Gennemsnitspris (EUR/ton)
1 323
1 681
1 603
1 532
Indeks
100
127
121
116
Kilde: Eurostat.
(325)
Størstedelen af importen (181 540 ton svarende til en markedsandel på 20,4 % i undersøgelsesperioden) kommer fra Republikken Korea, hvis markedsandel steg med 4,9 procentpoint i den betragtede periode. Taiwan er den næststørste eksportør til Unionen. Selv om importen fra Taiwan faldt i den betragtede periode (minus 4,1 procentpoint), havde Taiwan fortsat en markedsandel på 10,4 % i undersøgelsesperioden. Den fjerdestørste på listen over eksportører (efter Indien, der er tredjestørst) er Kina, hvis markedsandel voksede med 4,4 procentpoint til 5 %. Der importeres mindre fra andre tredjelande end fra Indien, men der importeres også betydelige mængder PSF fra Tyrkiet, Vietnam, Indonesien og Thailand (alle fire med ret stabile markedsandele). Tilsammen tegner importen fra Tyrkiet, Vietnam, Indonesien og Thailand sig for en markedsandel på ca. 12 % (12,4 % i undersøgelsesperioden).
(326)
Det er værd at bemærke, at importen fra navnlig Republikken Korea er voksende. Importen fra Korea svarede i undersøgelsesperioden til tre gange importmængderne fra Indien. Den voksede med 40 % i den betragtede periode, og den tilsvarende markedsandel voksede med 4,9 procentpoint til 20,4 %. Importen fra Kina voksede også kraftigt, nemlig med over 700 % opgjort i mængde eller 4,4 procentpoint opgjort i markedsandele. Importen fra Kina underbød også markant EU-erhvervsgrenens priser.
(327)
På grundlag af ovenstående kan det konkluderes, at hvis EU-erhvervsgrenens skadevoldende situation er resultatet af import, skyldes det snarere import fra andre kilder end Indien.
(328)
Efter fremlæggelsen af oplysninger bemærkede klageren, at Kommissionen ikke havde undersøgt Kinas og Vietnams eksportpriser nærmere. Det bemærkes endnu en gang, at der blev konstateret subsidiering under bagatelgrænsen for både Kinas og Vietnams vedkommende. Kommissionen vurderede derfor eksportpriserne for disse to lande i forbindelse med sin analyse af årsagssammenhængen med hensyn til virkningerne af andre faktorer og foretog ganske rigtigt ikke en kumulativ vurdering af importen fra alle de tre lande, der er berørt af denne procedure, eftersom det blev fastslået, at de i Kina og Vietnam konstaterede subsidier lå under bagatelgrænsen, jf. betragtning 275-277.
(329)
Klageren fremsatte bemærkninger til den gennemsnitlige pris på importen fra Korea og den (lille) stigning i mængden heraf mellem 2011 og 2012. I betragtning af den generelle stigning i både mængden og markedsandelen for importen fra Korea i den betragtede periode og det forhold, at de gennemsnitlige priser på denne import er lavere end EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige salgspriser, fastholder Kommissionen, at importen fra Korea er en relevant anden faktor i forbindelse med analysen af årsagssammenhængen.
(330)
Klageren henviste endvidere til de gennemsnitlige eksportpriser for de tre lande, der oprindeligt var berørt af denne procedure, og for Korea og Taiwan i perioden fra januar til juli 2014. Dette er imidlertid ikke den betragtede periode, der strækker sig fra 2010 til slutningen af undersøgelsesperioden. Denne bemærkning afvises derfor.
5.2.2. EU-erhvervsgrenens eksportresultater
(331)
EU-erhvervsgrenens eksportmængde og eksportens gennemsnitlige værdi udviklede sig i den betragtede periode som følger:
Tabel 13
EU-producenternes eksportresultater
2010
2011
2012
Undersøgelsesperioden
Eksportmængde (on)
31 158
32 204
41 279
36 149
Indeks
100
103
132
116
Gennemsnitspris (EUR/ton)
1 760
1 945
1 924
1 962
Indeks
100
111
109
112
Kilde:
Mængde: klageren (CIRFS).
Værdi: kontrollerede oplysninger fra EU-producenterne i stikprøven.
(332)
Uden for Unionen sælger EU-erhvervsgrenen hovedsagelig specialvarer, hvilket forklarer de højere gennemsnitlige salgspriser, der iagttages på disse markeder.
(333)
Eksportmængderne for EU-producenterne i stikprøven steg med næsten 30 % i den betragtede periode og toppede i 2012. De gennemsnitlige salgspriser steg i 2011 og forblev derefter på et stabilt niveau frem til undersøgelsesperioden.
(334)
Trods de gode eksportresultater for EU-producenterne i stikprøven var de eksportmængder i absolutte tal forholdsvist små sammenlignet med de mængder, der blev solgt i Unionen. Virkningerne heraf kunne derfor ikke i tilstrækkelig grad kompensere for den vanskelige og skadevoldende situation på hjemmemarkedet i Unionen.
5.2.3. Forbruget
(335)
EU-markedet for PSF var på 838 397 ton i 2010 og nåede i undersøgelsesperioden op på 890 992 ton. Dette svarer til en markedsvækst på 6 % i den betragtede periode. Der var med andre ord ikke nogen nedgang i efterspørgslen, som kunne have bidraget til EU-erhvervsgrenens skadevoldende situation.
5.2.4. Den økonomiske krise
(336)
En brugersammenslutning, handelskammeret i et af de pågældende lande og en offentlig myndighed bemærkede, at skaden var forårsaget af den økonomiske krise. Dette argument holder ikke, da EU-markedet for PSF voksede med 6 % og den gennemsnitlige salgspris i Unionen også steg med 16 %.
(337)
Handelskammeret bemærkede desuden, at efterspørgslen efter special-PSF faldt på grund af krisen, mens efterspørgslen efter standard-PSF steg. Det skal endnu en gang bemærkes, at special-PSF og standard-PSF har de samme fysiske og kemiske egenskaber, og at deres endelige anvendelsesformål grundlæggende er de samme. Det anerkendes, at ikke alle varetyperne er indbyrdes substituerbare, men tidligere undersøgelser og den aktuelle undersøgelse har slået fast, at de forskellige varetyper i det mindste er delvist indbyrdes substituerbare, og at deres anvendelsesformål er delvist overlappende. Dette argument afvises derfor.
5.2.5. Høj kapacitetsudnyttelse
(338)
En offentlig myndighed gjorde gældende, at skaden, i form af tab af markedsandele, ikke kunne være forvoldt af den subsidierede import, når henses til den høje kapacitetsudnyttelse i EU-erhvervsgrenen. Kapacitetsudnyttelsen i EU-erhvervsgrenen steg ganske vist i den betragtede periode, men nærmede sig på intet tidspunkt grænserne for den kapacitet, der var til rådighed. Da kapacitetsudnyttelsen var på sit højeste, hvilket var i undersøgelsesperioden, lå den på 85,9 %. Dette giver rigelig plads til forøgelse af produktionen. Men da EU-producenternes salgsmængder i Unionen ikke fulgte med den opadgående tendens i forbruget, betragtes tabet af markedsandele fortsat som en af indikatorerne for EU-erhvervsgrenens skadevoldende situation.
5.3. KONKLUSION VEDRØRENDE ÅRSAGSSAMMENHÆNG
(339)
På grundlag af ovenstående finder Kommissionen, at der ikke kan etableres en årsagssammenhæng mellem EU-erhvervsgrenens skadevoldende situation og den subsidierede import fra Indien. Denne konklusion er først og fremmest baseret på, at importen fra Indien tegnede sig for en forholdsvis lille og kun svagt stigende markedsandel (fra 6,1 % til 6,8 %) sammenlignet med EU-erhvervsgrenens meget større, men fortsat markant faldende markedsandel (fra 45,3 % til 40,2 %). For det andet blev der importeret større og/eller mere kraftigt stigende mængder fra visse andre lande (Korea, Taiwan og Kina), så hvis import har bidraget til den skade, EU-erhvervsgrenen blev påført, skal det tilskrives importen fra disse lande snarere end importen fra Indien (jf. betragtning 325-327).
(340)
Der kunne derfor ikke etableres en årsagssammenhæng, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 5 og 6, mellem den subsidierede import fra Indien og den væsentlige skade, der er påført EU-erhvervsgrenen.
6. KONKLUSION
(341)
Proceduren bør derfor afsluttes, da subsidierne for Folkerepublikken Kinas og Vietnams vedkommende blev fundet at ligge under bagatelgrænsen, og da der ikke er nogen årsagssammenhæng mellem skaden og subsidierne for så vidt angår import med oprindelse i Indien.
(342)
Det ved grundforordningens artikel 25, stk. 1, nedsatte udvalg har ikke afgivet udtalelse -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Antisubsidieproceduren vedrørende importen af korte syntetiske fibre af polyester, ikke kartede, kæmmede eller på anden måde beredte til spinding, i øjeblikket henhørende under KN-kode 5503 20 00 og med oprindelse i Folkerepublikken Kina, Indien og Vietnam, afsluttes.
Artikel 2
Denne afgørelse træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. december 2014.
A BIZOTTSÁG VÉGREHAJTÁSI HATÁROZATA
(2014. december 16.)
a Kínai Népköztársaságból, Indiából és Vietnamból származó poliészter vágott szál behozatalára vonatkozó szubvencióellenes eljárás megszüntetéséről
(2014/918/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG
tekintettel az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező támogatott behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. június 11-i 597/2009/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 14. cikke (2) bekezdésére,
mivel:
1. ELJÁRÁS
1.1. A VIZSGÁLAT MEGINDÍTÁSA
(1)
2013. december 19-én az Európai Bizottság (a továbbiakban: a Bizottság) az 597/2009/EK rendelet (a továbbiakban: alaprendelet) 10. cikke alapján szubvencióellenes vizsgálatot indított a Kínai Népköztársaságból, Indiából és Vietnamból (a továbbiakban: érintett országok) származó poliészter vágott szál Európai Unióba történő behozatalára vonatkozóan. Az eljárás megindításáról a Bizottság értesítést (a továbbiakban: az eljárás megindításáról szóló értesítés) tett közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában (2).
(2)
A Bizottság a vizsgálatot a European Man-made Fibres Association (CIRFS, Szintetikus Szálak Európai Szövetsége) (a továbbiakban: panaszos) által hét gyártó nevében 2013. november 4-én benyújtott panaszára indította el. A panaszos a poliészter vágott szál (Polyester Staple Fibres, a továbbiakban: PSF) uniós gyártásának több mint 70 %-át képviselte. A panasz meggyőző bizonyítékot tartalmazott a támogatásra, illetve az abból eredő jelentős kárra vonatkozóan, és így elegendőnek bizonyult a vizsgálat megindításához.
(3)
Az eljárás megindítását megelőzően és az alaprendelet 10. cikkének (7) bekezdésével összhangban a Bizottság értesítette az indiai kormányt, a kínai kormányt és a vietnami kormányt arról, hogy megfelelően dokumentált panasz érkezett be hozzá, amely szerint a PSF ezen országokból származó támogatott behozatala jelentős kárt okoz az érintett uniós gazdasági ágazatnak. Az érintett kormányokat egyéni konzultációkra hívták annak érdekében, hogy a panasz tartalmát illetően tisztázzák a helyzetet, és hogy kölcsönösen elfogadható megoldást találjanak.
A Kínai Népköztársaság (Kína)
(4)
A kínai kormány nem fogadta el a konzultációs felkérést egy, a panasz benyújtási dátumával kapcsolatos félreértésre hivatkozva. A kínai kormány ugyanakkor észrevételeket nyújtott be a panaszban szereplő állításokkal kapcsolatban a rendszerek kiegyenlíthetőségének a hiányára vonatkozóan.
India
(5)
Az indiai kormány elfogadta a konzultációs felkérést, és a konzultációra sor került. A konzultációk során nem sikerült kölcsönösen elfogadható megoldást találni. Ugyanakkor kellő mértékben figyelembe vették az indiai kormány panaszban felsorolt rendszerekkel kapcsolatos észrevételeit.
Vietnam
(6)
A vietnami kormány elfogadta a konzultációs felkérést, és a konzultációkra sor került. A konzultációk során nem sikerült kölcsönösen elfogadható megoldást találni. Ugyanakkor kellő mértékben figyelembe vették a vietnami kormány panaszban felsorolt rendszerekkel kapcsolatos észrevételeit.
1.2. ÉRDEKELT FELEK
(7)
Az eljárás megindításáról szóló értesítésben a Bizottság felkérte az érdekelt feleket, hogy a vizsgálatban való részvételüket biztosítandó vegyék fel a Bizottsággal a kapcsolatot. A Bizottság emellett kifejezetten tájékoztatta a panaszosokat, más ismert uniós gyártókat, az ismert exportáló gyártókat és a kínai, az indiai és a vietnami kormányt, az ismert importőröket, a vizsgálat megindításában érintettként ismert szállítókat és felhasználókat, kereskedőket, valamint szövetségeket, és részvételre kérte fel őket.
(8)
Az érdekelt felek lehetőséget kaptak arra, hogy a vizsgálat megindításával kapcsolatban észrevételeket tegyenek, illetve kérjék a Bizottság és/vagy a kereskedelmi ügyekben eljáró meghallgató tisztviselő előtti meghallgatásukat.
a) Mintavétel
(9)
Figyelembe véve azt, hogy sok az exportáló gyártó, uniós gyártó és független importőr érintett, a Bizottság minden ismert exportáló gyártót és független importálót felkért arra, hogy jelentkezzen a Bizottságnál, és az eljárás megindításáról szóló értesítésben foglaltaknak megfelelően szolgáltasson alapinformációkat a 2012. október 1. és 2013. szeptember 30. közötti időszakban a PSF-re vonatkozó tevékenységéről. Ezt a tájékoztatást a Bizottság az alaprendelet 27. cikke alapján kérte annak érdekében, hogy el tudja dönteni, szükséges-e a mintavétel, és ha igen, akkor ki tudja választani a mintákat. A kínai, indiai és vietnami hatóságokkal is konzultációkra került sor.
Mintavétel az uniós gyártók körében
(10)
Az eljárás megindításáról szóló értesítésben a Bizottság jelezte, hogy az uniós gyártók közül ideiglenesen mintát választott ki. A Bizottság a PSF vizsgálati időszakban mért értékesítési és termelési mennyisége alapján választotta ki a mintát, figyelembe véve a földrajzi megoszlást. A minta négy uniós gyártóból állt. A mintába felvett uniós gyártók termelése az uniós gyártás 54 %-át tette ki.
(11)
A Bizottság felkérte az érdekelt feleket, hogy közöljék az ideiglenes mintával kapcsolatos észrevételeiket. Nem érkezett észrevétel. A minta reprezentatív az uniós gazdasági ágazat tekintetében.
Mintavétel az importőrök esetében
(12)
A Bizottság annak érdekében, hogy eldönthesse, szükséges-e a mintavétel, és ha igen, kiválaszthassa a mintát, felkérte a független importőröket, hogy nyújtsák be az eljárás megindításáról szóló értesítésben kért információkat.
(13)
Nyolc független importőr nyújtotta be a kért információkat és egyezett bele abba, hogy felvegyék a mintába. Az alaprendelet 27. cikkének (1) bekezdésével összhangban, a Bizottság először egy három független importőrből álló mintát választott ki az Unióba irányuló import legnagyobb mennyisége alapján. Az alaprendelet 27. cikke (2) bekezdésének megfelelően valamennyi érintett és ismert importőr véleményét kikérték a minta kiválasztásáról.
(14)
A mintába felvett egyik importőr visszalépett a mintából, arról tájékoztatva a Bizottságot, hogy nem nyújt be kitöltött kérdőívet. A Bizottság ezután befejezte a mintavételt a fennmaradó (a mintába még fel nem vett) importőrök alacsony száma miatt, amelyek mindegyikét felkérte a kitöltött kérdőív benyújtására. Két olyan vállalat, amely importálja és használja is az érintett terméket, jelezte, hogy nem importőrként, hanem felhasználóként kíván együttműködni. A fennmaradó öt független importőr közül négyen nyújtottak be kitöltött kérdőívet.
Mintavétel a kínai exportáló gyártók körében
(15)
A mintavétel szükségességének eldöntéséhez, szükséges esetben pedig a minta kiválasztásához a Bizottság valamennyi ismert kínai exportáló gyártót arra kért, hogy közölje az eljárás megindításáról szóló értesítésben meghatározott információkat. Ezenfelül a Bizottság felkérte Kína Európai Unió mellett működő képviseletét, hogy nevezze meg és/vagy lépjen kapcsolatba azokkal az esetleges további exportáló gyártókkal, amelyek adott esetben részt kívánnak venni a vizsgálatban.
(16)
Először 23 exportáló gyártó/gyártói csoport bocsátotta rendelkezésre a kért információkat és járult hozzá ahhoz, hogy szerepeljen a mintában. Az exportáló gyártóktól/gyártói csoportoktól kapott információk alapján és az alaprendelet 27. cikkével összhangban, a Bizottság először egy öt együttműködő exportáló gyártóból/gyártói csoportból álló mintára tett javaslatot, mely gyártóknak/gyártói csoportoknak az Unióba irányuló exportja a vizsgálati időszakban a legnagyobb mennyiséget képviselte. Két további kínai exportáló gyártó/gyártói csoport később nyújtotta be a kért információkat. E két kínai exportáló gyártó/gyártói csoport mérete azonban nem indokolta volna a minta módosítását, ha a kért információkat határidőre benyújtották volna.
(17)
Két kínai exportáló gyártó/gyártói csoport azt kérte, hogy a mintát a PSF gyártásához felhasznált nyersanyag alapján állítsák össze. Úgy érveltek, hogy a mintába ugyanannyi tisztított tereftálsavat/monoetilén-glikolt (a továbbiakban: PTA/MEG) használó PSF-gyártót kell felvenni, mint PET-pelyhet használó PSF-gyártót. Azt is elmondták, hogy a termelési folyamat a felhasznált nyersanyagtól függően más és más, és hogy az eltérő nyersanyagot használó gyártók nem ugyanazon a piacon versenyeznek egymással. Ezen túlmenően állításuk szerint a nyersanyagként nem PTA-t/MEG-t használó PSF-gyártóknak nem származik előnyük abból, ha a PTA-t/MEG-t a panaszban leírtak szerint a megfelelő ellenszolgáltatásnál kisebb összeg fejében biztosítják.
(18)
A Bizottság a mintát a vizsgálati időszakban az Unióba irányuló legnagyobb exportmennyiség alapján választotta ki az alaprendelet 27. cikkének (1) bekezdésével összhangban. A mintavételnél azt is tekintetbe vették, hogy egyes rendszereket nem minden kínai exportáló gyártó vesz igénybe. Az is megjegyzendő, hogy a minta olyan vállalatokat is tartalmazott, amelyek mindkét termelési folyamatot alkalmazzák.
(19)
Ha a mintavételt kizárólag a termelési folyamat jellege alapján végeznék, az felvetné a vizsgálati eredmény előrebocsátásának a veszélyét annak feltételezésével, hogy csak a nyersanyagként PTA-t/MEG-t használó PSF-gyártók körében fordulnak elő kiegyenlíthető támogatások, a PET-pelyhet használó PSF-gyártók között nem. Ezenkívül a Bizottság úgy ítélte meg, hogy ezek a kiválasztási kritériumok önkényesek lennének, mert az azok eredményeképpen létrejövő, azonos számú vállalatból álló minta nem lenne reprezentatív az Unióba irányuló export mennyisége alapján az alaprendelet 27. cikkének (1) bekezdésének megfelelően, ezért a kérést elutasította.
(20)
Az egyik kínai exportáló gyártó/gyártói csoport szerint a mintavételt nem az export mennyisége, hanem annak értéke alapján kellene elvégezni, ezért saját magának a mintába való felvételét kérte. Az export értéke szerinti mintavétel nem vezetne reprezentatív és objektív eredményekhez, mert a támogatások torzíthatják az árakat. A Bizottság a mennyiség tekintetében öt legnagyobb exportáló gyártót/gyártói csoportot választotta ki, amelyek az együttműködő kínai exportőröktől az Unióba irányuló teljes exportmennyiség 53 %-át tették ki. Ez az export azon legnagyobb reprezentatív mennyiségének tekinthető, amelyet a rendelkezésre álló időn belül még megfelelő alapossággal meg lehet vizsgálni az alaprendelet 27. cikkének (1) bekezdésével összhangban. Emiatt a kérelmet elutasították.
(21)
Ugyanez a fél elmondta, hogy nyersanyagként kizárólag újrahasznosított textilhulladékot használ, és nem vesz igénybe semmilyen, a PTA/MEG használatához kapcsolódó támogatást. A szóban forgó fél szerint az esetében nem jelenik meg olyan támogatáskülönbözet, amely a nyersanyagként PTA-t/MEG-t használó vállalatokra vonatkozó információk alapján került kiszámításra. A fenti (18) preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően a mintavételnél tekintetbe vették, hogy egyes rendszereket nem minden kínai exportáló gyártó vesz igénybe. Ezért a kérést a Bizottság elutasította.
(22)
Mindezek miatt a (16) preambulumbekezdésben ismertetett, öt exportáló gyártóból álló mintát hagyták jóvá végleges mintaként.
(23)
A nyilvánosságra hozatalt követően a panaszos megkérdőjelezte a Bizottság mintavételi módszerét. Kétségeinek adott hangot a fenti (16) preambulumbekezdésben említett 23 együttműködő kínai exportáló gyártó/gyártói csoport reprezentativitásával kapcsolatban a Kínából az Unióba exportált PSF teljes mennyiségére vonatkozóan. Ezenkívül úgy ítélte meg, hogy - tekintettel a Kínában állítólag működő 150 PSF-gyártóra - az öt vállalatból álló minta nem elégséges. A szóban forgó fél azt is elmondta, hogy a mintavétel során nem vették figyelembe a kínai gyártók földrajzi eloszlását és a különböző termelési folyamatokat alkalmazó kínai gyártók részarányát. Végül a panaszos rámutatott arra, hogy a Bizottság nem adott tájékoztatást a mintába felvett kínai vállalatok által előállított PSF tényleges mennyiségéről és arról, hogy a gyártási mennyiség reprezentatív-e a Kínában előállított teljes PSF-mennyiség tekintetében.
(24)
A 23 együttműködő kínai exportáló gyártótól/gyártói csoporttól származó behozatal a teljes kínai behozatali mennyiség 83 %-át tette ki, így magas együttműködési arányról beszélhetünk. A (16) preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően a Bizottság a mintát a vizsgálatban együttműködő öt olyan exportáló gyártóból/gyártói csoportból állította össze, amelyek a vizsgálati időszakban a legnagyobb Unióba irányuló exportmennyiséggel rendelkeztek, összhangban az alaprendelet 27. cikkével. Ily módon a minta reprezentatívnak tekinthető. A kiválasztott vállalatokat felkérték a teljes kérdőív kitöltésére. A vizsgálatban való együttműködést megtagadó exportáló gyártók semmi esetre sem vehetők fel a mintába, mivel a Bizottság az együttműködő exportáló gyártók által a kérdőíveken adott, a helyszínen ellenőrzött válaszok alapján kíván megállapításokat tenni.
(25)
A mintának az exportáló gyártók Kínán belüli földrajzi eloszlása alapján történő kiválasztása kapcsán a panaszos nem támasztotta alá a kifogásait. A panaszos különösen nem adott magyarázatot arra, hogy a földrajzi eloszlás kritériumán alapuló minta miért lett volna összhangban az alaprendelet 27. cikkével, amely a minta legnagyobb exportmennyiség alapján történő kiválasztásáról rendelkezik.
(26)
Azon kifogás kapcsán, hogy a mintavétel nem vette tekintetbe a különböző gyártási eljárásokat alkalmazó kínai gyártók részarányát, megjegyzendő, hogy a fenti (18) preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően a minta mindkét termelési folyamatot alkalmazó vállalatokat tartalmazott. Ezen túlmenően a legnagyobb kínai gyártók PTA/MEG felhasználásával állítanak elő PSF-et az uniós piacra.
(27)
Továbbá, miközben a panaszos nem az Unióba irányuló exportról, hanem a gyártásról beszél, megjegyzendő, hogy a Bizottságnak nem kell megadnia a mintába felvett kínai exportáló gyártók/gyártói csoportok által előállított PSF mennyiségét, mivel a jelen eljárás célja a Kínában gyártott és az Unióba exportált PSF mennyiségéhez viszonyított támogatások értékelése.
(28)
Ezért a Bizottság a panaszos mintavételi módszerrel kapcsolatos valamennyi kifogását elutasította.
Mintavétel az indiai exportáló gyártók körében
(29)
A mintavétel szükségességének eldöntéséhez, szükséges esetben pedig a minta kiválasztásához a Bizottság valamennyi ismert indiai exportáló gyártót arra kért, hogy közölje az eljárás megindításáról szóló értesítésben meghatározott információkat. Ezenfelül a Bizottság felkérte India Európai Unió mellett működő képviseletét, hogy nevezze meg és/vagy lépjen kapcsolatba azokkal az esetleges további exportáló gyártókkal, amelyek adott esetben részt kívánnak venni a vizsgálatban.
(30)
Nyolc indiai exportáló gyártó nyújtotta be a kért információkat és egyezett bele, hogy felvegyék a mintába. Az alaprendelet 27. cikkének (1) bekezdésével összhangban, a Bizottság egy olyan, négy vállalatból álló mintát választott ki az Unióba irányuló export legnagyobb reprezentatív mennyisége alapján, amelyet a rendelkezésre álló időn belül még megfelelő alapossággal meg lehetett vizsgálni. Az alaprendelet 27. cikke (2) bekezdésének megfelelően valamennyi ismert érintett exportáló gyártó, továbbá az indiai hatóságok véleményét is kikérték a minta kiválasztásáról, de azok nem tettek észrevételt.
(31)
A nyilvánosságra hozatalt követően a panaszos 17 indiai PSF-gyártó létezéséről tett említést és megkérdőjelezte, hogy a négy exportáló gyártó reprezentatívnak tekinthető-e. A Bizottság megerősíti, hogy a négy indiai exportáló gyártó reprezentatívnak tekinthető, mivel a vizsgálati időszakban az Unióba irányuló teljes indiai export mintegy 90 %-át képviselte.
Mintavétel a vietnami exportáló gyártók körében
(32)
A Bizottság valamennyi ismert vietnami exportáló gyártót arra kért, hogy közölje az eljárás megindításáról szóló értesítésben meghatározott információkat. Ezenfelül a Bizottság felkérte Vietnam Európai Unió mellett működő képviseletét, hogy nevezze meg és/vagy lépjen kapcsolatba azokkal az esetleges további exportáló gyártókkal, amelyek adott esetben részt kívánnak venni a vizsgálatban.
(33)
Öt vietnami exportáló gyártó nyújtotta be a kért információkat és egyezett bele, hogy felvegyék a mintába, ám közülük egynek a vizsgálati időszakban egyáltalán nem volt exportértékesítése az Unióban. Ezért a Bizottság úgy döntött, hogy eltekint a vállalat vizsgálatától. A fennmaradó exportáló gyártók kis számára való tekintettel a Bizottság úgy döntött, hogy nincs szükség mintavételre.
(34)
A nyilvánosságra hozatalt követően a panaszos elmondta, hogy Vietnamban a négy exportáló gyártóból három nyújtott be kitöltött kérdőívet, és hogy a Bizottságnak a kínai és az indiai export tekintetében is ilyen lefedettségre kellett volna törekednie. A Bizottság kiemeli, hogy az ágazat helyzete Vietnamban meglehetősen eltérő az együttműködő exportáló gyártók igen alacsony száma (nevezetesen 3) miatt, szemben a nagyszámú kínai és indiai exportáló gyártóval. Emiatt csak az utóbbi két országban volt szükség mintavételre. A Bizottság azt is tisztázni kívánja, hogy a három együttműködő és megvizsgált vietnami exportáló gyártó az érintett termék Vietnamból az Unióba érkező teljes importmennyiségének a 99 %-át képviseli.
b) Egyedi vizsgálat
(35)
Három kínai exportáló gyártó/gyártói csoport kért egyedi vizsgálatot az alaprendelet 27. cikkének (3) bekezdése alapján. Tekintettel az egyedi vizsgálatokra vonatkozó kérések számára és a kínai exportáló gyártók mintájának a méretére, e kérések kivizsgálása indokolatlanul nagy terhet jelentett volna. Ezért ezeket a kérelmeket elutasították.
(36)
Egy indiai exportáló gyártó kért egyedi vizsgálatot az alaprendelet 27. cikkének (3) bekezdése alapján. E kérés kivizsgálását a Bizottság jóváhagyta. Az a döntés született, hogy ebben a konkrét esetben az egyedi vizsgálat nem jelent indokolatlanul nagy terhet, és nem akadályozza meg a vizsgálat időre történő befejezését.
c) A kérdőívre adott válaszok
(37)
A Bizottság kérdőíveket küldött a Kínát képviselő feleknek (kifejezetten bankok, illetve PTA- és MEG-gyártók számára készült kérdőívekkel), az Indiát képviselő feleknek (kifejezetten bankok számára készült kérdőívekkel) és a Vietnamot képviselő feleknek (kifejezetten bankok, illetve PTA- és MEG-gyártók számára készült kérdőívekkel). Ezenkívül a Bizottság öt, a mintába felvett kínai exportáló gyártó, öt (négy, a mintába felvett és egy, a mintába fel nem vett) indiai exportáló gyártó, négy vietnami exportáló gyártó, négy uniós gyártó, öt független importőr és 105 felhasználó részére küldött kérdőíveket.
(38)
Kínára vonatkozóan a kínai kormány (Kereskedelmi Minisztérium) és az öt, mintába felvett kínai exportáló gyártó/gyártói csoport nyújtott be kitöltött kérdőívet. Indiára vonatkozóan az indiai kormány (Kereskedelmi és Ipari Minisztérium), a négy, mintába felvett indiai exportáló gyártó, valamint az egyedi vizsgálatot kérő indiai exportáló gyártó nyújtott be kitöltött kérdőívet. Vietnamra vonatkozóan a vietnami kormány (a Vietnami Versenyhatóság, az Ipari és Kereskedelmi Minisztérium és számos bank) nyújtott be választ. Egy exportáló gyártó, amely az Unióba irányuló exporton belül igen csekély mennyiséget képviselt, visszalépett az együttműködéstől, és nem válaszolt a kérdőívre. A fennmaradó három vietnami exportáló gyártó (amelyek közül kettő ugyanahhoz a csoporthoz tartozik) benyújtotta a kitöltött kérdőívet. Ezen túlmenően négy uniós gyártó, négy független importőr és tizenkét felhasználó nyújtott be kitöltött kérdőívet.
(39)
A nyilvánosságra hozatalt követően a panaszos azt az észrevételt tette, hogy a mintába felvett uniós gyártóknak kiküldött kérdőívek száma és az importőrök, felhasználók száma nem áll arányban egymással. Mindenekelőtt a gazdasági szereplők egyes csoportjainak (uniós gyártók, exportáló gyártók, importőrök vagy felhasználók) kiküldött kérdőívek száma nem tükrözi megfelelően a Bizottság által nekik tulajdonított súlyt. Az egyetlen cél megfelelő szintű és mennyiségű információk gyűjtése a támogatás, a kár és az uniós érdek lehető legteljesebb mértékű elemzéséhez.
(40)
Ebben az esetben a mintába felvett négy uniós gyártónak, a mintába felvett öt kínai exportáló gyártónak, öt indiai exportáló gyártónak, négy vietnami exportáló gyártónak, öt importőrnek és minden ismert, illetve a Bizottságnál jelentkező felhasználónak kerültek kiküldésre kérdőívek. Az alaprendelet 27. cikke voltaképpen nem is írja elő a felhasználók közül történő mintavételt. Sőt, a korábbi piacvédelmi vizsgálatok tapasztalatai szerint bár bizonyos esetekben a rendelkezésre álló információk alapján számos felhasználóval fel lehet venni a kapcsolatot, közülük általában csak rendkívül kevesen hajlandóak visszaküldeni a kitöltött kérdőívet. Ezért a Bizottság ebben az esetben is aktívan kereste a lehetőséget a lehető legnagyobb számú felhasználóval való együttműködésre.
d) Ellenőrző látogatások
(41)
A Bizottság minden olyan információt beszerzett és ellenőrzött, amelyet a támogatás, az abból eredő kár és az uniós érdek ideiglenes meghatározása szempontjából szükségesnek tartott. Az alaprendelet 26. cikke szerinti ellenőrző látogatásokra a következő állami hatóságoknál, valamint pénzügyi intézményeknél és vállalatoknál került sor:
Kínai kormány
-
Kínai Kereskedelmi Minisztérium, Peking, Kína
Indiai kormány
-
Kereskedelmi és Ipari Minisztérium, Újdelhi
Vietnami kormány
-
Vietnami Versenyhatóság, Ipari és Kereskedelmi Minisztérium, Hanoi
-
Pénzügyminisztérium, Hanoi (többek között számos bankban tett ellenőrző látogatásokkal)
-
Thai Binh-i vámhatóság, Thai Binh város, Thai Binh tartomány
Uniós gyártók
-
Trevira GmbH, Bobingen, Németország
-
Wellman International Ltd., Kells, Írország
-
Greenfiber International S.A., Buzau, Románia
-
Silon s.r.o., Sezimovo Ústí, Cseh Köztársaság
Importőrök
-
Elias Enterprises Limited, Altrincham, Egyesült Királyság
Felhasználók
-
Sandler AG, Schwarzenbach/Saale, Németország
Kínai exportáló gyártók
-
Far Eastern Industries (Shanghai) Ltd, Sanghaj
-
Jiangsu Huaxicun Co, Huaxi Village, Csiangjin
-
Jiangsu Xinsu Chemical Fibre Co, Szucsou
-
Xiamen Xianglu Chemical Fibre Co, Hsziamen
-
Zhejiang Anshun Pettechs Fibre Co, Fujang
Indiai exportáló gyártók
-
Bombay Dyeing and Manufacturing Co. Ltd., Mumbai
-
Ganesha Ecosphere Limited, Kanpur
-
Indo Rama Synthetics Ltd., Nagpur
-
Reliance Industries Limited, Mumbai
-
Polyfibre Industries Pvt. Ltd., Mumbai
Vietnam exportáló gyártói
-
Vietnam New Century Polyester Fibre Co Ltd., Halong város
-
Thai Binh Polyester Staple Fibre Joint Stock Company, Thai Thuy Town, Thai Binh Province and Hop Than Co. Ltd., Thai Binh város, Thai Binh tartomány (a továbbiakban együttesen: Thai Binh csoport).
(42)
A nyilvánosságra hozatalt követően a panaszos elmondta, hogy a kínai gyártók többsége egy régióban összpontosul Csiangszu és Csöcsiang délkeleti partvidékén, és a négy ellenőrző látogatás közül egyik sem e két tartomány valamelyikébe irányult. Ebben a vonatkozásban megemlítendő, hogy a Jiangsu Xinsu Chemical Fibre Co és a Jiangsu Huaxicun Co Csiangszu tartományban, míg a Zhejiang Anshun Pettechs Fibre Csöcsiang tartományban működik. Ezért a kérelmet a Bizottság elutasította.
(43)
A panaszos további érvként fogalmazta meg, hogy két, termelési kapacitás tekintetében nagy kínai gyártó nem szerepelt a mintában. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a fenti (16) és (18) preambulumbekezdésben leírtak szerint a Bizottság a mintát az Unióba irányuló legnagyobb exportmennyiség alapján választotta ki, és abba az alaprendelet 27. cikkének megfelelően az Unióba szállító öt legnagyobb exportőr/exportáló gyártói csoport került bele. Pusztán az a tény, hogy Kínában léteznek más nagy PSF-gyártók is, nem kérdőjelezi meg a minta reprezentativitását.
(44)
A panaszos hasonló igényt fogalmazott meg Vietnammal kapcsolatban is azt állítva, hogy két nagy vietnami PSF-gyártó nem képezte a vizsgálat tárgyát. Ahogy azt a Bizottság a fenti (32)-(34) preambulumbekezdésben kifejtette, a vizsgálat minden olyan vietnami gyártóra kiterjedt, amely az Unióba PSF-et exportál, és három exportáló gyártó nyújtott be választ, amelyek szinte a teljes Unióba irányuló PSF-kivitelt képviselik. Annak a ténynek, hogy létezhetnek más nagy vietnami PSF-gyártók is, amelyek nem exportálják az érintett terméket az Unióba, nincs jelentősége az együttműködő exportáló gyártók reprezentativitása tekintetében.
1.3. VIZSGÁLATI IDŐSZAK ÉS FIGYELEMBE VETT IDŐSZAK
(45)
A támogatás és a kár vizsgálata a 2012. október 1. és 2013. szeptember 30. közötti időszakra (a továbbiakban: vizsgálati időszak) terjedt ki. A kár felmérése szempontjából lényeges tendenciák vizsgálata a 2010. január 1. és a vizsgálati időszak vége közötti időszakra (a továbbiakban: figyelembe vett időszak) terjedt ki.
(46)
A nyilvánosságra hozatalt követően a panaszos észrevételt tett a vizsgálati időtartamra vonatkozóan, amely szerinte túl rövid volt, és ezért „kedvezőtlenül befolyásolta” a Bizottság megállapításait. A panaszos azt állította, hogy a tizenkét hónapos időtartammal nem vették figyelembe azt, hogy az uniós gazdasági ágazatnak okozott kár állítólagosan több évig tartott. A panaszos annak a véleményének is hangot adott, hogy a panaszban felsorolt támogatások nem elemezhetők megfelelően egy tizenkét hónapos vizsgálati időszak alatt.
(47)
A kárelemzés vonatkozásában hangsúlyozni kell, hogy - szemben azzal, amit a panaszos állított - a Bizottság a 2010., 2011., 2012. éveket, továbbá a vizsgálati időszakot értékelte, nem pedig kizárólag a vizsgálati időszak tizenkét hónapját. A támogatás meghatározása tekintetében a Bizottság saját mérlegelési mozgásterén belül és összhangban az alaprendelet 5. és 11. cikkével tizenkét hónapos vizsgálati időszakot választott. A nyilvánosságra hozatalig sem a panaszos, sem más érdekelt fél nem tett észrevételt a vizsgálati időszak időtartamával kapcsolatban, amelyet az eljárás megindításáról szóló értesítés és a kérdőívek is tartalmaztak. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a tizenkét hónapos vizsgálati időszak megfelelően biztosítja a vizsgálat megállapításainak reprezentativitását. Ezért a kérelmet elutasítja.
1.4. NYILVÁNOSSÁGRA HOZATAL
(48)
2014. október 2-án a Bizottság minden érdekelt felet tájékoztatott azokról a lényeges tényekről és megfontolásokról, amelyek alapján meg kívánta szünteti az eljárást, és felkérte az érdekelt feleket, hogy tegyék meg észrevételeiket. Észrevételek érkeztek egy felhasználói szövetségtől, a panaszostól, egy kínai exportáló gyártótól és annak leányvállalataitól, négy indiai exportáló gyártótól, a kínai kormánytól és a vietnami kormánytól. A benyújtott észrevételeket a Bizottság értékelte és adott esetben tekintetbe vette.
(49)
A felhasználói szövetségtől kapott észrevételek az uniós érdekhez kapcsolódtak, amelyet nem értékeltek, mivel nincs ok intézkedések elrendelésére.
2. AZ ÉRINTETT TERMÉK ÉS HASONLÓ TERMÉK
2.1. AZ ÉRINTETT TERMÉK
(50)
Az érintett termék a jelenleg az 5503 20 00 KN-kód alá besorolt, a Kínai Népköztársaságból, Indiából és Vietnamból származó, nem kártolt, nem fésült vagy más módon fonásra elő nem készített szintetikus poliészter vágott szál (a továbbiakban: érintett termék).
(51)
Az érintett termék általában PTA (Purified Terephthalic Acid, tisztított tereftálsav) vagy MEG (Mono Ethylene Glycol, monoetilén-glikol), illetve újrahasznosított PSF gyártásakor újrahasznosított PET-palackokból előállított pehely felhasználásával állítható elő. A terméket számos célra használják, például ruhákhoz, ruházati termékekhez és lakberendezési tárgyakhoz, de a gépjárműiparban, a higiéniai és gyógyászati ágazatban és az építőiparban is.
2.2. HASONLÓ TERMÉK
(52)
A vizsgálat szerint az alábbi termékek ugyanazokkal az alapvető fizikai, kémiai és műszaki jellemzőkkel, valamint felhasználási formákkal rendelkeznek:
-
az érintett termék,
-
az érintett országok belföldi piacán előállított és értékesített termék, és
-
az uniós gazdasági ágazat által előállított és az uniós piacon értékesített termék.
(53)
Következésképp a Bizottság úgy ítélte meg, hogy e termékek az alaprendelet 2. cikkének c) pontja értelmében vett hasonló termékek.
2.3. A TERMÉKKÖRT ÉRINTŐ KÉRELMEK
2.3.1. PTA-ból/MEG-ből előállított PSF és újrahasznosított PET-palackokból előállított PSF
(54)
Két állami hatóság és egy, az egyik érintett ország exportáló gyártóit képviselő szövetség szerint a PTA-ból/MEG-ből előállított PSF-et és az újrahasznosított PET-palackokból előállított PSF-et két különböző termékként kellene kezelni. Ezt az állításukat a legfontosabb nyersanyagokban mutatkozó különbségre alapozták, mivel a PSF bizonyos típusait PTA/MEG, míg más típusokat újrahasznosított PET-palackokból előállított pehely felhasználásával készítik. Ehhez kapcsolódóan fontos különbségként említették az önköltségi és az eladási árakat. Azt is megjegyezték, hogy jelentős minőségi különbség áll fenn a PTA-ból és MEG-ből, valamint az újrahasznosított PET-palackokból készített PSF között, ami kihat a felhasználás és alkalmazás módjára.
(55)
A PTA-ból/MEG-ből előállított PSF és az újrahasznosított PET-palackokból előállított PSF valóban két különböző PSF-típust jelent a PSF termékkörön belül. A két típus azonban ugyanolyan fizikai és kémiai jellemzőkkel bír, és végső felhasználási formáik is alapvetően azonosak. Vitathatatlan, hogy nem minden terméktípus cserélhető fel egymással, a korábbi vizsgálatok és a jelenlegi vizsgálat azonban megállapította, hogy a különböző terméktípusok között legalább részleges felcserélhetőség és egymást átfedő felhasználási terület fordul elő. Ezért a kérelmet a Bizottság elutasította.
(56)
Egy exportáló gyártó a beadványában megismételte, hogy az újrahasznosított PET-palackok és az újrahasznosított PET-palackokból előállított pehely használata eltérő termelési folyamatot és eltérő nyersanyagot jelent. Ugyanez a fél azt is hozzátette, hogy az újrahasznosított PET-palackokból előállított PSF önköltségi és eladási ára, valamint a mennyisége jelentősen elmarad a „normál PSF” hasonló mutatóitól. A Bizottság fenntartja azon véleményét, hogy a nyersanyag lényegében azonos, legyen szó újrahasznosított PET-palackokról vagy újrahasznosított PET-palackokból előállított pehelyről. A PET-pehelyhez képest a PET-palackok használata esetén felmerülő kiegészítő lépések a palackok válogatása és mosása, majd a palackok pelyhekké való feldarabolása. Minden ezt követő gyártási lépés azonos. Ezenkívül a végtermék ugyanazokkal a jellemzőkkel bír, bár tény, hogy - ahogy arra a termékkód is rámutat - eltérő minőségi szintek fordulhatnak elő. A különböző minőségi szintekből adódó (esetleges) árkülönbségek így már a termékkódban megmutatkoznak. Ezért a kérelmet elutasítja.
2.3.2. PSF-termékek és különleges PSF-ek
(57)
Egy állami hatóság és négy exportáló gyártó szerint a PSF-termékeket és a különleges PSF-eket különböző termékként kell kezelni a előállítási költségek, eladási árak és a használat különbözősége miatt. Azt is megjegyezték, hogy az uniós gazdasági ágazat a különleges PSF-ekre helyezi a hangsúlyt PSF-alaptípusként, míg az érintett országok főként PSF-termékeket forgalmaznak.
(58)
Az állítást megfogalmazó, az (57) preambulumbekezdésben említett állami hatóság és négy exportáló gyártó nem határozta meg a különleges PSF fogalmát.
(59)
A mintába felvett uniós gyártók fogalommeghatározása szerint a különleges PSF-ek közé tartozik a poliészter és polietilén kombinációjából készített, higiéniai termékekben való felhasználásra szánt PSF, a színezett (festett) PSF, az adott szakítószilárdsággal rendelkező PSF, a lángkésleltető PSF, az ipari felhasználásra szánt PSF (például az építőiparban használatos geotextíliák és nem szőtt anyagok), a vevővel együtt egyedi alkalmazásokhoz meghatározott, kifejlesztett és testreszabott PSF, valamint a gépjárműipar által felhasznált PSF (a gépkocsik látható burkolóanyagainak egységes színűeknek kell lenniük).
(60)
A mintába felvett uniós gyártók szerint a standard PSF-ek közé azok a PSF-ek tartoznak, amelyek a jellemzőik tekintetében nagyobb fokú rugalmasságot mutatnak.
(61)
A különleges PSF típus és a PSF-termék típus fogalommeghatározása alapján a két típus ugyanazokkal az alapvető fizikai, műszaki és kémiai jellemzőkkel rendelkezik. Az, hogy többféle típus, szint vagy minőség létezik, nem zárja ki e típusok egyetlen termékként való kezelését. A PSF-termékek lehetséges felhasználási területei szélesebbnek tűnnek, mint a különleges PSF-eké, ám ezek a különbségek nem elegendők ahhoz, hogy két külön termékként soroljuk be őket. Bár a különböző PSF-típusok konkrét felhasználási céljuknak megfelelően eltérő jellemzőkkel bírnak, alapvető fizikai jellemzőik, alkalmazási módjuk és használatuk azonos.
(62)
Azt is tisztázni kell, hogy a vizsgálati időszakban nem a különleges PSF típusok jelentették az uniós gyártók PSF-alaptípusát. Ez a típus átlagosan a mintába felvett uniós gyártók által gyártott összes PSF-típus mintegy 40 %-át alkotta a PSF-termékek és különleges PSF-ek gyártói fogalommeghatározása szerint.
(63)
A nyilvánosságra hozatalt követően egy exportáló gyártó egy újabb beadványban is megfogalmazta, hogy a különleges PSF típus és a PSF-termék típus nem „hasonló termékek”, így nem vizsgálhatók együtt. Ugyanez a fél hozzátette, hogy a különleges PSF típus és a PSF-termék típus esetében eltérőek a végső felhasználási formák, az előállítási költségek és az eladási ár. Ezért a Bizottság hibájaként rótta fel, hogy az nem vizsgálta a különleges PSF típus és a PSF-termék típus önköltségi és eladási ára közötti különbséget. Elmondása szerint nem világos, hogy miként határozták meg a vizsgált termék előállítási költségét és eladási árát, és arra kérte a Bizottságot, hogy vizsgálja meg az áron aluli értékesítés elemzését a PSF-termékek és a különleges PSF-ek adatainak a szétválasztása után.
(64)
A Bizottság megerősíti, hogy a PSF-et többféle terméktípusként értékesítik szövésre vagy fonástól eltérő alkalmazásokra. A PSF lehet például mono- vagy bikomponensű, illetve különböző jellemzőkkel rendelkezhet, pl. decitexben kifejezett finomság, szakítószilárdság, a fényesség, minőségi szint stb. tekintetében. Ezek a jellemzők termékkódban is megmutatkoznak, amelyre vonatkozóan nem érkezett észrevétel a Bizottsághoz. Vitathatatlan, hogy a PSF-termékek és a különleges PSF-ek nem minden alkalmazási mód esetében cserélhetők fel egymással, ám a különböző terméktípusok között részleges felcserélhetőség és egymást átfedő felhasználási terület fordul elő. A (61) preambulumbekezdésben leírtaknak és az ugyanerre a termékre vonatkozóan lefolytatott korábbi eljárások eredményeinek megfelelően e típusok fizikai és kémiai jellemzői, valamint végső felhasználási formáik alapvetően azonosak. Minden típus ugyanazokból a nyersanyagokból készül (PTA/MEG vagy újrahasznosított PET), amelyek az előállítási költségek több mint 60 %-át teszik ki. Ezekhez a rost bizonyos speciális jellemzőinek biztosítása érdekében adalékanyagok vagy további komponensek adhatók hozzá. A termékkódban megmutatkozik a nyersanyagok eredete és egyéb olyan tényezők, amelyek befolyásolják az előállítási költségeket és az eladási árat. Ugyanakkor a PSF-termékek és a különleges PSF termelési folyamata között nincs számottevő különbség. Ez jól látható a mintába felvett uniós gyártóknál is, amelyek közül egyik sem foglalkozott kizárólag PSF-termékek vagy különleges PSF-ek előállításával. Végül a különleges PSF-nek nem ismert egységes és általánosan elfogadott fogalommeghatározása. Az (59) preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően például egyes uniós gyártók különleges típusnak tekintik a higiéniai ágazatban használt PSF-et. Ezzel szemben számos felhasználó és egy felhasználói szövetség azt jelezte, hogy a higiéniai ágazatban például nedves törlőkendőkhöz használt PSF a PSF-termék típushoz tartozik, bár egészségügyi és biztonsági okokból ezeket lehetőség szerint nem szabad újrahasznosított nyersanyagból előállítani. Ezenkívül néhány uniós gyártó a bizonyos vevőspecifikus követelményeket kielégítő (például egy adott festékszínnel készülő) PSD-típusokat különleges PSF-nek tekinti, jóllehet ezek a típusok gyakran ugyanazzal a termelési folyamattal készülnek és ugyanaz az előállítási költségük, mint bármely más (termék jellegű) típusnak. Emiatt a Bizottság nem tudott a gyártók saját osztályozására támaszkodni a PSF-termék típus és a különleges PSF típus tekintetében, ezért a kérelmet elutasította.
2.3.3. A termékköre vonatkozó egyéb kérelmek
(65)
Egy felhasználó és egy felhasználói szövetség szerint a Kínából importált PSF jobb minőségű, mint az Unióban előállított PSF. Ezt egyrészt azzal az érvvel támasztották alá, hogy a Kínai Népköztársaságból származó PSF nem tartalmaz kemény polimerdarabokat. Egy másik érvben a kínai PSF fényességére hivatkoztak, míg az Unióban előállított PSF szerintük szürke árnyalatokat tartalmaz, mivel az uniós PSF-ek többsége újrahasznosított PET-palackokból készül.
(66)
A kemény polimerdarabokat tartalmazó uniós PSF-re vonatkozó első érvet semmilyen bizonyítékkal nem támasztották alá. Sőt, az állítás ellenkezőjét megfogalmazták más felhasználói beadványokban és kitöltött felhasználói kérdőíveken (amelyek szerint az uniós gyártók által előállított PSF általában jobb minőségű, mint az érintett országokban gyártott PSF).
(67)
A második, fényességre vonatkozó érv tekintetében a vizsgálat során adott információk megerősítik, hogy a PTA-ból/MEG-ből készült PSF általában fényesebb, mint az újrahasznosított PET-palackokból készült PSF (ha a termelési folyamat során nem adnak hozzá pigmentet és/vagy színélénkítő anyagokat). Ugyanakkor a két PSF-típus ugyanolyan fizikai és kémiai jellemzőkkel bír, és végső felhasználási formáik is alapvetően azonosak. Az is megjegyzendő, hogy a kár kiszámítása során az alapvető nyersanyag volt az egyik figyelembe vett jellemző. Más szóval az újrahasznosított PET-palackokból készített importált PSF-et csak újrahasznosított PET-palackokból készült uniós gyártású PSF-fel hasonították össze. Hasonlóképpen a PTA-ból/MEG-ből készített importált PSF-et is csak PTA-ból/MEG-ből készült uniós gyártású PSF-fel hasonították össze.
(68)
Egy felhasználói szövetség, egy exportáló gyártó és egy állami hatóság szerint a továbbfelhasználók gyakran megkövetelik, hogy a termékeket az érintett országokból (különösen Kínából) származó PSF-ből állítsák elő.
(69)
Ezen állítást semmiféle bizonyítékkal nem támasztották alá, és nem is tárták fel a három érintett országból származó PSF-hez való ragaszkodás indokait (ha feltételezzük, hogy ez a fajta ragaszkodás valóban létezik a továbbfelhasználó vevők körében).
(70)
A felhasználói szövetség konkrétan azt állította, hogy az uniós gépjárműipar kizárólag Kínából származó PSF-et fogad el.
(71)
Ezt az állítását azonban nem tudta alátámasztani, és nem bizonyította, hogy az uniós gyártók által előállított PSF az uniós gépjárműiparban nem használható. Sőt, ellenőrzött adatok igazolják, hogy uniós gyártók is jelentős mennyiségű PSF-et értékesítenek az Unió gépjárműipara számára, ami cáfolja a fentieket.
(72)
Egy exportáló gyártó állítása szerint az általa készített PSF és az uniós gyártók által előállított PSF két különböző termék, jóllehet egyaránt újrahasznosított PET-palackokból készülnek. Ez az exportáló gyártó azt mondja, hogy az általa előállított PSF (főként) újrahasznosított PET-palackokból (nem pehelyből) készül, amelynek más a termelési folyamata és más nyersanyagok felhasználásával jár, mint az újrahasznosított PET-palackokból készített pelyhet használó PSF-gyártók esetében.
(73)
A Bizottság ezt az állítást is elutasította, mert a PET-palack és a PET-palackból készült pehely (ami nem más, mint pehellyé aprított PET-palack) lényegében ugyanaz a nyersanyag, eltérő formában.
2.3.4. Következtetés
(74)
Ezért megállapításra került, hogy a vizsgálat hatálya alá tartozó két PSF-típus ugyanolyan fizikai, műszaki és kémiai jellemzőkkel bír, és végső felhasználási formáik is alapvetően azonosak.
3. TÁMOGATÁS
3.1. KÍNA
3.1.1. Általános rész
(75)
A Bizottság a panaszban, illetve a kitöltött kérdőívekben szereplő információk alapján a következő rendszereket vizsgálta, mivel ezek állítólag kínai kormányzati támogatásban részesülnek:
A.
A PSF-ágazatnak az állami tulajdonú bankok által biztosított kedvezményes hitelnyújtás, valamint a magánbankok kormányzat általi megbízása és utasítása
B.
Az áruk és szolgáltatások megfelelő ellenszolgáltatásnál kisebb összeg fejében történő biztosítása az állam által, valamint a magánszállítók kormányzat általi megbízása és utasítása
-
az állam által a megfelelő ellenszolgáltatásnál kisebb összeg fejében biztosított PTA és MEG,
-
földterület és földhasználati jogok állam általi biztosítása a megfelelő ellenszolgáltatásnál kisebb összeg fejében,
-
villamos energia biztosítása a kormányzat által,
-
olcsó vizet biztosító program.
C.
A textilágazatnak nyújtott fejlesztési és kamattámogatások
-
a „Go Global” egyedi alap,
-
a mezőgazdasági, könnyűipari és textiltermékek kereskedelmét előmozdító alap.
D.
Közvetlen adómentességet és adócsökkentést biztosító programok
-
külföldi (befektetési) vállalkozásokat illető társaságiadó-mentességek,
-
minősítéssel rendelkező belföldi vállalkozások közötti osztalék társaságiadó-mentessége,
-
új és csúcstechnológiát alkalmazó vállalkozásnak minősülő vállalatokra vonatkozó társaságiadó-csökkentés,
-
különleges gazdasági övezetek részére biztosított társaságiadó-csökkentés,
-
társaságiadó-csökkentés exportorientált vállalkozások számára,
-
a hazai gyártmányú berendezések beszerzési értékének legfeljebb 40 %-át kitevő adójóváírás.
E.
Közvetett adó- és behozatalivám-programok
-
héamentességek és behozatalivám-engedmények az importált berendezések használatára,
-
héa-visszatérítések kínai gyártású berendezések külföldi tőkével működő vállalatok általi beszerzéséért.
F.
Egyéb regionális/tartományi programok
-
adó- (és más) mentességek Csiangszu tartomány fejlesztési övezeteiben,
-
adóösztönző eszközök Csangcsou városban,
-
kedvezményes bérleti díjak Csangcsou városban,
-
exportösztönző eszközök Csöcsiang tartományban,
-
technológiai innovációs támogatások Csöcsiang tartományban,
-
adó- és vámkedvezmények a fejlesztési övezetekben Kuangtung tartományban,
-
exportösztönző eszközök Kuangtung tartományban,
-
jogi költségek visszatérítése Kuangtung tartományban,
-
külföldi kereskedelmi tevékenységekre vonatkozó (egyedi) alapok programja Kuangtung tartományban,
-
hitelkamat-támogatások a Kuangtung tartományban megvalósuló technológiai innovációs projektek támogatására,
-
kedvezményes adókulcsok a fejlesztési övezetekben Sanghaj tartományban,
-
kedvezményes infrastruktúra Sanghaj tartományban,
-
exportorientált vállalatokat célzó hitelezési és adópolitikák Sanghaj tartományban.
(76)
A Bizottság a panaszban foglalt valamennyi rendszert megvizsgálta. Valamennyi rendszer esetében megvizsgálta, hogy az alaprendelet 3. cikkének rendelkezései szerint megállapítható-e a kínai kormány általi pénzügyi hozzájárulás és a mintába felvett exportáló gyártóknak nyújtott gazdasági előny. A vizsgálat eredményei szerint ebben az esetben a vizsgált rendszerekre nyújtott gazdasági előny nem éri el az alaprendelet 14. cikkének (5) bekezdésében (3) meghatározott de minimis küszöbértéket. Ezért a Bizottság nem látja szükségesnek az egyes rendszerek kiegyenlíthetőségének a megállapítását.
A rendszerek és az egyedi vállalatoknak nyújtott gazdasági előnyök mértékének a részletes ismertetésére alább kerül sor.
3.1.2. Egyedi rendszerek
A mintába felvett kínai exportáló gyártók által a vizsgálati időszakban nem használt rendszerek
(77)
Az eredmények szerint a mintába felvett kínai exportáló gyártók/gyártói csoportok a vizsgálati időszakban nem vették igénybe az alábbi rendszereket, így nem volt megállapítható gazdasági előny.
-
a megfelelő ellenszolgáltatásnál kisebb összeg fejében biztosított PTA és MEG,
-
az állam által a megfelelő ellenszolgáltatásnál kisebb összeg fejében biztosított villamos energia,
-
az állam által a megfelelő ellenszolgáltatásnál kisebb összeg fejében biztosított olcsó víz,
-
a „Go Global” egyedi alap,
-
a mezőgazdasági, könnyűipari és textiltermékek kereskedelmét előmozdító alap,
-
külföldi (befektetési) vállalkozásokat illető társaságiadó-mentességek,
-
új és csúcstechnológiát alkalmazó vállalkozásnak minősülő vállalatokra vonatkozó társaságiadó-csökkentés,
-
különleges gazdasági övezetek részére biztosított társaságiadó-csökkentés,
-
társaságiadó-csökkentés exportorientált vállalkozások számára,
-
a hazai gyártmányú berendezések beszerzési értékének legfeljebb 40 %-át kitevő adójóváírás,
-
egyéb regionális/tartományi programok.
(78)
Ami a megfelelő ellenszolgáltatásnál kisebb összeg fejében biztosított PTA-t és MEG-t illeti, a panasz szerint egyes beszállítói iparágak és termékek a kínai kormány ellenőrzése alatt állnak, hogy kedvező árú felhasználandó anyagot, nevezetesen PTA-t és MEG-t biztosíthassanak PSF-gyártók számára. Ezen az alapon a PSF-gyártók kiegyenlíthető támogatásban részesülnek azáltal, hogy állami tulajdonú vállalatoktól állami gyártású PTA-t és MEG-t szereznek be a piaci árnál alacsonyabb áron, vagyis a megfelelő ellenszolgáltatásnál alacsonyabb összeg fejében.
(79)
A vizsgálat ugyanakkor feltárta, hogy a PSF gyártásával foglalkozó kínai exportáló gyártók/gyártói csoportok az exportra szánt PSF előállításához felhasznált PTA és MEG alapanyagot egy belső feldolgozó rendszeren keresztül importálják.
(80)
Ennek következtében a mintába felvett vállalatoknál ezen állítólagos program keretében nem volt megállapítható támogatás.
(81)
A nyilvánosságra hozatalt követően a panaszos elmondta, hogy a Bizottság csak egyetlen, a mintába felvett kínai exportáló gyártók által a vizsgálati időszakban nem használt támogatási rendszert, nevezetesen a PTA/MEG támogatott árakon való biztosítását vizsgálta meg részlegesen. E rendszer vonatkozásában a panaszos kifejtette, hogy a minta összeállításának módja, valamint az a tény, hogy egy jelentős kínai PSF-gyártóra nem terjedt ki a vizsgálat, befolyásolta az e rendszeren keresztüli támogatás megítélését.
(82)
A fenti (16) és (18) preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően a vizsgálatban együttműködő 23 kínai exportáló gyártó/gyártói csoport közül a Bizottság kiválasztott egy, az öt legnagyobb exportáló gyártót/gyártói csoportot magában foglaló mintát, amelyet az alaprendelet 27. cikke alapján reprezentatívnak tekintett. A panaszos által említett, a mintába fel nem vett kínai gyártó nem exportált számottevő mennyiségű PSF-et az Unióba a vizsgálati időszakban. Ezért a gyártónak a mintából való kihagyása nem érintette a minta reprezentativitását és nem befolyásolta jelentősen a szóban forgó támogatási rendszerrel kapcsolatban levont következtetéseket.
(83)
A Bizottság megerősíti, hogy minden, a panaszban említett állítólagos támogatási rendszer vonatkozásában információkat kért és válaszokat várt, beleértve a panaszos által a nyilvánosságra hozatal kapcsán tett észrevételekben említett rendszereket is, ám ezekről a rendszerekről bebizonyosodott, hogy azokat a mintába felvett exportáló gyártók/gyártói csoportok nem veszik igénybe. A (78) preambulumbekezdésben a Bizottság további részletekkel szolgált a megfelelő ellenszolgáltatásnál kisebb összeg fejében biztosított PTA/MEG vonatkozásában, mert ez a támogatási rendszer a panasz egyik lényegi eleme volt, amely jelentős kiegyenlíthető támogatást biztosíthat.
A mintába felvett kínai exportáló gyártók által a vizsgálati időszakban használt rendszerek
3.1.3. A PSF-ágazatnak biztosított kedvezményes hitelek
(84)
A panaszos állítása szerint a PSF-gyártók alacsony (támogatott) kamatú hiteleket kapnak a fejlesztési bankoktól és az állami tulajdonú kereskedelmi bankoktól a kínai kormánynak a textilipar és a kémiai rostok előállításával foglalkozó ágazat növekedését és fejlesztését előmozdító és támogató szakpolitikája keretében.
a) Jogalap
(85)
Kínában a kedvezményes hitelezésről a következő jogszabályok rendelkeznek: A Kínai Népköztársaság törvénye a kereskedelmi bankokról (a továbbiakban: banktörvény), a hitelekre vonatkozó általános szabályok, amelyet a Kínai Központi Bank 1996. június 28-án hirdetett ki, valamint az Államtanács 40. sz. határozata.
b) A támogatás összegének kiszámítása
(86)
Az alaprendelet 6. cikkének b) pontja értelmében a kedvezményes hitelekkel járó gazdasági előnyt a hitelt felvevő cég által fizetett kamatok és a cég által a piacon ténylegesen megszerezhető összehasonlítható kereskedelmi hitel esetében fizetendő összeg közötti különbözetként kell meghatározni. A Bizottság meghatározta az összehasonlítható kereskedelmi hitelek piaci viszonyítási alapját.
(87)
A viszonyítási alapot a kínai kamatlábak alapján határozták meg, kiigazítva a normál piaci kockázattal (vagyis úgy tekintették, hogy valamennyi kínai vállalat részére csak a „nem befektetési besorolású” kötvények legmagasabb kategóriáját adja (a Bloombergnél „BB”), és a Kínai Központi Bank megszokott hitelezési kamatlábára az ilyen minősítésű vállalatok által kibocsátott kötvények esetében várható felárat alkalmazza).
(88)
Az exportáló gyártók/gyártói csoportok gazdasági előnyét úgy számították ki, hogy figyelembe vették a százalékos arányban kifejezett kamatkülönbözet és a hitelből még fennmaradó összeg szorzatát, azaz a vizsgálati időszakban ki nem fizetett kamatot. Ezt az összeget aztán elosztották az együttműködő exportáló gyártók teljes forgalmával.
c) Következtetés
(89)
Az e rendszer keretében megállapított gazdasági előny mértéke 0 % és 0,50 % között van.
3.1.4. Földhasználati jogok biztosítása a megfelelő ellenszolgáltatásnál kisebb összeg fejében
a) Jogalap
(90)
Kínában a földhasználati jog biztosítása a Kínai Népköztársaság földügyi igazgatásról szóló törvényének és a Kínai Népköztársaság ingatlanokról szóló törvényének hatálya alá tartozik.
b) Gyakorlati végrehajtás
(91)
A földügyi igazgatásról szóló törvény 2. cikkének megfelelően minden földterület állami tulajdonban van, mivel a kínai alkotmány, illetve a vonatkozó jogi rendelkezések szerint a föld a kínai nép közös tulajdona. A földet nem lehet eladni, a földhasználati jogot azonban a törvény alapján át lehet ruházni. Az állami hatóságok a földterületet nyilvános ajánlattétel, árajánlat vagy árverés útján ruházhatják át.
c) A vizsgálat megállapításai
(92)
Az együttműködő exportáló gyártók/gyártói csoportok információkat közöltek az általuk használt földterületről, illetve a földhasználati jogokra vonatkozó szerződésekről/okiratokról, a kínai kormány azonban a földhasználati jogok ellenértékének megállapításával kapcsolatban semmiféle tájékoztatást nem adott.
d) A támogatás összegének kiszámítása
(93)
Mivel megállapítást nyert, hogy a földhasználati jogokkal kapcsolatos viszonyokat Kínában nem a piac határozza meg, Kínában a jelek szerint a magánszektor vonatkozásában viszonyítási alapok egyáltalán nem állnak rendelkezésre. Így a kínai árak és költségek kiigazítása nem megvalósítható. Ilyen körülmények között a Bizottság azt állapította meg, hogy Kínában nincs működő piac, és az alaprendelet 6. cikke d) pontjának ii. alpontjával összhangban a gazdasági előny meghatározásához indokolt a külső viszonyítási alap használata. Mivel a kínai kormány nem volt hajlandó javaslatot tenni a külső viszonyítási alapra, a Bizottságnak a megfelelő külső viszonyítási alapot a rendelkezésre álló tények alapján kellett meghatároznia. Az alábbi (94) preambulumbekezdésben felsorolt okokból külső viszonyítási alapként a Tajvan Független Vámterületről származó információkat ítélték megfelelőnek.
(94)
A Bizottság véleménye szerint a tajvani földárak biztosítják a legjobb összehasonlítási alapot azon kínai földterületek vonatkozásában, ahol az együttműködő exportáló gyártók tevékenysége folyik. Az exportáló gyártók többsége Kína keleti részén található, fejlett, magas GDP-vel (gross domestic product, bruttó hazai termék) és nagy népsűrűséggel rendelkező tartományokban.
(95)
A kiegyenlíthető támogatás összegét a támogatásban részesülő feleket érintő, a vizsgálati időszak vonatkozásában megállapított gazdasági előny mértékének megfelelően számították ki. A támogatásban részesülő félre átruházott gazdasági előnyt úgy számították ki, hogy figyelembe vették az egyes vállalatok által a földhasználati jogokért fizetett összeg és a tajvani viszonyítási alapnak megfelelően fizetendő rendes összeg közötti különbözetet.
(96)
A Bizottság a számítás során a tajvani földterületek átlagos négyzetméterárát alkalmazta, és azt a földhasználati jogokra vonatkozó szerződések időpontja után bekövetkezett valutaleértékelődésnek és a GDP alakulásának megfelelően kiigazította. Az ipari földterületekre vonatkozó árak Tajvan Gazdasági Minisztériuma Ipari Hivatalának honlapjáról származnak. A valutaleértékelődést és a GDP alakulását Tajvan vonatkozásában a Nemzetközi Valutaalap 2011-es World Economic Outlook című kiadványában közölt inflációs ráták, illetve a tajvani egy főre jutó folyóáras, USD-ben kifejezett GDP alakulása alapján számították ki. Ezt a támogatási összeget (számláló) az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdésével összhangban - a kínai ipari földterületek földhasználati joga szokásos időtartamának (azaz 50 vagy 70 év) figyelembevételével - kivetítették a vizsgálati időszakra. Ezt az összeget aztán elosztották a mintába felvett exportáló gyártók vizsgálati időszakban lebonyolított összes forgalmával, mivel a támogatás megítélése nem az exportteljesítmény függvényében történt, és nem a gyártott, megtermelt, exportált vagy szállított termékek mennyisége szerint került meghatározásra.
e) Következtetés
(97)
Az e rendszer keretében megállapított gazdasági előny mértéke 0,02 % és 0,82 % között van.
3.1.5. Közvetlen adómentességet és adócsökkentést biztosító programok
3.1.5.1. Minősítéssel rendelkező belföldi vállalkozások közötti osztalék társaságiadó-mentessége
a) Jogalap
(98)
Az osztalékbevételek ezen adómentességének jogalapja a társaságiadó-törvény 25-26. cikke és a társaságiadó-törvény végrehajtási szabályainak 83. cikke.
b) Gyakorlati végrehajtás
(99)
Ez a program más kínai belföldi vállalatokban részesedéssel rendelkező kínai belföldi vállalatoknak biztosít kedvezményes adóztatást olyan formában, hogy a belföldi anyavállalatok számára bizonyos osztalékokból, prémiumokból és más tőkebefektetésekből származó jövedelem után adómentességet nyújt.
c) A vizsgálat megállapításai
(100)
A mintába felvett két exportáló gyártó/gyártói csoport társaságiadó-bevallásán szerepel egy adómentes összeg. Az adóbevallás 5. mellékletében (Adókedvezményekről szóló éves beszámoló) szereplő feltételekkel összhangban ez az összeg a jogosult belföldi személyek és vállalkozások osztaléka, prémiuma és más befektetésből származó jövedelme. Az érintett vállalatok ezek után az összegek után nem fizettek társasági adót.
d) A támogatás összegének kiszámítása
(101)
A kiegyenlíthető támogatás összegét a támogatásban részesülő feleket érintő, a vizsgálati időszak vonatkozásában megállapított gazdasági előny mértékének megfelelően számították ki. A támogatásban részesülő felekre átruházott gazdasági előny az osztalékra vonatkozó adómentesség figyelembevételével eddig befizetett összeg levonása után a más kínai belföldi vállalatoktól kapott osztalékból származó jövedelem figyelembevételével fizetendő adó teljes összege. Ezt a támogatási összeget (számláló) az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdésével összhangban elosztották az együttműködő exportáló gyártók vizsgálati időszakban lebonyolított összes forgalmával, mivel a támogatás megítélése nem az exportteljesítmény függvényében történt és nem a gyártott, megtermelt, exportált vagy szállított termékek mennyisége szerint került meghatározásra.
e) Következtetés
(102)
Az e rendszer keretében megállapított gazdasági előny mértéke 0 % és 0,06 % között van.
3.1.6. Közvetett adó- és behozatalivám-programok
3.1.6.1. Héamentességek és behozatalivám-engedmények az importált berendezések használatára
a) Jogalap
(103)
Ennek a programnak a jogalapja az Államtanács Guo Fa 37/1997. sz. körlevele a behozott berendezésekre vonatkozó adópolitika szabályozásáról, a Pénzügyminisztérium, a Vámügyi Főigazgatóság és a Központi Adóigazgatóság (2008. évi) 43. sz. közleménye, a Nemzeti Fejlesztési és Reformbizottság 2006. február 22-i 316 2006. sz. közleménye az állami fejlesztési támogatásban részesülő belföldi vagy külföldi finanszírozású projektek igazolásának kezelésével kapcsolatos lényeges kérdésekről, továbbá a külföldi tőkével működő, illetve belföldi vállalkozások számára behozott, vámfizetés alól nem mentesíthető árucikkek 2008. évi jegyzéke.
b) Gyakorlati végrehajtás
(104)
Ez a program azoknak a külföldi tőkével működő vagy belföldi vállalkozásoknak biztosít héa- és behozatalivám-mentességet, amelyek a termelésükhöz tárgyi eszközöket importálnak. A mentességre való jogosultság feltétele, hogy a berendezés nem szerepelhet a támogatásra nem jogosult berendezések jegyzékében, és a támogatást igénylő vállalatnak be kell szereznie a kínai hatóságok vagy a Nemzeti Fejlesztési és Reformbizottság által - a vonatkozó befektetési, adózási és vámjogszabályokkal összhangban - kibocsátott, „államilag támogatott projekt” tanúsítványt.
c) A vizsgálat megállapításai
(105)
A mintába felvett kínai exportáló gyártók/gyártói csoportok közül négy jelezte, hogy az importált berendezések vonatkozásában mentes a héa és a behozatali vám alól.
d) A támogatás összegének kiszámítása
(106)
A kiegyenlíthető támogatás összegét a támogatásban részesülő feleket érintő, a vizsgálati időszak vonatkozásában megállapított gazdasági előny mértékének megfelelően számították ki. A támogatásban részesülő felek által szerzett gazdasági előny a behozott berendezésre vonatkozóan elengedett héa és vám összege. Az így kapott gazdasági előnyt a vállalat szokásos számviteli eljárásai szerint amortizálták a berendezés teljes élettartama alatt. Ezt a támogatási összeget (számláló) az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdésével összhangban elosztották az együttműködő exportáló gyártók vizsgálati időszakban lebonyolított összes forgalmával, mivel a támogatás megítélése nem az exportteljesítmény függvényében történt és nem a gyártott, megtermelt, exportált vagy szállított termékek mennyisége szerint került meghatározásra.
e) Következtetés
(107)
Az e rendszer keretében megállapított gazdasági előny mértéke 0 % és 0,45 % között van.
3.1.6.2. Héa-visszatérítések kínai gyártású berendezések külföldi tőkével működő vállalatok általi beszerzéséért
a) Jogalap
(108)
Ennek a programnak a jogalapját a következők képezik: a Központi Adóigazgatóság 1999. szeptember 20-i 171. sz. és 199. sz. körlevele a külföldi tőkével működő vállalatok által a belföldön előállított berendezések vásárlásakor fizetett adó visszatérítésével kapcsolatos eljárásra vonatkozó ideiglenes intézkedések közzétételéről, illetve a Pénzügyminisztérium és a Központi Adóigazgatóság 2008. évi 176. sz. közleménye a külföldi tőkével működő vállalatok által a belföldön előállított berendezések vásárlásakor fizetett adó visszatérítésével kapcsolatos politika végrehajtásának megszüntetéséről.
b) Gyakorlati végrehajtás
(109)
Ez a program a külföldi tőkével működő vállalatok számára a belföldön előállított berendezések vásárlásakor fizetett héa visszatérítésének formájában biztosít gazdasági előnyt. A berendezés nem tartozhat a vámfizetés alól nem mentesíthető árucikkek jegyzékébe és a berendezés értéke - „a belföldön előállított berendezések vásárlására vonatkozó kísérleti közigazgatási intézkedések” szerint - nem haladhatja meg a külföldi tőkével működő vállalatokra megállapított teljes beruházási összeghatárt.
c) A vizsgálat megállapításai
(110)
A mintába felvett két exportáló gyártó/gyártói csoport részletes tájékoztatást nyújtott be erről a rendszerről, beleértve a nekik nyújtott gazdasági előnyök mértékét is.
d) A támogatás összegének kiszámítása
(111)
A kiegyenlíthető támogatás összegét a támogatásban részesülő feleket érintő, a vizsgálati időszak vonatkozásában megállapított gazdasági előny mértékének megfelelően számították ki. A támogatásban részesülő felekre átruházott gazdasági előny a belföldön előállított berendezések vásárlása után visszatérített héa összegének felel meg. Az így kapott gazdasági előnyt a szokásos ágazati gyakorlatnak megfelelően amortizálták a berendezés teljes élettartama alatt.
e) Következtetés
(112)
Az e rendszer keretében megállapított gazdasági előny mértéke 0 % és 0,01 % között van.
3.1.7. Egyéb regionális/tartományi programok
(113)
A vizsgálat megerősítette, hogy a mintába felvett vállalatok a vizsgálati időszakban nem részesültek gazdasági előnyben a (75) preambulumbekezdésben említett programok keretében.
3.1.8. A támogatások összege
(114)
A szubvencióellenes alaprendelet rendelkezései szerint a támogatások összege érték szerint kifejezve a kínai exportáló gyártók esetében 0,76 % és 1,77 % között van.
(115)
A nyilvánosságra hozatalt követően a panaszos elmondta, hogy nem volt világos a számára a teljes támogatásikülönbözet-tartomány Bizottság általi kiszámításának a módja. A mintába felvett kínai exportáló gyártók/gyártói csoportok összesített támogatási tartományát érték szerint kifejezve a (114) preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően a mintába felvett öt kínai exportáló gyártó/gyártói csoport alsó és felső teljes támogatáskülönbözete határozza meg.
3.1.9. Következtetés Kínáról
(116)
Tekintettel a kínai exportáló gyártókra vonatkozó kiegyenlíthető támogatás de minimis összegére, nincs ok a Kínából származó PSF behozatalára vonatkozó intézkedések bevezetésére. A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az alaprendelet 14. cikke (3) bekezdésének megfelelően le kell zárni a Kínai Népköztársaságból származó behozatallal kapcsolatos vizsgálatot.
3.2. INDIA
3.2.1. Általános rész
(117)
A Bizottság a panaszban, illetve a kitöltött kérdőívekben szereplő információk alapján a következő rendszereket vizsgálta, mivel ezek állítólag indiai kormányzati támogatásban részesülnek:
1.
piacra összpontosító rendszer (Focus Market Scheme);
2.
termékre összpontosító rendszer (Focus Product Scheme);
3.
előzetes engedélyezési rendszer (Advance Authorisation Scheme);
4.
vám-visszatérítési rendszer (Duty Drawback Scheme);
5.
beruházási javak exportösztönzési rendszere (Export Promotion Capital Goods Scheme);
6.
adó- és vámmentességek és -csökkentések az exportorientált egységekben és a különleges gazdasági övezetekben (Tax and duty exemptions and Reductions in Export Oriented Units and the Special Economic Zones);
7.
exporthitelrendszer (Export Credit Scheme);
8.
jövedelemadó-fizetési kötelezettség alóli mentesség rendszere (Income Tax Exemption Scheme);
9.
járulékos exportösztönzési program (Incremental Exports Incentivisation Scheme);
10.
vámmentes behozatal engedélyezésének rendszere (Duty Free Import Authorisation);
11.
piacfejlesztési támogatási program (Market Development Assistance Scheme) valamint hitelgaranciák;
12.
Gudzsarát állam kormányának tőkebefektetés-ösztönző rendszere (Capital Invesment Incentive Scheme)
13.
Gudzsarát állam értékesítési adókedvezmény-rendszere (Gujarat Sales Tax Incentive Scheme) és Gudzsarát állam villamosenergiaadó-mentességi rendszere (Electricity Duty Exemption Scheme);
14.
nyugat-bengáli támogatási rendszerek (West Bengal Subsidy Schemes) - ösztönzők és adókedvezmények, köztük támogatások és értékesítési adó alóli mentesség;
15.
Maharashtra állam ösztönzőcsomag-rendszere (Maharashtra Package Scheme of Incentives), benne Maharashtra állam villamosenergiaadó-mentességi rendszere (Maharashtra Electricity Duty Exemption Scheme) és Maharashtra állam ipartámogatási szubvenciója (Maharashtra Industrial Promotion Subsidy).
A vizsgált indiai exportáló gyártók által a vizsgálati időszakban használt támogatási rendszerek
(118)
A vizsgálat eredményei szerint a mintában szereplő exportáló gyártók a vizsgálati időszak alatt az alábbi rendszerek keretében részesültek gazdasági előnyökben:
1.
piacra összpontosító rendszer (Focus Market Scheme, FMS);
2.
termékre összpontosító rendszer (Focus Product Scheme, FPS);
3.
vám-visszatérítési rendszer (Duty Drawback Scheme, DDS);
4.
előzetes engedélyezési rendszer (Advance Authorisation Scheme, AAS);
5.
vámmentes behozatal engedélyezésének rendszere (Duty Free Import Authorisation, DFIA);
6.
beruházási javak exportösztönzési rendszere (Export Promotion Capital Goods Scheme, EPCGS)
7.
Maharashtra állam ösztönzőcsomag-rendszere (Package Scheme of Incentives, PSI)
(119)
A fenti (118) preambulumbekezdés 1., 2., 4., 5. és 6. pontjában említett rendszerek az 1992. augusztus 7-én hatályba lépett, a külkereskedelemről (fejlesztés és szabályozás) szóló 1992. évi (1992/22 sz.) törvényen (a továbbiakban: külkereskedelmi törvény) alapulnak. A külkereskedelmi törvény feljogosítja az indiai kormányt, hogy értesítéseket adjon ki az export- és importpolitikával kapcsolatban. Ezek összefoglalása a „Foreign Trade Policy” (külkereskedelem-politika) dokumentumokban található, amelyeket a Kereskedelmi Minisztérium ötévente ad ki és rendszeresen frissít. A vizsgálati időszakra vonatkozó külkereskedelem-politikai dokumentum a „Foreign Trade Policy 2009-2014” (a továbbiakban: FTP 09-14). Az indiai kormány ezenfelül az „FT 09-14” dokumentumra irányadó eljárásokat is lefekteti egy „Handbook of Procedures, Volume I” (eljárási kézikönyv, I. kötet) című dokumentumban (a továbbiakban: HOP I 09-14). Az eljárási kézikönyvet rendszeresen frissítik.
(120)
A fenti (118) preambulumbekezdés 3. pontjában megjelölt vám-visszatérítési rendszer a Customs Act of 1962 (a vámokról szóló 1962. évi törvény) 75. szakaszán, a Central Excise Act of 1944 (a központi fogyasztási adókról szóló 1944. évi törvény) 37. szakaszán, a Financial Act of 1994 (a pénzügyekről szóló 1994. évi törvény) 93A. és 94. szakaszán, valamint a Customs, Central Excise Duties and Service Tax Drawback Rules of 1995 (a vámok, központi fogyasztási adók és szolgáltatási adók visszatérítéséről szóló 1995. évi szabályok) rendelkezésein alapul. A visszatérítésre vonatkozó szabályokat rendszeresen közzéteszik.
(121)
A fenti 7. pontban szereplő PSI rendszer a maharashtrai kormány 2007. évi ösztönzőcsomag-rendszerén alapul (2007. március 30-i PSI-1707/(CR-50)/IND-8 határozat).
3.2.2. Piacra összpontosító rendszer (Focus Market Scheme, FMS);
a) Jogalap
Az FMS részletes leírása az FTP 09-14 3.14. bekezdésében, valamint a HOP I 09-14 3.8. bekezdésében található.
b) Támogathatóság
(122)
A rendszer igénybevételére minden gyártó-exportőr és kereskedő-exportőr jogosult.
c) Gyakorlati végrehajtás
(123)
E rendszer keretében minden PSF terméknek a HOP I 09-14 37C. függelékének 1. és 2. táblázatában felsorolt országokba irányuló exportja a FOB paritáson számított értékének 3 %-áig vámhitelre jogosult. 2011. április 1-jétől minden terméknek a 37C. függelékének 3. táblázatában (különlegesen fontos piacok, Special Focus Markets) felsorolt országokba irányuló exportja a FOB paritáson számított értékének 4 %-áig vámhitelre jogosult. Bizonyos exporttevékenységeket ez a rendszer kizár, például az importált vagy átrakodott termékek exportját, az exportnak tekintett műveleteket, a szolgáltatások exportját, valamint a különleges gazdasági övezetekben működő egységek, illetve az exportorientált egységek exportforgalmát. A rendszerből ki vannak továbbá zárva egyes terméktípusok, például a gyémánt, a nemesfémek, az ércek, a gabonafélék, a cukor és a kőolajtermékek.
(124)
Az FMS keretében kapott exporthitelek szabadon átruházhatók, és a megfelelő vámhitel-jogosultsági bizonylat kiadási időpontjától számított 24 hónapig érvényesek. E hitelek bármely alapanyag vagy termék (köztük a beruházási javak) későbbi importja alkalmával felhasználhatók vámok kifizetésére.
(125)
A vámhitel-jogosultsági bizonylatot - a kivitel megtörténte vagy az áruk elszállítása után - az a kikötő bocsátja ki, ahonnan a kivitelt végezték. Amennyiben a panaszos a hatóságoknak minden releváns exportra vonatkozó okirat (pl. exportmegrendelés, számlák, szállítólevelek, a kivitelt igazoló banki bizonylatok) másolatát be tudja mutatni, az indiai kormánynak nincs lehetősége felülbírálni a vámhitelek megadását.
(126)
A vizsgálati időszakban a mintában szereplő négy exportáló gyártó vette igénybe ezt a rendszert.
(127)
A nyilvánosságra hozatalt követően a mintába felvett indiai exportáló gyártók közül három úgy érvelt, hogy, noha jogosultak lettek volna a gazdasági előny igénybevételére, nem kérelmezték azt az uniós export elősegítésére, így az abból származó haszon tekintetében nem lehet következtetéseket levonni. Azt is elmondták, hogy az FMS rendszer földrajzilag olyan országokra vonatkozik, amelyek nem tartoznak az Unióhoz, így azt az Unió nem egyenlítheti ki. E tekintetben az ellenőrző látogatások igazolták, hogy az FMS nyújtotta előnyöket harmadik országokba irányuló kivitelhez igényelték, mivel a rendszer alapvetően a harmadik országokba irányuló exportra vonatkozik. A szóban forgó exportáló gyártók ugyanakkor nem kérdőjelezték meg sem a rendszer (123)-(125) preambulumbekezdésben leírt módon történő gyakorlati megvalósítását, sem azt, hogy az FMS nyújtotta előnyökkel az érintett termék kapcsán élni lehet azáltal, hogy az FMS szerinti vámhitelek szabadon átruházhatók, és bármely alapanyag vagy termék (köztük a beruházási javak) későbbi importja alkalmával felhasználhatók vámok kifizetésére. Az érintett fél különösen nem vitatta azt, hogy az FMS keretében a jogosult harmadik országokba irányuló kivitelre vonatkozóan nyújtott vámhitelek felhasználhatók az Unióba exportált érintett termékhez hozzáadott alapanyagokra fizetendő vámok kiegyenlítésére.
(128)
Végül ezeket a gazdasági előnyöket a társaságok könyveiben eredményszemléleti alapon könyvelik el az exporttranzakciók napján, ami arra utal, hogy a gazdasági előnyre való jogosultság az exporttranzakció időpontjában jön létre, míg a kapott vámhitelt kétségtelenül egy későbbi szakaszban használják fel. Ezért ezt a kérelmet a Bizottság elutasította.
d) Az FMS-sel kapcsolatos következtetések
(129)
Az FMS az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és 3. cikkének (2) bekezdése értelmében támogatást nyújt. Az FMS-vámhitel az indiai kormány pénzügyi hozzájárulását jelenti, mivel a hitelt végső soron behozatali vámok kiegyenlítésére veszik igénybe, ezzel csökkentve az indai kormány egyébként esedékes vámbevételét. Emellett az FMS-vámhitel gazdasági előnyt nyújt az exportőrnek, mivel javítja a likviditását.
(130)
Ezen túlmenően az FMS jogilag az exportteljesítménytől függ, és ennélfogva az alaprendelet 4. cikke (4) bekezdése első albekezdése a) pontja alapján egyedinek és kiegyenlíthetőnek tekintendő.
(131)
Az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében a rendszer nem tekinthető megengedhető vám-visszatérítési rendszernek vagy helyettesítő vámkedvezményrendszernek. A rendszer nem felel meg az alaprendelet I. melléklete i) pontjában, II. mellékletében (a vámkedvezmény meghatározása és szabályai), valamint III. mellékletében (a helyettesítő vámkedvezmény meghatározása és szabályai) megállapított szigorú szabályoknak. Az exportőrt semmi sem kötelezi a vámmentesen importált árunak a gyártási folyamatban való tényleges felhasználására, és a hitel összegét nem a ténylegesen felhasznált alapanyagokhoz viszonyítva számítják ki. Nem áll rendelkezésre olyan rendszer vagy eljárás, amely megerősítené, hogy a gyártási eljárásban mely alapanyagokat használták fel az exportált termékhez, illetve annak megerősítésére, hogy történt-e túlfizetés a behozatali vámok vonatkozásában az alaprendelet I. melléklete i) pontjának, valamint II. és III. melléklete értelmében. Az exportőrök jogosultak az FMS szerinti kedvezményekre, függetlenül attól, hogy importálnak-e alapanyagot vagy sem. Az előnyök igénybevételéhez elegendő, ha az exportőr egyszerűen árut exportál, anélkül hogy igazolnia kellene azt, hogy az alapanyagok importból származnak. Így még azon exportőrök is jogosultak az FMS-támogatás igénybevételére, akik minden alapanyagukat belföldön szerzik be, és egyáltalán nem importálnak felhasználható nyersanyagot. Ezen túlmenően az exportőr az FMS-vámhitelt beruházási javak behozatalára is felhasználhatja, noha ez utóbbiak nem tartoznak a megengedhető vámkedvezményrendszerek hatálya alá, amint az alaprendelet I. mellékletének i) pontja meghatározza, mivel nem használják el őket az exportált termékek előállítása során.
e) A támogatás összegének kiszámítása
(132)
A kiegyenlíthető támogatások összegének kiszámítása a kedvezményezettnek juttatott gazdasági előny alapján történt, amelyről megállapítást nyert, hogy a vizsgálati időszakban a kérelmező eredményszemléleti alapon az exportügylet szakaszában befolyt bevételként könyvelte el. Az alaprendelet 7. cikkének (2) és (3) bekezdésével összhangban ezt a támogatási összeget (számláló) vetítették ki a vizsgálati időszak alatti exportforgalomra mint megfelelő nevezőre, mivel a támogatás az exportteljesítmény függvénye, és azt nem a gyártott, megtermelt, exportált vagy szállított mennyiségek alapján nyújtották.
(133)
A vizsgálati időszakban az érintett négy vállalat esetében az e rendszer tekintetében megállapított támogatás mértéke 0,15 %, 0,19 %, 0,42 % és 0,63 % volt.
3.2.3. Termékre összpontosító rendszer (Focus Product Scheme, FPS)
a) Jogalap
(134)
A rendszer részletes leírását az FTP 09-14 3.15-3.17. bekezdése és a HOP I 09-14 3.9-3.11. fejezete tartalmazza.
b) Támogathatóság
(135)
Az FTP 09-14 3.15.2. bekezdése szerint e rendszer igénybevételére a HOP I 09-14 37D. függelékében feltüntetett termékek exportőrei jogosultak.
c) Gyakorlati végrehajtás
(136)
A HOP I 09-14 37D. függelékében található jegyzékben szereplő termékeket forgalmazó exportőrök benyújthatnak vámhitelre jogosító igazolvány iránti kérelmet az FPS rendszer keretében (FPS Duty Credit scrip); a vámhitel az export FOB paritáson számított értéke 2, illetve 5 %-ának felel meg. A vizsgált érintett termék a 37D. függelék 1. táblázatában szerepel és 2 %-os vámhitelre jogosult.
(137)
Az FPS kiviteltől függő rendszer, vagyis az e rendszer kedvezményeire való jogosultsághoz a vállalatnak exportálnia kell. A vállalat online kérelmet nyújt be az illetékes hatósághoz, mellékelve az exportmegrendelés és a számlák másolatát, a kérelmezési díj kifizetését igazoló banki elismervényt, a szállítólevelek másolatát és a fizetést igazoló banki bizonylatot („bank realization certificate”) vagy a dokumentumok közvetlen negociálása esetén az átutalt valuta beérkezését igazoló dokumentumot („foreign inward remittance certificate”). Amennyiben a vállalat egy másik rendszerben igényelhető kedvezmény kérelmezése során már benyújtotta a szállítólevelek és/vagy a banki bizonylatok eredetijét, azok saját maga által igazolt másolatait is benyújthatja, amelyeken fel kell tüntetnie, hogy mely hatósághoz nyújtotta be az eredeti dokumentumokat. Az FPS rendszer keretében nyújtott hitel iránti online kérelem legfeljebb 50 szállítólevélre terjedhet ki.
(138)
Megállapítást nyert, hogy az indiai számviteli standardok szerint az FPS-hitelek az exportkötelezettség teljesítésekor a kereskedelmi számlákban eredményszemléleti alapon bevételként is elszámolhatók. Az ilyen hitelek felhasználhatók vámkifizetésre bármely, későbbiekben importált termék vonatkozásában, kivéve a beruházási javakat és az importkorlátozás alatt álló termékeket. Az ilyen hitelek ellenében behozott áru a belföldi piacon (forgalmi adó megfizetése mellett) értékesíthető vagy másként felhasználható. Az FPS-hitelek szabadon átruházhatók és a kibocsátásuk napjától számított 24 hónapig érvényesek.
(139)
A vizsgálati időszakban a mintában szereplő mind az öt exportáló gyártó igénybe vette ezt a rendszert.
(140)
A nyilvánosságra hozatalt követően a mintába felvett indiai exportáló gyártók közül három úgy érvelt, hogy, noha jogosultak lettek volna a gazdasági előny igénybevételére, az exportértékesítések legalább egy részére nem kérelmezték azt, így az abból származó haszon tekintetében nem lehet következtetéseket levonni. A szóban forgó exportáló gyártók ugyanakkor nem kérdőjelezték meg sem a rendszer (123)-(125) preambulumbekezdésben leírt módon történő gyakorlati megvalósítását, sem azt, hogy az FPS nyújtotta előnyökkel az érintett termék kapcsán élni lehet azáltal, hogy az FPS szerinti vámhitelek szabadon átruházhatók, és bármely alapanyag vagy termék (köztük a beruházási javak) későbbi importja alkalmával felhasználhatók vámok kifizetésére. Itt is megjegyzendő, hogy ezeket a gazdasági előnyöket a társaságok könyveiben eredményszemléleti alapon könyvelik el az exporttranzakciók napján, ami arra utal, hogy a gazdasági előnyre való jogosultság az exporttranzakció időpontjában jön létre, míg a kapott vámhitelt kétségtelenül egy későbbi szakaszban használják fel.
d) Az FPS rendszerrel kapcsolatos következtetések
(141)
Az FPS az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és 3. cikkének (2) bekezdése értelmében támogatásnak minősül. Az FPS-hitel az indiai kormány pénzügyi hozzájárulása, mivel a hitelt végső soron behozatali vámok kiegyenlítésére veszik igénybe, ezzel csökkentve az indiai kormány egyébként esedékes vámbevételét. Emellett az FPS-hitel előnyhöz juttatja az exportőrt, mivel javítja a likviditását.
(142)
Ezen túlmenően az FPS jogilag az exportteljesítménytől függ, és ennélfogva az alaprendelet 4. cikke (4) bekezdésének a) pontja alapján egyedinek és kiegyenlíthetőnek tekintendő.
(143)
Ez a rendszer az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében nem tekinthető megengedhető vám-visszatérítési rendszernek vagy helyettesítő vámkedvezményrendszernek, mivel nem felel meg az alaprendelet I. melléklete i. pontjában, a II. mellékletében (a vámkedvezményrendszerek meghatározása és szabályai) és a III. mellékletében (helyettesítő vámkedvezményrendszerek meghatározása és szabályai) meghatározott szabályoknak. Az exportőrt nem terheli kötelezettség a vámmentesen importált termékek felhasználására a gyártási folyamatban, és a hitel összegének kiszámítása nem a ténylegesen felhasznált alapanyagokhoz viszonyítva történik. Ezenfelül nem létezik rendszer vagy eljárás annak igazolására, hogy mely alapanyagokat használták fel az exportált termék előállítása során, illetve hogy az alaprendelet I. mellékletének i. pontja, valamint II. és III. melléklete értelmében történt-e importvám-túlfizetés. Végül az exportőr attól függetlenül jogosult a FPS-ből származó előnyök igénybevételére, hogy egyáltalán importál-e alapanyagot. Az előnyök igénybevételéhez elegendő, ha az exportőr egyszerűen árut exportál, anélkül hogy igazolnia kellene azt, hogy az alapanyagok importból származnak. Így még azok az exportőrök is jogosultak az FPS igénybevételére, akik minden alapanyagukat helyben szerzik be, és egyáltalán nem importálnak alapanyagként felhasználható árukat.
e) A támogatás összegének kiszámítása
(144)
Az alaprendelet 3. cikkének (2) bekezdésével és 5. cikkével összhangban a kiegyenlíthető támogatások összegét a kedvezményezettnek juttatott és a vizsgálati időszak során megállapíthatóan fennálló kedvezmény alapján számították ki. Ebben a tekintetben a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a kedvezményezett akkor jut hozzá a gazdasági előnyhöz, amikor e rendszer alapján kerül sor exporttranzakciókra. Jelenleg az indiai kormánynak le kell mondania a vámilletékek beszedéséről, ami az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében pénzügyi hozzájárulásnak minősül. Amint a vámhatóságok kiállítják az export-szállítólevelet, amelyen egyebek mellett a szóban forgó kiviteli ügylethez nyújtandó FPS-hitel összege is szerepel, az indiai kormány már nem rendelkezhet a támogatás odaítéléséről vagy megtagadásáról. A fentiek fényében indokoltnak tekinthető az FPS keretében biztosított előnyök értékelése során figyelembe venni a rendszer keretében a vizsgálati időszakban megvalósuló valamennyi exporttranzakcióra megkapott hitelek összegét.
(145)
Az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján a támogatás összegének mint számlálónak a kiszámításához a támogatás megszerzése érdekében szükségszerűen felmerült díjakat indokolt kérésre a hitelekből levonták. Az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdésével összhangban ezt a támogatási összeget vetítették ki a vizsgálati időszak alatti teljes exportforgalomra (nevező), mivel a támogatás az exportteljesítmény függvénye, és azt nem a gyártott, megtermelt, exportált vagy szállított mennyiségek alapján nyújtották.
(146)
A vizsgálati időszakban az érintett öt vállalat esetében az e rendszer tekintetében megállapított támogatás mértéke 1,59 %, 1,75 %, 1,77 %, 1,85 % és 1,95 % volt.
3.2.4. Vám-visszatérítési rendszer (DDS)
a) Jogalap
(147)
A DDS részletes leírását a későbbi értesítésekkel módosított Custom & Central Excise Duties Drawback Rules, 1995 (a vámok és központi fogyasztási adók visszatérítéséről szóló 1995. évi szabályok) tartalmazzák.
b) Támogathatóság
(148)
A rendszer igénybevételére minden gyártó-exportőr és kereskedő-exportőr jogosult.
c) Gyakorlati végrehajtás
(149)
A jogosult exportőr kérelmezhet visszatérítést, amelyeket a rendszer keretében exportált termékek FOB-paritáson számított értékének százalékos arányaként számítanak ki. Az indiai kormány számos termék vonatkozásában meghatározta a visszatérítés mértékét, beleértve az érintett terméket is. E mértékeket a termék gyártása során alapanyagként felhasznált anyagok átlagos mennyisége vagy értéke, valamint az alapanyag után fizetett vámok átlagos összege alapján számítják ki. Ezek attól függetlenül alkalmazandók, hogy a behozatali vámokat megfizették-e vagy sem. A DDS-szint az érintett termék esetében a vizsgálati időszak során a következő volt: a FOB-paritáson számított érték 3 %-a 2012. október 9-ig, 2,1 %-a 2012. október 10. és 2013. szeptember 20. között és 1,7 %-a 2013. szeptember 21. óta.
(150)
Ahhoz, hogy jogosult legyen a rendszerben nyújtható támogatásra, a vállalatnak exportálnia kell. Amikor a szállítási adatokat felviszik a vámhatóság szerverére (ICEGATE), jelzik, hogy az export a DDS hatálya alatt zajlik, és visszavonhatatlanul rögzítik a DDS összeget. Miután a szállító vállalat kitöltötte az általános exportnyilatkozatot (Export General Manifest, EGM) és a vámhatóság megfelelő módon összevetette e dokumentumot a szállítási számla adataival, minden feltétel teljesül a visszatérítési összeg kifizetésének engedélyezéséhez, akár az exportőr bankszámlájára történő közvetlen utalással, akár intézvényezés révén.
(151)
Az exportőrnek emellett bizonyítékot kell benyújtania az exportjövedelem jóváírásáról, a kivitelt igazoló banki bizonylatok (Bank Realisation Certificate, BRC) révén. E dokumentumot azután lehet benyújtatni, hogy a visszatérítés összegét kifizették, ha azonban az exportőr meghatározott határidőn belül nem nyújtja be a BRC-t, a kifizetett összeget vissza kell fizetnie az indiai kormánynak.
(152)
A visszatérítés összege bármilyen célra felhasználható.
(153)
Megállapítást nyert, hogy az indiai számviteli standardok szerint a vámvisszatérítés összege az exportkötelezettség teljesítésekor a kereskedelmi számlákban eredményszemléleti alapon bevételként is elszámolható.
(154)
A vizsgálati időszakban a mintában szereplő exportáló gyártók közül kettő vette igénybe a DDS rendszert.
d) A DDS-sel kapcsolatos következtetések
(155)
A DDS az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának i. alpontja és 3. cikkének (2) bekezdése értelmében támogatást nyújt. Az úgynevezett vámvisszatérítés összege az indiai kormánytól származó pénzügyi hozzájárulás, mivel az indiai kormány részéről közvetlen finanszírozás formájában történik. Emellett a vámvisszatérítés összege gazdasági előnyt nyújt az exportőrnek, mivel a piacon nem elérhető feltételek mellett javítja a likviditását.
(156)
A kivitelre adott vámvisszatérítés mértékét az indiai kormány határozza meg a terméktől függően. Ugyanakkor, bár a támogatást vámvisszatérítésnek nevezik, a rendszer az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében nem rendelkezik a megengedhető vám-visszatérítési rendszerek vagy helyettesítő vámkedvezményrendszerek jellemzőivel. Az exportőrnek kifizetett készpénz nem kapcsolódik a nyersanyagokra ténylegesen kifizetett behozatali vámokhoz, és nem olyan vámhitel, amely nyersanyagok múltbeli vagy jövőbeli importjára vonatkozó behozatali vámok kiegyenlítésére szolgál.
(157)
Ezt megerősíti az indiai kormány 24/2001. sz. körlevele is, amely egyértelműen kimondja, hogy „[a vámvisszatérítések mértéke] nem függ össze a tényleges alapanyag felhasználás mintájával, és az adott exportőr által vagy egyedi szállítások alapanyagainak tényleges érintettségével […]”, továbbá utasítja a regionális hatóságokat arra, hogy „az eljáró szervnek […] az alapanyagok belföldi vagy importált jellegét ténylegesen terhelő vámok kapcsán nem kell bizonyítékok feltüntetését […] előírnia az exportőrök által benyújtott [visszatérítési igényeknél]”.
(158)
Az exportőrök általi kivitelt követően az indiai kormány általi közvetlen finanszírozás formájában megvalósuló kifizetés az indiai kormány általi, az exportteljesítménytől függő közvetlen támogatásnak minősül, és így az alaprendelet 4. cikke (4) bekezdése első albekezdésének a) pontja alapján egyedi és kiegyenlíthető támogatásnak tekintendő.
(159)
A fentiekben kifejtett indokok alapján megállapítást nyert, hogy a DDS kiegyenlíthető.
e) A támogatás összegének kiszámítása
(160)
Az alaprendelet 3. cikkének (2) bekezdése és 5. cikke értelmében a kiegyenlíthető támogatások összegét a kedvezményezettnek juttatott és a vizsgálat időszaka során megállapíthatóan fennálló gazdasági előny figyelembevételével számították ki. Erre vonatkozóan ezt úgy tekintették, hogy a gazdasági előnyben a kedvezményezett abban az időpontban részesült, amikor az e rendszer szerinti exporttranzakció megtörtént. Jelenleg az indiai kormány köteles megfizetni a visszatérítés összegét, ami az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának i. alpontja értelmében pénzügyi hozzájárulásnak minősül. Amint a vámhatóság kiadja az exportfuvarszámlát - amely többek között megjelöli az adott exportügyletre nyújtandó vámvisszatérítés összegét - az indiai kormány rendelkezési joga megszűnik a támogatás megadása felett. A fentiek fényében indokoltnak tekinthető a DDS keretében biztosított előnyöket úgy értékelni, mint a rendszer keretében a vizsgálati időszakban megvalósuló valamennyi exporttranzakcióra megkapott vámvisszatérítések összegét.
(161)
Az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdésének megfelelően ezeket a támogatási összegeket az érintett termék vizsgálati időszak alatti teljes exportforgalmára vetítették ki (nevező), mivel a támogatás az exportteljesítmény függvénye, és azt nem a gyártott, megtermelt, exportált vagy szállított mennyiségek alapján nyújtották.
(162)
A fentiek alapján a vizsgálati időszakban az érintett két vállalat esetében az e rendszer tekintetében megállapított támogatás mértéke 0,24 % és 2,12 % volt.
3.2.5. Előzetes engedélyezési rendszer (AAS)
a) Jogalap
(163)
A rendszer részletes leírását az FTP 09-14 dokumentum 4.1.1-4.1.14. bekezdése, valamint a HOP I 09-14 4.1-4.30. fejezete tartalmazza.
b) Támogathatóság
(164)
Az AAS hat alrendszerből áll, amelyeket a (165) preambulumbekezdés mutat be részletesen. Ezek az alrendszerek többek között a jogosultak körének tekintetében különböznek egymástól. A gyártó exportőrök és a támogató gyártókhoz „kapcsolódó” kereskedő exportőrök az AAS „tényleges export” és „éves igény” alrendszereire jogosultak. A végső exportőrt ellátó gyártó exportőrök az AAS „köztes szállítások” alrendszerét vehetik igénybe. Az FTP 09-14 8.2. bekezdésében említett, „exportnak tekintett” (kváziexport) kategóriákat ellátó fővállalkozók - mint például az exportorientált egységeket ellátó beszállítók - az AAS „exportnak tekintett művelet” alrendszerének igénybevételére jogosultak. Végezetül a gyártó exportőrök közbenső beszállítói az előzetes kiadási megrendelés (Advance Release Order, ARO), valamint a fedezett belföldi akkreditív alrendszerei szerint az „exportnak tekintett” (kváziexport) kedvezményekre jogosultak.
c) Gyakorlati végrehajtás
(165)
Előzetes engedélyek a következőkre állíthatók ki:
a)
tényleges export (physical exports): ez a legfőbb alrendszer. Az alapanyagok vámmentes behozatalát teszi lehetővé egy meghatározott exporttermék gyártásához. A „tényleges” jelző itt azt jelenti, hogy az exportterméknek el kell hagynia India területét. Az engedélyben szerepel az importtámogatás és az exportkötelezettség, beleértve az exporttermék fajtáját is;
b)
éves igény (annual requirement): az ilyen engedély nem egy adott exporttermékre, hanem egy szélesebb termékcsoportra (például vegyi és kapcsolódó termékekre) vonatkozik. Az engedély jogosultja bármilyen alapanyagot vámmentesen hozhat be bármely, az adott termékcsoportba tartozó termék gyártásához, a korábbi exportteljesítménye alapján megállapított értékhatárig. Az adott termékcsoportba tartozó és az említett vámmentes nyersanyag felhasználásával gyártott bármely terméket exportálhatja;
c)
köztes szállítások (intermediate supplies): Ez az alrendszer abban az esetben alkalmazható, amikor két gyártó ugyanazt az exportterméket szeretné gyártani, és a termelési folyamatot felosztják maguk között. A közbenső terméket előállító gyártó exportőr vámmentesen hozhat be alapanyagokat, és e célból igénybe veheti az előzetes engedélyezési rendszert a köztes szállításokra. A gyártást a végső exportőr fejezi be, és a készterméket ő köteles exportálni;
d)
exportnak tekintett műveletek (deemed exports): ez az alrendszer lehetővé teszi a fővállalkozó számára, hogy az FTP 09-14 dokumentum 8.2. bekezdésének b)-f), valamint g), i) és j) pontjában említett vevőkategóriák részére „kváziexportként” értékesített áruk előállításához szükséges alapanyagokat vámmentesen importálja. Az indiai kormány szerint az exportnak tekintett műveletek azok az ügyletek, amelyek során a szállított áruk nem hagyják el az országot. Számos szállítási kategória kváziexportnak minősül, feltéve, hogy az árukat Indiában állítják elő; ide tartozik például egy exportorientált egységhez vagy egy különleges gazdasági övezetben (a továbbiakban: SEZ) található vállalathoz történő áruszállítás;
e)
előzetes kiadási megrendelés (a továbbiakban: ARO): Az AAS azon jogosultjának, aki közvetlen import helyett belföldi forrásból kíván alapanyagot beszerezni, lehetősége van azoknak az ARO-k terhére történő beszerzésére. Ilyenkor az előzetes engedélyeket ARO-megrendelésként érvényesítik, és a bennük meghatározott tételek szállításakor átruházzák azt a szállítóra. Az ARO átruházása feljogosítja a belföldi szállítót az FTP 09-14 8.3. bekezdésében meghatározott kváziexport-kedvezményekre (azaz közbenső szállításra/kváziexportra vonatkozó AAS rendszerre, kváziexport-visszatérítésre, valamint a végső jövedéki adó visszatérítésére). Az ARO-mechanizmus a szállítónak téríti vissza az adókat és a vámokat, nem pedig - vámvisszatérítés/vámvisszafizetés formájában - a végső exportőrnek. Az adók, illetve vámok visszatérítése belföldi alapanyagok és importált alapanyagok esetében egyaránt igénybe vehető;
f)
fedezett belföldi akkreditív (back to back inland letter of credit): ez az alrendszer szintén az előzetes engedély jogosultja részére történő belföldi szállításokra vonatkozik. Az előzetes engedély jogosultja kérheti valamely banktól belföldi akkreditív belföldi szállító javára történő megnyitását. Az engedélyt a bank a közvetlen behozatalra kizárólag a behozatal helyett belföldről beszerzett cikkek értéke és mennyisége tekintetében érvényesítheti. A belföldi szállító jogosult lesz az FTP 09-14 8.3. bekezdésében említett kváziexport-kedvezményekre (azaz az előzetes engedélyezési rendszer „köztes szállítások”, illetve „exportnak tekintett műveletek” alrendszerei igénybe vételére, az exportnak tekintett műveletekre nyújtandó export-visszatérítésre, valamint a végső jövedéki adó visszatérítésére).
(166)
A vizsgálati időszak során az AAS alapján a mintában szereplő vállalatok közül két vállalat részesült kedvezményekben. Ezek a vállalkozások a fent említett alrendszerek közül az a), d) és e) alpontok szerinti engedélyeket vettek igénybe. Ezért nem szükséges a többi, igénybe nem vett alrendszer kiegyenlíthetőségét megállapítani.
(167)
Az előzetes engedély jogosultjait jogszabály kötelezi arra, hogy - az indiai hatóságok által végzett ellenőrzésekhez - „a vámmentesen importált, illetve belföldön beszerzett áruk fogyasztásáról és felhasználásáról valósághű és megfelelő nyilvántartást” vezessenek, azaz a tényleges fogyasztást vegyék nyilvántartásba minden egyes engedélyre vonatkozóan, meghatározott formátumban (a HOP I 09-14 4.26. és 4.30. fejezete, valamint 23. függeléke). Ezt a nyilvántartást független okleveles könyvvizsgálónak, illetve kontrollernek kell ellenőriznie, aki igazolást ad ki arról, hogy megtörtént az előírt nyilvántartások és vonatkozó dokumentumok vizsgálata, továbbá a 23. függelék szerinti formában átadott információk minden tekintetben valósak és helytállóak.
(168)
Az AAS (165) preambulumbekezdés a) pontjában említett, tényleges exportra vonatkozó alrendszerének a mintában szereplő két vállalat általi, a vizsgálati időszakban történő igénybevétele tekintetében az indiai kormány rögzíti mind az importra engedélyezett mennyiséget és értéket, mind pedig az exportkötelezettség mennyiségét és értékét, és azokat dokumentálja az előzetes engedélyen. Ezenfelül az import és az export lebonyolításakor a kapcsolódó műveleteket a kormány tisztviselőinek fel kell vezetniük az előzetes engedélyre. Az AAS rendszer keretében engedélyezett import mennyiségét az indiai kormány határozza meg a standard input-output normák (a továbbiakban: SION) alapján, amelyek a legtöbb termékre, így az érintett termékre is léteznek.
(169)
Az importált alapanyagok nem ruházhatók át, és azokat az exporttermék előállításához kell felhasználni. Az exportkötelezettséget az engedély kiállításától számított, előírt időkereten belül kell teljesíteni (ez 24 hónap, ami két alkalommal meghosszabbítható, egyenként 6 hónappal).
(170)
A vizsgálat megállapította, hogy az indiai hatóságok által meghatározott ellenőrzési követelményeket a gyakorlatban nem tartották be.
(171)
A mintában szereplő két, ezen alrendszert igénybe vevő vállalat közül csak az egyik vezetett termelési és fogyasztási nyilvántartást. A fogyasztási nyilvántartás alapján azonban nem lehetett ellenőrizni, mely alapanyagokat használták fel az exportált termék gyártására és milyen összeget képviseltek. Az ellenőrzési követelmények tekintetében a vállalatok nem vezettek olyan nyilvántartásokat, amelyek bizonyítanák, hogy a fogyasztási nyilvántartás külső ellenőrzésére sor került volna. Összességében a Bizottság úgy véli, hogy a vizsgált exportőrök nem tudták bizonyítani, hogy teljesültek az FTP vonatkozó előírásai.
(172)
Az AAS (165) preambulumbekezdés e) pontjában említett ARO-ra vonatkozó alrendszerének a mintában szereplő egyik vállalat általi, a vizsgálati időszakban történő igénybevétele tekintetében az e rendszer keretében engedélyezett behozatalt az exportált késztermékek mennyiségének százalékában határozzák meg. Az előzetes engedélyek vagy mennyiségben, vagy pedig értékben határozzák meg az engedélyezett behozatal egységeit. Mindkét esetben a legtöbb terméknél - beleértve az e vizsgálat hatálya alá tartozó terméket is - a SION alapján állapítják meg a megengedett vámmentes beszerzések meghatározásához szükséges arányokat. Az előzetes engedélyben szereplő tételek az érintett, exportra kerülő késztermék előállításához felhasznált tételek.
(173)
Az előzetes engedély azon jogosultjának, aki közvetlen import helyett belföldi forrásból kíván alapanyagot beszerezni, lehetősége van azoknak az ARO-k terhére történő beszerzésére. Ilyen esetekben az előzetes engedélyeket ARO-kként érvényesítik, és a bennük meghatározott tételek szállítása után záradékolással átruházzák a szállítóra. Az ARO átruházása feljogosítja a szállítót a kváziexport-kedvezményekre, például kváziexport-visszatérítésre és a végső jövedéki adó visszatérítésére).
(174)
A vizsgálat megállapította, hogy az indiai hatóságok által meghatározott ellenőrzési követelményeket a gyakorlatban nem tartották be.
(175)
Az AAS (165) preambulumbekezdés d) pontjában említett, exportnak tekintett műveletekre vonatkozó alrendszerének a mintában szereplő egyik vállalat általi, a vizsgálati időszakban történő igénybevétele tekintetében az indiai kormány rögzíti mind az importra engedélyezett mennyiséget és értéket, mind pedig az exportkötelezettség mennyiségét és értékét, és azokat dokumentálja az engedélyen. Ezen túlmenően a behozatalkor és a kivitelkor a megfelelő tranzakciókat a kormánytisztviselőknek dokumentálniuk kell az engedélyen. Az e rendszer keretében engedélyezett import mennyiségét az indiai kormány határozza meg a SION alapján.
(176)
Az exportkötelezettséget az engedély kiállításától számított, előírt időkereten belül kell teljesíteni (ez 24 hónap, ami két alkalommal, egyenként 6 hónappal hosszabbítható meg).
(177)
Megállapítást nyert, hogy nem volt kapcsolat az importált alapanyagok és az exportált késztermékek között. Megállapítást nyert továbbá, hogy a kérelmező nem vezette a (167) preambulumbekezdésben említett, külső könyvelő által ellenőrizhető kötelező fogyasztási nyilvántartást. E követelmény megszegése ellenére a kérelmező élt az AAS keretében nyújtott gazdasági előnyökkel.
d) Az AAS rendszerrel kapcsolatos következtetések
(178)
Az importvámmentesség az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és 3. cikkének (2) bekezdése értelmében támogatásnak minősül, vagyis az indiai kormány részéről pénzügyi hozzájárulást jelent, hiszen csökkenti az egyébként esedékes vámbevételét és a vizsgált exportőröknek kedvezményt juttat, mivel javítja azok likviditását.
(179)
A jelen esetben igénybe vehető összes alrendszer jogilag egyértelműen az exportteljesítmény függvénye, ennélfogva az alaprendelet 4. cikke (4) bekezdése első albekezdésének a) pontja alapján egyedinek és kiegyenlíthetőnek tekintendő. Exportkötelezettség vállalása nélkül a vállalatok e rendszer alapján nem juthatnak kedvezményekhez.
(180)
A jelen esetben használt alrendszerek egyike sem minősíthető az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében megengedhető vám-visszatérítési rendszernek vagy helyettesítő vám-visszatérítési rendszernek. A rendszer nem felel meg az alaprendelet I. melléklete i) pontjában, II. mellékletében (a vámkedvezmény meghatározása és szabályai), valamint III. mellékletében (a helyettesítő vámvisszatérítés meghatározása és szabályai) megállapított szabályoknak. India kormánya nem alkalmazott hatékony ellenőrzési rendszert vagy eljárást annak igazolására, hogy az alapanyagokat az exportált termék gyártásához használták-e fel, és milyen mennyiségben (az alaprendelet II. melléklete II. részének 4. pontja; a helyettesítő vámkedvezményrendszerek esetében az alaprendelet III. melléklete II. részének 2. pontja). Úgy vélik továbbá, hogy az érintett termékre vonatkozó szabványos nyersanyag-végtermék normák nem voltak kellően pontosak, és önmagukban nem alkothatnak a tényleges fogyasztás ellenőrzésére szolgáló rendszert, mivel nem teszik lehetővé az indiai kormány számára annak kellő pontossággal történő ellenőrzését, hogy milyen mennyiségű nyersanyagot használtak fel az exporttermelésben. Ezenkívül az indiai kormány nem végzett további vizsgálatokat a ténylegesen érintett alapanyagok vonatkozásában, bár hatékonyan alkalmazott ellenőrzési rendszer hiányában ezt rendes körülmények között el kell végezni (az alaprendelet II. melléklete II. részének 5. pontja és III. melléklete II. részének 3. pontja).
(181)
A nyilvánosságra hozatalt követően a mintába felvett indiai exportáló gyártók egyike úgy vélte, hogy a rendszer nem kiegyenlíthető, mert a vállalat teljesítette az alapanyag-fogyasztási nyilvántartás független ellenőrzésére vonatkozó kötelezettségét, ez pedig elégséges ellenőrzésnek minősül az indiai kormány számára. Ez az érvelés nem elfogadható. Az indiai kormány általi ellenőrzés elkülönülten kezelendő a vállalatokra kirótt kötelezettségektől. Az ellenőrző látogatás igazolta, hogy az indiai kormány által működtetett ellenőrző rendszer nem felel meg az alaprendelet II. melléklete II. részének 4. pontjában előírt szabályoknak. Ezért ezt a kérelmet a Bizottság elutasította.
(182)
Ugyanez az a fél azt is elmondta, hogy az engedélyek egyesítése Indiában jogszerű, valamint hogy a vállalatot nem érheti hátrány amiatt, hogy a támogatáskülönbözet kiszámításához az érintett termék forgalma helyett a teljes exportforgalmat használja. Az engedélyek egyesítésének indiai jogszerűsége ebben az összefüggésben irreleváns. A vizsgálat eredményei szerint az egyesítés nyomán ésszerűen nem lehetett azonosítani PSF-re vonatkozó engedélyeket. A támogatáskülönbözet kiszámítása valójában nem a PSF-szintű, hanem az üzletági szintű gazdasági előnyökön kellett, hogy alapuljon, mivel az ellenőrzött információk alapján az (egyéb termékek előállításához igénybe vett) alapanyagok felhasználása nem volt megfelelően hozzárendelhető csak a PSF-hez. Ezért ezt a kérelmet a Bizottság elutasította.
(183)
A (165) preambulumbekezdés a), d) és e) alpontjában említett alrendszerek ezért kiegyenlíthetők.
e) A támogatás összegének kiszámítása
(184)
Megengedhető vám-visszatérítési rendszerek vagy helyettesítő vámkedvezményrendszerek hiányában a kiegyenlíthető előny a nyersanyagok importálása esetén rendes esetben járó teljes elengedett importvámnak felel meg. E tekintetben megjegyzendő, hogy az alaprendelet nem csak a „túlzott” mértékű vámelengedés kiegyenlítéséről rendelkezik. Az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és I. mellékletének i. pontja szerint a túlzott mértékű vámelengedés csak akkor egyenlíthető ki, ha az alaprendelet II. és III. mellékleteiben előírt feltételek fennállnak. Ezek a feltételek azonban a jelen esetben nem teljesültek. Tehát, ha a megfelelő nyomonkövetési eljárás megléte nem bizonyított, a visszatérítési rendszerekre vonatkozó fenti kivételt nem kell alkalmazni, és helyette a ki nem fizetett vámok (bevételkiesés) mennyiségének kiegyenlítésére, nem pedig a túlzott mértékű vámelengedés kiegyenlítésére vonatkozó szokásos szabály alkalmazandó. Az alaprendelet II. mellékletének II. részében és III. mellékletének II. részében foglaltaknak megfelelően a szóban forgó túlzott elengedés kiszámítása nem a vizsgálatot folytató hatóságra hárul. Ezzel szemben az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében a vizsgálatot folytató hatóságnak kielégítő bizonyítékot kell találnia az állítólagos ellenőrzési rendszer alkalmasságának megcáfolására.
(185)
Az AAS rendszert igénybe vevő vállalatok támogatásának összegét az alkalmazott alrendszer keretében a vizsgálati időszak során importált anyagokra ki nem vetett importvámok (alapvám és különleges kiegészítő vám) alapján számították ki (számláló). Az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdése a) pontjának megfelelően, a támogatás elnyeréséhez szükségszerűen felmerülő költségeket indokolt kérésre levonták a támogatás összegéből. Az alaprendelet 7. cikke (2) bekezdése értelmében e támogatási összeget vetítették ki az érintett termék vizsgálati időszak alatti exportforgalmára (nevező), mivel a támogatást az exportteljesítmény függvényében adták, és megítélésének alapjául nem a gyártott, megtermelt, exportált vagy szállított termékek mennyisége szolgált.
(186)
A vizsgálati időszakban az érintett három vállalat esetében az e rendszer tekintetében megállapított támogatás mértéke 0,11 %, 1,89 % és 4,31 % volt.
3.2.6. Vámmentes behozatal engedélyezésének rendszere (DFIA)
a) Jogalap
(187)
A DFIA részletes leírását az FTP 09-14 dokumentum 4.2.1-4.2.47. bekezdése, valamint a HOP I 09-14 4.31-4.36. fejezete tartalmazza.
b) Támogathatóság
(188)
A rendszer igénybevételére minden gyártó-exportőr és kereskedő-exportőr jogosult.
c) Gyakorlati végrehajtás
(189)
A DFIA egy olyan, exportot megelőző és exportot követő rendszer, amely lehetővé teszi a SION szerint meghatározott áruk vámmentes importját, amelyeket azonban - átruházható DFIA esetén - nem feltétlenül kell az exportált termék gyártásához felhasználni.
(190)
A DFIA csak azon alapanyagok importjára vonatkozik, amelyek a SION előírásainak eleget tesznek. Az importjogosultság a SION normákban említett mennyiségre és értékre korlátozódik, de kérésre ezt a regionális hatóságok felülvizsgálhatják.
(191)
Az exportkötelezettségre 20 %-os minimum értéknövelési követelmény vonatkozik. Az export lebonyolítható a DFIA engedély reményében, amely esetben az importjogosultságot az ideiglenes export arányában állapítják meg.
(192)
Az exportkötelezettség teljesítése után az exportőr igényelheti a DFIA engedély átruházhatóságát, ami a gyakorlatban a vámmentes importengedély piaci értékesítésnek jóváhagyását jelenti.
(193)
A vizsgálati időszakban a mintában szereplő exportáló gyártók közül egy vette igénybe a DFIA rendszert.
d) A DFIA rendszerrel kapcsolatos következtetések
(194)
A behozatali vámok alóli mentesség az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és 3. cikkének (2) bekezdése értelmében támogatásnak minősül. Az indiai kormány részéről pénzügyi hozzájárulást jelent, hiszen csökkenti az egyébként esedékes vámbevételét és a vizsgált exportőröknek kedvezményt juttat, mivel javítja azok likviditását.
(195)
Ezen túlmenően a DFIA jogilag egyértelműen az exportteljesítmény függvénye, és így az alaprendelet 4. cikke (4) bekezdése első albekezdésének a) pontja alapján egyedi és kiegyenlíthető támogatásnak tekintendő.
(196)
Az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében a rendszer nem minősíthető megengedhető vámkedvezményrendszernek vagy helyettesítő vámkedvezményrendszernek. A rendszer nem felel meg az alaprendelet I. melléklete i) pontjában, II. mellékletében (a vámkedvezmény meghatározása és szabályai), valamint III. mellékletében (a helyettesítő vámkedvezmény meghatározása és szabályai) megállapított szigorú szabályoknak. Ennek konkrét okai a következők: i. megengedi az olyan alapanyagok importköltségeinek utólagos megtérítését vagy visszatérítését, amelyeket más termék előállításához használnak fel; ii. nem áll rendelkezésre olyan ellenőrző rendszer vagy eljárás, amely megerősítené, hogy az exportált termék előállításához felhasználnak-e alapanyagokat, és ha igen, melyeket, illetve hogy keletkezett-e túlzott mértékű előny az alaprendelet I. melléklete i) pontja, valamint a II. és III. melléklete értelmében; és iii. az igazolások/engedélyek átruházhatósága azt jelenti, hogy egy DFIA-ban részesülő exportőrt semmi nem kötelez arra, hogy az igazolást ténylegesen felhasználja alapanyagok behozatalához.
(197)
A nyilvánosságra hozatalt követően a mintába felvett egyik indiai exportáló gyártó úgy érvelt, hogy az Indiában működő ellenőrző rendszer ésszerű, hatékony és megfelel India általános kereskedelmi gyakorlatának, így a rendszer kiegyenlítésének „elsődleges” oka nem áll fenn. A fentiekkel ellentétben a vizsgálat nem igazolta, hogy az Indiában működő ellenőrző rendszer lehetővé tenné annak megerősítését, hogy az exportált termék előállításához felhasználnak-e alapanyagokat, és ha igen, melyeket, illetve hogy keletkezett-e túlzott mértékű előny az alaprendelet I. melléklete i) pontja, valamint a II. és III. melléklete értelmében Ezenkívül a gyártó azt sem vitatta, hogy a rendszer megengedi az olyan alapanyagok importköltségeinek utólagos megtérítését vagy visszatérítését, amelyeket más termék előállításához használnak fel, sem pedig azt, hogy az igazolások/engedélyek átruházhatósága azt jelenti, hogy egy DFIA-ban részesülő exportőrt semmi nem kötelez arra, hogy az igazolást ténylegesen felhasználja alapanyagok behozatalához. Ezért ezt a kérelmet a Bizottság elutasította.
e) A támogatás összegének kiszámítása
(198)
Megengedhető vám-visszatérítési rendszerek vagy helyettesítő vámkedvezményrendszerek hiányában a kiegyenlíthető előny a nyersanyagok importálása esetén rendes esetben járó teljes elengedett importvámnak felel meg. E tekintetben megjegyzendő, hogy az alaprendelet nem csak a „túlzott” mértékű vámelengedés kiegyenlítéséről rendelkezik.
(199)
Az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és I. mellékletének i. pontja szerint a túlzott mértékű vámelengedés csak akkor egyenlíthető ki, ha az alaprendelet II. és III. mellékleteiben előírt feltételek fennállnak. Ezek a feltételek azonban a jelen esetben nem teljesültek. Tehát, ha a megfelelő nyomonkövetési eljárás megléte nem bizonyított, a visszatérítési rendszerekre vonatkozó fenti kivételt nem kell alkalmazni, és helyette a ki nem fizetett vámok (bevételkiesés) mennyiségének kiegyenlítésére, nem pedig a túlzott mértékű vámelengedés kiegyenlítésére vonatkozó szokásos szabály alkalmazandó. Az alaprendelet II. mellékletének II. részében és III. mellékletének II. részében foglaltaknak megfelelően a szóban forgó túlzott elengedés kiszámítása nem a vizsgálatot folytató hatóságra hárul. Ezzel szemben az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében a vizsgálatot folytató hatóságnak kielégítő bizonyítékot kell találnia az állítólagos ellenőrzési rendszer alkalmasságának megcáfolására.
(200)
A DFIA rendszert igénybe vevő vállalatok támogatásának összegét az alkalmazott alrendszer keretében a vizsgálati időszak során importált anyagokra ki nem vetett importvámok (alapvám és különleges kiegészítő vám) alapján számították ki (számláló). Az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdése a) pontjának megfelelően, a támogatás elnyeréséhez szükségszerűen felmerülő költségeket indokolt kérésre levonták a támogatás összegéből. Az alaprendelet 7. cikke (2) bekezdése értelmében e támogatási összeget vetítették ki az érintett termék vizsgálati időszak alatti exportforgalmára (nevező), mivel a támogatást az exportteljesítmény függvényében adták, és megítélésének alapjául nem a gyártott, megtermelt, exportált vagy szállított termékek mennyisége szolgált.
(201)
A vizsgálati időszakban az egyetlen érintett vállalat esetében az e rendszer tekintetében megállapított támogatás mértéke 4,95 % volt.
3.2.7. Beruházási javak exportösztönzési rendszere (EPCGS)
a) Jogalap
(202)
Az EPCGS részletes leírása az FTP 09-14 5. fejezetében, valamint a HOP I 09-14 5. fejezetében található.
b) Támogathatóság
(203)
E rendszer keretében nyújtott támogatásra a gyártó exportőrök, valamint a támogató gyártókhoz és szolgáltatókhoz „kapcsolódó” kereskedő exportőrök jogosultak.
c) Gyakorlati végrehajtás
(204)
Exportkötelezettség vállalásával a vállalat csökkentett vámtétel mellett importálhat (új és legfeljebb 10 éves használt) beruházási javakat. Ebből a célból az indiai kormány - kérelemre és térítés ellenében - EPCGS-engedélyt állít ki. A rendszer a keretében importált beruházási javak mindegyikére 3 %-os csökkentett vámtételt biztosít. Az exportkötelezettség teljesítése érdekében az importált beruházási javakat meghatározott idő alatt meghatározott mennyiségű exporttermék előállítására kell felhasználni. Az FTP 09-14 szerint az EPCGS keretében a beruházási javak 0 %-os vámtétellel is importálhatók, ilyen esetben azonban az exportkötelezettség teljesítésére rendelkezésre álló időszak rövidebb.
(205)
Az EPCGS-engedély jogosultja a beruházási javakat belföldi forrásból is beszerezheti. Ebben az esetben a beruházási javak belföldi előállítója jogosult a beruházási javak előállításához szükséges alkotóelemek vámmentes behozatalára. Választható lehetőségként a belföldi gyártó az EPCGS-engedély jogosultjának szállított beruházási javakra vonatkozóan kérheti „exportnak tekintett művelethez” kapcsolódó kedvezmény igénybevételét is.
(206)
Megállapítást nyert, hogy az EPCGS keretében a mintában szereplő három vállalat koncessziókat kapott, amelyeket a vizsgálati időszakban az érintett termék vonatkozásában nyújtottak.
d) Az EPCGS-sel kapcsolatos következtetések
(207)
Az EPCGS az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és 3. cikkének (2) bekezdése értelmében támogatást nyújt. Az indiai kormány részéről a vámcsökkentés pénzügyi hozzájárulást jelent, mivel az engedmény csökkenti az indiai kormány egyébként esedékes vámbevételét. Ezen túlmenően a vámcsökkentés gazdasági előnyhöz juttatja az exportőrt, mert az importálásnál megtakarított vám növeli a vállalat likviditását.
(208)
Továbbá az EPCGS-szabályozás jogilag az exportteljesítmény függvénye, mivel az engedélyek exportkötelezettség vállalása nélkül nem nyerhetők el. Ezért ez a rendszer az alaprendelet 4. cikke (4) bekezdése a) pontjának első albekezdése szerint egyedinek és kiegyenlíthetőnek tekintendő.
(209)
Az EPCGS az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében nem tekinthető sem megengedhető vám-visszatérítési rendszernek, sem helyettesítő vámkedvezményrendszernek. A beruházási javak nem tartoznak az ilyen megengedhető rendszerek hatálya alá, amint az alaprendelet I. mellékletének i. pontja meghatározza, mivel nem használják őket el az exportált termékek előállítása során.
e) A támogatás összegének kiszámítása
(210)
A támogatás összegét az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdése értelmében az importált beruházási javak vonatkozásában meg nem fizetett vámok alapján számították ki, az érintett gazdasági ágazatban az ilyen beruházási javak szokásos értékcsökkenési időszakát tükröző időszakra elosztva. A vizsgálati időszakban kifizetett támogatási összeget ezután a meg nem fizetett vámok teljes összegének az értékcsökkenési időszakkal való elosztásával számították ki. Az így kiszámított és a vizsgálati időszakra vonatkozó összeget kiigazították az adott időszakra érvényes kamatlábakkal, annak érdekében, hogy az tükrözze az időszak során élvezett előny teljes értékét. E célra a vizsgálati időszak alatt Indiában érvényes kereskedelmi kamatlábat ítélték megfelelőnek. Az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összhangban a támogatás összegének a kiszámításához a támogatás megszerzése érdekében szükségszerűen felmerült díjakat indokolt kérésre levonták.
(211)
Az alaprendelet 7. cikke (2) és (3) bekezdésének megfelelően e támogatási összeget az érintett termék vizsgálati időszak alatti megfelelő exportforgalmára vetítették ki (nevező), mivel a támogatás az exportteljesítmény függvénye, és megítélésének alapjául nem a gyártott, megtermelt, exportált vagy szállított termékek mennyisége szolgált.
(212)
A nyilvánosságra hozatalt követően a mintába felvett két indiai exportáló gyártó a támogatási összeg kiszámításának a felülvizsgálatát kérte. Érvelésük szerint az EPCG-engedély érvénytelenítésére kerülhet sor, ami a beruházási javak belföldi forrásból történő beszerzéséhez vezethet, és ez esetben központi jövedéki adó van érvényben. E tekintetben azonban nincs kifejezett utalás érvénytelenített engedélyekre. Ezenkívül ezt a témát a vizsgálat során, amikor az állítás megfelelően ellenőrizhető lett volna, nem vetették fel. A támogatás összegének meghatározása mindenesetre a mintában szereplő vállalat e rendszer keretében beszerzett alapanyagainak a nyilvántartásán alapult. Ezért ezt a kérelmet a Bizottság elutasította.
(213)
A vizsgálati időszakban az érintett három vállalat esetében az e rendszer tekintetében megállapított támogatás mértéke 0,37 %, 0,40 % és 0,46 % volt.
3.2.8. Ösztönzőcsomag-rendszer (PSI)
a) Jogalap
(214)
Maharashtra kormánya 1964 óta az „ösztönzőcsomag-rendszer” néven ismert rendszer keretében ösztönzőket biztosít az iparnak a kevésbé fejlett területeken való elterjesztése érdekében, az állam fejlődő régióiban újonnan terjeszkedő egységek alapításához. A rendszert a bevezetése óta többször átalakították, a jelenlegi vizsgálat vonatkozásában a 2001. és 2007. évi változatok mérvadók. A 2001. évi ösztönzőcsomag-rendszert 2001. március 31-én indították el az IDL-1021/(CR-73)/IND-8 határozattal. A 2007. évi ösztönzőcsomag-rendszert 2007. március 30-én indították el az IDL-1707/(CR-50)/IND-8 határozattal.
b) Támogathatóság
(215)
Az említett határozatok felsorolják az ágazatok és vállalatok azon csoportjait, amelyek az ösztönzőrendszerek keretében támogathatók.
c) Gyakorlati végrehajtás
(216)
Annak érdekében, hogy a kevésbé fejlett régiókban megtelepedésre ösztönözze a vállalatokat, a maharashtrai kormány ösztönzőcsomagot hozott létre a Maharashtra állam fejlődő régiójában létrehozandó új, illetve terjeszkedő vállalatok számára. A határozat I. melléklete meghatározza az említett állam azon területeit, amelyek tekintetében a rendszer keretében kedvezmények nyújthatók. A 2007. évi rendszer keretében azonban csak abban az esetben vehetők igénybe ösztönzők, ha a 2007. évi rendszer szerinti támogathatósági igazolást („Eligibility Certificate”) állítottak ki, és a kedvezményezett megfelel az igazolásban meghatározott előírásoknak/feltételeknek. Ezt az igazolást a végrehajtó hatóság (állami szerv) állítja ki, és az a kedvezményezett (az úgynevezett támogatható vállalat) általi kereskedelmi célú termelés megkezdésének napjától érvényes.
(217)
A PSI több alrendszert tartalmaz, amelyek közül az alábbi kettő a mintában szereplő két exportáló gyártó számára biztosított gazdasági előnyöket a vizsgálati időszakban:
-
villamosenergiaadó-mentesség (EDE),
-
ipartámogatási szubvenció (IPS).
(218)
Az EDE azon új támogatható vállalatok számára adható, amelyeket meghatározott régiókban hoztak létre a támogathatósági igazolásban megadott időtartamra. A jelen esetben a két érintett exportáló gyártó 9, illetve 7 évre mentesül a villamosenergia-adó megfizetése alól. Az állam egyéb régióiban a 100 %-ban exportorientált egységek, valamint az információ- és biotechnológiai vállalatok - 10 éven keresztül - mentesülnek a villamosenergia-adó megfizetése alól.
(219)
A vizsgálat során megállapítást nyert, hogy a vizsgálati időszakban a mintában szereplő egy, Maharashtra államban működő exportáló gyártónak származott gazdasági előnye a villamosenergia-adó alóli mentességet biztosító alrendszerből.
(220)
Az IPS a támogatható költségeknek a PSI rendszer egyéb alrendszereiből, pl. az EDE-ből származó gazdasági előnyökkel csökkentett összegéből számított 75-100 %-os támogatásra jogosítja fel a kedvezményezettet. Ez a gazdasági előny a támogathatósági igazolásban meghatározott időszakon keresztül nyújtható, és nem haladhatja meg a Maharashtra állam részére ugyanabban az időszakban fizetett héa értékét. A támogatható költségek az épületekre, gépekre és berendezésekre fordított tőkekiadások.
(221)
A vizsgálat során megállapítást nyert, hogy a mintában szereplő két, Maharashtra államban működő exportáló gyártónak származott gazdasági előnye az IPS alrendszerből.
(222)
A nyilvánosságra hozatalt követően a mintába felvett két indiai exportáló gyártó elmondta, hogy a maharashtrai kormány által nyújtott IPS alrendszer sem közvetlenül, sem közvetve nem vonatkozik a PSF gyártási, termelési és exportálási szakaszára, és hogy ez a gazdasági előny a megfizetett belföldi adók összegétől függ. Azt is kifejtették, hogy a rendszer célja nem az, hogy gazdasági előnyöket nyújtson az exportáló gyártóknak, hanem hogy ellensúlyozza a régió elmaradottságából származó költségeket, így a rendszer nem kiegyenlíthető. Ezenkívül elmondták, hogy a rendszert ismétlődő támogatásként, hanem eszközbeszerzési támogatásként kell kezelni, és hogy az igénybe vett teljes gazdasági előnyt szét kell osztani a támogatott tőke teljes értékcsökkenési időszakán. Ebben a vonatkozásban a vizsgálat megállapította, hogy a (220) preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően a támogatást évente fizetik a támogatható költségekre, amelyek az épületekre, gépekre és berendezésekre fordított tőkekiadásokat jelentik. Ezek a költségek közvetlenül kapcsolódnak a PSF-hez. Önmagában az a tény, hogy az évente igényelhető összeg felső határa az ugyanazon időszak alatt a maharashtrai kormánynak fizetett belföldi adók összegében van meghatározva, nem változtat azon, hogy a maharashtrai kormány által évente biztosított gazdasági előny az indiai kormány részéről pénzügyi hozzájárulást jelent, amely gazdasági előnyhöz juttatja a vizsgált exportáló gyártókat. Végül az évente fizetett támogatás nem rendelkezik az eszközbeszerzési támogatások jellemzőivel, még akkor sem, ha a kifizetés beruházási javakkal kapcsolatos költségeken alapul. Ezért ezt a kérelmet a Bizottság elutasította.
d) Az EDE és az IPS rendszerrel kapcsolatos következtetések
(223)
Mindkét alrendszer az alaprendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának i. alpontja és 3. cikkének (2) bekezdése értelmében támogatásnak minősül, mivel az indiai kormány olyan pénzügyi hozzájárulását jelenti, amely a vizsgált exportőrök számára gazdasági előnyt biztosított.
(224)
Ezek a támogatási alrendszerek az alaprendelet 4. cikkének (3) bekezdése értelmében egyediek, mivel maga a jogszabály, amely szerint a támogatást biztosító hatóság tevékenykedik, egy kijelölt földrajzi térségen belül működő, korlátozott számú vállalatra korlátozza a rendszerhez való hozzáférést.
(225)
Következésképp ezt a támogatást kiegyenlíthetőnek kell tekinteni.
e) A támogatás összegének kiszámítása
(226)
Az alaprendelet 3. cikke (2) bekezdésének és 5. cikkének megfelelően a kiegyenlíthető támogatás összegét a kedvezményezettnek az érintett termékkel kapcsolatban nyújtott, a vizsgálati időszak alatt feltárt gazdasági előny mértékének megfelelően állapították meg. Az alaprendelet 7. cikke (2) bekezdésének megfelelően ezt az összeget (számláló) vetítették ki az exportáló gyártó vizsgálati időszak alatti, az érintett termék tekintetében realizált teljes exportforgalmára, mivel a támogatás nem az exportteljesítmény függvényében történt, és nem a gyártott, megtermelt, exportált vagy szállított mennyiségek alapján nyújtották.
(227)
Az ezt a gazdasági előnyt igénybe vevő egyetlen vállalat esetében az EDE alrendszer tekintetében megállapított támogatás mértéke 0,31 % volt.
(228)
A vizsgálati időszakban az érintett vállalatok esetében az IPS alrendszer tekintetében megállapított támogatás mértéke 1,03 % és 1,91 % volt.
3.2.9. A kiegyenlíthető támogatások összege
(229)
A megállapítások alapján az alábbi táblázatban összefoglaltak szerint a mintában szereplő exportáló gyártók esetében a kiegyenlíthető támogatások teljes összege értékarányosan kifejezve 4,16 % és 7,65 % között változott.
1. táblázat
A kiegyenlíthető támogatások összege - India
(%)
Támogatási rendszer
FMS
FPS
DDS
AAS
DFIA
EPCGS
PSI/EDE
PSI/IPS
Összesen
Vállalat
Bombay Dyeing and Manufacturing Co. Ltd.
0,42
1,77
-
-
-
-
0,31
1,91
4,41
Ganesha Ecosphere Ltd.
-
1,95
0,24
0,11
4,95
0,40
-
-
7,65
Indo Rama Synthetics Ltd.
0,15
1,75
-
1,89
-
0,37
-
1,03
5,19
Polyfibre Industries Pvt. Ltd.
0,19
1,85
2,12
-
-
-
-
-
4,16
Reliance Industries Limited
0,63
1,59
-
4,31
-
0,46
-
-
6,99
3.3. VIETNAM
3.3.1. Általános rész
(230)
A Bizottság a panaszban, illetve a kitöltött kérdőívekben szereplő információk alapján a következő rendszereket vizsgálta, mivel ezek állítólag vietnami kormányzati támogatásban részesülnek:
A.
a PSF-ágazatnak az állami tulajdonú lévő bankok által biztosított kedvezményes kormányzati hitelnyújtás, valamint a magánbankok kormányzat általi megbízása és utasítása, továbbá kamattámogatás;
B.
a kormányzat által állami tulajdonú vállalatokon keresztül a PSF-ágazatnak a megfelelő ellenszolgáltatásnál kisebb összeg fejében rendelkezésre bocsátott termékek;
C.
földterület és egyéb földdel kapcsolatos juttatások állam általi biztosítása a megfelelő ellenszolgáltatásnál kisebb összeg fejében;
D.
közvetlen adókkal kapcsolatos mentességi és adócsökkentési programok;
E.
közvetett adó- és behozatalivám-programok;
F.
befektetett eszközök gyorsított értékcsökkenése;
G.
egyéb támogatási programok, egyebek mellett regionális és önkormányzati rendszerek.
(231)
A Bizottság a panaszban foglalt valamennyi rendszert megvizsgálta. Valamennyi rendszer esetében megvizsgálta, hogy az alaprendelet 3. cikkének rendelkezései szerint megállapítható-e a vietnami kormány általi pénzügyi hozzájárulás és az exportáló gyártóknak nyújtott gazdasági előny. A vizsgálat eredményei szerint ebben az esetben a vizsgált rendszerekre nyújtott gazdasági előny nem éri el az alaprendelet 14. cikkének (5) bekezdésében (4) meghatározott de minimis küszöbértéket. Ezért a Bizottság nem látja szükségesnek az egyes rendszerek kiegyenlíthetőségének a megállapítását.
(232)
Az egyértelműség és az átláthatóság kedvéért azonban az alábbiakban sor kerül a rendszerek részletes ismertetésére és az egyedi vállalatoknak nyújtandó kapcsolódó támogatási ráták meghatározására, tekintet nélkül arra, hogy a támogatások kiegyenlíthetőnek tekinthetők vagy sem. A gazdasági előny kiszámítása az alaprendelet 6. cikke szerint történt.
3.3.2. Egyedi támogatási rendszerek
A mintába felvett vietnami exportáló gyártók által a vizsgálati időszakban nem használt támogatási rendszerek
(233)
A vizsgálat eredményei szerint a mintába felvett vietnami exportáló gyártók az alábbi támogatási rendszereket nem használták:
a)
a kormányzat által állami tulajdonú vállalatokon keresztül a PSF-ágazatnak a megfelelő ellenszolgáltatásnál kisebb összeg fejében rendelkezésre bocsátott termékek;
b)
befektetett eszközök gyorsított értékcsökkenése;
c)
egyéb támogatási programok, egyebek mellett regionális és önkormányzati rendszerek.
(234)
A kormányzat által állami tulajdonú vállalatokon keresztül a PSF-ágazatnak a megfelelő ellenszolgáltatásnál kisebb összeg fejében rendelkezésre bocsátott termékek tekintetében a panaszban foglalt állítás szerint a PSF előállításához fő nyersanyagként használt PTA-t/MEG-t a vietnami gyártók támogatott árakon szerzik be. A vizsgálat szerint ugyanakkor a vizsgált exportáló gyártók közül egy sem PTA-t/MEG-t használt fő nyersanyagként, hanem mindegyikük újrahasznosított PET-palackokat vagy PET-palackból készült pelyhet alkalmazott.
(235)
A nyilvánosságra hozatalt követően a panaszos elmondta, hogy a Bizottság csak egyetlen támogatási rendszert, nevezetesen a PTA/MEG támogatott árakon való biztosítását vizsgálta meg részlegesen. E program vonatkozásában a panaszos kifejtette, hogy a minta összeállításának módja, valamint az a tény, hogy több jelentős vietnami PSF-gyártóra nem terjedt ki a vizsgálat, befolyásolta a program megítélését. A panaszos több más állítólagos vietnami támogatási programot is felsorolt, amelyekkel kapcsolatban a panaszban információkkal szolgált.
(236)
Ahogy azt a Bizottság a fenti (32)-(34) és (42) preambulumbekezdésben kifejtette, Vietnamban nem volt szükség mintavételre, mivel minden vietnami exportáló gyártó kifejezte együttműködési szándékát, és a három együttműködő gyártótól kapott válaszok a Vietnamból származó behozatal 99 %-át képviselték. Ezért a panaszos mintavétellel kapcsolatos érvei irrelevánsak a vizsgálat megállapításai tekintetében. Ezenkívül pusztán az a tény, hogy Vietnamban léteznek más nagy PSF-gyártók is, nem kérdőjelezi meg az együttműködő exportáló gyártók reprezentativitását. A Bizottság megerősíti, hogy minden, a panaszban foglalt állítólagos támogatás vonatkozásában információkat kért és válaszokat várt, beleértve a panaszos által a nyilvánosságra hozatal kapcsán tett észrevételekben említett támogatásokat is, ám ezekről a programokról bebizonyosodott, hogy azokat az együttműködő exportőrök nem veszik igénybe. A Bizottság részletekkel szolgált a PTA/MEG biztosítása vonatkozásában, mert ez a program a panasz egyik lényegi eleme volt, amely jelentős kiegyenlíthető támogatást biztosíthat.
A vizsgált vietnami exportáló gyártók által a vizsgálati időszakban használt támogatási rendszerek
(237)
Az eredmények szerint a vizsgált vietnami exportáló gyártók a vizsgálati időszakban az alábbi rendszereket vették igénybe.
3.3.3. Kedvezményes hitelnyújtás
3.3.3.1. A Vietnami Fejlesztési Bank által nyújtott, beruházás utáni kamattámogatás
(238)
A Vietnami Fejlesztési Bank (Vietnam Development Bank, a továbbiakban: VDB) egy állami tulajdonú fejlesztési bank, amelyet 2006-ban alapítottak a 108/2006/QD-TTg határozattal a fejlesztési beruházási és exporthitelekkel kapcsolatos állami szakpolitikák végrehajtására. A vizsgálati időszakban folyamatban volt egy VDB-program az egyes kereskedelmi bankoktól származó hitelekre biztosított kamattámogatás érdekében. Ennek keretében a Thai Binh csoport vállalatai szerződést kötöttek a VDB-vel a BIDV és a Vietcom Bank által nyújtott hitelek támogatására.
(239)
A program jogalapja a 2011. augusztus 30-i 75/2011/ND-CP rendelet, amely a 151/2006/ND-CP, 106/2008/ND-CP és 106/2004 ND-CP rendeletek helyébe lépett. A 75/2011 rendelet alkalmazását megelőzően aláírt szerződések esetén a korábbi rendeletek érvényesek.
(240)
Az e programból származó gazdasági előnyök mértéke a VDB által nyújtott kamatlábak és a kereskedelmi bankok által e két vállalat részére nyújtott hitelek kamatlába közötti különbözettel egyenlő. A program a kereskedelmi bankok által nyújtott, beruházási projektek finanszírozására használt hosszú és középtávú hitelekre vonatkozik.
(241)
Az e rendszerből származó gazdasági előny mértéke 0 % és 0,28 % között volt.
3.3.3.2. Egyes állami tulajdonú kereskedelmi bankok által nyújtott alacsony kamatozású hitelek
(242)
A vizsgálat szerint a vietnami bankszektor jelentős részben állami tulajdonú; a vizsgálati időszakban a vietnami gazdaságban nyújtott hitelek majdnem 50 %-át az 5 nagy állami tulajdonú bank (5) biztosította. A Vietnamban alapított bankok külföldi tulajdoni hányada korlátozva van (6). A kereskedelmi bankokat arra utasítják, hogy nyújtsanak kamattámogatást a vállalkozásoknak (7). A Vietnami Állami Bank határozza meg, hogy a kereskedelmi bankok legfeljebb mekkora kamatot számíthatnak fel az egyes szervezeteknek nyújtott hitelekért (8). A rendelkezésre álló információk alapján az állami tulajdonú kereskedelmi bankok alacsonyabb kamatlábakat kínálnak, mint más bankok.
(243)
Számos, a bankszektorra és a hitelnyújtásra vonatkozó vietnami jogszabály tesz említést a kedvezményes hitelekről. A 2001. évi 1627. sz. rendelet például a kedvezményes hitelezési politika hatálya alá tartozó ügyfeleknek nyújtott hiteleket (20. és 26. cikk), a hitelintézetekről szóló törvény pedig koncessziós hiteleket (27. cikk) említ.
(244)
A támogatás összegét a támogatásban részesülő feleket érintő, a vizsgálati időszak vonatkozásában megállapított gazdasági előny mértékének megfelelően számították ki. A támogatásban részesülő fél által megszerzett gazdasági előny az alaprendelet 6. cikkének b) pontja szerint a hitelt felvevő vállalat által a kedvezményes hitel tekintetében fizetendő összeg és a vállalat által a piacon megszerezhető összehasonlítható kereskedelmi hitel tekintetében fizetendő összeg közötti különbözet.
(245)
A fenti (242) és (243) preambulumbekezdésben leírtak a vietnami pénzügyi ágazat jelentős torzulásaira utalnak. Ezért a Bizottság külső viszonyítási alapot vett igénybe a kedvezményes hitelekből származó gazdasági előny kiszámításához. A fenti (231) preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően mindez nem érinti a kedvezményes hitelnyújtásból származó támogatás kiegyenlíthetőségét. Ezenkívül a de minimis támogatás miatt a Bizottság semmilyen végső következtetést nem vont le a tekintetben, hogy az érintett bankok közjogi szervek-e, illetve hogy a bankok által végzett hitelkockázati értékelés elégséges-e.
(246)
A külső viszonyítási alapot csak a VND fizetőeszközben nyújtott hitelekre kellett alkalmazni, mivel semmi nem utalt arra, hogy USD-ben nyújtott hiteleket is támogatnának. Az együttműködő vállalatok közül csak a Thai Binh csoport kapott VND-hitelt. A viszonyítási alapot egy 48 közepes jövedelmű (GDP) országból álló kosár hitelkamatlábaiból számították ki a legutóbbi olyan időszak alapján, amelyhez adatok álltak rendelkezésre (2012). Néhány ország azért került kiválasztásra, mert a GDP-je hasonlít Vietnaméhoz. Ezeket a kamatlábakat aztán kiigazították a vizsgálati időszakban mért inflációval a reálkamatlábak megállapításához, majd kiszámították a 48 ország átlagát azon országok esetében, amelyekhez adatok álltak rendelkezésre. Az országos kamatlábak és az inflációs ráták forrása a Világbank volt. E közepes jövedelmű országok átlagos reálkamatlába 8,23 % a vizsgálati időszakban. Ezt a viszonyítási alapot összehasonlították a vizsgált vállalatoknak nyújtott VND-hitel inflációval kiigazított kamatlábaival.
(247)
Az e program keretében nyújtott gazdasági előny mértéke 0 % és 1,34 % között volt.
(248)
A nyilvánosságra hozatalt követően a vietnami kormány vitatta a vietnami pénzügyi rendszer torzulásaival kapcsolatos következtetéseket; beadványa szerint a Bizottságnak értékelnie kellett volna, hogy az állami tulajdonú kereskedelmi bankok közjogi szervek-e, illetve hogy az általuk végzett hitelkockázati értékelés elégséges-e. A vietnami kormány szerint ennek elemzése kihatott volna a pénzügyi hozzájárulás létezésével kapcsolatos következtetésre, valamint a program által biztosított gazdasági előny meghatározására szolgáló külső viszonyítási alap használatára.
(249)
A fenti (242)-(243) preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően a vizsgálat során összegyűjtött információk és bizonyítékok a vietnami bankrendszer jelentős torzulásaira mutatnak rá. E torzulások miatt, összhangban az alaprendeletben lefektetett szabályokkal, a gazdasági előny (ha van ilyen) mértékét külső viszonyítási alap segítségével kell meghatározni. Mivel a vietnami exportáló gyártóknak nyújtott előnyök de minimis mértékűek, a Bizottság nem látja szükségesnek annak vizsgálatát, hogy a bankok közjogi szervek-e, illetve hogy az általuk végzett hitelkockázati értékelés elégséges-e, ahogy azt a fenti (231) és (232) preambulumbekezdés is tisztázta.
3.3.4. Földhasználati jogok biztosítása
(250)
Mindkét együttműködő exportáló gyártó különleges ipari övezetekben használható földhasználati jogokat kapott. A Thai Binh csoport a földhasználati jogot közvetlenül az államtól kapta, míg a Vietnam New Century Polyester Fibre Co Ltd. (a továbbiakban: VNC) a számára biztosított földterületet egy részben állami tulajdonú társaságon keresztül bérli.
(251)
A Thai Binh csoport három földterülettel rendelkezik az ipari övezetben. A vizsgálati időszakban a csoport teljes mentességet élvezett két földterület bérleti díjának megfizetése alól. A mentességet a 121/2010/ND-CP és a 142/2005/ND-CP rendelet alapján biztosították. A csoport nem fizetett bérleti díjat a harmadik földterületért sem, mivel az a mentesség kérelmezésére vonatkozó közigazgatási eljárás szakaszában van. A mentesség tárgyát képező bérleti díjak jelentősen elmaradnak a csoport által az ipari övezet közelében található más hasonló földterületekért fizetett díjaktól és jócskán elmaradnak a régióra jellemző szokásos ingatlanáraktól.
(252)
A VNC nem kapott teljes mentességet a földhasználati jogok vonatkozásában, de egyértelmű volt, hogy a vizsgálati időszakban gazdasági előnyben részesült. A VNC három földterületet bérel egy részben állami tulajdonú társaságtól. Bár a vietnami kormány azt állította, hogy ezek az ügyletek magánfelek között zajlottak, a rendelkezésre álló információk cáfolják ezt az állítást. A VNC beruházási engedélye kedvezményes juttatásként sorolja fel a földterületek bérlését. Az engedélyben a Quang Ninh-i Népi Bizottság arra kötelezi a VNC-t, hogy vegye bérbe a földterületet ettől a társaságtól. Ezenkívül a földterületet a VNC-nek bérbe adó, részben állami tulajdonú társaság és a földterületek kezeléséért felelős helyi hatóság közötti szerződés szerint a földterület későbbi átadása csak a hatóság által meghatározott bizonyos feltételekkel lehetséges. Ez arra utal, hogy az állam részese a két fél közötti ingatlanügyletnek.
(253)
A gazdasági előny értékelése céljából a Bizottság összehasonlította az ipari övezetekben zajló ügyletekben alkalmazott alacsony ingatlanárakat egy hasonló földterületeken alkalmazott viszonyítási árral. A vizsgálat arra utaló jeleket talált, hogy a vietnami ingatlanpiacot állami beavatkozással szabályozzák és torzítják, mivel egyes kijelölt ipari övezetekben és/vagy támogatott üzleti ágazatokban mentesség vagy kedvezményes díjazás van érvényben a földhasználati jogok tekintetében. Ebben a konkrét esetben a Bizottság talált egy kellően megbízható, földhasználati jogokkal kapcsolatos ügyletet, mivel az érintett földterület kívül esik minden támogatott övezeten, és mivel az érintett vállalat a PSF-hez nem kapcsolódó területen tevékenykedik és semmilyen állami szakpolitikai ösztönzést nem kap. Az ebben az ügyletben alkalmazott árakat viszonyítási alapként használták fel a gazdasági előnyök értékeléséhez az általános vietnami ingatlanpiaci helyzettel kapcsolatos következtetések sérelme nélkül.
(254)
Az e rendszer keretében nyújtott gazdasági előny mértéke 0,17 % és 0,37 % között volt.
3.3.5. Közvetlen adómentességet és adócsökkentést biztosító programok
(255)
Mindkét együttműködő exportáló gyártó több közvetlen adókedvezményt vett igénybe a beruházási engedélyükben szereplő mentességek alapján. E mentességet alapja a 124/2008/ND-CP és a 122/2011/ND-CP rendelettel felváltott 164/2003/ND-CP rendelet, a 140/2012 körlevél és a 152/204/ND-CP rendelettel módosított és kiegészített 164/2003/ND-CP rendelet (a gépek behozatalára vonatkozó vám- és héamentesség).
(256)
A fenti jogszabályok szerint az adómentességek és adócsökkentések egyebek mellett a különleges ipari övezetekben/parkokban megtelepülő vállalatok, a nagyszámú munkavállalót alkalmazó vállalatok és a gazdaság bizonyos ágazataiban működő vállalatok számára elérhetők.
(257)
A támogatás összegét a támogatásban részesülő feleket érintő, a vizsgálati időszak vonatkozásában megállapított gazdasági előny mértékének megfelelően számították ki. A támogatásban részesülő fél által megszerzett gazdasági előnyt úgy számították ki, hogy a szokásos adókulcsnak megfelelően fizetendő adó teljes összegéből levonták a csökkentett kedvezményes adókulccsal kifizetett összeget, illetve a teljes mentesség szerinti adóösszeget. A támogatásnak minősülő összegek a legfrissebb éves adóbevallásokon alapulnak. A támogatást a teljes vállalatra vonatkozóan, a CIF paritáson megállapított uniós kiviteli forgalom százalékában határozták meg.
(258)
Az e rendszer keretében nyújtott gazdasági előny mértéke 0,11 % és 0,36 % között volt.
3.3.6. Importált nyersanyagokra vonatkozó behozatalivám-mentesség
(259)
A vizsgálati időszakban mindkét együttműködő exportáló gyártó mentességet kapott az importált nyersanyagokra fizetendő vám alól. A mentesség jogalapja a behozatali és kiviteli adóról szóló, a 87/2010/ND-CP rendelettel végrehajtott 45/2005/QH11 törvény. Az ellenőrzési és felügyeleti rendszer és eljárások szabályait a 194/2010TT körlevél fekteti le.
(260)
A vietnami kormány a kérdőívre adott válaszában jelezte, hogy vám-visszatérítési/-felfüggesztési rendszert működtet. A jogszabály szerint a mentesség az exportált termékek gyártása során felhasznált importált nyersanyagokra vonatkozik. A vámok az exportált végtermékben felhasznált importált nyersanyagok mennyiségének megfelelő mértékben visszatéríthetők.
(261)
Az eredmények szerint a vizsgálati időszakban a két együttműködő exportáló gyártó egyike sem részesült gazdasági előnyben e rendszer alapján. Bár mentesültek a nyersanyagokra vonatkozó behozatali vám megfizetése alól, túlzott mértékű vámelengedésre nem volt példa a vizsgálati időszakban. Mindkét vállalat viszonylag csekély belföldi forgalmat bonyolított az érintett termékből. Ezenkívül a fő nyersanyagok jelentős részét belföldön szerezték be, mivel az exportált érintett termék előállításához importált mennyiségek kevésnek bizonyultak.
(262)
A fentiekre való tekintettel a Bizottság nem látta szükségesnek annak megállapítását, hogy a bemutatott vám-visszatérítési rendszer összhangban van-e a WTO-szabályokkal, valamint az alaprendelet II. és III. mellékletének cikkeivel.
(263)
A nyilvánosságra hozatalt követően a vietnami kormány megerősítette a Bizottság e programmal kapcsolatos megállapításait. Ugyanakkor kiemelte, hogy a vietnami vám-visszatérítési rendszer minden tekintetben megfelel az alaprendelet II. és III. mellékletében foglalt szabályoknak, noha erre vonatkozóan a Bizottság nem vont le következtetéseket. A Bizottság tudomásul veszi a vietnami kormány ezen álláspontját. Mivel azonban a vietnami exportáló gyártóknak nyújtott gazdasági előnyök de minimis mértékűek, a Bizottság megerősíti azon álláspontját, hogy e vizsgálat keretében nem tartja szükségesnek annak ellenőrzését, hogy a vám-visszatérítési rendszer összhangban van-e az alaprendelet II. és III. mellékletében foglalt szabályokkal, ahogy azt a fenti (231)-(232) preambulumbekezdés is ismerteti.
3.3.7. Importált gépekre vonatkozó behozatalivám-mentesség
(264)
A vizsgálati időszakban mindkét együttműködő exportáló gyártó mentességet kapott az importált gépekre fizetendő vám és héa alól. A mentesség jogalapja a behozatali és kiviteli adóról szóló, a 87/2010/ND-CP rendelettel végrehajtott 45/2005/QH11 törvény. Az ellenőrzési és felügyeleti rendszer és eljárások szabályait a 154./2005/N-CP kormányrendelet, a 194/2010TT körlevél és a 117/2011 körlevél fekteti le.
(265)
A vállalatokat felkérték, hogy 10 évre visszamenőleg jelentsék be a gépek behozatalát. Bár egyértelmű volt, hogy az együttműködő exportáló gyártók számára ez a rendszer gazdasági előnyöket jelentett, ezek mértéke nem volt számottevő. Ennek oka, hogy a vállalatok gépbehozatala a PSF uniós értékesítéséhez képest nem volt jelentős. Ezenkívül a gazdasági előnyöket tompította az a tény, hogy a gépek adott idő (általában 10 év) alatt amortizálódtak, így a vizsgálati időszakra jutó gazdasági előny ennek megfelelően csökkent.
(266)
Az e rendszer keretében nyújtott gazdasági előny mértéke 0,08 % és 0,1 % között volt.
3.3.8. A támogatások összege
(267)
A szubvencióellenes alaprendelet rendelkezései szerint a támogatások összege érték szerint kifejezve a vietnami exportáló gyártók esetében 0,6 % és 2,31 % között van. Az országos támogatáskülönbözet a fenti két különbözet átlaga, vagyis 1,25 %. A fent bemutatott támogatást a teljes vállalatra vonatkoztatták és a CIF paritáson megállapított uniós kiviteli forgalom százalékában határozták meg.
(268)
A nyilvánosságra hozatalt követően a panaszos elmondta, hogy nem volt világos a számára a teljes támogatásikülönbözet-tartomány Bizottság általi kiszámításának a módja, valamint az, hogy a Bizottság miért nem a magasabb különbözettel számolt, amely meghaladta volna a de minimis különbözetértéket. Ahogy azt a Bizottság az előző preambulumbekezdésben kifejtette, a mintába felvett vietnami exportáló gyártók/gyártói csoportok összesített támogatási tartománya érték szerint kifejezve a 0,6 %-os minimum- és a 2,31 %-os maximumérték között van. Ha azonban e különbözetek súlyozott átlagával számolunk, a támogatáskülönbözet országos átlagaként 1,25 % adódik, ami a de minimis küszöbérték alatt van. A támogatáskülönbözet országos átlagának a kiszámítása mindig ezzel a módszerrel történik az alaprendelet vonatkozó szabályainak megfelelően.
3.3.9. Következtetés Vietnamról
(269)
Vietnamban az országos támogatáskülönbözet 1,25 %. Mivel ez az érték de minimis mértékű, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az alaprendelet 14. cikke (3) bekezdésének megfelelően le kell zárni a Vietnamból származó behozatallal kapcsolatos vizsgálatot.
4. A KÁR
4.1. AZ UNIÓS GAZDASÁGI ÁGAZAT ÉS AZ UNIÓS GYÁRTÁS MEGHATÁROZÁSA
(270)
A vizsgálati időszakban a hasonló terméket 18 uniós gyártó gyártotta. Ezek a vállalatok alkotják az alaprendelet 4. cikkének (1) bekezdése értelmében vett uniós gazdasági ágazatot.
(271)
A vizsgálati időszakban a teljes uniós termelés mintegy 401 000 tonna volt. Ezt a számot a Bizottság az uniós gazdasági ágazatról rendelkezésre álló összes információ alapján állapította meg, például az együttműködő uniós gyártók ellenőrzött termelési statisztikái, valamint a panaszos által benyújtott számok alapján. A fenti (10) preambulumbekezdésben említettek szerint négy uniós gyártót vettek fel a mintába, amelyek a hasonló termék uniós össztermelésének 54 %-át képviselték.
4.2. UNIÓS FELHASZNÁLÁS
(272)
A Bizottság az uniós felhasználást a panaszos által benyújtott adatok felhasználásával az uniós gazdasági ágazatnak az uniós piacon megvalósuló értékesítési volumene, valamint a harmadik országokból származó, Eurostat-adatok szerinti behozatal alapján határozta meg.
(273)
Az uniós felhasználás a következőképpen alakult:
2. táblázat
Uniós felhasználás (tonna)
2010
2011
2012
Vizsgálati időszak
Teljes uniós felhasználás
838 397
869 025
837 066
890 992
Index
100
104
100
106
Forrás: panasz, Eurostat
(274)
Az uniós felhasználás 2011-ben érte el a csúcspontját a gyapotárak megemelkedése miatt, amit a 2010-es gyapotterméssel kapcsolatos problémák okoztak. Ennek következtében megnőtt a gyapotot helyettesítő PSF iránti kereslet, amely azonban a következő évben ismét lecsökkent. A vizsgálati időszakban ismét az uniós felhasználás 6 %-os növekedése volt megfigyelhető.
4.3. AZ ÉRINTETT ORSZÁGOKBÓL ÉRKEZŐ BEHOZATAL
4.3.1. Az érintett országokból származó behozatal hatásainak összesített értékelése
(275)
A Bizottság megvizsgálta, hogy az érintett országokból származó PSF behozatalát az alaprendelet 8. cikkének (3) bekezdése értelmében összesítve kell-e értékelni.
(276)
A Kínai Népköztársaságból és Vietnamból származó behozatal vonatkozásában megállapított támogatáskülönbözet az alaprendelet 8. cikke (3) bekezdésének a) pontjában meghatározott de minimis küszöbérték alatt volt.
(277)
Ezért az összesítés feltételei nem teljesültek, így az okozati elemzés az Indiából származó behozatal hatásaira korlátozódik.
4.3.2. Az Indiából származó behozatal mennyisége és piaci részesedése
(278)
A Bizottság az import mennyiségét az Eurostat adatai alapján határozta meg. Az import piaci részesedését az Indiából származó behozatalnak a teljes uniós felhasználáson belüli részaránya alapján állapították meg (az utóbbit az uniós gyártók általi összes uniós értékesítés és az Unióba érkező összes PSF-import összegeként számították ki).
(279)
Az Indiából az Unióba történő behozatal a következőképpen alakult:
3. táblázat
A behozatal volumene (tonna) és piaci részesedése
2010
2011
2012
Vizsgálati időszak
Az Indiából származó behozatal mennyisége (tonna)
51 258
59 161
63 191
60 852
Index
100
115
123
119
Piaci részesedés
6,1 %
6,8 %
7,5 %
6,8 %
Index
100
111
123
112
Forrás: Eurostat
(280)
Az Indiából származó behozatal összességében viszonylag állandó volt: a figyelembe vett időszakban 6 % és 7,5 % közötti uniós piaci részesedést ért el.
4.3.3. Az Indiából származó termékek ára és alákínálás
(281)
A Bizottság az importált termékek árát az Eurostat adatai és az együttműködő exportőrök ellenőrzött adatai alapján határozta meg. Az importált termékek esetében az alákínálást az együttműködő exportőrök és az együttműködő uniós gyártók ellenőrzött adatai alapján határozták meg.
(282)
Az Unióba irányuló indiai import átlagára a következőképpen alakult:
4. táblázat
Importár (EUR/tonna)
2010
2011
2012
Vizsgálati időszak
India
1 025
1 368
1 239
1 212
Index
100
134
121
118
Forrás: Eurostat és együttműködő exportőrök ellenőrzött adatai
(283)
2011-ben a PSF áremelkedése volt megfigyelhető; ez volt a korábban említett gyapotválság éve. Az ezt követő években az árak csökkentek, de továbbra is magasabbak voltak a 2010-es szintnél. A vizsgálati időszakban a PSF ára 18 %-kal meghaladta a 2010-es mértéket.
(284)
A Bizottság a vizsgálati időszakra jellemző alákínálás mértékét úgy állapította meg, hogy terméktípusonként összehasonlította a mintába felvett együttműködő indiai gyártóktól származó behozatalnak az Unió piacán az első független vevő részére történő értékesítés során alkalmazott érkeztetési importáraiból képezett súlyozott átlagot, megfelelően kiigazítva a vámtételekkel és a behozatalt követő költségekkel, és ugyanazon terméktípusoknak a mintába felvett uniós gyártók által az Unió piacán független vevők részére történő értékesítése során alkalmazott eladási árak gyártelepi szintre igazított súlyozott átlagát.
(285)
Az árakat típusonként hasonlították össze, a kereskedelem azonos szintjén történő ügyleteket vizsgálva, az adatokat szükség esetén kiigazítva, a visszatérítések és kedvezmények levonása után. Az összehasonlítás eredményét a mintába felvett uniós gyártók vizsgálati időszak alatt lebonyolított forgalmának százalékában fejezték ki. Ennek alapján az Indiából származó behozatal alákínálási különbözeteinek súlyozott átlaga az uniós piac tekintetében 4,1 % és 43,7 % között mozogott.
4.4. AZ UNIÓS GAZDASÁGI ÁGAZAT GAZDASÁGI HELYZETE
4.4.1. Általános megjegyzések
(286)
A támogatott import uniós gazdasági ágazatra gyakorolt hatásának vizsgálata az alaprendelet 8. cikke (4) bekezdésének megfelelően magában foglalta valamennyi olyan gazdasági mutató értékelését, amely a figyelembe vett időszak alatt hatást gyakorolt az uniós gazdasági ágazat helyzetére.
(287)
A (10) preambulumbekezdésben említetteknek megfelelően az uniós gazdasági ágazatot ért esetleges kár meghatározása érdekében mintavételt alkalmaztak.
(288)
A kár meghatározásához a Bizottság szétválasztotta a makrogazdasági és mikrogazdasági kármutatókat. A makrogazdasági mutatókat a Bizottság a panaszban foglalt adatok, az eljárás során a panaszos által benyújtott további információk, valamint az Eurostat adatai alapján értékelte. Ezek az adatok az összes uniós gyártóra vonatkoztak. A mikrogazdasági mutatókat a Bizottság a mintába felvett uniós gyártók által a kérdőívre adott válaszokban közölt, megfelelően ellenőrzött adatok alapján értékelte. Mindkét adatsorról megállapítást nyert, hogy azok reprezentatívak az uniós gazdasági ágazat gazdasági helyzete tekintetében.
(289)
A makrogazdasági mutatók a következők: termelés, termelési kapacitás, kapacitáskihasználás, értékesítési volumen, piaci részesedés, növekedés, foglalkoztatás és termelékenység.
(290)
A mikrogazdasági mutatók a következők: átlagos egységárak, egységköltség, munkaerőköltségek, készletek, jövedelmezőség, pénzforgalom, beruházás, beruházás megtérülése és tőkebevonási képesség.
4.4.2. Makrogazdasági mutatók
4.4.2.1. Termelés, termelési kapacitás és kapacitáskihasználás
(291)
A figyelembe vett időszak során az uniós össztermelés, termelési kapacitás és kapacitáskihasználás a következőképpen alakult:
5. táblázat
Termelés, termelési kapacitás és kapacitáskihasználás
2010
2011
2012
Vizsgálati időszak
Termelési mennyiség (tonna)
362 195
355 240
361 159
401 119
Index
100
98
100
111
Termelési kapacitás (tonna)
492 059
451 310
468 115
466 744
Index
100
92
95
95
Kapacitáskihasználás
73,6 %
78,7 %
77,2 %
85,9 %
Index
100
107
105
117
Forrás: panaszos (CIRFS)
(292)
A figyelembe vett időszakban a termelési mennyiség 11 %-kal nőtt. A növekedésre csak a vizsgálati időszakban került sor (amely a figyelembe vett időszak legutóbbi 12 hónapját fedi le). A figyelembe vett időszaknak a vizsgálati időszakot megelőző részében (vagyis 2011-ben és 2012-ben) az uniós gazdasági ágazat termelési mennyisége csökkent vagy stagnált.
(293)
A termelési kapacitás ezzel szemben csökkenő tendenciát mutatott a vizsgálati időszakban, 5 %-os csökkenéssel. A termelési mennyiség (292) preambulumbekezdésben említett növekvő tendenciájával együtt a kapacitáskihasználás 17 %-kal nőtt. Alá kell húzni ugyanakkor, hogy a trendelemzés alapját képező 2010-es kapacitáskihasználás a tőkeintenzív PSF-ágazatban alacsony volt, és a vizsgálati időszakban a kapacitáskihasználási arány 85,9 % volt.
4.4.2.2. Értékesítési volumen és piaci részesedés
(294)
A figyelembe vett időszak alatt az uniós gazdasági ágazat értékesítési volumene és piaci részesedése a következőképpen alakult:
6. táblázat
Értékesítési volumen és piaci részesedés
2010
2011
2012
Vizsgálati időszak
Az uniós piacon bonyolított teljes értékesítési volumen (tonna)
379 840
366 341
344 134
358 130
Index
100
96
91
94
Piaci részesedés
45,3 %
42,2 %
41,1 %
40,2 %
Index
100
93
91
89
Forrás: Eurostat, panaszos(CIRFS)
(295)
Az Unió piacán az értékesítési volumen 2011-ben és 2012-ben csökkent, ám a vizsgálati időszak alatt kismértékben ismét nőtt. A 2010-ben eladott mennyiséghez képest ugyanakkor még mindig 6 %-os csökkenés volt megfigyelhető.
(296)
Az uniós gazdasági ágazat piaci részesedése jelentősen csökkent a figyelembe vett időszakban. A piaci részesedés legnagyobb mértékű csökkenése 2011-ben következett be, de a csökkenő tendencia 2012-ben és a vizsgálati időszakban is folytatódott, ami a figyelembe vett időszakban összességében a piaci részesedés 11 %-os zuhanását eredményezte.
4.4.2.3. Növekedés
(297)
Az uniós felhasználás figyelembe vett időszakon belüli mérsékelt emelkedése (plusz 6 %) és az uniós gyártók által termelés növekedése (plusz 11 %) ellenére az uniós gyártók értékesítése 6 %-kal csökkent.
4.4.2.4. Foglalkoztatás és termelékenység
(298)
A figyelembe vett időszak alatt a foglalkoztatás és a termelékenység a következőképpen alakult:
7. táblázat
Foglalkoztatás és termelékenység
2010
2011
2012
Vizsgálati időszak
Munkavállalók száma
1 914
1 935
2 000
2 036
Index
100
101
105
106
Termelékenység (tonna/munkavállaló)
189,3
183,6
180,6
197,0
Index
100
97
95
104
Forrás: panaszos(CIRFS)
(299)
A munkavállalók száma a figyelembe vett időszakban folyamatosan nőtt és 6 %-os bővülést eredményezett, amihez a termelési mennyiség növekedése társult a (292) preambulumbekezdésben leírtak szerint.
(300)
A termelékenység 2011-ben és 2012-ben csökkent, mivel ezekben az években a munkavállalók száma nőtt, a termelési mennyiség pedig stagnált. A mutató a figyelembe vett időszak alatt összességében 4 %-kal nőtt.
4.4.3. Mikrogazdasági mutatók
4.4.3.1. Árak és az árakat befolyásoló tényezők
(301)
A mintába felvett uniós gyártók uniós piacon, független vevők részére történt értékesítéseinek átlagos egységárai a figyelembe vett időszakban a következőképpen alakultak:
8. táblázat
Eladási árak az Unióban
2010
2011
2012
Vizsgálati időszak
Átlagos egységárak az Unióban a teljes piacon (EUR/tonna)
1 283
1 608
1 509
1 489
Index
100
125
118
116
Termelési egységköltség (EUR/tonna)
1 453
1 666
1 629
1 542
Index
100
115
112
106
Forrás: a mintába felvett uniós gyártók ellenőrzött adatai
(302)
Az Unióban a legnagyobb mértékű eladásiár-növekedés 2011-ben volt megfigyelhető, amikor is a PSF-et a 2010-es átlagos eladási árnál 25 %-kal drágábban értékesítették. Ezt a 2011-es gyapotválság okozta, amelynek következtében nőtt a 2010. évi csalódást keltő termés miatt nehezen beszerezhető gyapotot helyettesítő PSF iránti kereslet. Az uniós eladási árak a figyelembe vett időszak során összességében 16 %-kal emelkedtek.
(303)
A figyelembe vett időszakban a termelési egységköltség is nőtt, 2011-ben 15 %-os csúccsal, amit a fontos költségtényezőt jelentő benzinárak ez évi növekedése okozott. A termelési egységköltség növekedése a figyelembe vett időszakban összességében 6 % volt.
4.4.3.2. Munkaerőköltségek
(304)
A mintába felvett uniós gyártók átlagos munkaerőköltségei a figyelembe vett időszakban a következőképpen alakultak:
9. táblázat
Munkavállalónkénti átlagos munkaerőköltség
2010
2011
2012
Vizsgálati időszak
Munkavállalónkénti átlagos munkaerőköltség (EUR)
31 561
31 080
31 661
32 356
Index
100
98
100
103
Forrás: a mintába felvett uniós gyártók ellenőrzött adatai
(305)
A munkavállalónkénti átlagos munkaerőköltség először 2011-ben csökkent, majd az azt követő években enyhén nőtt. A figyelembe vett időszak során 3 %-os növekedés volt megfigyelhető.
4.4.3.3. Készletek
(306)
A mintába felvett uniós gyártók készleteinek szintje a következőképpen alakult a figyelembe vett időszakban:
10. táblázat
Készletek
2010
2011
2012
Vizsgálati időszak
Zárókészlet (tonna)
15 731
16 400
15 039
19 108
Index
100
104
96
121
Zárókészletek a termelés százalékában kifejezve
7,3 %
7,8 %
7,1 %
8,8 %
Index
100
107
97
120
Forrás: a mintába felvett uniós gyártók ellenőrzött adatai
(307)
A zárókészletek 2012 kivételével nőttek, és a vizsgálati időszakban összességében 21 %-os bővülést eredményezett. Ez megfelel a termelési mennyiség növekedésének (összességében 11 %-os bővülés), miközben az értékesítési volumen a figyelembe vett időszakban csökkent (összességében 6 %-kal). Ezeket a tendenciákat a termelés százalékában kifejezett zárókészlet is tükrözte.
4.4.3.4. Jövedelmezőség, pénzforgalom, beruházás, beruházás megtérülése és tőkebevonási képesség
(308)
A mintába felvett uniós gyártók jövedelmezősége, pénzforgalma, beruházásai és beruházásaik megtérülése a következőképpen alakult a figyelembe vett időszakban:
11. táblázat
Jövedelmezőség, pénzforgalom, beruházások és a beruházások megtérülése
2010
2011
2012
Vizsgálati időszak
Az Unióban a független vevőknek történő értékesítések jövedelmezősége (az értékesítési forgalom %-ában)
- 5,4 %
1,0 %
- 0,8 %
0,3 %
Index
- 100
18
- 14
5
Pénzforgalom (EUR)
- 12 068 770
12 017 353
13 048 405
10 725 084
Index
- 100
100
108
89
Beruházások (EUR)
5 240 603
7 671 607
4 488 296
4 145 991
Index
100
146
86
79
Beruházások megtérülése
- 25,1 %
5,5 %
- 4,5 %
1,5 %
Index
- 100
22
- 18
6
Forrás: a mintába felvett uniós gyártók ellenőrzött adatai
(309)
A mintába felvett uniós gyártók jövedelmezőségét a Bizottság a hasonló termék független vevőknek történő uniós értékesítéséből származó, adózás előtti nettó nyereségben kifejezve állapította meg, a vonatkozó értékesítési forgalom százalékában. A figyelembe vett időszak alatt a jövedelmezőségi mutatók változóak voltak. A jövedelmezőség összességében a 2010-es jelentős veszteséghez képest a vizsgálati időszakban nullszaldósra javult.
(310)
A nettó pénzforgalom az uniós gyártók önfinanszírozó képességét jelzi. A nettó pénzforgalom tendenciája a figyelembe vett időszak során pozitív irányban változott.
(311)
A beruházások 2011-ben érték el csúcspontjukat a 2010. évi szinthez képest 46 %-os bővüléssel, az ezt követő években azonban csökkenő tendencia volt látható. A figyelembe vett időszakban a beruházások 21 %-kal csökkentek.
(312)
A beruházások megtérülése a beruházások könyv szerinti nettó értékének százalékában meghatározott nyeresége. A mutató a figyelembe vett időszak során pozitív irányban változott.
(313)
A mintában szereplő uniós gyártók közül egy sem jelezte, hogy a figyelembe vett időszak alatt nehézségei lettek volna a tőke előteremtése terén.
4.4.4. A kárra vonatkozó következtetés
(314)
Az Indiából származó behozatal szintje állandó volt (a figyelembe vett időszakban 6 % és 7 % közötti uniós piaci részesedést ért el). Jelentős alákínálás volt megfigyelhető (43,7 %-ig).
(315)
A legtöbb kármutató javult. Az uniós gyártók jövedelmezősége csaknem 6 százalékponttal nőtt, az átlagos jövedelmezőségi mutató azonban a vizsgálati időszakban továbbra is az elégtelen, 0,3 %-os nullszaldós szinten volt. A kapacitáskihasználási ráta 74 %-ról 86 %-ra nőtt. Ezt azonban az uniós termelési mennyiség növekedése és az uniós kapacitás csökkenése okozta. Az uniós eladási árak 2011-ben érték el csúcspontjukat, amit a gyapot- és benzinárak jelentős növekedése váltott ki. Az átlagos uniós eladási árak a figyelembe vett időszak során összességében 16 %-kal emelkedtek. A beruházások megtérülése és a pénzáramlás kedvezően alakult. A figyelembe vett időszak alatt a foglalkoztatás is nőtt. A továbbra is kedvezőtlen helyzetben tehát a növekedés jelei voltak tapasztalhatók.
(316)
A következő kármutatók a figyelembe vett időszakban kedvezőtlen irányban változtak: az uniós gyártók uniós piaci részesedése 45,3 %-ról 40,2 %-ra csökkent, mivel az uniós értékesítési volumen 6 %-kal esett. A beruházások mértéke 2011 kivételével összességében csökkent. A kapacitás (293) preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően 5 %-kal csökkent a figyelembe vett időszakban.
(317)
Az uniós gazdasági ágazat helyzete összességében továbbra is kedvezőtlennek mondható, bár az utóbbi években egyértelműen javult. A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az uniós gazdasági ágazatot jelentős kár érte az alaprendelet 8. cikkének (4) bekezdése értelmében.
(318)
A nyilvánosságra hozatalra reagálva a panaszos elmondta, hogy az indiai piaci részesedés uniós piacon belüli stabil szintjét a jelentős támogatás eredményeként értékeli. A Bizottság valóban talált kiegyenlíthető támogatásokat (lásd a (229) preambulumbekezdést), ám ezek és az uniós gazdasági ágazat kedvezőtlen helyzete között nem tudott okozati összefüggést (lásd a (319)-(323) preambulumbekezdést) megállapítani.
5. OKOZATI ÖSSZEFÜGGÉS
(319)
Az alaprendelet 8. cikke (5) bekezdésének megfelelően a Bizottság megvizsgálta, hogy az Indiából származó támogatott behozatal jelentős kárt okozott-e az uniós gazdasági ágazatnak. A Bizottság emellett az alaprendelet 8. cikke (6) bekezdésének megfelelően azt is megvizsgálta, hogy más ismert tényezők ezzel egy időben okozhattak-e kárt az uniós gazdasági ágazatnak. A Bizottság gondoskodott arról, hogy az Indiából származó támogatott behozatalon kívüli egyéb tényezők által esetlegesen előidézet károkat ne a támogatott behozatalnak tulajdonítsák. Ezek a tényezők a más harmadik országokból származó behozatal, az uniós gazdasági ágazat exportteljesítménye és a felhasználás.
5.1. A TÁMOGATOTT BEHOZATAL HATÁSA
(320)
A de minimis mértéket el nem érő kínai és vietnami támogatásokra való tekintettel (lásd a (76) és a (231) preambulumbekezdést) az összesítés feltételei nem teljesülnek. Ezért az okozati elemzés az Indiából származó behozatal hatásaira korlátozódik.
(321)
A figyelembe vett időszakban az uniós gazdasági ágazat piaci részesedése 45,3 %-ról 40,2 %-ra csökkent, miközben az indiai behozatal piaci részesedése viszonylag stabilan 6 % és 7 % között volt. A felhasználás a figyelembe vett időszak alatt 6 %-kal nőtt. Az uniós gazdasági ágazat tehát piaci részesedés tekintetében nem tudott profitálni a növekedésből, ám ez aligha tulajdonítható az indiai piaci részesedésnek, amely állandó volt.
(322)
Az Indiából származó PSF Eurostat szerinti átlagárai alacsonyabbak voltak a más országokból származó átlagos PSF-áraknál, de meg kell jegyezni, hogy jelentős különbségek vannak mennyiség és terméktípusok tekintetében. A típus szerinti pontos összehasonlítások mindenesetre jelentős alákínálásra mutattak rá az Indiából származó behozatal vonatkozásában.
(323)
A jelentős mértékű alákínálás ellenére nem lehet azt mondani, hogy a károkat az indiai import okozta. Az uniós gazdasági ágazat piaci részesedésének a csökkenése (mínusz 5,1 százalékpont) valóban nem tudható be az indiai behozatal alakulásának, hiszen az indiai piaci részesedés viszonylag állandó volt (mindössze 0,7 százalékponttal emelkedett a figyelembe vett időszakban). Ezen túlmenően az Indiából importált termékek átlagára a figyelembe vett időszakban 18 %-kal nőtt. Az Indiából importált termékek ára láthatóan nem vezetett áreséshez, mivel az uniós gazdasági ágazat pénzügyi helyzete - bár vizsgálati időszakban továbbra is kedvezőtlen volt - a figyelembe vett időszak során jelentős mértékben javult.
5.2. AZ EGYÉB TÉNYEZŐK HATÁSAI
5.2.1. Harmadik országokból származó behozatal
(324)
A harmadik országokból származó behozatal volumene a következőképpen alakult a figyelembe vett időszak alatt:
12. táblázat
Harmadik országokból származó behozatal
Ország
2010
2011
2012
Vizsgálati időszak
Koreai Köztársaság
Volumen (tonna)
129 918
165 365
163 540
181 540
Index
100
127
126
140
Piaci részesedés
15,5 %
19,0 %
19,5 %
20,4 %
Index
100
123
126
131
Átlagár (EUR/tonna)
1 116
1 367
1 361
1 300
Index
100
123
122
116
Tajvan
Volumen (tonna)
121 656
108 645
100 072
92 423
Index
100
89
82
76
Piaci részesedés
14,5 %
12,5 %
12,0 %
10,4 %
Index
100
86
82
71
Átlagár (EUR/tonna)
1 131
1 416
1 383
1 369
Index
100
125
122
121
Kína
Volumen (tonna)
5 198
8 980
23 209
44 651
Index
100
173
446
859
Piaci részesedés
0,6 %
1,0 %
2,8 %
5,0 %
Index
100
167
447
808
Átlagár (EUR/tonna)
1 065
1 279
1 265
1 209
Index
100
120
119
113
Törökország
Volumen (tonna)
32 921
29 969
34 303
36 908
Index
100
91
104
112
Piaci részesedés
3,9 %
3,4 %
4,1 %
4,1 %
Index
100
88
104
105
Átlagár (EUR/tonna)
1 133
1 466
1 383
1 382
Index
100
129
122
122
Vietnam
Volumen (tonna)
24 884
25 487
26 410
29 717
Index
100
102
106
119
Piaci részesedés
3,0 %
2,9 %
3,2 %
3,3 %
Index
100
99
106
112
Átlagár (EUR/tonna)
978
1 182
1 175
1 096
Index
100
121
120
112
Indonézia
Volumen (tonna)
25 902
30 285
24 032
24 699
Index
100
117
93
95
Piaci részesedés
3,1 %
3,5 %
2,9 %
2,8 %
Index
100
113
93
90
Átlagár
1 055
1 329
1 267
1 167
Index
100
126
120
111
Thaiföld
Volumen (tonna)
17 548
23 510
17 103
18 952
Index
100
134
97
108
Piaci részesedés
2,1 %
2,7 %
2,0 %
2,1 %
Index
100
129
98
102
Átlagár (EUR/tonna)
1 140
1 449
1 310
1 298
Index
100
127
115
114
Egyéb behozatal
Volumen (tonna)
49 272
51 282
41 074
43 120
Index
100
104
83
88
Piaci részesedés
5,9 %
5,9 %
4,9 %
4,8 %
Index
100
100
83
82
Átlagár (EUR/tonna)
1 323
1 681
1 603
1 532
Index
100
127
121
116
Forrás: Eurostat
(325)
A behozatal legnagyobb része (a vizsgálati időszakban 181 540 tonna, ami 20,4- %os piaci részesedésnek felel meg) a Koreai Köztársaságból érkezik, amely a figyelembe vett időszak során 4,9 százalékponttal növelte piaci részesedését. Az második legnagyobb uniós exportot bonyolító ország Tajvan. Bár a figyelembe vett időszakban a Tajvanból származó behozatal csökkent (mínusz 4,1 százalékpont), Tajvan így is 10,4 %-os piaci részesedést tudhatott magáénak a vizsgálati időszakban. A negyedik legnagyobb exportőr (a harmadik Indiát követve) Kína, amelynek a piaci részesedése 4,4 százalékponttal 5 %-ra nőtt. Az egyéb harmadik országokból származó behozatal elmarad az Indiából érkező importtól, de jelentős mennyiségű PSF érkezik Törökországból, Vietnamból, Indonéziából és Thaiföldről is (mind a négy ország piaci részesedése viszonylag stabil). A Törökországból, Vietnamból, Indonéziából és Thaiföldről származó behozatal összességében 12 %-os piaci részesedést jelent (a vizsgálati időszakban 12,4 %).
(326)
Említést érdemel a Koreai Köztársaságból származó import növekedése. A koreai behozatal a vizsgálati időszakban az indiai behozatal háromszorosát tette ki. A figyelembe vett időszakban 40 %-kal nőtt, az ország piaci részesedése pedig 4,9 százalékponttal 20,4 %-ra emelkedett. A Kínából származó behozatal is számottevő mértékben, több mint 700 %-kal nőtt mennyiség tekintetében, piaci részesedés szempontjából pedig 4,4 százalékponttal. A Kínából érkező import az uniós gazdasági ágazat árait is jelentős mértékben csökkentette.
(327)
A fentiek alapján az a következtetés vonható le, hogy ha az uniós gazdasági ágazat kedvezőtlen helyzetét a behozatal okozta, ezt inkább az Indiától eltérő forrásokból származó import eredményezte.
(328)
A nyilvánosságra hozatalt követően a panaszos azt az észrevételt tette, hogy a Bizottság a továbbiakban nem vizsgálta a kínai és vietnami exportárakat. Emlékeztetni kell arra, hogy a vizsgálat úgy Kína, mint Vietnam esetében de minimis mértékű támogatási szintet állapított meg. Emiatt a Bizottság e két ország exportárait az egyéb tényezők hatásaival kapcsolatos okozati elemzés során értékelte, és valóban nem végezte el a jelen eljárásban érintett mindhárom országból származó behozatalra kiterjedő összesített értékelést, mivel úgy ítélte meg, hogy a Kínában és Vietnamban nyújtott támogatások de minimis mértékűek voltak, ahogy azt a (275)-(277) preambulumbekezdés is ismerteti.
(329)
A panaszos a Koreából származó behozatal átlagáraira, valamint a behozatal 2011 és 2012 közötti (enyhe) növekedésére vonatkozóan is észrevételt tett. Tekintettel arra, hogy összességében a Koreából származó behozatal a figyelembe vett időszakban úgy mennyiség, mint piaci részesedés tekintetében nőtt, valamint arra, hogy annak átlagárai alacsonyabbak az uniós gazdasági ágazat átlagos eladási árainál, a Bizottság fenntartja azt a véleményét, hogy a koreai import az okozati elemzésben figyelembe veendő egyéb tényező.
(330)
A panaszos a jelen eljárás által eredetileg érintett három ország, valamint Korea és Tajvan átlagos exportárait is megemlítette a 2014. január és július közötti időszak vonatkozásában. Ez azonban nem tartozik a figyelembe vett időszakhoz, amely 2010-től a vizsgálati időszak végéig tart. Ezért a Bizottság az észrevételt elutasította.
5.2.2. Az uniós gazdasági ágazat exportteljesítménye
(331)
A figyelembe vett időszak alatt az uniós gazdasági ágazat kivitele mennyiség és átlagos érték tekintetében a következőképpen alakult:
13. táblázat
Az uniós gyártók exportteljesítménye
2010
2011
2012
Vizsgálati időszak
Exportmennyiség (tonna)
31 158
32 204
41 279
36 149
Index
100
103
132
116
Átlagár (EUR/tonna)
1 760
1 945
1 924
1 962
Index
100
111
109
112
Forrás:
Mennyiség: panaszos (CIRFS)
Érték: a mintába felvett uniós gyártók ellenőrzött adatai
(332)
Az uniós gazdasági ágazat az Unión kívül főként speciális termékeket értékesít, ami megmagyarázza a magasabb átlagos eladási árakat ezeken a piacokon.
(333)
A mintába felvett uniós gyártók exportmennyisége majdnem 30 %-kal emelkedett a figyelembe vett időszak során, a csúcspontját 2012-ben érte el. Az átlagos eladási árak 2011-ben nőttek, majd a vizsgálati időszakig állandó szinten maradtak.
(334)
A mintába felvett uniós gyártók jó exportteljesítménye ellenére az exportmennyiségek abszolút értéken véve viszonylag alacsonyak voltak az Unión belüli értékesítési volumenhez képest. Ezért a hatásuk nem volt elegendő ahhoz, hogy ellensúlyozza az Unió belső piacán kialakult kedvezőtlen helyzetet.
5.2.3. Felhasználás
(335)
A PSF uniós piaca 2010-ben 838 397 tonna volt, a vizsgálati időszakban pedig 890 992 tonnát ért el. Ez 6 %-os piaci növekedést jelent a figyelembe vett időszakban. Más szóval tehát nem volt keresletcsökkenés, ami hozzájárulhatott volna az uniós gazdasági ágazat kedvezőtlen helyzetéhez.
5.2.4. Gazdasági válság
(336)
Egy felhasználói szövetség, az egyik érintett ország kereskedelmi kamarája és egy állami hatóság azt az észrevételt tette, hogy a kárt a gazdasági válság okozta. Ez az érv nem állja meg a helyét, mert a PSF uniós piaca 6 %-kal bővült, és az uniós átlagos eladási ár úgyszintén 16 %-kal nőtt.
(337)
A kereskedelmi kamara azt is hozzátette, hogy a gazdasági válság következtében a különleges PSF-ek iránti kereslet csökkent, míg a PSF-termékek iránti kereslet nőtt. Emlékeztetni kell arra, hogy a különleges PSF-ek és a PSF-termékek ugyanolyan fizikai és kémiai jellemzőkkel bírnak, és végső felhasználási formáik is alapvetően azonosak. Vitathatatlan, hogy nem minden terméktípus cserélhető fel egymással, a korábbi vizsgálatok és a jelenlegi vizsgálat azonban megállapította, hogy a különböző terméktípusok között legalább részleges felcserélhetőség és egymást átfedő felhasználási terület fordul elő. Az állítást mindezek alapján elutasították.
5.2.5. Magas kapacitáskihasználás
(338)
Egy állami hatóság beadványa szerint a piaci részesedés elvesztésével járó kárt nem okozhatta a támogatott behozatal, tekintettel az uniós gazdasági ágazat magas kapacitáskihasználási arányára. Az uniós gazdasági ágazaton belüli kapacitáskihasználás a figyelembe vett időszak során valóban nőtt, de soha nem közelítette meg a rendelkezésre álló kapacitási korlátokat. A kapacitáskihasználás a csúcspontján, amely a vizsgálati időszakban következett be, 85,9 % volt. Ez bőséges teret enged a termelés további növelésére. Mivel azonban az uniós gyártók uniós gazdasági ágazaton belüli értékesítési volumenei nem követték a felhasználásban mutatkozó növekedési tendenciát, a csökkenő piaci részesedés továbbra is az uniós gazdasági ágazat kedvezőtlen helyzetének egyik mutatójaként értékelendő.
5.3. AZ OKOZATI ÖSSZEFÜGGÉSRE VONATKOZÓ KÖVETKEZTETÉS
(339)
A fentiek alapján a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az uniós gazdasági ágazat kedvezőtlen helyzete és az Indiából származó támogatott behozatal között nem állapítható meg okozati összefüggés. Ez a következtetés mindenekelőtt az Indiából származó behozatal viszonylag alacsony és csak enyhén emelkedő piaci részesedésén (6,1 %-ról 6,8 %-ra) alapul, szemben az uniós gazdasági ágazat sokkal magasabb, de továbbra is csökkenő piaci részesedésével (45,3 %-ról 40,2 %-ra). Másodszor, az egyes más országokból (Korea, Tajvan, Kína) származó behozatal nagyobb mennyiségű volt és/vagy erőteljesebben növekedett, ezért, ha az uniós gazdasági ágazat által elszenvedett kárt a behozatal okozta, azt nem az Indiából, hanem az ezen országokból származó importnak kell tulajdonítani (lásd a (325)-(327) preambulumbekezdést).
(340)
Az alaprendelet 8. cikkének (5) bekezdése és 8. cikkének (6) bekezdése értelmében vett okozati összefüggés az Indiából származó támogatott behozatal és az uniós gazdasági ágazat által elszenvedett kár között nem volt megállapítható.
6. KÖVETKEZTETÉS
(341)
Ezért az eljárást meg kell szüntetni, hiszen a Kínai Népköztársaság és Vietnam esetében a támogatás de minimis mértékű volt, az Indiából származó behozatal esetében pedig nem volt megállapítható okozati összefüggés a kár és a támogatások között.
(342)
Az alaprendelet 25. cikke (1) bekezdésével létrehozott bizottság nem nyilvánított véleményt,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A jelenleg az 5503 20 00 KN-kód alá besorolt, a Kínai Népköztársaságból, Indiából és Vietnamból származó, nem kártolt, nem fésült vagy más módon fonásra elő nem készített szintetikus poliészter vágott szál behozatalára irányuló szubvencióellenes eljárást a Bizottság megszünteti.
2. cikk
Ez a határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
Kelt Brüsszelben, 2014. december 16-án.