KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 16. oktober 2013
om statsstøtte nr. SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) ydet af Den Slovakiske Republik til Frucona Košice a.s.
(meddelt under nummer C(2013) 6261)
(Kun den slovakiske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2014/342/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit (1),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte bemærkninger i overensstemmelse med denne artikel og under hensyntagen til disse bemærkninger (2), og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
1. SAGSBEHANDLING I KOMMISSIONEN
(1)
Ved brev af 15. oktober 2004, der blev registreret den 25. oktober 2004, fik Kommissionen tilsendt en klage over påstået ulovlig statsstøtte til Frucona Košice. Klageren fremsendte yderligere oplysninger den 3. februar 2005. Der blev holdt et møde med klageren den 24. maj 2005.
(2)
På grundlag af klagerens oplysninger anmodede Kommissionen ved brev af 6. december 2004 Slovakiet om at underrette den om den omstridte foranstaltning. Slovakiet svarede ved brev af 4. januar 2005, der blev registreret den 17. januar 2005, og hvorved det oplyste Kommissionen om den muligvis ulovlige støtte til Frucona Košice a.s. i forbindelse med en kreditorordning og anmodede Kommissionen om at godkende den som redningsstøtte til en virksomhed i økonomiske vanskeligheder. Slovakiet indsendte yderligere oplysninger ved brev af 24. januar 2005, der blev registreret den 28. januar 2005. Kommissionen anmodede om yderligere oplysninger ved brev af 9. februar 2005, som blev besvaret ved brev af 4. marts 2005, der blev registreret den 10. marts 2005. Der blev holdt et møde med de slovakiske myndigheder den 12. maj 2005.
(3)
Ved brev af 5. juli 2005 oplyste Kommissionen Slovakiet om, at den havde besluttet at indlede proceduren efter TEUF's artikel 108, stk. 2, med hensyn til støtten.
(4)
Kommissionens afgørelse om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til foranstaltningen.
(5)
De slovakiske myndigheder indsendte deres bemærkninger ved brev af 10. oktober 2005, der blev registreret den 17. oktober 2005. Kommissionen modtog bemærkninger fra én interesseret part (modtageren af støtten) ved brev af 24. oktober 2005, der blev registreret den 25. oktober 2005. Den videresendte dem til Slovakiet med en opfordring om at kommentere dem. Slovakiets kommentarer indgik ved brev af 16. december 2005, der blev registreret den 20. december 2005. Den 28. marts 2006 blev der holdt et møde, hvor modtageren fik lejlighed til at uddybe sine bemærkninger. Slovakiet fremsendte yderligere oplysninger ved brev af 5. maj 2006, der blev registreret den 8. maj 2006.
(6)
Kommissionen vedtog en afgørelse om tilbagebetaling af støtten den 7. juni 2006 (4). Efter den dato er Kommissionen i sin kommunikation med de slovakiske myndigheder, hvad angår gennemførelsen af afgørelsen, blevet underrettet om resultatet af den nationale retssag vedrørende størrelsen af den gæld, der skal være omfattet af virksomhedens ordning med kreditorerne. Der skal tages hensyn til disse oplysninger i denne afgørelse.
2. SAGSBEHANDLING VED RETTEN
(7)
Den 12. januar 2007 ankede Frucona Košice a.s. afgørelsen til Retten, idet virksomheden bl.a. gjorde indsigelse imod klassificeringen af gældsafskrivningen som statsstøtte og påberåbte sig, at gældsafskrivningen var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske kreditorprincip. Ved dom afsagt den 7. december 2010 (sag T-11/07) afviste Retten appellantens argumentation og bekræftede Kommissionens afgørelse med den begrundelse, at en konkursprocedure ville have været mere fordelagtig for staten end kreditorproceduren.
3. SAGSBEHANDLING VED DOMSTOLEN
(8)
Frucona Košice a.s. ankede Rettens dom til Domstolen og påberåbte sig navnlig, at Retten ikke havde vurderet Kommissionens anvendelse af det markedsøkonomiske kreditorprincip korrekt og uberettiget havde søgt at erstatte sin egen vurdering med Kommissionens vedrørende det markedsøkonomiske kreditorprincip (sag C-73/11 P).
(9)
Den 24. januar 2013 omstødte Domstolen Rettens dom. Domstolen fastslog, at Kommissionen havde begået en uomtvistelig fejl ved ikke at tage højde for en konkursprocedures varighed i sin vurdering af det markedsøkonomiske kreditorprincip eller, hvis den havde taget højde for denne faktor, ved ikke at begrunde sin afgørelse tilstrækkeligt. Sagen blev sendt tilbage til Retten med henblik på at få pådømt virksomhedens anbringender vedrørende skattefuldbyrdelsesproceduren, som Retten endnu ikke havde afsagt dom om.
4. TILBAGEKALDELSE
(10)
På baggrund af Domstolens dom finder Kommissionen det derfor relevant at tilbagekalde den oprindelige afgørelse af 7. juni 2006 og erstatte den med denne afgørelse for at råde bod på de mangler, som Domstolen har fastslået.
II. DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEN
1. DEN BERØRTE VIRKSOMHED
(11)
Modtageren af den økonomiske støtte er Frucona Košice a.s., som var aktiv inden for produktion af alkohol og alkoholholdige drikkevarer, alkoholfri drikkevarer, frugt og grønsager på dåse og eddike. Efter at have mistet sin licens stoppede modtageren med at producere alkohol og alkoholholdige drikkevarer. Virksomheden fortsatte dog med at være aktiv på engrosmarkedet for alkohol og alkoholholdige drikkevarer. Virksomheden ligger i en region, der er berettiget til regionalstøtte i henhold til artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF.
(12)
På tidspunktet for de afgørende begivenheder havde modtageren omkring 200 beskæftigede. I forbindelse med sine bemærkninger til Kommissionens afgørelse om at indlede den formelle undersøgelse fremlagde virksomheden tal for sin omsætning (inklusive punktafgifter og moms), der er anført i følgende tabel.
Tabel 1
Omsætning i forskellige produktionssegmenter, inklusive punktafgifter og moms (SKK)
2002
2003
2004
Eddike
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Frugt- og grønsags-produktion
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Kål
2 878 340
503 030
201 310
Kulsyreholdige alkoholfri drikkevarer
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Ikke-kulsyreholdige alkoholfri drikkevarer
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Safter 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Spiritus
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Æblevin
1 495 640
106 360
0
Sukkerholdig frugtsaft
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Andre produkter/tjenester
59 476 000
99 635 000
63 680 000
I ALT
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Disse tal adskiller sig betydeligt fra dem, Kommissionen har modtaget fra de slovakiske myndigheder, og som den har anført i sin afgørelse om at indlede den formelle undersøgelse (6). De slovakiske myndigheder anfægtede ikke ovennævnte tals rigtighed i forbindelse med deres reaktion på modtagerens bemærkninger efter indledningen af den formelle undersøgelse. Ifølge de slovakiske myndigheder opfylder modtageren kriterierne for en mellemstor virksomhed.
2. GÆLDENDE NATIONAL LOVGIVNING
(14)
Den omstridte foranstaltning vedrører afskrivning af en skattegæld, som skattekontoret, Košice IV, har foretaget som led i en kreditorprocedure. Kreditorproceduren er indført i henhold til lov nr. 328/91 om konkurs og kreditorordninger (i det følgende benævnt »konkursloven«).
(15)
En kreditorprocedure er en domstolsovervåget procedure, der i lighed med konkursproceduren sigter mod at afklare forgældede selskabers økonomiske situation (7). Under konkursproceduren ophører virksomheden med at eksistere, og enten sælges dens aktiver til en ny ejer, eller den træder i likvidation. Under kreditorproceduren fortsætter den forgældede virksomhed derimod sin virksomhed uden ændring af ejerskabet.
(16)
Kreditorproceduren indledes af den forgældede virksomhed. Målet er at opnå en aftale med kreditorerne, hvorved den forgældede virksomhed betaler en del af sin gæld, og kreditorerne giver afkald på den resterende del. Denne aftale skal godkendes af den overvågende domstol.
(17)
Kreditorer, hvis tilgodehavender er sikret, for eksempel ved pant, optræder som separatister. For at forslaget til en ordning kan accepteres, skal alle separatisterne stemme for, hvorimod et kvalificeret flertal er tilstrækkeligt for andre kreditorers vedkommende. Med andre ord stemmer separatister individuelt og har vetoret over forslaget.
(18)
Separatister har også en privilegeret stilling i konkursproceduren. Separatisternes krav kan indfries når som helst under konkursproceduren, og indtægterne fra salget af de sikrede aktiver i konkursproceduren skal udelukkende bruges til dækning af separatisternes krav. Hvis disse tilgodehavender ikke alle kan indfries med provenuet fra dette salg, overføres det udestående beløb til den næste gruppe bestående af de øvrige kreditorers fordringer. I denne gruppe fordeles provenuet proportionelt.
(19)
I henhold til konkursloven skal en virksomhed, der indgiver en begæring om en kreditorprocedure, forelægge den overvågende domstol en liste over foranstaltninger med henblik på omstrukturering og fortsat finansiering af driften efter kreditorproceduren.
(20)
I henhold til lov 511/92 om forvaltning af skatter og afgifter og ændringer i systemet med lokale finansielle myndigheder (i det følgende benævnt »skatteforvaltningsloven«) har en virksomhed mulighed for at bede skattemyndighederne om henstand med betalingen af skatter. Der opkræves renter af beløbet, og der skal stilles sikkerhed for skattegælden.
(21)
Skattefuldbyrdelsesproceduren, der har til formål at indfri statens skattetilgodehavender gennem salg af fast ejendom, løsøre eller virksomheden som helhed, er også underlagt skatteforvaltningsloven.
3. FAKTA
(22)
Mellem november 2002 og november 2003 udnyttede modtageren den mulighed, skatteforvaltningsloven giver for at få henstand med betalingen af punktafgiften på alkohol (8). Den udskudte gæld beløb sig til i alt 477 015 759 SKK (12,6 mio. EUR). Før skattekontoret accepterede at yde henstand, sikrede det alle sine tilgodehavender i modtagerens aktiver, som det er foreskrevet i loven. De slovakiske myndigheder gør gældende, at værdien af denne sikkerhed på grundlag af modtagerens regnskaber var 397 476 726 SKK (10,5 mio. EUR). Modtageren hævder imidlertid, at værdien af sikkerheden ifølge ekspertvurderinger ved udgangen af 2003 var 193 940 000 SKK (5 mio. EUR). Dette er ifølge modtageren værdien af de sikrede aktiver (løsøre, fast ejendom og tilgodehavender) udtrykt i såkaldte »ekspertpriser«.
(23)
Pr. 1. januar 2004 begrænsede den ændrede skatteforvaltningslov muligheden for at anmode om henstand med skattebetalingen til kun en enkelt gang om året. Modtageren udnyttede denne mulighed for punktafgiften for december 2003, der skulle betales i januar 2004. Modtageren var imidlertid ikke i stand til at betale eller få henstand med punktafgiften for januar 2004, der skulle betales den 25. februar 2004. Som følge heraf blev modtageren til en forgældet virksomhed i konkurslovens betydning og mistede derfor sin tilladelse til produktion og forarbejdning af alkohol.
(24)
Den 8. marts 2004 indgav modtageren en ansøgning om en kreditorprocedure til den kompetente regionale domstol. Efter at have fastslået, at alle de nødvendige juridiske krav var opfyldt, traf den regionale domstol den 29. april 2004 en afgørelse om, at kreditorproceduren kunne gå i gang. På et møde den 9. juli 2004 stemte kreditorerne for den ordning, som modtageren havde foreslået. Den overvågende regionale domstol bekræftede ordningen ved afgørelse af 14. juli 2004.
(25)
I august 2004 ankede skattekontoret domstolens bekræftende afgørelse. Ved afgørelse af 25. oktober 2004 fastslog den slovakiske højesteret, at anken ikke kunne tages til påkendelse, og erklærede, at den regionale domstols afgørelse, som godkendte ordningen, fandt anvendelse og kunne fuldbyrdes pr. 23. juli 2004. Anklagemyndigheden ankede efterfølgende den regionale domstols afgørelse i henhold til den ekstraordinære ankeprocedure.
(26)
Kreditorerne, herunder skattekontoret, blev enige med modtageren om følgende ordning: 35 % af gælden skulle tilbagebetales af modtageren inden en måned fra ordningens ikrafttræden, og kreditorerne skulle give afkald på de resterende 65 % af gælden. Alle kreditorerne blev derfor behandlet på lige vilkår. De relevante beløb pr. kreditor er specificeret i nedenstående tabel.
Tabel 2
Modtagerens gældsstatus før og efter ordningen (SKK)
Kreditor
Gæld før
ordningen
Gæld efter
ordningen (9)
Afskrevet gæld
Offentlig
Skattekontoret
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Privat
Tetra Pak a.s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly s.r.o.
317 934
111 277
206 657
Merkant družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack s.r.o.
2 142 658
749 930
1 392 728
I ALT
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Skattekontorets krav, som blev medtaget i kreditorproceduren, androg 640 793 831 SKK (16,86 mio. EUR) og omfattede for størstedelens vedkommende ubetalte punktafgifter for perioden maj 2003-marts 2004 og moms for perioden januar-april 2004 med straftillæg og renter. De krav, skattekontoret gav afkald på, beløb sig til 416 515 990 SKK (11 mio. EUR). Ordningen gav skattekontoret 244 277 841 SKK (5,86 mio. EUR).
(28)
I kreditorproceduren optrådte skattekontoret som separatist og stemte som sådan individuelt. For at kreditorproceduren kunne blive gennemført skulle skattekontoret således stemme for. Skattekontorets privilegerede stilling skyldtes, at nogle af dets tilgodehavender var sikrede i forbindelse med modtagerens henstand med skattebetalingen i 2002-2003 (jf. betragtning 17). Alle de andre kreditorer stemte for den foreslåede ordning. Deres tilgodehavender var almindelige handelstilgodehavender uden sikkerhedsstillelse.
(29)
I sit forslag til en ordning fremlagde modtageren i overensstemmelse med konkurslovens krav om en detaljeret beskrivelse af reorganiseringsforanstaltningerne vedrørende produktion, distribution og arbejdsstyrke (herunder afskedigelser).
(30)
Med hensyn til organisation og arbejdsstyrke planlagde modtageren følgende foranstaltninger: oprettelse af en fælles produktionsenhed for alle produktionsaktiviteterne, reorganisering af transportfaciliteterne ved eksklusion af køretøjer med den laveste bogførte restværdi og reorganisering af de kommercielle aktiviteter. Disse foranstaltninger skulle ledsages af en afskedigelse af 50 medarbejdere fra marts til maj 2004. I samme periode skulle yderligere 50 medarbejdere arbejde for 60 % løn.
(31)
På det produktionsmæssige og tekniske område erklærede modtageren, at produktionsanlæggene til alkohol ville blive udlejet fra april 2004, eftersom virksomheden havde mistet sin tilladelse til alkoholproduktion. Modtageren havde planer om at reducere eller standse produktionen af visse urentable alkoholfri drikkevarer og erklærede, at der forud for indførelse af et eventuelt nyt produkt i denne kategori ville blive gennemført en analyse af dets rentabilitet.
(32)
Modtageren nævner også følgende foranstaltninger: Den omstrukturering af omkostningerne, der skulle følge af de lavere produktionsomkostninger efter indstillingen af alkoholproduktionen og af den delvise nedlæggelse af virksomhedens egne transportaktiviteter og salget af gammelt udstyr til skrot.
(33)
Modtageren planlagde også at sælge en administrationsbygning, en butik og en rekreationsfacilitet og nævnte muligheden af at sælge eller udleje anlægget til eddikeproduktion. De slovakiske myndigheder bekræftede i deres kommentarer til afgørelsen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, at salget af administrationsbygningen, butikken og rekreationsfaciliteten ikke havde fundet sted.
(34)
Modtageren planlagde et intensivt salg af sin lagerbeholdning af leveringsklare produkter (11).
(35)
I henhold til dette forslag skulle modtageren finansiere ordningen ved hjælp af egne midler (salg af lagerbeholdning) for 110 mio. SKK og gennem ekstern finansiering i form af et banklån på 100 mio. SKK. Ud fra de oplysninger, modtageren fremsendte som reaktion på indledningen af den formelle undersøgelse, blev den udestående gæld til sidst dækket af indtægterne fra udstedelsen af nye aktier (21 mio. SKK; 0,56 mio. EUR), indtægterne fra salget af lagerbeholdning (110 mio. SKK; 2,9 mio. EUR) og et leverandørlån fra Old Herold s.r.o. (100 mio. SKK; 2,6 mio. EUR). Betalingsfristen for Old Herold s.r.o.'s fakturaer var 40 dage, hvilket ifølge modtageren var en lang periode, som skyldtes modtagerens vanskelige økonomiske situation. Denne forlængede betalingsfrist gjorde det muligt for modtageren at opspare de nødvendige kontanter.
(36)
Efter indledningen af den formelle undersøgelse underrettede de slovakiske myndigheder Kommissionen om, at der i overensstemmelse med kreditorproceduren var indbetalt 224 277 841 SKK til skattekontoret den 17. december 2004. De slovakiske myndigheder bekræftede, at de havde suspenderet den gældsafskrivning, der var opnået enighed om under kreditorproceduren, så længe Kommissionens sagsbehandling ikke var afsluttet.
(37)
I en af deres henvendelser vedrørende gennemførelsen af Kommissionens afgørelse om tilbagebetaling af støtten underrettede de slovakiske myndigheder Kommissionen om udfaldet af den ekstraordinære ankeprocedure, der er omtalt i betragtning 25: Med sin afgørelse af 27. april 2006 forkastede den slovakiske højesteret delvist den kompetente regionale domstols afgørelse af 14. juli 2004, der bekræftede kreditorproceduren, med den begrundelse, at man fejlagtigt havde inkluderet en vejafgiftsrestance på 424 490 SKK i ordningen. Højesteret afviste den resterende del af anken. Ved sin afgørelse af 18. august 2006 gennemførte den kompetente regionale domstol højesterets afgørelse af 27. april 2006 og fastslog, at det korrigerede beløb, der skulle betales til skattekontoret, var 640 369 341,4 SKK (hvoraf 35 % svarer til 224 129 269,1 SKK).
III. AFGØRELSE OM AT INDLEDE PROCEDUREN EFTER ARTIKEL 108, STK. 2, I TEUF
(38)
I sin afgørelse om at indlede den formelle undersøgelse udtrykte Kommissionen tvivl om, hvorvidt den omstridte gældsafskrivning udgjorde statsstøtte. Kommissionen konkluderede, at skattekontorets adfærd i forbindelse med kreditorproceduren ikke var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske kreditorprincip. Kommissionen fandt navnlig, at skattekontoret var i en situation, der var juridisk forskellig fra de andre kreditorers, da det ejede pantesikrede fordringer og havde mulighed for at indlede en skattefuldbyrdelsesprocedure. Kommissionen tvivlede på, om kreditorproceduren førte til det bedst mulige resultat for staten sammenlignet med konkursproceduren eller skattefuldbyrdelsesproceduren.
(39)
Kommissionen satte også spørgsmålstegn ved, om den omstridte støtte var forenelig med det indre marked. Den tvivlede især på, om støtten kunne anses for forenelig som redningsstøtte, sådan som de slovakiske myndigheder havde hævdet. Redningsstøtte kan kun være likviditetsstøtte i form af lånegarantier eller lån. Den omstridte foranstaltning er imidlertid en gældsafskrivning, hvilket svarer til et tilskud, der ikke skal tilbagebetales. Støtten blev heller ikke bevilget på den betingelse, at modtageren fremlagde en omstruktureringsplan eller en likvidationsplan eller tilbagebetalte støtten fuldt ud inden 6 måneder efter, at redningsforanstaltningen var godkendt.
(40)
Kommissionen undersøgte dernæst den omstridte foranstaltnings forenelighed som omstruktureringsstøtte og rejste tvivl om, hvorvidt to af hovedbetingelserne var opfyldt, nemlig at der forelå en omstruktureringsplan, som sikrede genetablering af den langsigtede rentabilitet inden for en rimelig tidsfrist, og at støtten var begrænset til det strengt nødvendige.
IV. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(41)
Ud over oplysninger om de forhold, der er omtalt ovenfor i del II, indsendte modtageren følgende bemærkninger.
(42)
Modtageren fremfører, at grunden til virksomhedens økonomiske vanskeligheder i begyndelsen af 2004 var ændringen af skatteforvaltningsloven, som begrænsede muligheden for at anmode om henstand med skattebetalingen til kun én gang om året. Dette var en vigtig ændring for modtageren, som, med egne ord, havde regnet med denne mulighed i de foregående år.
(43)
Om sagens realitet fremfører modtageren for det første, at Kommissionen ikke havde kompetence til at undersøge den omstridte foranstaltning, fordi foranstaltningen var iværksat før tiltrædelsesdatoen og ikke fandt anvendelse efter tiltrædelsen. Foranstaltningen hævdes at haft virkning før tiltrædelsen, fordi kreditorproceduren blev indledt den 8. marts 2004 og, som modtageren gør gældende, blev godkendt af domstolen den 29. april 2004, dvs. før Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union. Endvidere hævdes skattemyndighederne at have tilkendegivet, at de var enige i den foreslåede ordning ved de forhandlinger, der gik forud for indledningen af kreditorproceduren. Der blev holdt et møde med Den Slovakiske Republiks skattedirektorat i december 2003, og den 3. februar 2004 sendte det lokale skattekontor modtageren et brev, hvori det angiveligt bekræftede muligheden for at benytte en kreditorprocedure.
(44)
Modtageren fremfører endvidere, at den omstridte foranstaltning, selv om Kommissionen fortsat hævdede at have kompetence til at behandle sagen, ikke kunne betragtes som statsstøtte, fordi det markedsøkonomiske kreditorprincip var opfyldt.
(45)
For det første fremfører modtageren, at sammenligningen mellem kreditorproceduren og skattefuldbyrdelsesproceduren er vildledende, fordi indledningen af førstnævnte udelukker eller suspenderer sidstnævnte. Skattefuldbyrdelsesproceduren var derfor ikke et alternativ for skattekontoret. Endvidere ville skattekontoret ifølge modtageren have været juridisk forpligtet til at iværksætte konkursproceduren eller en kreditorprocedure i henhold til insolvenslovgivningen efter nogle uger eller måneder, hvis kreditorproceduren ikke var blevet indledt frivilligt.
(46)
For det andet fremfører modtageren, at statens beslutning om at undgå konkurs og i stedet søge at finde en løsning gennem kreditorproceduren opfyldte det markedsøkonomiske kreditorprincip. Som bevis herpå fremlægger virksomheden erklæringer fra to revisorer og en bobestyrer om, at skattekontoret ville få mere ud af kreditorproceduren end af konkursproceduren, og at det ville ske hurtigere. Modtageren fremlægger også yderligere materiale og statistikker for at påvise, at konkursproceduren i Slovakiet i gennemsnit varer 3-7 år og kun giver et meget begrænset udbytte ved salg af aktiver (12).
(47)
Modtageren baserer hovedsagelig sin analyse på revisionsfirmaet EKORDAs rapport af 7. juli 2004, som skattekontoret hævdes at have haft til rådighed før kreditorernes afstemning den 9. juli 2004. Der blev imidlertid ikke fremlagt noget bevismateriale for, at dette rent faktisk var tilfældet.
(48)
Ifølge EKORDAs rapport ville indtægterne af salget af aktiver i tilfælde af konkurs i bedste fald være 204 mio. SKK (5,3 mio. EUR) og, efter fradrag af diverse gebyrer på 45 mio. SKK, kun 159 mio. SKK (4,2 mio. EUR). Modtageren selv korrigerede det gebyrbeløb, der skulle fratrækkes (36 mio. SKK), og nåede frem til et tal på 168 mio. SKK (4,4 mio. EUR). Selv om skattekontoret som den eneste separatist og som langt den største kreditor ville få det meste af dette provenu, ville det stadig være mindre end det, skattekontoret fik efter ordningen.
(49)
For at nå frem til dette resultat brugte EKORDA som grundlag bogføringsværdien pr. 31. marts 2004 af anlægsaktiver, lagerbeholdning, kontanter og kortfristede tilgodehavender efter en justering, hvor der blev taget højde for deres uerholdelighed og deres lave værdi. EKORDA justerede den nominelle værdi af modtagerens aktiver med en »likvidationsfaktor« for hver enkelt del af aktiverne i tilfælde af salg under en konkursprocedure (45 % for anlægsaktiver, 20 % for lagerbeholdning og kortfristede tilgodehavender og 100 % for kontanter).
(50)
EKORDA nævner såvel det fremtidige skatteprovenu af modtagerens drift (13) som beskæftigelsesudviklingen i regionen og udviklingen i fødevarebranchen i Slovakiet som meget vigtige faktorer, der taler for en beslutning om at opretholde modtagerens drift.
(51)
Modtageren nævner også to andre rapporter. Revisoren Marta Kochová konkluderede, at maksimumindtægten fra salget af aktiverne, som dog ikke var blevet vurderet, ville være 100 mio. SKK (2,6 mio. EUR), som efter fradrag af gebyrer på 22 mio. SKK kun ville være 78 mio. SKK (2 mio. EUR). Bobestyreren fr. Holovačová har efter sigende udtalt, at kreditorproceduren efter hendes mening generelt er mere fordelagtig for kreditorerne end konkurs. Én af grundene er, at kreditorerne har en interesse i, at skyldneren fortsætter driften (fremtidige indtægter fra handel eller fra skatter).
(52)
For det tredje fremfører modtageren, at langsigtede hensyn bør tages i betragtning, såsom fremtidigt skatteprovenu. Det hævdes, at retspraksis, som udelukker socialpolitiske hensyn fra det markedsøkonomiske kreditorprincip, ikke gælder, når en offentlig myndighed ser på beregningen af det fremtidige skatteprovenu (14). Ifølge modtageren er den offentlige myndighed her i samme situation som en kreditor, der opererer under markedsøkonomiske forhold og i sin egenskab af leverandør er interesseret i kundens overlevelse. Modtageren henviser dernæst til retspraksis vedrørende det markedsøkonomiske investorprincip.
(53)
Modtageren konkluderer, at det markedsøkonomiske kreditorprincip var opfyldt, og at den omstridte foranstaltning ikke skal betragtes som statsstøtte.
(54)
Hvis Kommissionen alligevel skulle konkludere noget andet, mener modtageren, at den omstridte foranstaltning er forenelig som omstruktureringsstøtte. Modtageren fremfører, at skattekontoret havde efterprøvet dennes forretningsplan for genetablering af den langsigtede rentabilitet, før det accepterede ordningen. At der ikke foreligger en formel omstruktureringsplan er ifølge modtageren irrelevant i en situation, hvor Kommissionen foretager en efterfølgende vurdering af sagen, fordi Kommissionen nu er i stand til at se, om modtageren faktisk blev levedygtig. Dog mener modtageren, at en detaljeret omstruktureringsplan er nødvendig i tilfælde af en forudgående vurdering. Modtageren beskriver dernæst kort de omstruktureringsforanstaltninger, der er truffet, nemlig forøgelse af egenkapitalen, afskedigelser og salg af lagerbeholdning, og giver udtryk for den opfattelse, at indstillingen af produktionen af alkohol og alkoholholdige drikkevarer og udlejningen af produktionsaktiverne til selskabet Old Herold s.r.o. virkelig var en omstruktureringsforanstaltning. Skønt indstillingen af produktionen oprindeligt skyldtes inddragelse af virksomhedens tilladelse, ansøgte modtageren ikke om en ny tilladelse efter ordningen.
(55)
Ifølge modtageren var kravet om, at virksomhedens bidrag til omstruktureringen skulle være betydeligt, også opfyldt.
(56)
Endelig fremfører modtageren, at den kendsgerning, at virksomheden opererer i en støtteberettiget region og er en af de største regionale arbejdsgivere, bør tages i betragtning ved anvendelsen af de rammebestemmelser, der gælder for omstruktureringsstøtte.
V. KOMMENTARER FRA DEN SLOVAKISKE REPUBLIK
(57)
De slovakiske myndigheder fremsatte i deres svar på indledningen af den formelle undersøgelse nogle kommentarer til de oplysninger, som er nævnt i del II.
(58)
De slovakiske myndigheder bekræftede, at skattekontoret på tidspunktet for afstemningen i forbindelse med kreditorproceduren ikke tog statsstøtteaspektet i betragtning. Skattekontoret anså ikke ordningen som en form for statsstøtte, og modtageren blev derfor ikke bedt om at fremlægge en omstruktureringsplan, som er forskellig fra den forretningsplan, der fremlægges for domstolen i henhold til insolvenslovgivningen.
(59)
De slovakiske myndigheder fremsatte følgende kommentarer til støttemodtagerens bemærkninger.
(60)
De slovakiske myndigheder mente ikke, at modtagerens bemærkninger om konkursprocedurens gennemsnitlige varighed og det gennemsnitlige provenu fra salg af aktiver under en konkursprocedure var relevante i den foreliggende sag. Ifølge dem ville konkursprocedurens varighed - i betragtning af det beskedne antal kreditorer og beholdningen af aktiver med en positiv likvidationsværdi, som oversteg det beløb, staten fik udbetalt efter ordningen - have været kortere end den gennemsnitlige periode, og skattekontorets udbytte ville have været større, end det var tilfældet ved ordningen. Det lokale skattekontor gennemførte en inspektion hos modtageren den 21. juni 2004 og fandt, at denne pr. 17. juni 2004 havde en kontantbeholdning på 161,3 mio. SKK, tilgodehavender på 62,8 mio. SKK, lagre af alkohol og alkoholholdige drikkevarer til en værdi af 84 mio. SKK og anlægsaktiver med en bogført værdi på 200 mio. SKK.
(61)
De slovakiske myndigheder mener, at skattefuldbyrdelsesproceduren var et reelt alternativ for skattekontoret. De bekræfter, at skattekontoret havde mulighed for at indlede denne procedure forud for kreditorproceduren, hvilket det også kunne have gjort, hvis domstolen havde afvist at bekræfte ordningen (fordi skattekontoret som separatist ikke havde stemt for den).
(62)
De slovakiske myndigheder er ikke enige i modtagerens påstand om, at dennes økonomiske vanskeligheder skyldtes ændringen i skatteforvaltningsloven. Ifølge de slovakiske myndigheder skyldtes modtagerens økonomiske vanskeligheder den økonomiske strategi, der bestod i, at modtageren brugte indirekte skatter til at drive sin forretning med. I stedet burde modtageren blot have opkrævet skatterne fra sine kunder og overført dem til staten.
(63)
De slovakiske myndigheder er heller ikke enige i, at mødet med skattedirektoratet i december 2003 er bevis på en foreløbig accept af ordningen fra skattekontorets side. De fremlagde et brev af 6. juli 2004 fra skattedirektoratet til skattekontoret med besked om ikke at acceptere den ordning, modtageren havde foreslået, fordi den var ufordelagtig for staten. Dette brev henviste dernæst til et andet, mere generelt brev af 15. januar 2004 fra finansministeren til skattedirektoratet med besked om ikke at acceptere forslag til ordninger med kreditorer, som ville betyde, at skattemyndighederne skulle give afkald på skattetilgodehavender. Endvidere fortolker de slovakiske myndigheder det brev af 3. februar 2004, som modtageren henviste til (jf. betragtning 43), som en udtrykkelig afvisning af 35 %-ordningen.
(64)
De slovakiske myndigheder fremfører, at modtageren ikke havde betalt punktafgifter til tiden (januar 2001-marts 2004) og regelmæssigt havde fået sine skatteforpligtelser udsat.
(65)
Ifølge de slovakiske myndigheder rejser de betydelige forskelle i vurderingerne i de to revisorers rapporter (se betragtning 48 og 51) tvivl om begge rapporters troværdighed. Myndighederne tvivler især på den likvidationsfaktor, EKORDA tilskriver kortfristede aktiver. Denne faktor burde være højere end 20 %.
(66)
Endelig havde modtageren ifølge de slovakiske myndigheder ikke udarbejdet en realistisk omstruktureringsplan, og de foranstaltninger, der blev foreslået i forbindelse med kreditorproceduren, kunne ikke betragtes som omstruktureringsforanstaltninger.
VI. VURDERING
1. KOMMISSIONENS KOMPETENCE
(67)
Da nogle af de relevante begivenheder fandt sted før Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union den 1. maj 2004, skal Kommissionen først fastslå, om den er kompetent til at behandle den omstridte foranstaltning.
(68)
Foranstaltninger, der er iværksat før tiltrædelsen og ikke gælder efter tiltrædelsen, kan ikke undersøges af Kommissionen, hverken i henhold til overgangsordningen efter punkt 3 i bilag IV til tiltrædelsestraktaten eller i henhold til de procedurer, der er fastlagt i artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). Hverken tiltrædelsestraktaten eller TEUF kræver eller hjemler en undersøgelse af disse støtteforanstaltninger fra Kommissionens side.
(69)
Foranstaltninger iværksat efter tiltrædelsen falder imidlertid klart inden for Kommissionens kompetenceområde. For at kunne bedømme tidspunktet for gennemførelsen af en bestemt støtteforanstaltning er det relevante kriterium den retligt bindende retsakt, hvorved den kompetente nationale myndighed påtager sig at bevilge støtten (15).
(70)
Modtageren hævdede, at den omstridte foranstaltning blev iværksat før tiltrædelsen og ikke gælder derefter (jf. betragtning 43).
(71)
Kommissionen kan ikke acceptere de argumenter, der fremlægges af modtageren. Forslaget om at indlede kreditorproceduren er ikke et dokument udstedt af den bevilgende myndighed, men modtagerens eget tiltag. Domstolens afgørelse om at iværksætte kreditorproceduren er heller ikke et dokument udstedt af den bevilgende myndighed. Denne afgørelse tillod kun modtageren og dennes kreditorer at gå videre med forhandlingerne om ordningen, men udgjorde klart ikke den bevilgende begivenhed. Der foreligger intet bevis for, at skattedirektoratet skulle have givet udtryk for sin enighed i den omstridte foranstaltning på mødet i december 2003. De slovakiske myndigheder benægtede tværtimod, at der skulle have foreligget en sådan foreløbig aftale. Brevet af 3. februar 2004 afviser udtrykkeligt forslaget om 35 %-ordningen.
(72)
Den kompetente myndigheds beslutning om at give afkald på nogle af sine krav blev truffet den 9. juli 2004, da skattekontoret accepterede den ordning, der blev foreslået af modtageren.
(73)
Spørgsmålet om, hvorvidt foranstaltningen er gældende efter tiltrædelsen, er derfor ikke længere relevant.
(74)
Kommissionen erklærer sig derfor kompetent til at vurdere den anfægtede foranstaltning i medfør af artikel 108 i TEUF.
2. STATSSTØTTE SOM OMHANDLET I ARTIKEL 107, STK. 1, I TEUF
(75)
I henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked.
(76)
Når en offentlig myndighed, såsom et skattekontor, giver afkald på et tilgodehavende, er der tale om anvendelse af statsmidler, og da foranstaltningen begunstiger en individuel virksomhed, er den selektiv.
(77)
Indtil de begivenheder, som udløste insolvensproceduren, opererede modtageren på markedet for produktion af alkohol og alkoholholdige drikkevarer, alkoholfri drikkevarer samt frugt og grøntsager på dåse. I 2003 var modtageren den tredjestørste producent af alkohol og alkoholholdige drikkevarer i Slovakiet. Siden inddragelsen af tilladelsen til produktion af alkohol og alkoholholdige drikkevarer i marts 2004 har modtageren været aktiv på engrosmarkedet gennem salg af alkohol og alkoholholdige drikkevarer produceret af et andet selskab, Old Herold s.r.o., som lejer og anvender modtagerens produktionsfaciliteter. I alle de segmenter, hvor modtageren var aktiv før kreditorproceduren, og hvor modtageren er aktiv i øjeblikket, sker der samhandel mellem medlemsstaterne.
(78)
I afgørelsen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure rejste Kommissionen tvivl om, hvorvidt foranstaltningen fordrejede eller truede med at fordreje konkurrencevilkårene ved at give modtageren en fordel, som denne normalt ikke ville kunne opnå på markedet. Kommissionen tvivlede med andre ord på, om staten havde opført sig som en markedsøkonomisk kreditor i forhold til modtageren.
(79)
Det blev fastslået, at kreditorproceduren indeholdt de samme gældssaneringsvilkår for både de private kreditorer og skattekontoret (offentlig kreditor). 35 % af gælden skulle betales til kreditorerne inden for en fastsat periode - et krav, som modtageren opfyldte. De resterende 65 % skulle afskrives.
(80)
Skattekontorets kreditorstilling var imidlertid usædvanligt stærk i dette tilfælde og kan ikke sidestilles med en typisk kreditors stilling i en konkursprocedure. Før ordningen var skattekontoret i en juridisk og økonomisk mere fordelagtig position end kreditorerne. Ikke alene var skattekontoret, der stod for over 99 % af alle krav i konkursproceduren, klart den dominerende og afgørende kreditor, men også - og ikke mindst - separatist. Skattekontorets krav kunne derfor indfries når som helst under konkursproceduren qua indtægterne fra salg af sikrede aktiver: Som nævnt i betragtning 18 ovenfor ville disse indtægter udelukkende blive brugt til dækning af separatistens krav. Det er derfor nødvendigt at undersøge i detaljer, om skattekontoret brugte alle disponible midler for at opnå den størst mulige tilbagebetaling af sine tilgodehavender, ligesom en markedsøkonomisk kreditor ville gøre.
(81)
De betingelser, som en foranstaltning skal opfylde for at blive behandlet som statsstøtte i henhold til artikel 107 TEUF, er ikke opfyldt, hvis den begunstigede virksomhed under omstændigheder, der svarer til normale markedsvilkår, ville kunne opnå de samme fordele som dem, der opnås qua statsmidlerne (16). Den vurdering skal som udgangspunkt foretages på grundlag af det markedsøkonomiske kreditorprincip. Når en offentlig kreditor yder betalingslempelser, hvad angår dennes tilgodehavender hos en virksomhed, udgør disse betalingslempelser statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF, hvis - under hensyn til, hvor stor en økonomisk fordel betalingslempelserne medfører - den pågældende virksomhed helt klart ikke ville have opnået tilsvarende lempelser fra en privat kreditor, der befinder sig i en situation, der svarer så meget som muligt til den offentlige kreditors situation, og som ønsker at inddrive tilgodehavender fra en skyldner i økonomiske vanskeligheder (17).
(82)
Anvendeligheden af princippet om den private markedsaktør afhænger i sidste ende af, om den pågældende medlemsstat på anden vis end i sin egenskab af offentlig myndighed har givet virksomheden en økonomisk fordel. Det følger heraf, at hvis en medlemsstat henholder sig til dette princip under den administrative procedure, skal den i tvivlstilfælde fremskaffe utvetydig, objektiv og verificerbar dokumentation for, at den gennemførte foranstaltning kan tilskrives medlemsstaten, der handler som en privat markedsaktør. Det skal fremgå tydeligt af dokumentationen, at den pågældende medlemsstat traf beslutningen om at handle, som den gjorde, før eller samtidig med at modtageren opnåede en økonomisk fordel. I den sammenhæng kan det være nødvendigt at fremskaffe dokumentation for, at beslutningen er baseret på økonomiske vurderinger svarende til sådanne vurderinger, som en rationel privat markedsaktør i en situation, der svarer så meget som muligt til medlemsstatens situation, ville have foretaget under lignende omstændigheder. Det er imidlertid ikke nok at henholde sig til økonomiske vurderinger, der foretages, efter at modtageren har opnået en økonomisk fordel, eller til en efterfølgende konstatering af, at den pågældende medlemsstats fremgangsmåde reelt var gavnlig, eller til efterfølgende begrundelser for den faktisk valgte fremgangsmåde (18).
(83)
Den Slovakiske Republik fremfører kort sagt, at foranstaltningen efter dens opfattelse skal betragtes som statsstøtte. Den erkender, at spørgsmålet om statsstøtte ganske enkelt ikke blev overvejet på det tidspunkt, hvor ordningen blev iværksat, og anmoder om, at den omstridte foranstaltning betragtes som redningsstøtte. Det fremgår således, at kravene i henhold til retspraksis, jf. ovenfor, ikke er opfyldt i dette tilfælde, og den omstridte foranstaltning udgør således statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.
(84)
Det er modtageren, der fremfører, at foranstaltningen ikke omfatter støtte, og som fremlægger ovennævnte dokumenter, navnlig rapporter fra to revisorer.
(85)
På grundlag af de oplysninger, som både modtageren og de slovakiske myndigheder har fremlagt, har Kommissionen med hensyn til modtagerens økonomiske situation i det pågældende år fastslået følgende forhold, der er relevante for anvendelsen af det markedsøkonomiske kreditorprincip. Kommissionen kan ikke kontrollere modtagerens tal pr. 31. marts 2004 og de slovakiske myndigheders tal pr. 17. juni 2004 på grundlag af modtagerens regnskaber. Kommissionen har imidlertid ingen grund til at betvivle disse tal.
Tabel 3
Modtagerens økonomiske situation 2003-2004 (mio. SKK)
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Langfristede aktiver (24)
208
205
204
200
200
Lagerbeholdning
119
209
176
84
52
Kontanter
3
50
94
161
27
Kortfristede handelstilgodehavender
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Kommissionen vil først undersøge den dokumentation, modtageren har fremlagt til støtte for sin udtalelse om, at konkursproceduren ville have stillet skattekontoret ringere end kreditorproceduren (afsnit 2.1). Derefter vil Kommissionen undersøge skattekontorets situation i forhold til en skattefuldbyrdelsesprocedure (afsnit 2.2). Endelig vil Kommissionen undersøge andet bevismateriale, som de slovakiske myndigheder og modtageren har fremlagt (afsnit 2.3).
(87)
Som beskrevet i betragtning 37 blev det gældsbeløb, som ordningen skulle omfatte, reduceret som følge af den ekstraordinære ankeprocedure. Det skal dog bemærkes, at denne dom blev afsagt flere år efter beslutningen om at deltage i ordningen. Hvad angår det markedsøkonomiske kreditorprincip, er det de oplysninger, der var tilgængelige på det tidspunkt, hvor en kreditor ville have taget stilling til, hvilken fremgangsmåde der var den mest hensigtsmæssige, der udgør den standard, som den offentlige kreditors adfærd skal vurderes ud fra. I analysen nedenfor benyttes derfor tallene fra aftalen af 23. juli 2004.
2.1 Kreditorprocedure over for konkurs
(88)
For at vurdere, om modtageren opnåede faktiske fordele, skal Kommissionen foretage en generel vurdering og tage højde for alle relevante beviser i sagen, så den kan fastslå, om den pågældende virksomhed reelt ikke ville have opnået tilsvarende lempelser fra en privat kreditor (27). Kommissionen skal med andre ord undersøge, om skattekontoret blev bedre stillet ved at acceptere de foreslåede betingelser i kreditorproceduren, eller om det ville have været mere fordelagtigt at indlede en konkursprocedure.
(89)
Kommissionen mener ikke, at EKORDA-rapporten udgør et pålideligt grundlag for at sammenligne den foreslåede ordning med en hypotetisk konkursprocedure. De slovakiske myndigheder er enige med Kommissionen i den henseende.
(90)
Indledningsvis noterer Kommissionen, at EKORDA ved udgivelsen af sin rapport den 7. juli 2004 (kun to dage før kreditorernes møde) lagde modtagerens aktiver pr. 31. marts 2004 til grund for sine beregninger. Det fremgår klart af tabel 3, at de forskellige aktivers niveau ændredes betydeligt efter 31. marts 2004. Især blev en betydelig del af lagerbeholdningen solgt, hvilket førte til en øget kontantbeholdning. Disse ændringer er af stor betydning for anvendelsen af likvidationsfaktorer, som strækker sig fra 20 % for lagerbeholdning og kortfristede tilgodehavender til 100 % for kontanter. Det forholder sig nemlig sådan, at selv hvis EKORDAs likvidationsfaktorer havde været korrekte (hvilket Kommissionen anfægter af de grunde, der er beskrevet nedenfor), og man anvendte EKORDAs metode, viser følgende tabel, at resultatet af EKORDAs beregning ville have været anderledes, hvis den havde været baseret på tal fra 28. april 2004 og 17. juni 2004, dvs. stadig før kreditorernes møde den 9. juli 2004.
Tabel 4
Sammenligning af det sandsynlige provenu af salget af modtagerens aktiver ved en konkursprocedure (mio. SKK)
Situation den:
31.3.2004
28.4.2004
17.6.2004
Likvidationsfaktor (%)
Bogført værdi
Udbytte
Bogført værdi
Udbytte
Bogført værdi
Udbytte
Langfristede aktiver
45
205
92
204
92
200
90
Lagerbeholdning
20
209
42
176
35
84
17
Kortfristede tilgodehavender
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Kontanter
100
50
50
94
94
161
161
I alt
204
238
275
(91)
Det skal bemærkes, at den forretningsplan, som modtageren forelagde domstolen, omfattede salg af lagerbeholdning for 110 mio. SKK over perioden marts-maj 2004. EKORDA må derfor have været klar over, at modtagerens aktiver ville undergå betydelige ændringer efter 31. marts 2004, men tog ikke hensyn til det.
(92)
Hvis der var blevet taget højde for modtagerens aktiver fra 28. april 2004, ville konklusionen have været, at det sandsynlige udbytte fra salg af modtagerens aktiver i en konkursprocedure ville have været større, end det skønnes i rapporten (238 mio. SKK, eller 6,3 mio. EUR, i stedet for 204 mio. SKK, eller 5,3 mio. EUR). En analyse med tallene fra juni 2004 ville have gjort det muligt at fastslå tydeligt og klart, at det sandsynlige udbytte fra salg af modtagerens aktiver i en konkursprocedure (275 mio. SKK; 7,2 mio. EUR) ville have været større, end det var foreslået i kreditorproceduren, og at skattekontoret skulle bruge sin vetoret og afvise forslaget med en ophævelse af kreditorproceduren til følge. Kommissionen vil gerne endnu en gang understrege, at ovenstående resultater er opnået ved brug af EKORDAs antagelser og metode.
(93)
Kommissionen kan imidlertid ikke acceptere den metode, der er anvendt af EKORDA, og finder ikke modtagerens forudsætninger troværdige. Denne konklusion understøttes af de slovakiske myndigheders tvivl som beskrevet i betragtning 60 og 65.
(94)
For det første forklarer EKORDA ikke i sin rapport, hvordan de 3 likvidationsfaktorer er fastsat. Formålet med likvidationsfaktorerne er at beregne restværdien af de aktiver, der sælges under likvidationen, idet der tages højde for, hvilken type salg der er tale om, f.eks. aktiver, der sælges separat, under tidspres osv. Derfor går man ud fra, at værdien af aktiver, der afhændes under likvidation, normalt er lavere end deres bogførte værdi, alt efter hvilken type aktiv der er tale om. Likvidationsfaktoren er den procentvise forskel på værdien af aktiver, der afhændes under likvidation, og deres bogførte værdi.
(95)
Endvidere synes likvidationsfaktoren på 45 % for langfristede aktiver at være for lav. Ifølge modtageren var værdien af de aktiver, skattekontoret havde pant i, 194 mio. SKK (31). Denne værdi er ifølge modtageren udtrykt i priser, som blev anslået af uafhængige eksperter omkring udgangen af 2003/begyndelsen af 2004. Efter Kommissionens opfattelse skulle en sådan »ekspertpris« normalt afspejle aktivets generelle pris og være udtryk for den pris, som aktivet kunne sælges til på et givet tidspunkt. Det bør erindres, at ekspertværdien af disse aktiver blev beregnet med henblik på at vurdere deres værdi som sikkerhed for de slovakiske myndigheder i forhold til modtagerens udskudte skattegæld, som krævet i den slovakiske skatteforvaltningslov. EKORDA giver ingen forklaring på, hvorfor udbyttet ved konkurssalget af langfristede aktiver kun ville udgøre 45 % af deres bogførte værdi på 205 mio. SKK, når modtageren selv vurderede disse aktiver meget højere.
(96)
Hvad angår modtagerens udsagn om, at det ville være vanskeligt at finde en køber, fordi størstedelen af de pantsatte maskiner var begrænset til produktion af alkohol og alkoholholdige drikkevarer, alkoholfri drikkevarer eller produkter på dåse, har Kommissionen følgende to kommentarer. For det første skal det bemærkes, at »ekspertprisen« på den pantsatte faste ejendom var 105 mio. SKK, hvilket i sig selv er højere end det totale udbytte efter EKORDAs skøn (92 mio. SKK). For det andet viser den faktiske udvikling i virksomheden, at nogle af disse produktionsaktiver hurtigt fandt en bruger, Old Herold s.r.o. Faktisk blev virksomhedens produktionsaktiver udlånt til Old Herold, så snart modtageren havde mistet sin licens til fremstilling af alkohol og alkoholholdige drikkevarer. Der ser derfor ud til at have været en umiddelbar interesse i disse produktionsaktiver fra en konkurrents side.
(97)
Med hensyn til lageret anser de slovakiske myndigheder selv, at likvidationsfaktoren burde være højere end 20 %.
(98)
Modtageren var i stand til at få 110 mio. SKK for salget af sit lager i 2004 (se betragtning 35), dvs. mere end 50 % af den bogførte værdi af lageret, som EKORDA baserede sin vurdering på. Dette er en stærk indikation af, at likvidationsfaktoren på 20 % var for lav. Ændringerne i balancen for 2004 med hensyn til lageret understøtter denne konklusion. Derudover anslog modtageren selv i sin forretningsplan provenuet fra salget af lageret i perioden marts-maj 2004 til 110 mio. SKK (se betragtning 35). EKORDA ignorerede dette skøn. Endelig kan det ud fra karakteren af modtagerens aktiviteter antages, at lageret bestod af færdigvarer og halvfabrikata, der kunne være solgt direkte til distributører eller forbrugere, hvilket yderligere understøtter en højere likvidationsfaktor.
(99)
Kommissionen mener derfor, at likvidationsfaktoren for lageret bør være 52 %. Dette tal er baseret på modtagerens skøn for det provenu, virksomheden kunne få fra salget af lageret med henblik på at finansiere aftalen (dvs. 110 mio. SKK). Under hensyntagen til den bogførte værdi på det tidspunkt (209 mio. SKK) var den eneste mulige likvidationsfaktor for lageret derfor mindst 52 % (52 % af 209 mio. = 110 mio.).
(100)
Endvidere anvendte EKORDA en dobbeltjustering med hensyn til kortfristede tilgodehavender. Det justerede først deres bogførte værdi med 59 % (den bogførte værdi var 166 mio. SKK, og den værdi, EKORDA brugte i sine beregninger, var 98 mio. SKK) og anvendte dernæst den lave likvidationsfaktor på 20 %. Denne metode er tvivlsom. Det er acceptabelt at justere bogføringsværdien af tilgodehavender, så den afspejler deres faktiske værdi på et givet tidspunkt. EKORDA giver imidlertid ingen forklaring på, hvorfor udbyttet ved konkurs/likvidation kun ville være en femtedel (20 mio. SKK) af, hvad modtageren selv mente at kunne opnå fra sine debitorer (98 mio. SKK).
(101)
På grundlag af tal fra marts 2004 justerede EKORDA den bogførte værdi af de kortfristede tilgodehavender (166 mio. SKK) til 98 mio. SKK for at korrigere for uerholdelige tilgodehavender og tilgodehavender af lav kvalitet. Imidlertid anvendte EKORDA også en likvidationsfaktor på kun 20 % på den justerede bogførte værdi. Hvis EKORDAs faktor på 59 % for justering af den bogførte værdi af de kortfristede tilgodehavender anvendes på den bogførte værdi pr. juni 2004 (63 mio. SKK), bliver resultatet 37 mio. SKK. I henhold til oplysningerne fra de slovakiske myndigheder var der imidlertid tilgodehavender for 63 mio. SKK, som kunne tilbagesøges. Det er derfor tvivlsomt, om en justering af deres bogførte værdi faktisk er nødvendig.
(102)
Under alle omstændigheder er der ingen åbenlys grund til, at likvidationsværdien skulle være endnu lavere end den justerede værdi. Kommissionen finder derfor, at det forventede provenu fra de kortfristede tilgodehavender i hvert fald ikke er lavere end den justerede værdi på 37 mio. SKK.
(103)
I lyset af ovenstående justerede Kommissionen EKORDAs skøn og foretog en ny vurdering på basis af tallene fra juni 2004. Denne vurdering viser klart, at det sandsynlige provenu fra salget af modtagerens aktiver under en konkursprocedure ville have været meget højere end det forventede provenu i EKORDAs rapport. Tallene er gengivet i nedenstående tabel.
Tabel 5
Sammenligning af det sandsynlige provenu af salget af modtagerens aktiver ved en konkursprocedure - EKORDAs tal sammenlignet med Kommissionens korrigerede tal (mio. SKK)
EKORDA
(31.3.2004)
Korrektion
(17.6.2004)
Bogført værdi
Provenu
Bogført værdi
Provenu
Langfristede aktiver
205
92
200
194 (32)
Lagerbeholdning
209
42
84
43 (33)
Kortfristede tilgodehavender
98 (34)
20
63
37 (35)
Kontanter
50
50
161
161
I alt
562
204
508
435
(104)
Omkostningerne ved konkursproceduren burde ifølge modtagerens kommentarer til afgørelsen om at indlede proceduren udgøre 18 % af den skønnede værdi af indtægterne fra salget af modtagerens aktiver under en sådan behandling. Ifølge modtageren er dette en hensigtsmæssig sats set i lyset af Verdensbankens rapport fra 2004 (36). Ved anvendelse af denne procentsats på den korrigerede værdi af det sandsynlige provenu fra salget af modtagerens aktiver, som fastslået af Kommissionen, ville omkostningerne ved en konkursprocedure derfor være 78,3 mio. SKK. Når dette beløb trækkes fra det korrigerede provenu fra salget af modtagerens aktiver, bliver resultatet højere end det beløb, skattekontoret modtog under ordningen (435 mio. -78,3 mio. = 356,7 mio.; det aftalte beløb under ordningen var 224,3 mio. SKK).
(105)
Som angivet i tabel 5 var det sandsynlige provenu fra salget af modtagerens aktiver 435 mio. SKK. Når man tager i betragtning, at skattekontoret ville have modtaget tæt på 100 % af indtægterne fra salget (37), og at selv hvis man tillod konkursomkostninger på op til 18 % som hævdet af modtageren, ville skattekontoret stadig have fået 132,4 mio. SKK mere end under ordningen.
(106)
Derudover gælder det, at selv hvis man anvendte EKORDAs meget lave likvidationsfaktorer på værdien af modtagerens aktiver pr. juni 2004, ville det sandsynlige provenu fra salget af disse aktiver (efter fradrag af omkostningerne ved konkursproceduren, dvs. 18 %) være 225,5 mio. SKK, hvilket stadig er højere end det beløb, skattekontoret accepterede under ordningen (38).
(107)
Endelig bør det bemærkes, at de slovakiske myndigheder ikke har støttet modtagerens påstand om, at skattekontoret havde EKORDA-rapporten til sin rådighed før kreditormødet den 9. juli 2004 og derfor kunne være brugt den som grundlag for dets beslutning. Skattekontoret havde imidlertid resultatet af deres egen inspektion i juni 2004, som viste, at Frucona rådede over betydelige aktiver som anført i tabel 3. På grundlag af disse oplysninger angav skattedirektoratet ved brev af 6. juli 2004 til det lokale skattekontor, at det lokale skattekontor ikke skulle acceptere den ordning, som modtageren havde foreslået, da ordningen var ugunstig for staten.
(108)
De øvrige ekspertrapporter, som modtageren har fremlagt, har ikke levet op til den nødvendige standard i forhold til at bevise, at det markedsøkonomiske kreditorprincip var opfyldt. Især nævnes det ikke i nogen af rapporterne, på hvilket grundlag de til tider ekstremt lave likvidationsfaktorer var beregnet. For så vidt angår fr. Kochová, hvis konklusioner var bemærkelsesværdigt forskellige fra EKORDAs konklusioner, bemærker Kommissionen desuden, at det ikke står klart, hvad formålet med udarbejdelsen af rapporten var, ligesom det heller ikke står klart, hvilken periode og hvilke antagelser den var baseret på. Bobestyreren fr. Holovačovás rapport erklærer blot, at kreditorproceduren generelt er mere fordelagtig for kreditorer end konkurs. Derfor kan ingen af oplysningerne i disse to rapporter anvendes til hverken at støtte eller at afvise modtagerens påstand om, at det markedsøkonomiske kreditorprincip var opfyldt.
(109)
Hvad angår argumenterne vedrørende varigheden af konkursproceduren, skal omstændighederne vedrørende denne sag også tages i betragtning ved vurderingen af, hvilken indvirkning den mulige længde af konkursproceduren ville have haft på beslutningsprocessen hos en hypotetisk privat kreditor.
(110)
Det faktum, at staten var i en privilegeret stilling i forhold til de andre kreditorer, idet staten havde sikkerhed i modtagerens faste aktiver, er endnu et vigtigt aspekt i denne sag. I HAMSA-dommen bekræftede Domstolen, at en status som separatist er en relevant faktor, der skal tages i betragtning ved anvendelsen af det markedsøkonomiske kreditorprincip (39). I overensstemmelse med artikel 31, stk. 1, litra e), i konkursloven kan en separatist på ethvert tidspunkt i løbet af konkursproceduren få sine fordringer opfyldt gennem salg af de aktiver, hvori separatisten har sikkerhed. For så vidt angår de aktiver, som skattekontoret har pant i, var varigheden af konkursproceduren derfor med Kommissionens øjne irrelevant, da disse fordringer kunne have blevet indfriet uafhængigt af udviklingen i konkursproceduren.
(111)
Selv hvis man tager hensyn til den værdi, som modtageren tillagde de sikrede aktiver, kunne skattekontoret have opnået en tidlig indfrielse gennem salget af aktiverne på mindst 194 mio. SKK svarende til 86 % af det foreslåede beløb i kreditorordningen. Kun hvis der havde været en vis udsigt til, at man ikke ville få det fulde beløb som aftalt i ordningen, ville skattekontoret have været nødt til at overveje, om det var værd at vente på afslutningen af konkursproceduren. Desuden ville skattekontoret ved den endelige fordeling til kreditorerne have modtaget omkring 99 % af provenuet fra salget af de resterende aktiver (185 mio. SKK i den værst tænkelige situation, dvs. ved anvendelse af EKORDAs likvidationsfaktorer; se tabel 4). Det burde have stået skattekontoret klart, at det deraf følgende skatteinddrevne beløb ville have været væsentligt større end det beløb, skattekontoret blev tilbudt i ordningen, og at kun en lille del af dette beløb ville have været forsinket sammenlignet med i ordningen.
(112)
Det kan derfor konkluderes, at oplysninger om varigheden af konkursproceduren i Slovakiet ikke ville have haft nogen væsentlig indflydelse på en hypotetisk privat kreditors beslutning.
(113)
Under alle omstændigheder havde modtageren på tidspunktet for indgåelse af ordningen desuden: i) et meget lavt antal kreditorer og ii) aktiver med en likvidationsværdi, der var højere end det af staten accepterede beløb i ordningen (som vist i tabel 5 var alene det sandsynlige provenu fra salget af ikke-sikrede aktiver 241 mio. SKK).
(114)
Antallet af kreditorer, der var involveret i ordningen, var lavt, idet der kun var fem. Af disse fem kreditorer var fire private, og deres andel af den samlede gæld var kun 0,6 % (3 797 608 SKK ud af 644 166 949 SKK) som vist i tabel 2. Staten udgjorde derfor langt den største kreditor med 99,4 % af de samlede fordringer. Sådanne omstændigheder ville i betydelig grad reducere risikoen for enhver uenighed mellem kreditorer og deraf følgende sagsanlæg, og konkursproceduren ville derfor sandsynligvis tage kortere tid.
(115)
Hvad angår det argument, som modtageren har fremført på grundlag af »Doing Business in 2004«-rapporten fra Verdensbanken, nemlig at konkursprocedure i Slovakiet i gennemsnit tager 4,8 år, bør det bemærkes, at rapporten omhandler en generel »indikator for afvikling af en virksomhed«, som måler den tid, det tager at gennemføre konkursproceduren samt retssager i forbindelse med konkursproceduren. Denne varighed er strengt taget ikke den samme som den gennemsnitlige varighed af konkursprocedure. De slovakiske myndigheder har selv udtrykt det synspunkt, at i lyset af sagens omstændigheder ville en konkurs tage kortere tid at behandle end den gennemsnitlige konkurs (se betragtning 60). De slovakiske myndigheders vurdering er særlig relevant set i lyset af, at den pågældende behandling ville blive gennemført i overensstemmelse med den slovakiske konkurslov og -praksis. Hvad ydermere er, var den slovakiske regering selv kreditor hos modtageren.
(116)
Desuden svinger varigheden af konkursprocedure i de af modtageren fremlagte rapporter betydeligt fra to år til mere end seks år (40). Derfor var de vurderinger af varigheden af konkursprocedure i Slovakiet, som modtageren fremsendte til Kommissionen, generaliserede og tog ikke hensyn til de specifikke detaljer i den foreliggende sag. En række af disse vurderinger var skøn og hængte til en vis grad ikke sammen indbyrdes.
(117)
Hvad angår det specifikke eksempel på en slovakisk virksomhed i samme branche som modtageren, hvis konkursprocedure varede mere end fem år, bør det bemærkes, at modtageren ikke har bevist, hvordan det eksempel hænger sammen med denne sag, og især hvorvidt den virksomhed var i samme eller en lignende juridisk og materiel situation som modtageren (41). I betragtning af, at modtageren havde én stor privilegeret kreditor, nemlig staten, og en række aktiver med en betydelig skønsmæssig værdi, ville konkursproceduren i modtagerens tilfælde kunne have været afsluttet forholdsvis hurtigt og ville derfor have været den foretrukne fremgangsmåde for den største kreditor, staten.
(118)
Endelig, selv hvis man antog, at konkursproceduren ville have varet i fire til fem år som hævdet af modtageren, var der tale om så stor en forskel mellem de sandsynlige beløb, der skulle tilbagesøges, og de beløb, der var aftalt i ordningen, at varigheden af behandlingen ikke ville have spillet en større rolle i en privat kreditors beslutning med hensyn til, om ordningen var acceptabel. I betragtning af en diskonto på 5,14 % (42) er nutidsværdien af det fremtidige cashflow på 356,7 mio. SKK selv efter fem år 277,6 mio. SKK, dvs. et godt stykke over det beløb, der blev aftalt i ordningen. Under sådanne omstændigheder skulle konkursproceduren have taget mere end 9 år, for at nutidsværdien blev lavere end det i ordningen aftalte beløb. En så lang likvidationsproces ville ikke have været set som sandsynlig af nogen privat markedsoperatør. Desuden ville nutidsværdien af de samlede beløb, der skulle tilbagesøges, være endnu større, hvis man tog i betragtning, at en betydelig del af gælden sandsynligvis ville have været tilbagebetalt tidligere qua salget af de sikrede aktiver (se betragtning 111).
(119)
På grundlag af det foreliggende bevismateriale konkluderer Kommissionen derfor, at en privat kreditor ikke ville have accepteret ordningen på de vilkår, som skattekontoret accepterede i dette tilfælde. I betragtning af, at skattekontoret kunne få sine krav indfriet som separatist når som helst i løbet af konkursproceduren og desuden ville få over 99 % af det provenu, der skulle deles blandt de øvrige kreditorer (på grund af dets kravs størrelse sammenlignet med andre kreditorers), konkluderer Kommissionen, at næsten hele udbyttet i forbindelse med konkurs ville tilfalde skattekontoret, og at skattekontoret som påvist ovenfor ville have fået et langt højere beløb end det, der blev accepteret i kreditorordningen.
2.2 Kreditorordningen over for skattefuldbyrdelse
(120)
Skattekontoret havde til forskel fra private kreditorer ret til på eget initiativ at indlede skattefuldbyrdelsesproceduren gennem salg af fast ejendom, maskiner og inventar eller firmaet som helhed. I forhold til den retspraksis, der er nævnt i betragtning 82 ovenfor, er der ikke tilvejebragt bevis, for at skattekontoret skulle have overvejet denne fremgangsmåde og skulle have konkluderet, at det ville have været mindre fordelagtigt end at tiltræde ordningen.
(121)
Under alle omstændigheder finder Kommissionen modtagerens udsagn om, at kreditorproceduren beskytter virksomheden mod skattefuldbyrdelsesproceduren, irrelevant. Som bekræftet af de slovakiske myndigheder var skattefuldbyrdelsesproceduren et reelt alternativ for skattekontoret, enten før iværksættelsen af kreditorproceduren eller efter skattekontorets veto mod den foreslåede ordning. Det er derfor nødvendigt at overveje denne mulighed, når det skal fastslås, om det markedsøkonomiske kreditorprincip er overholdt. Modtageren sammenligner ikke den foreslåede ordning med det mulige resultat af skattefuldbyrdelsen.
(122)
Kommissionen har i sin analyse anvendt både modtagerens og de slovakiske myndigheders oplysninger. I denne sammenhæng skal det bemærkes, at de slovakiske myndigheder har bekræftet, at skattekontoret havde en panteret svarende til 397 mio. SKK, som anført i afgørelsen om indledning af den formelle undersøgelsesprocedure. Denne værdi siges at være opnået på grundlag af modtagerens regnskaber. Modtageren fremfører for sit vedkommende, at værdien af de pantsatte aktiver udtrykt i »ekspertpriser« er 194 mio. SKK (se betragtning 22). Kommissionen behøver ikke at fastslå, hvilket tal der er korrekt, men kan ikke desto mindre drage følgende konklusioner.
(123)
For det første udgjorde pantet modværdien af modtagerens udsatte skattegæld, som fastsat i skatteforvaltningsloven. Hvis værdien af modtagerens aktiver faktisk kun beløb sig til halvdelen af pantet, som anført i den ekspertudtalelse, modtageren fremlagde, var den pantesikkerhed, som staten krævede for denne henstand, utilstrækkelig. Under disse omstændigheder opfyldte den skattehenstand, skattekontoret tillod mellem november 2002 og november 2003 på i alt 477 mio. SKK, efter al sandsynlighed ikke det markedsøkonomiske kreditorprincip. I forbindelse med denne sag behøver Kommissionen heller ikke at fastslå, om disse foranstaltninger udgjorde statsstøtte. Hvis den tidligere henstand allerede udgjorde statsstøtte, kan der dog ikke længere henvises til det markedsøkonomiske kreditorprincip, når den udsatte gæld senere (delvis) afskrives.
(124)
For det andet ville en kreditor, der opererer under markedsøkonomiske forhold - selv i det tilfælde, hvor det lavere tal, modtageren har fremlagt, blev anvendt ved beregningen af provenuet af en skattefuldbyrdelsesprocedure - have foretrukket denne procedure frem for kreditorproceduren, hvis muligheden havde foreligget.
(125)
Under en skattefuldbyrdelsesprocedure kan et skattekontor sælge debitors aktiver (tilgodehavender og andre kortfristede aktiver, løsøre, fast ejendom) direkte. På det tidspunkt, hvor skattekontoret stemte for ordningen, havde modtageren en lagerbeholdning med en værdi af 43 mio. SKK, inddrivelige tilgodehavender på 37 mio. SKK og en kontantbeholdning på 161 mio. SKK (se tabel 5). Det skal bemærkes, at værdien af de kortfristede aktiver alene (241 mio. SKK; 6,3 mio. EUR) (43) ville overstige det udbytte, ordningen ville medføre (224,3 mio. SKK; 5,93 mio. EUR). Desuden havde modtageren andre aktiver, hvis værdi var mindst 194 mio. SKK.
(126)
Skattefuldbyrdelsesproceduren ville heller ikke medføre administrationsgebyrer, som det var tilfældet med konkursproceduren. Det er en procedure, som indledes og styres af skattekontoret selv, så det kan antages, at den ville blive gennemført hurtigt.
(127)
Kommissionen konkluderede derfor, at skattefuldbyrdelsesproceduren på grundlag af modtagerens aktiver ville have ført til et større udbytte end ordningen.
2.3 Andet bevismateriale
(128)
Kommissionen noterer sig det brev, der er fremlagt af de slovakiske myndigheder, og som skattedirektoratets direktør har sendt til sin underordnede, direktøren for det pågældende skattekontor (se betragtning 63). Brevet er et klart bevis på, at skattedirektoratet (som tidligere havde haft direkte kontakt med modtageren) modsatte sig den foreslåede ordning og gav det lokale skattekontor en klar instruks om ikke at stemme for ordningen. Den grund, der blev nævnt i brevet, var, at den foreslåede ordning var »ufordelagtig« for staten.
(129)
Det blev også påvist af de slovakiske myndigheder, at finansministeriet i begyndelsen af 2004 havde givet skattemyndighederne en klar instruks om ikke at acceptere ordninger med forslag om afskrivning af skattemyndighedernes tilgodehavender (44). Denne instruks blev givet i forbindelse med ændringen af skatteforvaltningsloven pr. 1. januar 2004 som led i bestræbelserne på at styrke disciplinen på skatteopkrævningsområdet.
(130)
Desuden bemærker Kommissionen, at skattekontoret selv havde anket denne ordning allerede den 2. august 2004, dvs. ikke engang en måned efter, at der blev opnået enighed om ordningen.
(131)
Modtageren fremførte, at skattekontoret havde meddelt, at det var enigt i ordningen, allerede før modtageren indledte proceduren. Det er Kommissionens opfattelse, at det bevismateriale, modtageren har fremlagt, indikerer præcist det modsatte. Ved brev af 3. februar 2004 skriver direktøren for skattekontoret til modtageren, at han ganske vist ikke principielt er modstander af brugen af kreditorproceduren, men at han ikke kan tilslutte sig modtagerens forslag om en ordning med en tilbagebetaling af 35 % af gælden.
(132)
På grundlag af dette bevismateriale kan Kommissionen kun konkludere, at de slovakiske myndigheder var imod den ordning, som modtageren havde foreslået, og at dette allerede var tilfældet, inden kreditorproceduren blev indledt den 8. marts 2004, inden kreditorernes afstemning den 9. juli 2004 og også efter domstolens godkendelse af ordningen.
(133)
Modtageren fremførte, at de langsigtede virkninger, såsom kontinuiteten i statens skatteprovenu, skulle tages i betragtning (se betragtning 52).
(134)
For det første skal det understreges, at det markedsøkonomiske kreditorprincip adskiller sig fra det markedsøkonomiske investorprincip. Mens en markedsøkonomisk investor er i en situation, hvor han kan afgøre, om han vil indlede forretningsforbindelser med den pågældende virksomhed, og er motiveret af den langsigtede strategiske udsigt til at opnå et passende afkast af sin investering (45), vil en »markedsøkonomisk kreditor«, som allerede har forretningsmæssige eller offentligretlige forbindelser med den insolvente virksomhed, søge at opnå tilbagebetaling af beløb, som han allerede har til gode (46), på betingelser, der er så fordelagtige som muligt, hvad angår tilbagebetalingens størrelse og tidsrammen. Den markedsøkonomiske kreditors og den markedsøkonomiske investors motivationer vil derfor være forskellige. Følgelig har retspraksis defineret to særskilte principper for de to situationer.
(135)
For det andet er det vigtigt at bemærke, at der med hensyn til analogien mellem en kreditor, der er leverandør, og staten, er en fundamental forskel i deres tilgodehavenders karakter. Da leverandørens forhold til den insolvente virksomhed udelukkende er kontraktligt, kan han komme til at lide under tabet af en forretningspartner. Hvis den insolvente virksomhed likvideres eller sælges, er leverandøren nødt til at finde en ny kunde eller indgå kontrakt med den nye ejer. Risikoen er større, når leverandøren er stærkt afhængig af den insolvente virksomhed. En sådan kreditor vil absolut tage hensyn til fremtiden. Til forskel herfra er statens forhold til den insolvente virksomhed baseret på offentlig ret og er derfor ikke afhængigt af parternes vilje. Enhver ny ejer, der overtager den likviderede virksomheds aktiver, vil automatisk være forpligtet til at betale skatter. Endvidere er staten aldrig afhængig af en enkelt skatteyder. Endelig, og som det vigtigste, er staten ikke profitorienteret, når den påligner skatter, og den handler ikke på kommercielle vilkår eller med kommercielle hensigter i denne forbindelse. Ovenstående analogi er derfor ikke velbegrundet.
(136)
Kommissionen konkluderer, at statens situation i den foreliggende sag ikke kan sammenlignes med en markedsøkonomisk investors eller en afhængig markedsøkonomisk kreditors situation. Et fremtidigt skatteindtægtstab kan derfor ikke tages i betragtning ved anvendelsen af det markedsøkonomiske kreditorprincip (47).
(137)
Endelig skal det på grundlag af den skatteoversigt, som modtageren har fremlagt, bemærkes, at størstedelen af de skatter, modtageren har betalt siden 1995, har været indirekte skatter (punktafgifter og moms). Da disse skatter betales af de endelige forbrugere, ville modtagerens likvidation ikke have haft nogen indvirkning på opkrævningen af dem, så længe forbrugerne fortsatte med at købe de beskattede produkter (i dette tilfælde hovedsagelig alkohol og alkoholholdige drikkevarer) af andre producenter. Modtagerens argument med hensyn til et betragteligt fremtidigt skatteindtægtstab er derfor ikke troværdigt.
(138)
Kommissionen konkluderer, at ingen af de øvrige beviser forelagt af modtageren dokumenterer, at den private kreditors adfærd ville være blevet påvirket. Der er derfor intet i dette afsnit, som ændrer Kommissionens vurdering af denne adfærd i afsnit 2.1 og 2.2.
2.4 Konklusion
(139)
På grundlag af ovennævnte bevismateriale konkluderer Kommissionen, at det markedsøkonomiske kreditorprincip ikke er overholdt i den foreliggende sag, og at staten gav modtageren en fordel, som virksomheden ikke ville have kunnet opnå på markedet.
(140)
Kommissionen konkluderer derfor, at den omstridte foranstaltning skal betragtes som statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.
3. STØTTEFORANSTALTNINGENS FORENELIGHED: UNDTAGELSE I HENHOLD TIL ARTIKEL 107, STK. 3, I TEUF
(141)
Foranstaltningens primære formål er at støtte en kriseramt virksomhed. I sådanne tilfælde er det muligt at anvende undtagelsesbestemmelsen i TEUF, artikel 107, stk. 3, litra c), som tillader statsstøtte, der fremmer udviklingen af visse erhvervsgrene, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse, og når de relevante betingelser er opfyldt.
(142)
I betragtning af modtagerens produktionsportefølje har Kommissionen vurderet, om de særlige regler, der gælder for landbrug, gælder i den foreliggende sag. På grundlag af de slovakiske myndigheders oplysninger om modtagerens omsætning konkluderede Kommissionen i sin afgørelse om indledning af den formelle undersøgelse, at de fleste af modtagerens produkter ikke falder ind under bilag I til TEUF, og at de generelle regler for statsstøtte derfor gælder.
(143)
Modtageren anfægtede i sine bemærkninger til afgørelsen om indledning af den formelle undersøgelse de omsætningstal, der var blevet fremlagt af de slovakiske myndigheder (jf. tabel 1), men ikke Kommissionens afgørelse om at foretage sin vurdering på grundlag af de generelle regler for statsstøtte. Uden at ville fastslå, om modtagerens tal er korrekte (48), efterprøvede Kommissionen, om dens ovennævnte konklusion ville holde på grundlag af de nye tal. Den konkluderer, at det meste af modtagerens omsætning stammer fra produkter, som ikke falder ind under bilag I til TEUF. Det er således de generelle og ikke de sektorspecifikke regler for statsstøtte, der gælder.
(144)
Rednings- og omstruktureringsstøtte til kriseramte virksomheder reguleres for øjeblikket af Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (49) (de nye rammebestemmelser), som har erstattet de tidligere rammebestemmelser, der blev vedtaget i 1999 (50) (1999-rammebestemmelserne).
(145)
I overgangsbestemmelserne i de nye rammebestemmelser er det fastsat, at de skal gælde for vurderingen af al rednings- eller omstruktureringsstøtte, der er ydet uden Kommissionens forudgående godkendelse (ulovlig støtte), hvis al støtten eller en del heraf er blevet ydet efter offentliggørelsen af de nye rammebestemmelser i Den Europæiske Unions Tidende (punkt 104, første afsnit), dvs. efter den 1. oktober 2004. Hvis støtten imidlertid er ydet ulovligt før den 1. oktober 2004, skal undersøgelsen foretages på grundlag af de rammebestemmelser, der var gældende på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet (punkt 104, andet afsnit).
(146)
Skattekontorets godkendelse af kreditorordningen blev udstedt 9. juli 2004 med virkning fra den 23. juli 2004. Det betyder, at støtten blev ydet ulovligt før 1. oktober 2004. 1999-rammebestemmelserne, som var gældende på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet, finder derfor anvendelse.
(147)
Kommissionen konkluderer, at modtageren er en mellemstor virksomhed som omhandlet i Kommissionens forordning (EF) nr. 70/2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (51).
3.1 Virksomhedens støtteberettigelse
(148)
Ifølge 1999-rammebestemmelsernes punkt 5, litra c), betragtes en virksomhed som kriseramt, når den efter de nationale regler opfylder betingelserne for konkursprocedure.
(149)
Modtageren var part i den kreditorprocedure, der kun gælder for insolvente virksomheder som defineret i konkursloven. Den er derfor berettiget til rednings- og omstruktureringsstøtte.
3.2 Redningsstøtte
(150)
Den omstridte foranstaltning blev oprindeligt beskrevet af de slovakiske myndigheder som redningsstøtte. I henhold til 1999-rammebestemmelserne rejste Kommissionen tvivl om støttens forenelighed som redningsstøtte af de årsager, der er beskrevet i del III ovenfor.
(151)
Hverken de slovakiske myndigheder eller modtageren har kommenteret denne tvivl. Kommissionen har ikke fået forelagt nye oplysninger i denne henseende.
(152)
Eftersom ovennævnte tvivl ikke er fjernet, konkluderer Kommissionen, at støtten ikke er forenelig som redningsstøtte i 1999-rammebestemmelsernes betydning.
3.3 Omstruktureringsstøtte
(153)
Kommissionen rejste af de årsager, der er beskrevet i del III ovenfor, tvivl om, hvorvidt støtten var forenelig som omstruktureringsstøtte i 1999-rammebestemmelsernes betydning.
(154)
Kommissionen bemærker, at de slovakiske myndigheder, som skal bevise, at statsstøtten er forenelig med det indre marked, ikke har fremlagt nogen nye oplysninger til støtte for denne konklusion. Den har taget modtagerens bemærkninger til efterretning.
3.3.1 Genetablering af den langsigtede rentabilitet
(155)
I henhold til 1999-rammebestemmelserne skal omstruktureringsstøtte være betinget af, at der gennemføres en realistisk og sammenhængende omstruktureringsplan, som skal genetablere virksomhedens rentabilitet på længere sigt. Medlemsstaten forpligter sig til at sikre gennemførelsen af planen, som skal godkendes af Kommissionen. Hvis virksomheden ikke gennemfører planen, betragtes det som misbrug af støtte.
(156)
I hovedsagen skal omstruktureringsplanen sætte modtageren i stand til at genetablere sin langsigtede rentabilitet inden for en rimelig tidsfrist og på grundlag af realistiske antagelser med hensyn til de fremtidige driftsvilkår. Planen skal beskrive de forhold, der førte til modtagerens vanskeligheder, og fastlægge passende foranstaltninger til at modvirke disse vanskeligheder. Omstruktureringstiltag må ikke kun bestå i finansiel støtte, der tager sigte på at afvikle gæld og dække tidligere tab, men skal også tackle årsagerne til vanskelighederne.
(157)
For virksomheder, der ligger i støttede områder, og for små og mellemstore virksomheder foreskriver 1999-rammebestemmelserne, at der for godkendelse af støtte stilles mindre strenge krav til gennemførelse af modydelser og tilsynsrapporternes indhold. Disse faktorer fritager dog hverken virksomhederne for kravet om at udarbejde en omstruktureringsplan eller medlemsstaterne for forpligtelsen til at gøre omstruktureringsstøtten betinget af, at der gennemføres en omstruktureringsplan.
(158)
Efter indledningen af den formelle undersøgelse bekræftede de slovakiske myndigheder, at den forretningsplan, modtageren var forpligtet til at fremlægge som en betingelse for indledning af kreditorproceduren, kun blev behandlet af den kompetente domstol, dvs. ikke af den bevilgende myndighed, og at hverken domstolen eller skattekontoret overvågede planens gennemførelse.
(159)
I modsætning til denne bekræftelse fremførte modtageren, at skattekontoret havde undersøgt, om forretningsplanen ville kunne genetablere virksomhedens langsigtede rentabilitet, inden det godkendte ordningen, men modtageren fremlagde intet bevismateriale til støtte for denne påstand.
(160)
Modtageren fremførte endvidere, at det var uden betydning, om der forelå en formel omstruktureringsplan i tilfælde, hvor Kommissionen skulle foretage en efterfølgende vurdering af støtte, eftersom Kommissionen er i stand til at fastslå, om modtageren rent faktisk var blevet levedygtig. Ifølge modtageren kan der kun kræves en formel omstruktureringsplan i tilfælde af en forudgående vurdering, som er den eneste type vurdering, 1999-rammebestemmelserne gælder for.
(161)
Dette argument er ikke korrekt. 1999-rammebestemmelserne gælder for vurderingen af både anmeldt og ulovlig støtte. Uanset hvornår vurderingen finder sted, gælder kravet om, at omstruktureringsstøtten gøres betinget af, at der udarbejdes en omstruktureringsplan, som kan genskabe virksomhedens rentabilitet. Kommissionen skal foretage sin vurdering på grundlag af de foreliggende oplysninger på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet.
(162)
Det kan konkluderes, at skattekontoret som den bevilgende myndighed ikke havde lejlighed til at vurdere en omstruktureringsplan og til at gøre afskrivningen af sine tilgodehavender betinget af gennemførelsen af en omstruktureringsplan, som var underlagt tilsyn. Det betyder, at den første formelle betingelse, som gælder fuldt ud, også for en efterfølgende vurdering, ikke var opfyldt.
(163)
Hvad angår forretningsplanens indhold, har de slovakiske myndigheder ikke fremlagt nogen oplysninger, som fjerner Kommissionens tvivl om, hvorvidt planen udgør en reel omstruktureringsplan som fastsat i 1999-rammebestemmelserne.
(164)
Kommissionen kan kun fastholde den konklusion, som den anførte i afgørelsen om at indlede den formelle undersøgelse. Den fremlagte forretningsplan er slet og ret en plan, der vedrører modtagerens akutte problem med voksende gæld til staten. Planen analyserer på ingen måde de forhold, der førte til modtagerens vanskeligheder, eller virksomhedens økonomiske situation på det tidspunkt eller dets økonomiske udsigter. Eftersom denne analyse manglede, foreslog modtageren ikke nogen konkrete tiltag for at fjerne de enkelte årsager til vanskelighederne. Den eneste foranstaltning, der er beskrevet i detaljer, er den foreslåede finansielle omstrukturering gennem ordningen med kreditorerne.
(165)
Planen nævner slet ikke forøgelsen af modtagerens egenkapital, der omtales af modtageren som en af omstruktureringsforanstaltningerne. Der er intet i sagsakterne, der viser, at kapitalforøgelsen gennem Hydree Slovakia skulle betragtes som en foranstaltning, der kunne sikre, at modtageren ikke på langt sigt ville gentage sin strategi med at finansiere sin produktion gennem moms- og punktafgiftsgæld, som i sidste ende var det, der bragte virksomheden i vanskeligheder. De slovakiske myndigheder bekræftede selv, at kapitalforøgelsen ikke på nogen måde mindsker risikoen for, at de økonomiske problemer gentager sig. Denne risiko er så meget desto større, når det tages i betragtning, at kapitalforøgelsen beløb sig til 21 mio. SKK, mens den omstrukturerede gæld var på 644 mio. SKK.
(166)
Kapitalforøgelsen er ikke i sig selv noget bevis på markedets tillid til, at modtageren på ny bliver levedygtig på lang sigt. Kommissionen bemærker, at det på trods af en aktiv indsats ikke lykkedes modtageren at opnå noget lån fra en privat bank.
(167)
Kommissionen bemærker endvidere, at udlejningen af produktionsfaciliteterne til modtagerens konkurrent Old Herold s.r.o. klart var begrundet i, at modtageren havde mistet sin tilladelse til at producere alkohol og alkoholholdige produkter, og ikke skyldtes, at produktionen ville have været tabsgivende og derfor måtte omstruktureres. Det er sandt, at modtageren selv kunne have anmodet om en ny tilladelse, efter at ordningen var afsluttet, men ikke gjorde det. Kommissionen bemærker imidlertid, at modtageren fortsat sælger de produkter, der produceres af Old Herold ved hjælp af modtagerens faciliteter, og sælger dem under sit eget varemærke og endog planlægger at øge dette salg, som angivet i årsberetningen for perioden 29. april-30. december 2004. Udlejningen af disse produktionsaktiver kan derfor ikke anses som en omstruktureringsforanstaltning, fordi der på grundlag af alt det foreliggende bevismateriale ikke var noget behov for omstrukturering af denne del af produktionen.
(168)
Hvad angår de resterende foranstaltninger, der er foreslået i forretningsplanen, er Kommissionens tvivl ikke fjernet. Disse foranstaltninger er ganske enkelt aktiviteter i den sædvanlige forretningsgang og ikke rationaliseringsforanstaltninger (salg af gammelt udstyr eller gamle køretøjer). De to foreslåede strukturforanstaltninger (indstilling af produktionen af urentable alkoholfri produkter og salg af fast ejendom) var meget uklart beskrevet uden nogen nøjagtig angivelse af produkterne eller en tidsplan. De slovakiske myndigheder bekræftede, at den faste ejendom, der skulle sælges (en administrationsbygning, en butik og en rekreationsfacilitet), ikke var blevet solgt pr. 10. oktober 2005, dvs. at denne planlagte foranstaltning ikke var blevet gennemført som bebudet.
(169)
Da der ikke foreligger en formel omstruktureringsplan og en reel analyse af vanskelighederne, og da der ikke er truffet de nødvendige foranstaltninger til at rette op på disse vanskeligheder, kombineret med markedsvilkårene og -udsigterne, må Kommissionen konkludere, at den forretningsplan, modtageren har fremlagt, ikke er en reel omstruktureringsplan som fastsat af 1999-rammebestemmelserne (52). Kommissionens tvivl om, hvorvidt modtageren på ny ville kunne blive levedygtig på lang sigt, er derfor ikke fjernet.
3.3.2 Støtten begrænset til det strengt nødvendige
(170)
Selv om Kommissionen fortsat er i tvivl med hensyn til den langsigtede rentabilitet, da der ikke foreligger en reel omstruktureringsplan, og dette i sig selv er tilstrækkeligt til at konkludere, at støtten ikke er forenelig med det indre marked, vil den også analysere 1999-rammebestemmelsernes andet centrale kriterium, nemlig at støtten skal være begrænset til det strengt nødvendige.
(171)
I henhold til 1999-rammebestemmelsernes punkt 40 skal støttens størrelse og intensitet begrænses til det strengt nødvendige for at gøre det muligt at foretage en omstrukturering på grundlag af modtagerens eksisterende finansielle midler. Modtageren forventes at yde et betydeligt bidrag til omstruktureringen over sine egne midler.
(172)
Omstruktureringsomkostningerne svarede til den samlede gæld, der blev omstruktureret gennem ordningen. Modtageren betalte 35 % af dette beløb.
(173)
De slovakiske myndigheder gav ingen yderligere forklaring med hensyn til den tvivl, Kommissionen havde givet udtryk for i denne forbindelse. Modtageren forklarede, hvordan den resterende gæld efter ordningen blev finansieret (jf. betragtning 30-35). Ifølge modtageren beløb virksomhedens eget bidrag sig til 231 mio. SKK (6,1 mio. EUR).
(174)
For det første bemærker Kommissionen, at de midler, modtageren havde til rådighed, oversteg den resterende gæld efter ordningen. Dette tyder på, at støtten ikke var begrænset til det strengt nødvendige.
(175)
Hvad der er vigtigere, er, at kreditten fra Old Herold efter Kommissionens opfattelse ikke kan betragtes som modtagerens eget bidrag i 1999-rammebestemmelsernes betydning. Tilgodehavender udgør en løbende kilde til finansiering af virksomhedens drift. De er kortfristede lån, som imidlertid skal betales tilbage. Det er kun i de tilfælde, hvor leverandører accepterer en længere betalingsfrist end den normale, at virksomheden får yderligere midler til rådighed til omstrukturering, og at en sådan henstand er et tegn på, at markedet har tillid til, at en genetablering af rentabiliteten er realistisk.
(176)
Modtageren påviste på ingen måde, at Old Herolds betalingshenstand strakte sig langt ud over, hvad der er normal handelspraksis mellem modtageren og leverandørerne. Betalingsfristen på 40 dage synes at være standardpraksis, særlig i betragtning af at den blev bevilget modtageren efter ordningen. Modtageren var derfor ikke længere i økonomiske vanskeligheder. Selve ordningens formål var netop at hjælpe modtageren ud af de økonomiske problemer.
(177)
Kommissionen konkluderer derfor, at denne forlængede betalingsfrist ikke kan anses som et bidrag til omstruktureringen gennem eksterne midler.
(178)
Uden denne henstand andrager modtagerens eget bidrag i 1999-rammebestemmelsernes betydning 131 mio. SKK (3,4 mio. EUR) og svarer således til 20 % af omstruktureringsomkostningerne.
(179)
1999-rammebestemmelserne indeholdt ikke nogen tærskler for, hvornår modtagerens eget bidrag anses for at være betydeligt.
(180)
I betragtning af Kommissionens praksis med anvendelsen af 1999-rammebestemmelserne og udviklingen i Kommissionens politik i denne henseende hen imod indførelsen af tærsklerne under de nye rammebestemmelser anser Kommissionen bidraget på 20 % for at være temmelig lavt (53). Et sådant bidrag ville kun kunne accepteres under 1999-rammebestemmelserne, hvis alle de andre betingelser for godkendelse af støtten var opfyldt, og Kommissionen ville da være nødt til at tage hensyn til, om virksomheden er aktiv i et støtteberettiget område, og i hvilket omfang finansieringskilderne afspejler markedets - ud over modtagerens og aktionærernes - tillid til virksomhedens langsigtede rentabilitet eller andre specifikke træk ved sagen.
(181)
På baggrund af ovenstående er Kommissionen ikke enig i, at modtagerens bidrag i den foreliggende sag er betydeligt. Den konkluderer, at dens tvivl om, hvorvidt modtagerens eget bidrag var betydeligt, og hvorvidt støtten er begrænset til det strengt nødvendige, ikke er fjernet.
3.4 Støttens forenelighed med det indre marked: konklusion
(182)
Kommissionen konkluderer, at støtten ikke er forenelig med det indre marked som rednings- eller omstruktureringsstøtte. Der kan heller ikke anvendes andre undtagelsesbestemmelser i TEUF i den foreliggende sag.
VII. KONKLUSION
(183)
Kommissionen finder, at Den Slovakiske Republik ulovligt har tilladt Frucona Košice a.s. at afskrive skattegæld og således har overtrådt artikel 108, stk. 3, i TEUF. Denne støtte er ikke forenelig med det indre marked ifølge nogen af undtagelsesbestemmelserne i TEUF.
(184)
Selv om skattekontorets gennemførelse af afskrivningen har været stillet i bero under Kommissionens procedure, finder Kommissionen, at modtageren opnåede denne fordel på det tidspunkt, hvor skattekontoret besluttede at frafalde en del af sit krav og dermed stillede støtten til rådighed for modtageren. Dette tidspunkt var den 23. juli 2004, hvor kreditorernes aftale trådte i kraft. Den fordel, modtageren opnåede i forhold til sine konkurrenter, bestod i, at skattekontoret ikke havde håndhævet sit skattekrav.
(185)
For at genoprette den tidligere situation skal statsstøtten tilbagebetales. Eftersom fordelen blev ydet i det øjeblik, kreditorordningen trådte i kraft den 23. juli 2004, er det beløb, der skal tilbagebetales, det fulde beløb af afskrivningen som fastlagt i ordningen.
(186)
Højesteret i Den Slovakiske Republik afgjorde imidlertid, at vejafgiftsrestancer på 424 490 SKK fejlagtigt var medtaget i ordningen. Derfor blev den samlede gæld nedskrevet med dette beløb, og den skyldige gæld til skattekontoret beløb sig efter korrektion i kreditorordningen til 640 369 341 SKK.
(187)
Vejafgiftsrestancerne, der i mellemtiden var blevet behandlet, som var de afskrevet, blev betalt fuldt ud den 2. august 2006. Denne betaling skal medtages ved beregningen af støttebeløbet og den dertil hørende rente, der stadig skal betales -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Beslutning 2007/254/EF ophæves.
Artikel 2
Den statsstøtte, som Den Slovakiske Republik har ydet Frucona Košice a.s., og som beløber sig til i alt 416 515 990 SKK, er uforenelig med det indre marked.
Artikel 3
1. Den Slovakiske Republik træffer alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den i artikel 2 omhandlede støtte, som allerede er udbetalt ulovligt til støttemodtageren, under hensyntagen til, at beløbet på 424 490 SKK for vejafgiftsrestancer blev betalt til det lokale skattekontor den 2. august 2006.
2. Tilbagesøgningen skal ske omgående og i overensstemmelse med den nationale lovgivning, hvis denne giver mulighed for at efterkomme afgørelsen hurtigt og effektivt.
3. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter i hele perioden fra det tidspunkt, hvor den blev udbetalt Frucona Košice a.s.'s, og indtil den er tilbagebetalt.
4. Renterne beregnes i overensstemmelse med kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (54). Renten tilskrives med renters rente gennem hele den periode, der er omhandlet i stk. 3.
Artikel 4
Den Slovakiske Republik underretter inden to måneder at regne fra meddelelsen af denne afgørelse Kommissionen om de foranstaltninger, den har truffet for at efterkomme afgørelsen. Den giver disse oplysninger ved hjælp af spørgeskemaet i bilaget til denne afgørelse.
Artikel 5
Denne afgørelse er rettet til Den Slovakiske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. oktober 2013.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2013. október 16.)
a Szlovák Köztársaság által a Frucona Košice, a.s. részére nyújtott SA.18211. (C 25/2005.) (korábbi NN 21/2005.) sz. állami támogatásról
(az értesítés a C(2013) 6261. számú dokumentummal történt)
(Csak a szlovák nyelvű változat hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2014/342/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),
miután a fent hivatkozott rendelkezésnek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére, és tekintettel a benyújtott észrevételekre (2),
mivel:
I. ELJÁRÁS
1. A BIZOTTSÁG ELŐTTI ELJÁRÁS
(1)
A Bizottsághoz a 2004. október 15-én kelt és 2004. október 25-én iktatott levélben panasz érkezett a Frucona Košice, a.s. részére állítólagosan nyújtott jogellenes állami támogatással kapcsolatban. A panaszos 2005. február 3-án kiegészítő információkat nyújtott be. 2005. május 24-én találkozóra került sor a panaszossal.
(2)
A Bizottság a panaszos által nyújtott információk alapján 2004. december 6-i levelében felkérte Szlovákiát, hogy tájékoztassa a Bizottságot a vitatott intézkedésről. Szlovákia 2005. január 4-én kelt, 2005. január 17-én iktatott válaszlevelében tájékoztatta a Bizottságot arról, hogy a Frucona Košice, a.s. csődegyezséggel összefüggésben esetlegesen jogellenes állami támogatásban részesült, és kérte a Bizottságot, hogy e támogatást nehéz pénzügyi helyzetben lévő vállalkozásnak nyújtott megmentési támogatásként engedélyezze. Szlovákia 2005. január 24-én kelt, 2005. január 28-án iktatott levelében kiegészítő információkat nyújtott be. A Bizottság 2005. február 9-én kelt levelében kiegészítő információkat kért, amelyre a 2005. március 4-i, 2005. március 10-én iktatott levélben kapott választ. 2005. május 12-én találkozóra került sor a szlovák hatóságokkal.
(3)
A Bizottság 2005. július 5-i levelében értesítette Szlovákiát, hogy a támogatásra vonatkozóan az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás megindításáról határozott.
(4)
Az eljárás megindításáról szóló bizottsági határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (3). A Bizottság felkérte az érdekelt feleket, hogy az intézkedéssel kapcsolatban nyújtsák be észrevételeiket.
(5)
A szlovák hatóságok 2005. október 10-i, 2005. október 17-én iktatott levelükben nyújtották be észrevételeiket. A Bizottság az egyik érdekelt fél (a kedvezményezett) észrevételeit a 2005. október 24-én kelt, 2005. október 25-én iktatott levélben kapta meg. Továbbította őket Szlovákiának, amely lehetőséget kapott a reagálásra; Szlovákia észrevételeit 2005. december 16-án kelt, 2005. december 20-án iktatott levelében tette meg. A kedvezményezettel való találkozóra, amelyen lehetőséget kapott arra, hogy nyilatkozzon beadványáról, 2006. március 28-án került sor. Szlovákia 2006. május 5-én kelt, 2006. május 8-án iktatott levelében kiegészítő információkat nyújtott be.
(6)
A Bizottság 2006. június 7-én visszafizettetési határozatot (4) fogadott el. Ezt követően a határozat végrehajtására vonatkozóan a szlovák hatóságokkal való kapcsolattartás során a Bizottság tájékoztatást kapott a csődegyezségbe bevonni kívánt összegre irányuló nemzeti bírósági eljárás eredményéről. A kapott tájékoztatást figyelembe kell venni ebben a határozatban.
2. A TÖRVÉNYSZÉK ELŐTTI ELJÁRÁS
(7)
A Frucona Košice, a.s. 2007. január 12-én az Európai Unió Törvényszéke előtt fellebbezési eljárást kezdeményezett a határozat ellen, amelyben vitatta többek között az adósságleírás állami támogatásnak minősítését, és azt állította, hogy az megfelel a piacgazdasági hitelező elvének. A T-11/07. sz. ügyben 2010. december 7-én hozott ítéletében a Törvényszék elutasította a felperes érvelését, és helybenhagyta a Bizottság határozatát az alapján, hogy az állam számára a felszámolás előnyösebb lett volna a csődegyezségnél.
3. A BÍRÓSÁG ELŐTTI ELJÁRÁS
(8)
A Frucona Košice, a.s. a Bíróság előtt fellebbezési eljárást kezdeményezett a Törvényszék ítélete ellen, amelyben különösen azt állította, hogy a Törvényszék nem értékelte megfelelően a magánhitelező tesztjének a Bizottság általi alkalmazását, továbbá hogy a Törvényszék megengedhetetlen módon a saját indokolásával próbálta helyettesíteni a Bizottság indokolását a magánhitelező tesztjének alkalmazásával kapcsolatban (C-73/11. P. sz. ügy).
(9)
2013. január 24-én a Bíróság hatályon kívül helyezte a Törvényszék ítéletét. A Bíróság megállapította, hogy a Bizottság egyértelmű értékelési hibát követett el azzal, hogy a magánhitelező tesztjének értékelése során nem vette figyelembe a felszámolás időtartamát, vagy ha figyelembe vette, akkor nem indokolta meg kellőképpen a döntését. A Bíróság az ügyet visszautalta a Törvényszékhez annak érdekében, hogy az határozzon a vállalkozás adó-végrehajtási eljárással kapcsolatos jogalapjáról, amelyre az ítélet nem terjedt ki.
4. AZ EREDETI HATÁROZAT VISSZAVONÁSA
(10)
A Bíróság ítélete alapján a Bizottság ezért indokoltnak tartja 2006. június 7-én hozott eredeti határozata visszavonását és ezzel a határozattal történő helyettesítését annak érdekében, hogy megszüntesse a Bíróság által feltárt hiányosságokat.
II. A TÁMOGATÁS RÉSZLETES LEÍRÁSA
1. A VÁLLALKOZÁS
(11)
A pénzügyi támogatás kedvezményezettje a Frucona Košice, a.s., amely alkoholtermékek, alkoholmentes italok, gyümölcs- és zöldségkonzerv, valamint ecet előállításával foglalkozott. Engedélyének megvonását követően a kedvezményezett beszüntette az alkoholtermékek előállítását. Továbbra is foglakozik viszont alkoholtermékek nagykereskedelmével. A vállalkozás az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontja alapján regionális támogatásra jogosult területen található.
(12)
A kedvezményezett a tárgyalt események idején körülbelül 200 személyt foglalkoztatott. A vállalkozás a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozathoz fűzött észrevételeiben a Bizottság rendelkezésére bocsátotta a jövedéki adókat és a héát is tartalmazó forgalmi adatait, amelyeket a következő táblázat mutat be.
1. táblázat
Forgalom a termelés különböző szegmenseiben, jövedéki adókkal és héával együtt (SKK)
2002
2003
2004
Ecet
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Gyümölcs- és zöldségtermelés
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Káposzta
2 878 340
503 030
201 310
Szénsavval dúsított alkoholmentes italok
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Szénsavmentes üdítők
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Gyümölcslevek - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Alkoholtermékek
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Almabor
1 495 640
106 360
0
Szörp
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Egyéb termékek/szolgáltatások
59 476 000
99 635 000
63 680 000
ÖSSZESEN
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Ezek az adatok jelentősen eltérnek azoktól az adatoktól, amelyeket a Bizottság a szlovák hatóságoktól kapott, és amelyeket a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozat tartalmazott (6). A kedvezményezettnek a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását követő észrevételeire adott válaszukban a szlovák hatóságok nem vitatták a fenti számok pontosságát. A szlovák hatóságok szerint a kedvezményezett középvállalkozásnak minősül.
2. ALKALMAZANDÓ NEMZETI JOGSZABÁLYOK
(14)
A vitatott intézkedés az adóhátraléknak a Kassai IV. Adóhatóság (a továbbiakban: az adóhatóság) általi leírása a hitelezőkkel kötött csődegyezség keretében. Ezt az eljárást a felszámolási eljárásról és a csődeljárásról szóló 328/91. sz. törvény (a továbbiakban: a csődtörvény) szabályozza.
(15)
A csődeljárás bírósági felügyelet mellett folytatott eljárás, amelynek célja a felszámoláshoz hasonlóan a fizetésképtelen vállalkozások pénzügyi helyzetének rendezése (7). A vállalkozás a felszámolási eljárás során megszűnik, és eszközeit új tulajdonosnak értékesítik. Ettől eltérően a csődeljárásban a fizetésképtelen vállalkozás a tulajdonos változása nélkül folytatja tevékenységét.
(16)
A csődeljárást a fizetésképtelen vállalkozás kezdeményezi. Célja, hogy egyezséget érjen el a hitelezőkkel, amelynek keretében a fizetésképtelen vállalkozás megtéríti adóssága egy részét, a fennmaradó részt pedig leírják. Az egyezséget a felügyelő bíróságnak jóvá kell hagynia.
(17)
Azok a hitelezők, amelyeknek a követelése - például zálogjoggal - biztosított, önálló hitelezőkként lépnek fel. Ahhoz, hogy az egyezségi javaslatot elfogadják, minden önálló hitelező igenlő szavazata szükséges, míg a többi hitelező esetében elegendő a minősített többség. Az önálló hitelezők tehát külön szavaznak, és joguk van a javaslat megvétózásához.
(18)
Az önálló hitelezők privilegizált helyzetben vannak a felszámolási eljárás során is. Az önálló hitelezők követelései a felszámolási eljárás során bármikor kielégíthetők, a biztosított eszközöknek a felszámolási eljárás során történő értékesítéséből származó bevétel pedig kizárólag az önálló hitelezők követeléseinek kielégítésére fordítható. Ha az ilyen értékesítésből nem elégíthetők ki az önálló hitelezők követelései, akkor a fennmaradó részeket a második csoportba sorolják, a többi hitelező követeléseihez. A második csoportba tartozó hitelezőket arányos módon elégítik ki.
(19)
A csődtörvény szerint a csődegyezséget kezdeményező vállalkozásnak be kell nyújtania a felügyelő bírósághoz a vállalkozás reorganizációjára és a vállalkozás tevékenységének a csődegyezség utáni folyamatos finanszírozására irányuló intézkedések jegyzékét.
(20)
Az adó- és illetékügyi igazgatásról, valamint a területi pénzügyi hatóságok rendszerének változásairól szóló 511/92 sz. törvény alapján (a továbbiakban: az adóigazgatási törvény) egy vállalkozás halasztott adófizetést kérhet az adóhatóságoktól. A halasztott tartozás összegét kamat terheli, és azt biztosítani kell.
(21)
Az adóigazgatási törvény szabályozza az adóvégrehajtást is, amelynek célja az állam adóköveteléseinek kielégítése ingatlanvagyon, ingó vagyon, vagy a vállalkozás egészének értékesítése útján.
3. TÉNYÁLLÁS
(22)
A kedvezményezett 2002 novemberétől 2003 novemberéig kihasználta azt az adóigazgatási törvény nyújtotta lehetőséget, hogy halasztást kérjen az alkoholtermékekre kivetett jövedéki adó megfizetésére (8). A halasztott tartozás összesen 477 015 759 SKK (12,6 millió EUR) volt. Az adóhatóság a fizetési halasztás jóváhagyását megelőzően a törvényben előírt módon valamennyi követelését a kedvezményezett eszközeire alapított zálogjoggal biztosította. A szlovák hatóságok szerint e biztosítékok értéke a kedvezményezett nyilvántartása alapján 397 476 726 SKK (10,5 millió EUR) volt. A kedvezményezett viszont azt állítja, hogy a biztosítékok értéke szakértői becslés alapján 2003 végén 193 940 000 SKK (5 millió EUR) volt. A kedvezményezett szerint ennyi a biztosított eszközök (ingó vagyon, ingatlanok és követelések) úgynevezett szakértői értéke.
(23)
2004. január 1-től a módosított adóigazgatási törvény alapján évente egyszer igényelhető adóhalasztás. A kedvezményezett ezt a lehetőséget a 2003. decemberi tárgyhónap után 2004 januárjában fizetendő jövedéki adóra vonatkozóan használta ki. 2004 januárjára vonatkozóan viszont nem volt képes megfizetni a 2004. február 25-én esedékes jövedéki adót, és arra halasztást sem kérhetett. A kedvezményezett így a csődtörvény értelmében fizetésképtelenné vált. Ennek következtében elveszítette az alkoholtermékek gyártására és feldolgozására szóló engedélyét.
(24)
A kedvezményezett 2004. március 8-án csődegyezségre vonatkozó javaslattal fordult az illetékes kerületi bírósághoz. A kerületi bíróság 2004. április 29-i határozatában a csődeljárás megindításáról döntött, miután megállapította, hogy az eljárás minden törvényi feltétele teljesült. A hitelezők a 2004. július 9-i tárgyaláson megszavazták a kedvezményezett által javasolt csődegyezséget. A csődegyezséget a felügyeletet gyakorló kerületi bíróság 2004. július 14-i határozata megerősítette.
(25)
Az adóhatóság 2004 augusztusában fellebbezett a bíróság megerősítő határozata ellen. A Legfelsőbb Bíróság 2004. október 25-i határozata a fellebbezésnek nem adott helyt, és a kerületi bíróság csődegyezséget megerősítő határozatát 2004. július 23-i hatállyal jogerőssé és végrehajthatóvá nyilvánította. A főügyész ezt követően rendkívüli perorvoslati eljárásban keresetet nyújtott be a kerületi bíróság határozata ellen.
(26)
A hitelezők (köztük az adóhatóság) a következő csődegyezséget kötötték a kedvezményezettel: a kedvezményezett az adósság 35 %-át az egyezség hatálybalépésétől számított egy hónapon belül kifizeti, és a hitelezők a fennmaradó 65 %-ot elengedik. Ezért minden hitelezővel egyformán jártak el. Az egyes hitelezőkre vonatkozó konkrét összegeket a következő táblázat tartalmazza.
2. táblázat
A kedvezményezett adóssághelyzete a csődegyezség előtt és után (SKK)
Hitelező
Csődegyezség előtti
adósság
Csődegyezség utáni
adósság (9)
Leírt összeg
Állami
Adóhatóság
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Magán
Tetra Pak, a.s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s.r.o.
317 934
111 277
206 657
Merkant družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s.r.o.
2 142 658
749 930
1 392 728
ÖSSZESEN
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Az adóhatóság csődeljárásba bevont követelései 640 793 831 SKK-t (16,86 millió EUR-t) tettek ki, és főként a következő tételekből álltak: meg nem fizetett jövedéki adó 2003 májusától 2004 márciusáig, héa 2004 januárjától 2004 áprilisáig, valamint bírságok és kamatok. Az adóhatóság által elengedett követelések összege 416 515 990 SKK (11 millió EUR) volt. A csődegyezséggel az adóhatósághoz 224 277 841 SKK (5,86 millió EUR) folyt be.
(28)
Az adóhatóság a csődeljárásban önálló hitelezőként járt el, és mint ilyen, önállóan szavazott. Ezért ahhoz, hogy a csődegyezség létrejöhessen, az adóhatóságnak is amellett kellett szavaznia. Az adóhatóság privilegizált helyzete abból adódott, hogy egyes követeléseire 2002-ben és 2003-ban biztosítékot kötött ki a kedvezményezett adóhátralékának halasztásával összefüggésben (lásd a (17) preambulumbekezdést). A többi hitelező mindegyike az egyezségi javaslat mellett szavazott. Az ő követeléseik közönséges biztosíték nélküli vevőkövetelések voltak.
(29)
A kedvezményezett a csődegyezségre irányuló javaslatában a csődtörvény követelményeivel összhangban leírta a termelésre, a forgalmazásra és a munkaerő-gazdálkodásra (ezen belül az elbocsátásokra) vonatkozó reorganizációs intézkedéseket.
(30)
A kedvezményezett a szervezés és a munkaerő-gazdálkodás területén a következő intézkedéseket tervezte: univerzális termelési csoport kialakítása minden termelési tevékenység tekintetében, közlekedési eszközeinek reorganizációja a legalacsonyabb maradványértékű gépjárművek kiiktatása révén, valamint a kereskedelmi tevékenység reorganizációja. Ezen intézkedéseken felül a vállalkozás 50 alkalmazott elbocsátását tervezte 2004 márciusa és májusa között. Ugyanebben az időszakban további 50 alkalmazottat 60 %-os bérszinten tervezett foglalkoztatni.
(31)
A gyártási és műszaki területtel kapcsolatban a kedvezményezett úgy nyilatkozott, hogy mivel elveszítette az alkoholtermékek gyártására szóló engedélyét, 2004 áprilisától bérbe adja az ehhez szükséges berendezéseket. A kedvezményezett néhány veszteséges alkoholmentes termék gyártásának beszüntetését tervezte, és úgy nyilatkozott, hogy bármely ebbe a kategóriába tartozó új termék bevezetése előtt vizsgálni fogja a gyártás jövedelmezőségét.
(32)
A kedvezményezett továbbá a következő intézkedésekről nyilatkozott: a költségszerkezet átalakítása, amely az alkoholtermékek gyártásának megszűnését követően mérséklődő termelési költségek, valamint a vállalkozás saját szállítási tevékenységének részleges felszámolása miatt szükséges; a régi berendezések hulladékként való értékesítése.
(33)
A kedvezményezett tervezte egy irodaépület, egy üzlet és egy üdülő eladását is, és úgy nyilatkozott, hogy lehetséges az ecetgyártó üzem értékesítése vagy bérbeadása is. A szlovák hatóságok a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozathoz fűzött észrevételeikben megerősítették, hogy az irodaépület, az üzlet és az üdülő értékesítésére nem került sor.
(34)
A kedvezményezett késztermékkészletének intenzív értékesítését tervezte (11).
(35)
A szóban forgó javaslat szerint a kedvezményezett a csődegyezséget 110 millió SKK összegben saját forrásból (a készletek értékesítéséből), valamint egy kereskedelmi banktól felvett 100 millió SKK összegű hitel formájában külső forrásból fedezte volna. A kedvezményezett által a hivatalos vizsgálati eljárás megindítása után közölt információk szerint a fennálló tartozást végül az új részvények kibocsátásából származó bevételből (21 millió SKK; 0,56 millió EUR), a készletek értékesítéséből származó bevételből (110 millió SKK; 2,9 millió EUR), valamint az Old Herold, s.r.o. szállítói hiteléből (100 millió SKK; 2,6 millió EUR) fedezték. Az Old Herold, s.r.o. számláinak fizetési határideje 40 nap volt, amelyet a kedvezményezett saját kritikus helyzetére tekintettel hosszú időszaknak tartott. Ez a hosszabb fizetési határidő lehetővé tette a kedvezményezett számára, hogy összegyűjtse a szükséges készpénzt.
(36)
A hivatalos vizsgálati eljárás megindítását követően a szlovák hatóságok tájékoztatták a Bizottságot arról, hogy a csődegyezség keretében a vállalkozás 2004. december 17-én224 277 841 SKK-t kifizetett az adóhatóságnak. A szlovák hatóságok megerősítették, hogy az Európai Bizottság előtti eljárás lezárásáig felfüggesztették a csődeljárásban megállapított tartozás leírását.
(37)
A támogatás visszafizettetését elrendelő bizottsági határozat végrehajtására irányuló kapcsolattartás során a szlovák hatóságok tájékoztatták a Bizottságot a (25) preambulumbekezdésben említett rendkívüli perorvoslati eljárás eredményéről: a Szlovák Köztársaság Legfelsőbb Bírósága 2006. április 27-i határozatában részben hatályon kívül helyezte az illetékes kerületi bíróság 2004. július 14-i határozatát, továbbá megerősítette a csődegyezséget azzal az indokkal, hogy 424 490 SKK összegű úthasználatidíj-hátralékot tévesen foglaltak a csődegyezségbe. A Legfelsőbb Bíróság a rendkívüli perorvoslatot ezt meghaladó részében elutasította. Az illetékes kerületi bíróság 2006. augusztus 18-i határozatában eleget tett a Legfelsőbb Bíróság 2006. április 27-i határozatában foglaltaknak, és az adóhatóságnak járó helyesbített összeget 640 369 341,4 SKK-ban állapította meg (ennek 35 %-a 224 129 269,1 SKK).
III. AZ EUMSZ 108. CIKKÉNEK (2) BEKEZDÉSE SZERINTI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZAT
(38)
A Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában kételyeit fejezte ki azt illetően, hogy a vitatott adóleírás állami támogatástól mentes volt. A Bizottság arra a megállapításra jutott, hogy az adóhatóság a csődeljárásban nem a piacgazdasági hitelező tesztjének megfelelően viselkedett. Nevezetesen a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az adóhatóság a többi hitelezővel összehasonlítva jogilag eltérő helyzetben volt, mivel biztosított követelésekkel rendelkezett, és lehetősége volt rá, hogy adóvégrehajtást kezdeményezzen. A Bizottság kételyeit fejezte ki abban a tekintetben, hogy a csődeljárás a felszámolási eljárással vagy az adóvégrehajtással összehasonlítva az állam számára a lehető legjobb eredménnyel járt.
(39)
A Bizottság továbbá kételyeit fejezte ki a vitatott támogatásnak a belső piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban. Először annak kapcsán fejezte ki kételyét, hogy a támogatás megmentési támogatásként összeegyeztethetőnek tekinthető, ahogy azt a szlovák hatóságok állították. Megmentési támogatásnak csak a felszámolási támogatás tekinthető hitelgaranciák vagy hitelek formájában. A vitatott intézkedés azonban tartozás leírása, amely megegyezik a vissza nem térítendő támogatással. Ezenfelül az intézkedésre azon feltétel nélkül került sor, amely szerint a kedvezményezett a megmentési intézkedés jóváhagyásától számított hat hónapon belül szerkezetátalakítási vagy a felszámolási tervet mutat be, vagy visszafizeti a támogatás teljes összegét.
(40)
A Bizottság ezután megvizsgálta a vitatott intézkedés szerkezetátalakítási támogatásként való összeegyeztethetőségét, és kételyeit fejezte ki azon két fő feltétel teljesülésével kapcsolatban, hogy létezik a hosszú távú életképesség belátható időn belüli helyreállítását biztosító a szerkezetátalakítási terv, és a támogatás az szükséges minimumra korlátozódik.
IV. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(41)
A kedvezményezett a II. részben feltüntetett, a tényállásról szóló információkon kívül a következő észrevételeket tette:
(42)
A kedvezményezett azt állítja, hogy 2004 elején felmerült pénzügyi nehézségeinek oka az adóigazgatási törvény változása volt, amely alapján évente egyszer igényelhető adóhalasztás. A kedvezményezett számára ez jelentős változás volt, mivel saját bevallása szerint az előző években erre a mechanizmusra támaszkodott.
(43)
Az ügy érdemi tartalmát illetően a kedvezményezett először is azt állította, hogy a Bizottságnak nem tartozik a hatáskörébe a vitatott intézkedés vizsgálata, mivel az az intézkedés a csatlakozás előtt lépett hatályba, és a csatlakozást követően nem alkalmazható. Az intézkedést állítólag azért léptették hatályba a csatlakozás előtt, mert a csődeljárás 2004. március 8-án indult, és azt a bíróság a kedvezményezett állítása szerint 2004. április 29-én hagyta jóvá, vagyis azelőtt, hogy Szlovákia csatlakozott volna az Európai Unióhoz. Az adóhatóságok továbbá a csődeljárás megindítása előtti tárgyalások során állítólag jelezték, hogy elfogadják az egyezségi javaslatot. 2003 decemberében találkozóra került sor a Szlovák Köztársaság Adóigazgatóságával, és a helyi adóhatóság 2004. február 3-án levelet küldött a kedvezményezettnek, amelyben állítólag megerősítette a csődegyezség lehetőségét.
(44)
A kedvezményezett továbbá azt állította, hogy még ha a Bizottság fenn is tartja azt, hogy az eljárás a hatáskörébe tartozik, a vitatott intézkedés nem minősül állami támogatásnak, mivel teljesül a piacgazdasági hitelező elve.
(45)
Először is a kedvezményezett azt állítja, hogy a csődeljárásnak az adóvégrehajtással való összehasonlítása félrevezető, mivel az előbbi kezdeményezése kizárja, vagy felfüggeszti az utóbbit. Az adóhatóság ezért nem választhatta az adóvégrehajtást. A kedvezményezett továbbá azt állítja, hogy ha nem kezdeményezte volna önként a csődeljárást, akkor néhány héten vagy hónapon belül a fizetésképtelenségre vonatkozó jogszabályi előírások kötelezték volna felszámolási vagy csődeljárás kezdeményezésére.
(46)
Másodszor, a kedvezményezett azt állítja, hogy az állam azon döntése, hogy a felszámolás helyett a felek csődeljárás keretében keressenek megoldást, azt jelentette, hogy teljesült a piacgazdasági hitelező tesztje. A kedvezményezett bizonyítékként két könyvvizsgáló és egy felszámolóbiztos igazolását mutatja be arról, hogy az adóhatóság gyorsabban és magasabb összeghez jut a csődeljárás eredményeként, mint a felszámolás révén. A kedvezményezett további dokumentumokat és statisztikákat mutat be, amelyek jelzik, hogy a felszámolás Szlovákiában átlagosan 3-7 évig húzódik, és csak igen csekély hasznot hoz az eszközök értékesítésével (12).
(47)
A kedvezményezett főként az EKORDA könyvvizsgáló társaság 2004. július 7-i jelentésére alapozza elemzését, amely állítólag az adóhatóság rendelkezésére állt a hitelezők 2004. július 9-i szavazása előtt. Azonban ennek alátámasztására nem mutattak be semmilyen bizonyítékot.
(48)
Az EKORDA jelentése szerint felszámolás esetén az eszközök értékesítéséből legfeljebb 204 millió SKK (5,3 millió EUR), a különböző - összesen 45 millió SKK összegű - illetékek levonása után pedig csak 159 millió SKK (4,2 millió EUR) bevétel származott volna. A kedvezményezett maga javította ki a levonandó illetékek összegét (36 millió SKK), így a kapott összeg 168 millió SKK (4,4 millió EUR). Még ha az adóhatóság mint egyetlen önálló és egyben a legnagyobb hitelező meg is kapta volna ezeknek a bevételeknek a nagy részét, az még mindig kevesebb lett volna, mint amennyit az egyezség után kapott.
(49)
Az EKORDA az eredményt a befektetett eszközök, a készletek, a készpénzállomány, valamint a rövid lejáratú követelések - azok behajthatatlanságának és alacsony értékének figyelembevételével helyesbített - 2004. március 31-i könyv szerinti értéke alapján állapította meg. Az EKORDA felszámolás keretében történő értékesítést feltételezve értékesítési együtthatóval helyesbítette a kedvezményezett eszközeinek nominális értékét azok minden elemére vonatkozóan (ennek kulcsa a befektetett eszközöknél 45 %, a készleteknél és a rövid lejáratú követeléseknél 20 %, a készpénzállománynál 100 %).
(50)
Az EKORDA a kedvezményezett tevékenységéből származó jövőbeli adóbevételeket (13), valamint a terület munkanélküliségi rátájának alakulását és a szlovákiai élelmiszeripar fejlődését jelentős tényezőként említi, amelyek befolyásolták a kedvezményezett létezésének fenntartására irányuló döntést.
(51)
A kedvezményezett ezenkívül két további jelentést említ. Az egyikben Marta Kochová könyvvizsgáló arra a következtetésre jutott, hogy az eszközök - amelyek értékelése azonban nem történt meg - értékesítéséből származó bevétel legfeljebb 100 millió SKK (2,6 millió EUR), a 22 millió SKK összegű illeték levonása után pedig csak 78 millió SKK (2 millió EUR) lenne. A másik jelentésben Danica Holovačová felszámolóbiztos azt a véleményt fogalmazta meg, hogy általában a csődegyezség a hitelezők számára kedvezőbb, mint a felszámolás. Az egyik szempont az, hogy a hitelezőnek (a kereskedelemből és az adóból származó jövőbeli jövedelem miatt) érdeke, hogy az adós folytassa a gazdasági tevékenységét.
(52)
Harmadszor a kedvezményezett azt állítja, hogy figyelembe kell venni a hosszú távú szempontokat, például a jövőbeli adóbevételeket. Kijelenti, hogy a piacgazdasági hitelező tesztjéből a társadalmi-politikai szempontokat kizáró ítélkezési gyakorlat nem érvényesül, ha a hatóság figyelembe veszi a jövőbeli adóbevételek kiszámítását (14). A kedvezményezett szerint a hatóság helyzete itt hasonló a piacgazdasági hitelező helyzetével, amely szállító, és amelynek érdeke az ügyfél túlélése. A kedvezményezett ezek után a piacgazdasági befektető elvével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatra utal.
(53)
A kedvezményezett arra a következtetésre jutott, hogy a piacgazdasági hitelező tesztje teljesült, és a vitatott intézkedés nem minősül állami támogatásnak.
(54)
A kedvezményezett azt állítja, hogy ha a Bizottság mégis más következtetésre jutna, a vitatott intézkedés szerkezetátalakítási támogatásként akkor is összeegyeztethető. A kedvezményezett állítása szerint az adóhatóság a csődegyezség elfogadása előtt ellenőrizte a kedvezményezett üzleti tervének alkalmasságát arra, hogy helyreállítsa hosszú távú életképességét. A kedvezményezett szerint a hivatalos szerkezetátalakítási terv hiánya az ügy utólagos bizottsági értékelésekor lényegtelen, mert a Bizottság ekkor már meggyőződhet arról, hogy a kedvezményezett valóban életképessé vált-e. A kedvezményezett ugyanakkor úgy ítéli meg, hogy előzetes értékelés esetén részletes szerkezetátalakítási terv szükséges. A kedvezményezett ezután röviden leírja a vállalt szerkezetátalakítási intézkedéseket (saját tőke emelése, elbocsátások, készletek értékesítése). A kedvezményezett szerint az alkoholtermékek gyártásának leállítása, valamint a termelőeszközöknek az Old Herold, s.r.o. részére történő bérbeadása tulajdonképpen szerkezetátalakítási intézkedés. Bár a leállításra eredetileg az engedély elvesztése miatt került sor, a kedvezményezett nem kért új engedélyt a csődegyezség után.
(55)
A kedvezményezett szerint ugyancsak teljesült az a követelmény is, hogy jelentős részt vállaljon a szerkezetátalakításban.
(56)
A kedvezményezett végül azt állítja, hogy a szerkezetátalakítási támogatásra vonatkozó iránymutatás alkalmazásakor figyelembe kell venni azt a tényt is, hogy támogatott területen vállalkozik, és egyike a legnagyobb regionális munkaadóknak.
V. A SZLOVÁK KÖZTÁRSASÁG ÉSZREVÉTELEI
(57)
A szlovák hatóságok a hivatalos vizsgálati eljárás megindítására reagálva néhány észrevételt tettek a II. részben bemutatott tényállással kapcsolatban.
(58)
A szlovák hatóságok megerősítették, hogy az adóhatóság az egyezségről szóló szavazás idején nem vette figyelembe az állami támogatás szempontját. Az adóhatóság az egyezséget nem tekintette állami támogatásnak, ezért a kedvezményezettől nem kérték a szerkezetátalakítási terv bemutatását, amely nem azonos a bíróság elé a fizetésképtelenségi jog alapján beterjesztett üzleti tervvel.
(59)
A kedvezményezett által előterjesztett észrevételekre a szlovák hatóságok a következő észrevételekkel reagáltak.
(60)
A szlovák hatóságok szerint a kedvezményezettnek a felszámolási eljárás átlagos időtartamával és az eszközök felszámolás keretében történő értékesítéséből származó átlagos megtérülés mértékével kapcsolatos észrevételei nem vonatkoztathatók a jelen ügyre. Szerintük - tekintettel a kevés hitelezőre és a pozitív felszámolási értékkel rendelkező eszközökre, amely magasabb, mint az államnak az egyezség után kifizetett összeg - a felszámolás az átlagosnál rövidebb idő alatt lezajlott volna, és az adóhatóság bevétele nagyobb lett volna, mint az egyezség esetében. A helyi adóhatóság 2004. június 21-én helyszíni vizsgálatot végzett a vállalkozásnál, és megállapította, hogy a kedvezményezett 2004. június 17-én 161,3 millió SKK értékű készpénzzel, 62,8 millió SKK értékű követeléssel, 84 millió SKK értékű alkoholtermék-készlettel, valamint 200 millió SKK könyv szerinti értékű befektetett eszközzel rendelkezett.
(61)
A szlovák hatóságoknak az a véleménye, hogy az adóvégrehajtás valódi alternatívát jelentett az adóhatóság számára. Megerősítik, hogy az adóhatóság kezdeményezhetett volna ilyen eljárást az egyezség előtt, mint ahogy abban az esetben is, ha a bíróság elutasította volna az egyezséget (mivel az adóhatóság mint önálló hitelező nem szavazott volna mellette).
(62)
A szlovák hatóságok nem értenek egyet a kedvezményezett azon állításával, hogy pénzügyi nehézségeit az adóigazgatási törvény módosítása okozta. A szlovák hatóságok szerint a kedvezményezett pénzügyi nehézségei azon pénzügyi stratégiájából eredtek, hogy a közvetett adókat saját vállalkozási tevékenységéhez használta fel, miközben egyszerűen be kellett volna szednie az adót az ügyfeleitől, és átutalni azt az állami költségvetés számára.
(63)
A szlovák hatóságok nem értenek egyet azzal, hogy az Adóigazgatósággal 2003 decemberében lezajlott találkozó bizonyíték arra, hogy az adóhatóság előzetesen elfogadta az egyezséget. Bemutatták az Adóigazgatóság 2004. július 6-i, az adóhatósághoz címzett levelét, amelyben az Adóigazgatóság jelzi, hogy az adóhatóság nem fogadhatja el a kedvezményezett által javasolt egyezséget, mivel az kedvezőtlen az állam számára. Ez a levél hivatkozott a pénzügyminiszter 2004. január 15-én kelt, az Adóigazgatósághoz címzett általánosabb levelére, amelyben a miniszter kéri az Adóigazgatóságot, hogy ne fogadjon el olyan egyezségi javaslatot, amely adókövetelések adóhatósági leírásával jár. A szlovák hatóságok továbbá a 2004. február 3-án kelt, a kedvezményezett által említett levelet (lásd a (43) preambulumbekezdést), a 35 %-os egyezség kifejezett elutasításaként értelmezték.
(64)
A szlovák hatóságok azt állítják, hogy a kedvezményezett 2001 januárja és 2004 márciusa között nem fizette be időben a jövedéki adót, és adókötelezettségei tekintetében rendszeresen halasztással élt.
(65)
A szlovák hatóságok szerint a két könyvvizsgálói jelentés becslései közti jelentős eltérések (lásd a (48) és (51) preambulumbekezdést) mindkét jelentés megbízhatóságát kétségessé teszik. A hatóságok különösen az EKORDA által a forgóeszközökhöz rendelt értékesítési együtthatót fogadták kétkedéssel. Ennek az együtthatónak 20 %-nál magasabbnak kellene lennie.
(66)
Végül a szlovák hatóságok szerint a kedvezményezett nem dolgozott ki megvalósítható szerkezetátalakítási tervet, és a javasolt egyezségi intézkedések nem tekinthetők szerkezetátalakítási intézkedésnek.
VI. ÉRTÉKELÉS
1. A BIZOTTSÁG HATÁSKÖRE
(67)
Mivel az ügy szempontjából lényeges eseményekre Szlovákia 2004. május 1-jei uniós csatlakozása előtt került sor, a Bizottságnak először meg kell állapítania, hogy eljárhat-e a vitatott intézkedéssel összefüggésben.
(68)
A csatlakozás előtt hatályba léptetett, és a csatlakozást követően már nem alkalmazandó támogatási intézkedéseket a Bizottság sem a csatlakozási szerződés IV. mellékletének 3. pontjában az átmeneti mechanizmusra vonatkozóan megállapított eljárás, sem az EUMSZ 108. cikkében megállapított eljárás alapján nem vizsgálhatja meg. Az ilyen intézkedések vizsgálatára sem a csatlakozási szerződés, sem az Európai Unió működéséről szóló szerződés nem hatalmazza fel a Bizottságot.
(69)
A csatlakozás után hatályba léptetett intézkedések azonban egyértelműen a Bizottság hatáskörébe tartoznak. Az adott támogatási intézkedés életbe lépése időpontjának meghatározását tekintve a megfelelő kritérium az a kötelező erejű jogi aktus, amelyben a hatáskörrel rendelkező belföldi hatóságok vállalták a támogatás odaítélését (15).
(70)
A kedvezményezett azt állította, hogy a vitatott intézkedést a csatlakozás előtt léptették hatályba, és az a csatlakozást követően már nem alkalmazható (lásd a (43) preambulumbekezdést).
(71)
A Bizottság nem tudja elfogadni a kedvezményezett által felsorolt érveket. A csődeljárás megindítására tett javaslat nem a támogatást nyújtó hatóságtól, hanem a támogatás kedvezményezettjétől származott. Ugyancsak nem támogatást nyújtó hatóság hozta a csődeljárás megindításáról szóló bírósági határozatot. A határozat csak engedélyezte a kedvezményezettnek és a hitelezőinek, hogy folytassák a csődegyezségi tárgyalásokat, de nyilvánvaló módon nem jelentette magát a támogatásnyújtást. Nincs rá bizonyíték, hogy az Adóigazgatóság a 2003. decemberi találkozón a vitatott intézkedés elfogadásáról nyilatkozott. Ellenkezőleg, a szlovák hatóságok tagadtak minden előzetes beleegyezést. A 2004. február 3-i levél egyértelműen kifejezi a 35 %-os javaslat elutasítását.
(72)
A hatáskörrel rendelkező hatóság a követelés egy részének leírásáról szóló határozatát 2004. július 9-én hozta, amikor az adóhatóság elfogadta a kedvezményezett egyezségi javaslatát.
(73)
Ennek megfelelően tárgytalan az a kérdés, hogy az intézkedés a csatlakozást követően alkalmazható-e.
(74)
Következésképpen a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az EUMSZ 108. cikke alapján hatáskörrel rendelkezik a vitatott intézkedés értékelésére.
2. AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (1) BEKEZDÉSE SZERINTI ÁLLAMI TÁMOGATÁS MEGLÉTE
(75)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerint a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(76)
Az adóhatósággal mint állami hatósággal szembeni tartozás leírása állami források felhasználását jelenti. Az intézkedés szelektív, mivel egyetlen vállalatot részesít előnyben.
(77)
A fizetésképtelenségi eljárást kiváltó eseményekig a kedvezményezett az alkoholtermékek, alkoholmentes italok, gyümölcs- és zöldségkonzerv, valamint ecet előállításának piacán volt jelen. A kedvezményezett 2003-ban Szlovákia harmadik legnagyobb alkoholtermék-gyártója volt. Az alkoholtermékek gyártására szóló engedélyének 2004 márciusában való elvesztése után a kedvezményezett egy másik vállalkozás, az Old Herold, s.r.o. által gyártott alkoholtermékek nagykereskedelmével foglalkozott, amelyek az Old Herold, s.r.o. által a kedvezményezettől bérelt termelőeszközökkel készültek. Minden területen, amelyen a kedvezményezett a csődegyezség előtt működött, és amelyeken jelenleg működik, a tagállamok közötti kereskedelem folyik.
(78)
A Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában kételyeit fejezte ki azt illetően, hogy az adott intézkedés nem torzítja-e a versenyt, vagy azzal nem fenyeget-e azáltal, hogy olyan előnyben részesíti a kedvezményezettet, amelyre az rendes körülmények között nem tehetne szert a piacon. Más szóval a Bizottságban kételkedett abban, hogy az állam a kedvezményezettel kapcsolatban piacgazdasági hitelezőként viselkedett-e.
(79)
Megállapítást nyert, hogy az egyezség a magánhitelezők esetében és az adóhatóság (állami hitelező) esetében azonos feltételeket tartalmazott a tartozás rendezésére vonatkozóan. A hitelezőkkel szembeni tartozás 35 %-át kellett kifizetni meghatározott időben, amelyet a kedvezményezett valóban teljesített. A fennmaradó 65 %-ot le kellet írni.
(80)
A jelen ügyben azonban az adóhatóság rendkívül erős hitelezői pozícióval rendelkezett, amely nem mérhető a felszámolási eljárásban jellemzően részt vevő hitelezők pozíciójához. Az egyezséget megelőzően az adóhatóság jogi és gazdasági szempontból a magánhitelezőknél előnyösebb helyzetben volt. Az adóhatóság a felszámolási eljárásban nyilvántartásba vett követelések több mint 99 %-ával egyértelműen a legnagyobb, meghatározó hitelező volt, emellett - ami még fontosabb - önálló hitelezőként lépett fel. Követelései ennélfogva a felszámolási eljárás során bármikor kielégíthetők a biztosított eszközöknek a felszámolási eljárás során történő értékesítéséből származó bevételből: a (18) preambulumbekezdésben leírtak szerint e bevétel kizárólag az önálló hitelezők követeléseinek kielégítésére fordítható. Ezért meg kell vizsgálni, hogy az adóhatóság kihasznált-e minden rendelkezésére álló eszközt követelései lehető legmagasabb összegű érvényesítéséhez, ahogy azt egy piacgazdasági hitelező tette volna.
(81)
Azok a feltételek, amelyeknek valamely intézkedésnek meg kell felelnie ahhoz, hogy az EUMSZ 107. cikke szerinti „támogatás” fogalma alá tartozzon, nem teljesülnek, ha a kedvezményezett vállalkozás az állami források felhasználásával rendelkezésére bocsátott előnnyel azonos előnyhöz a rendes piaci feltételeknek megfelelő körülmények között is hozzájuthatott volna (16). E mérlegelést pedig főszabály szerint a piacgazdasági hitelező tesztjének alkalmazásával kell lefolytatni. Abban az esetben, ha valamely állami hitelező fizetési könnyítést biztosít egy vállalkozás vele szemben fennálló tartozására, az ilyen fizetési könnyítések az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülnek, ha az így nyújtott gazdasági előny jelentőségét figyelembe véve a kedvezményezett vállalkozás nyilvánvalóan nem juthatott volna hasonló könnyítésekhez az államéhoz lehető legközelebbi helyzetben lévő olyan magánhitelezőtől, aki pénzügyi nehézségekkel küzdő adóstól próbálja visszakövetelni a neki járó összegeket (17).
(82)
A piacgazdasági szereplő teszt végeredményben akkor alkalmazható, ha az érintett tagállam nem állami hatóságként nyújtott gazdasági előnyt valamely vállalkozásnak. Ebből következik, hogy ha valamely tagállam a közigazgatási eljárás során az említett [tesztre] hivatkozik, kétség esetén az ő feladata egyértelműen, objektív és ellenőrizhető szempontok alapján bizonyítani, hogy a végrehajtott intézkedés az állam piacgazdasági szereplői minőségéből ered. E szempontokból világosan ki kell tűnnie, hogy az érintett tagállam a gazdasági előny nyújtását megelőzően vagy azzal egyidejűleg hozta az eljárására irányuló döntést. Ezzel összefüggésben többek között olyan szempontokat lehet elvárni, amelyekből kitűnik, hogy e döntés olyan gazdasági értékeléseken alapult, amelyek összemérhetők azokkal, amelyeket a jelen ügy körülményei között az említett tagállaméhoz lehető legközelebbi helyzetben lévő, ésszerűen gondolkodó piacgazdasági szereplő elvégzett volna. Az említett előny nyújtása után lefolytatott gazdasági értékelések, az érintett tagállam által lefolytatott eljárás tényleges előnyeinek visszamenőleges megállapítása, vagy a ténylegesen lefolytatott eljárás megválasztásának utólagos igazolásai azonban nem elegendőek (18).
(83)
Röviden, a Szlovák Köztársaság azt állítja, hogy nézete szerint az adott intézkedés állami támogatásnak tekintendő. Elismerte, hogy az egyezség idején az állami támogatás kérdését egyszerűen nem vették figyelembe, továbbá kérte a vitatott intézkedést megmentési támogatásként történő kezelését. Ennek alapján megállapítható, hogy az említett ítélkezési gyakorlat a jelen ügyben nem érvényesült, és a vitatott intézkedés az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak minősül.
(84)
A kedvezményezett azt állította, hogy az intézkedés támogatástól mentes volt, és előterjesztette az említett dokumentumokat, különösen a két könyvvizsgálói jelentést.
(85)
A Bizottság a kedvezményezett, valamint a szlovák hatóságok által nyújtott információk alapján a következő tényeket állapította meg a kedvezményezettnek az adott évi pénzügyi helyzetéről, a piacgazdasági hitelező tesztjének alkalmazásához szükséges terjedelemben. A Bizottság sem a kedvezményezett által benyújtott 2004. március 31-i adatokat, sem a szlovák hatóságok által benyújtott 2004. június 17-i adatokat nem ellenőrizheti a kedvezményezett nyilvántartása alapján. A Bizottságnak azonban nincs oka kétségbe vonni az adatok pontosságát.
3. táblázat
A kedvezményezett pénzügyi helyzete 2003-2004-ben (millió SKK)
2003.12.31. (19)
2004.3.31. (20)
2004.4.28. (21)
2004.6.17. (22)
2004.12.31. (23)
Állóeszköz (24)
208
205
204
200
200
Készletek
119
209
176
84
52
Készpénz
3
50
94
161
27
Rövid lejáratú vevőkövetelések
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
A Bizottság először megvizsgálja a kedvezményezett által azon állítása alátámasztására benyújtott bizonyítékokat, hogy az adóhatóság számára a felszámolási eljárás hátrányosabb lett volna, mint a csődeljárás (2.1. szakasz). A Bizottság ezt követően az adóhatóság helyzetét az adóvégrehajtáshoz képest vizsgálja meg (2.2. szakasz). A bizottság végül megvizsgálja a szlovák hatóságok és a kedvezményezett által beterjesztett egyéb bizonyítékokat (2.3. szakasz).
(87)
A (37) preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően a csődegyezségbe bevont tartozás összegét a rendkívüli perorvoslati eljárás eredményeképpen csökkentették. Említést érdemel azonban, hogy a határozat több évvel a csődegyezség megkötéséről szóló döntés után született. A piacgazdasági hitelező tesztjének alkalmazásában az állami hitelező eljárását továbbra is az akkor rendelkezésre álló információk alapján kell megítélni, amikor egy feltételezett hitelező értékelte volna, hogy a lehetséges eljárások közül melyik a legmegfelelőbb. Az alábbi elemzés ezért a 2004. július 23-án megkötött csődegyezségben szereplő adatokat használja fel.
2.1. A csődegyezség és a felszámolás összehasonlítása
(88)
Annak értékelése céljából tehát, hogy a kedvezményezett valóban előnyhöz jutott-e, a Bizottságnak olyan átfogó mérlegelést kell lefolytatnia, amely figyelembe veszi az adott ügyben releváns minden olyan adatot, amely lehetővé teszi számára annak eldöntését, hogy a kedvezményezett vállalkozás magánhitelezőtől nyilvánvalóan nem jutott volna-e hasonló könnyítésekhez (27). Más szóval meg kell vizsgálnia, hogy az adóhatóság a csődegyezség keretében javasolt feltételek elfogadásával járt-e jobban, vagy előnyösebb lett volna-e számára, ha felszámolási eljárást kezdeményez.
(89)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az EKORDA jelentése nem nyújt hiteles alapot a javasolt egyezség és a feltételezet felszámolási eljárás összehasonlításához. The szlovák hatóságok e tekintetben egyetértenek a Bizottsággal.
(90)
A Bizottság először is megjegyzi, hogy az EKORDA 2004. július 7-i jelentésében (csupán két nappal a hitelezők találkozója előtt) számításaihoz a kedvezményezett eszközeinek 2004. március 31-i állapotát használta fel. A 3. táblázatból világosan kitűnik, hogy a különböző eszközök állománya 2004. március 31. után jelentősen megváltozott. Nevezetesen értékesítésre került a készletek számottevő része, amely a készpénzállomány megnövekedéséhez vezetett. Ezeknek a változásoknak nagy jelentősége van az értékesítési együtthatók alkalmazásakor, amelyek 20 %-tól (készletek és rövid lejáratú követelések) 100 %-ig (készpénz) terjednek. Feltételezve, hogy az EKORDA által megállapított értékesítési együtthatók helyesek (amelyet a Bizottság az alább kifejtett okokból vitat), az EKORDA által alkalmazott módszertan felhasználása mellett a következő táblázat bemutatja, milyen mértékben térnének el az EKORDA számítási eredményei, ha a 2004. április 28-i és a 2004. június 17-i, vagyis a hitelezők 2004. július 9-i találkozója előtti adatokra támaszkodnának.
4. táblázat
A kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárásban történő értékesítéséből várható bevétel (millió SKK)
Állapot az adott időpontban:
2004.3.31.
2004.4.28.
2004.6.17.
Értékesítési együttható (%)
Könyv szerinti érték
Bevétel
Könyv szerinti érték
Bevétel
Könyv szerinti érték
Bevétel
Állóeszköz
45
205
92
204
92
200
90
Készletek
20
209
42
176
35
84
17
Rövid lejáratú követelések
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Készpénz
100
50
50
94
94
161
161
Összesen
204
238
275
(91)
Meg kell említeni, hogy a kedvezményezett által a bíróság elé terjesztett üzleti terv 110 millió SKK értékű készletértékesítéssel számolt a 2004 március-május közötti időszakra. Az EKORDA-nak ezért tudnia kellett, hogy a kedvezményezett eszközei 2004. március 31. után számottevően megváltoznak, ezt azonban nem vette figyelembe.
(92)
A kedvezményezett eszközeinek 2004. április 28-i könyv szerinti értéke alapján arra lehetett volna következtetni, hogy a felszámolási eljárásban a kedvezményezett eszközeinek értékesítéséből várható bevétel (238 millió SKK, azaz 6,3 millió EUR) magasabb lett volna, mint a jelentésben becsült összeg (204 millió SKK, azaz 5,3 millió EUR). A 2004. júniusi adatok alapján végzett elemzésből egyértelműen következtetni lehetett volna arra, hogy a felszámolási eljárásban a kedvezményezett eszközeinek értékesítéséből várható bevétel (275 millió SKK, azaz 7,2 millió EUR) magasabb lett volna, mint az egyezség keretében felajánlott összeg, így az adóhatóságnak élnie kellett volna vétójogával, és az egyezségi eljárás megszüntetése érdekében a javaslatot el kellett volna utasítania. A Bizottság ismételten felhívja a figyelmet, hogy ezeket az eredményeket azon feltételezések és módszertan révén kapta, amelyeket az EKORDA alkalmazott.
(93)
A Bizottság azonban nem fogadhatja el az EKORDA által alkalmazott módszertant, és a kedvezményezett feltételezéseit nem tarthatja megbízhatónak. Ezt a következtetést erősítik meg a szlovák hatóságok kételyei, amelyeket a (60) és (65) preambulumbekezdés említ.
(94)
Az EKORDA először is nem magyarázza meg a jelentésében, hogy milyen módon állapította meg a három értékesítési együtthatót. Az értékesítési együtthatók célja a felszámolási eljárás keretében értékesített eszközök fennmaradó értékének kiszámítása, figyelembe véve az értékesítés jellegét, pl. hogy az eszközöket külön, határidőre stb. értékesítik. Ezért feltételezhető, hogy a felszámolás keretében értékesített eszközök értéke - az adott eszközök típusától függően - általában alacsonyabb a könyv szerinti értéknél. Az értékesítési együttható a felszámolás során kapott eszközérték a könyv szerinti érték százalékában kifejezve.
(95)
Az állóeszközvagyon 45 %-os értékesítési együtthatója szintén alacsonynak tűnik. A kedvezményezett szerint az adóhatóság zálogjogával terhelt eszközeinek értéke 194 millió SKK volt (31). A kedvezményezett szerint ez az érték a 2003-2004. évek fordulóján független szakértők által becsült érték. A Bizottság nézete szerint az ilyen „szakértői értéknek” rendszerint az aktívák általános értékét kell tükröznie, amelynek helyettesítő értéke kifejezi, hogy az eszköz egy adott időpontban mennyiért értékesíthető. A Bizottság emlékeztet arra, hogy az eszközök szakértői értékét azért állapították meg, hogy az adóigazgatási törvény előírásainak megfelelően meghatározzák biztosítéki értéküket, amellyel a kedvezményezettnek a szlovák hatóságokkal szembeni halasztott adótartozása fedezhető. Az EKORDA nem nyújt semmilyen magyarázatot arra nézve, hogy az állóeszközvagyon felszámolás során történő értékesítéséből származó bevétel miért csak a 205 millió SKK könyv szerinti érték 45 %-át érné el, miközben maga a kedvezményezett jóval magasabbra értékelte ezeket az eszközöket.
(96)
A kedvezményezett azon állítása kapcsán, hogy nehéz lenne vevőt találni, mivel a zálogjoggal terhelt gépek és berendezések nagy része csak alkoholtermékek, alkoholmentes italok vagy konzervek előállítására alkalmas, a Bizottságnak a következő két észrevétele van. Először is a zálogjoggal terhelt ingatlanok „szakértői értéke” 105 millió SKK volt, amely önmagában is magasabb összeg, mint az EKORDA által feltételezett teljes bevétel (92 millió SKK). Másodszor, a vállalkozással kapcsolatos fejleményekből kiderül, hogy egyes termelőeszközei gyorsan új felhasználóra találtak (Old Herold, s.r.o.). Miután a kedvezményezett elveszítette az alkoholtermékek gyártására szóló engedélyét, termelőeszközeit bérbe adta az Old Heroldnak. Úgy tűnik tehát, hogy egy versenytárs közvetlenül érdeklődött ezen a termelőeszközök iránt.
(97)
A készleteket illetően a szlovák hatóságok is úgy ítélik meg, hogy az értékesítési együtthatónak 20 %-nál magasabbnak kellene lennie.
(98)
A kedvezményezettnek 2004-ben 110 millió SKK bevétele származott készletei eladásából (lásd a (35) preambulumbekezdést). Ez több, mint a készletek azon könyv szerinti értékének 50 %-a, amelyre az EKORDA az értékelését alapozta. Ez erősen utal arra, hogy a 20 %-os értékesítési együttható túl alacsony volt. A 2004. évi mérlegben a készleteket érintő változások is ezt a következtetést támasztják alá. Ezenkívül üzleti tervében maga a kedvezményezett 110 millió SKK-ra becsülte a készletek 2004 márciusa és májusa közti értékesítéséből származó bevétel összegét (lásd a (35) preambulumbekezdést). Az EKORDA figyelmen kívül hagyta ezt a becslést. Végül a kedvezményezett tevékenységeinek jellegéből arra lehet következtetni, hogy a készleteket a forgalmazók vagy fogyasztók részére közvetlenül értékesíthető kész- vagy félkész termékek alkották, ami szintén a magasabb értékesítési együttható alkalmazását támasztja alá.
(99)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a készletek esetében 52 %-os értékesítési együtthatót kell alkalmazni. Ez az adat az egyezség finanszírozása céljából értékesített készletekből származó bevétel kedvezményezett által becsült összegén alapul (110 millió SKK). Figyelembe véve az akkori könyv szerinti értéket (209 millió SKK), az alkalmazandó értékesítési együttható tehát legalább 52 % (209 millió 52 %-a 110 millió).
(100)
A rövid lejáratú követelések esetében az EKORDA kettős helyesbítést alkalmazott. Először 59 %-kal helyesbítette azok könyv szerinti értékét (a könyv szerinti érték 166 millió SKK volt, az EKORDA számításaiban 98 millió SKK szerepelt), ezen felül pedig a 20 %-os alacsony értékesítési együtthatót alkalmazta. Ez a módszer vitatható. A követelések könyv szerinti értékének helyesbítése elfogadható azoknak egy adott időpontbeli valós értékének kifejezésére. Az EKORDA azonban nem szolgál semmilyen magyarázattal arra nézve, hogy miért lenne a bevétel felszámolás esetén csak egyötöde (20 millió SKK) annak az összegnek, amelyről maga a kedvezményezett feltételezte, hogy vevőitől befolyhat (98 millió SKK).
(101)
A rövid lejáratú követelések 2004. márciusi könyv szerinti értékét (166 millió SKK) az EKORDA 98 millió SKK-ra helyesbítette a behajthatatlan vagy alacsony minőségű követelések figyelembevételével. Ezenfelül az EKORDA a helyesbített könyv szerinti értékre mindössze 20 %-os értékesítési együtthatót alkalmazott. Az EKORDA által a rövid lejáratú követelések könyv szerinti értékére alkalmazott 59 %-os együttható a 2004. júniusi könyv szerinti értéket (63 millió SKK) alapul véve 37 millió SKK-t eredményez. A szlovák hatóságoktól származó információk szerint azonban a követelések 63 millió SKK értékben végrehajthatóak voltak. Ezért kétséges, hogy ezek könyv szerinti értékét szükséges-e helyesbíteni.
(102)
Mindenesetre nincs egyértelmű ok arra, hogy a felszámolási értéknek miért kell a helyesbített adatnál is alacsonyabbnak lennie. A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy a rövid lejáratú követelésekből várható bevétel semmi esetre sem lehet kevesebb a helyesbített 37 millió SKK összegnél.
(103)
A fentiekre tekintettel a Bizottság helyesbítette az EKORDA becsléseit, és a 2004. júniusi adatok alapján új értékelést végzett. Ebből az értékelésből egyértelműen kiderül, hogy a kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárásban történő értékesítéséből várható bevétel sokkal magasabb volt az EKORDA jelentésében előre jelzett bevételnél. Az adatokat az alábbi táblázat foglalja össze.
5. táblázat
A kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárásban történő értékesítéséből várható bevétel
Az EKORDA által közölt és a Bizottság által helyesbített adatok összehasonlítása (millió SKK)
EKORDA
(2004.3.31.)
Helyesbített
(2004.6.17.)
Könyv szerinti érték
Bevétel
Könyv szerinti érték
Bevétel
Állóeszköz
205
92
200
194 (32)
Készletek
209
42
84
43 (33)
Rövid lejáratú követelések
98 (34)
20
63
37 (35)
Készpénz
50
50
161
161
Összesen
562
204
508
435
(104)
A kedvezményezettnek az eljárás megindításáról szóló határozathoz fűzött észrevételei szerint a kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárás keretében történő értékesítéséből várható bevétel 18 %-át a felszámolási eljárás költségei teszik ki. A kedvezményezett a Világbank 2004. évi jelentése alapján ezt megfelelő aránynak tartja (36). A kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárásban történő értékesítéséből várható bevétel Bizottság által helyesbített összege, valamint az említett arány alapján a felszámolási eljárás költségei 78,3 millió SKK-ra tehetők. Ezt az összeget a kedvezményezett eszközeinek értékesítéséből származó bevétel helyesbített összegéből levonva magasabb összeg adódik, mint az adóhatóság által az egyezség alapján kapott összeg (435 millió SKK - 78,3 millió SKK = 356,7 millió SKK; az egyezség keretében elfogadott összeg 224,3 millió SKK volt).
(105)
Az 5. táblázat szerint a kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárásban történő értékesítéséből várható bevétel 435 millió SKK volt. Tekintettel arra, hogy az értékesítés bevételének közel 100 %-a az adóhatóságot illette volna (37), a kedvezményezett által jelzett, a bevétel 18 %-át kitevő felszámolási költségeket is figyelembe véve az adóhatóság 132,4 millió SKK-val nagyobb összeget kapott volna, mint a csődegyezség alapján.
(106)
Ezenfelül az EKORDA által megadott igen alacsony értékesítési együtthatókat a kedvezményezett eszközeinek 2004. júniusi értékére alkalmazva az eszközök értékesítéséből várható bevétel (a felszámolás 18 %-os költségeinek levonása után) 225,5 millió SKK, amely még mindig magasabb, mint az adóhatóság által a csődegyezség keretében elfogadott összeg (38).
(107)
A Bizottság végül megjegyzi, hogy a szlovák hatóságok nem támasztották alá a kedvezményezettnek azt az állítását, hogy az adóhatóságnak a hitelezők 2004. július 9-i találkozója előtt rendelkezésére állt az EKORDA jelentése, így döntését annak felhasználásával hozhatta volna meg. Az adóhatóságnak azonban rendelkezésére álltak saját 2004. júniusi vizsgálatának eredményei, amelyek szerint a Frucona jelentős értékű eszközökkel rendelkezett (lásd a 3. táblázatot). Ezen adatok alapján az Adóigazgatóság 2004. július 6-i, az adóhatósághoz címzett levelében jelezte, hogy a helyi adóhatóság nem fogadhatja el a kedvezményezett által javasolt egyezséget, mivel az kedvezőtlen az állam számára.
(108)
A kedvezményezett által benyújtott egyéb szakértői jelentések nem feleltek meg a piacgazdasági hitelező tesztjének teljesülésére vonatkozó követelménynek. Így különösen egyik jelentés sem közli, hogy mi alapján állapította meg az esetenként igen alacsony értékesítési együtthatókat. Ezenfelül Marta Kochová könyvvizsgálói jelentésével kapcsolatban - amelynek következtetései jelentősen eltértek az EKORDA jelentésében foglaltaktól - megállapítható, hogy nem világos sem elkészítésének célja, sem pedig az, hogy milyen időszakra vonatkozóan és milyen feltételezések alapján készült. Danica Holovačová felszámolóbiztos jelentése mindössze annyit állapít meg, hogy a hitelezők számára a csődeljárás előnyösebb, mint a felszámolás. Ebből adódóan egyik jelentésben foglalt információkkal sem támasztható vagy cáfolható a kedvezményezett azon állítása, hogy teljesült a piacgazdasági hitelező tesztje.
(109)
Ezenkívül a felszámolási eljárás időtartamával kapcsolatos érvelést illetően figyelembe kell venni a jelen ügy körülményeit annak mérlegelésekor, hogy a felszámolási eljárás lehetséges időtartama milyen hatással lehet egy feltételezett magánhitelező döntéshozatali folyamatára.
(110)
A jelen ügyben további lényeges szempont, hogy az állam privilegizált helyzetben volt a többi hitelezővel szemben amiatt, hogy a vele szembeni tartozást a kedvezményezett állóeszközein alapított zálogjog biztosította. A HAMSA-ügyben a Törvényszék megállapította, hogy a biztosított hitelezői státus lényeges szempont, amelyet a piacgazdasági hitelező tesztjének alkalmazása során figyelembe kell venni (39). A csődtörvény 31. cikke (1) bekezdésének e) pontja alapján az önálló hitelező követelései a felszámolási eljárás során bármikor kielégíthetők a biztosított eszközöknek a felszámolási eljárásban történő értékesítéséből származó bevételből. Ezért az adóhatóság zálogjogával terhelt eszközöket illetően a felszámolási eljárás időtartama a Bizottság szerint nem lényeges, mivel az ilyen eszközökkel biztosított követelések az eljárás időtartamától függetlenül is kielégíthetők lettek volna.
(111)
Így különösen - a biztosított eszközök kedvezményezett által becsült értéke alapján is - az adóhatóság időben érvényesíthette volna követelését legalább 194 millió SKK (a csődegyezség keretében javasolt összeg 86 %-ának megfelelő) értékű biztosíték értékesítése útján. Az adóhatóságnak csak akkor kellett volna mérlegelnie azt, hogy érdemes-e megvárnia a felszámolási eljárás befejezését, ha felmerült volna annak lehetősége, hogy nem kapja meg az egyezség keretében elfogadott teljes összeget. Ezenfelül a vagyonfelosztás során az adóhatóság kapta volna a fennmaradó eszközök értékesítéséből származó bevétel (a legrosszabb esetben, vagyis az EKORDA értékesítési együtthatóinak alkalmazása esetén is 185 millió SKK, lásd a 4. táblázatot) mintegy 99 %-át. Az adóhatóságnak világosan kellett volna látnia azt, hogy az így visszafizetett tartozás összege lényegesen meghaladta volna a csődegyezség keretében felajánlott összeget, és a teljes összegnek csupán kis hányadára kellett volna várnia a csődegyezséghez képest.
(112)
Ebből levonható az a következtetés, hogy a szlovákiai felszámolási eljárások időtartamával kapcsolatos információk nem befolyásolták volna jelentős mértékben egy feltételezett magánhitelező döntését.
(113)
Ezenfelül az egyezség megkötésekor a kedvezményezett: i. igen kis számú hitelezővel, valamint ii. az állam által az egyezség keretében elfogadott összegnél nagyobb felszámolási értékű eszközökkel rendelkezett (az 5. táblázat szerint a biztosítatlan eszközök értékesítéséből várható bevétel önmagában 241 millió SKK-t tett ki).
(114)
Az egyezségben kevés, mindössze öt hitelező vett részt. Az öt hitelezőből négy magánhitelező volt, követelésük a tartozás teljes összegének (644 166 949 SKK) mindössze 0,6 %-át tette ki (3 797 608 SKK, lásd a 2. táblázatot). Az állam tehát a teljes követelésállomány 99,4 %-ával messze a legnagyobb hitelező volt. E körülmények jelentős mértékben csökkentik a hitelezők közötti vita és az ebből származó peres eljárások kockázatát, így jellemzően lerövidítik a felszámolási eljárást.
(115)
A kedvezményezettnek a Világbank Doing business in 2004 c. jelentésén alapuló azon érvet illetően, hogy Szlovákiában a felszámolási eljárások általános időtartama 4,8 év, meg kell jegyezni, hogy a jelentés általános „megszüntetési mutatót” említ, amely a felszámolási eljárás, valamint a bírósági eljárások teljes időtartamát méri. Ez az időtartam nem feltétlenül egyezik meg a felszámolás eljárások átlagos időtartamával. A szlovák hatóságok maguk is azt az álláspontot fogalmazták meg, hogy a jelen ügy körülményeire tekintettel a felszámolási eljárás időtartama az átlagosnál vélhetően rövidebb lenne (lásd a (60) preambulumbekezdést). A szlovák hatóságok ezen értékelése különösen lényeges amiatt, hogy a szóban forgó eljárást a szlovák csődtörvénynek és felszámolási gyakorlatnak megfelelően folytatták volna le. Ezenfelül a szlovák állam maga is a kedvezményezett hitelezője volt.
(116)
Mindemellett a kedvezményezett által benyújtott jelentések a felszámolási eljárás időtartamát igen nagy eltéréssel két és több mint hat év közé teszik (40). A kedvezményezett által a szlovákiai felszámolási eljárás időtartamával kapcsolatban a Bizottság elé terjesztett értékelések tehát általánosítottak, és nem vették figyelembe a jelen ügy sajátosságait. Az értékelések egyes esetekben megközelítő jellegűek, illetve bizonyos mértékig következetlenek voltak.
(117)
A kedvezményezettel azonos ágazatba tartozó szlovákiai vállalkozás konkrét példáját illetően, amelynél a felszámolási eljárás több mint öt évig tartott, említést érdemel, hogy a kedvezményezett nem mutatta be, hogy a példa miként kapcsolódik a jelen ügyhöz, különösen pedig azt nem, hogy a vállalkozás a kedvezményezettel azonos vagy ahhoz igen hasonló jogi és anyagi helyzetben volt-e (41). Tekintettel arra, hogy a kedvezményezett egyetlen nagy, privilegizált státusú hitelezőnek (az államnak) tartozott, emellett több jelentős becsértékű eszközzel rendelkezett, a felszámolási eljárás a kedvezményezett esetében viszonylag gyorsan lebonyolítható lett volna, így az állam mint a legnagyobb hitelező számára az előnyösebb eljárást jelentette volna.
(118)
Végül ha feltételezhető is, hogy a felszámolási eljárás a kedvezményezett állításának megfelelően négy-öt évet vett volna igénybe, a megtérülés várható összege és az egyezség keretében elfogadott összeg közötti különbség olyan nagy, hogy az eljárás időtartama nem játszott volna jelentős szerepet egy magánhitelező azzal kapcsolatos döntésében, hogy elfogadja-e az egyezséget. 5,14 %-os diszkontrátát (42) alapul véve a jövőbeni 356,7 millió SKK összegű cash flow jelenértéke öt év elteltével is 277,6 millió SKK, vagyis jóval magasabb az egyezség keretében elfogadott összegnél. Ilyen feltételek mellett a felszámolási eljárásnak több mint 9 évig kellett volna tartania ahhoz, hogy a cash flow jelenértéke az egyezség keretében elfogadott összeg alá csökkenjen. Ilyen hosszú felszámolási eljárást a jelen esetben egyetlen piacgazdasági szereplő sem tartott volna valószínűnek. Ezenfelül a teljes megtérülési összeg jelenértéke még nagyobb annak figyelembevétele esetén, hogy a tartozás jelentős része valószínűleg hamarabb visszafizetésre került volna a biztosított eszközök értékesítése folytán (lásd a (111) preambulumbekezdést).
(119)
A rendelkezésre álló adatok alapján megállapítható, hogy egy magánhitelező nem kötötte volna meg a csődegyezséget az adóhatóság által a jelen esetben elfogadott feltételekkel; tekintettel arra, hogy az adóhatóság mint önálló hitelező követelései a felszámolási eljárás során bármikor kielégíthetők, továbbá (követelésének a többi hitelezőéhez viszonyított aránya miatt) a fennmaradó hitelezők között felosztandó bevétel több mint 99 %-a is az adóhatóságot illette volna, megállapítható, hogy a felszámolási eljárásból származó bevételt csaknem teljes egészében az adóhatóság kapná, és a fentiek alapján a bevétel meghaladná a csődegyezség keretében elfogadott összeget.
2.2. A csődegyezség és az adóvégrehajtás összehasonlítása
(120)
Az adóhatóság a magánhitelezőktől eltérően jogosult volt ingatlanok, gépek és berendezések, vagy a vállalkozás egészének értékesítése formájában hivatalból kezdeményezett adóvégrehajtás lefolytatására. A (82) preambulumbekezdésben említett ítélkezési gyakorlat értelmében nem terjesztettek elő arra vonatkozó bizonyítékot, hogy az adóhatóság mérlegelte volna ezen eljárás lehetőségét, és arra a következtetésre jutott volna, hogy az kevésbé előnyös, mint az egyezség elfogadása.
(121)
Mindenesetre a Bizottság nem tekinti lényegesnek a kedvezményezett azon érvelését, hogy a csődeljárás védi a vállalkozást az adóvégrehajtástól. Ahogy ezt a szlovák hatóságok is megerősítették, az adóvégrehajtás valódi alternatíva lett volna az adóhatóság számára akár a csődeljárás megkezdése előtt, akár az egyezségi javaslat adóhatósági megvétózása után. Ezért a piacgazdasági hitelező tesztjének alkalmazásakor meg kell vizsgálni ezt a lehetőséget. A kedvezményezett nem hasonlítja össze az egyezségi javaslatot az adóvégrehajtás lehetséges eredményével.
(122)
A Bizottság elemzése a kedvezményezett és a szlovák hatóságok által közölt adatokon alapul. Ezzel összefüggésben meg kell jegyezni, hogy a szlovák hatóságok megerősítették, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatban foglaltaknak megfelelően az adóhatósági követelést 397 millió SKK értékű zálogjog biztosította. A kapott tájékoztatás szerint ez az érték a kedvezményezett nyilvántartása alapján állapítható meg. A kedvezményezett viszont azt állítja, hogy a zálogjoggal terhelt eszközök „szakértői értéken” kifejezett értéke 194 millió SKK (lásd a (22) preambulumbekezdést). Habár a Bizottságnak nem kell megállapítania, hogy melyik adat helyes, az alábbi következtetéseket tudja levonni.
(123)
Először is a biztosíték a kedvezményezett halasztott adótartozásának ellenértéke volt, amelyet az adóigazgatási törvény ír elő. Ha a kedvezményezett eszközeinek értéke ténylegesen csak a biztosíték felét érte el, ahogy azt a kedvezményezett által bemutatott szakértői vélemény állítja, ez azt jelenti, hogy az állam által az e halasztások esetében megkövetelt biztosítékok nem voltak elegendők. Ilyen körülmények között az adóhatóság által 2002 novembere és 2003 novembere között engedélyezett összesen 477 millió SKK összegű adóhalasztások a legnagyobb valószínűséggel nem teljesítették a piacgazdasági hitelező tesztjét. A jelen ügyben a Bizottságnak nem szükséges megállapítania, hogy az intézkedések állami támogatástól mentesek voltak-e. Ha azonban már a korábbi halasztások is állami támogatásnak minősültek, akkor már nem lehet a piacgazdasági hitelező elvére hivatkozni a halasztott tartozás későbbi (részleges) leírásakor.
(124)
Másodszor: még ha az adóvégrehajtásból származó bevételek kiszámításánál a kedvezményezett által bemutatott alacsonyabb értéket alkalmazták is volna, a piacgazdasági hitelező, ha lett volna rá lehetősége, előnyben részesítette volna a végrehajtást a csődegyezséggel szemben.
(125)
Adóvégrehajtás esetén az adóhatóság közvetlenül értékesítheti az adós eszközeit (követeléseit és egyéb forgóeszközeit, ingó és ingatlanvagyonát). Amikor az adóhatóság a csődegyezség mellett szavazott, a kedvezményezett 43 millió SKK értékű készlettel, legalább 37 millió SKK értékű érvényesíthető követeléssel, valamint 161 millió SKK összegű készpénzzel rendelkezett (lásd az 5. táblázatot). A Bizottság megjegyzi, hogy a forgóeszközök értéke (241 millió SKK, azaz 6,3 millió EUR) (43) önmagában is meghaladná a csődegyezség keretében javasolt bevételt (224,3 millió SKK, azaz 5,93 millió EUR). Ezenkívül a kedvezményezett további eszközökkel is rendelkezett, amelyek értéke legalább 194 millió SKK volt.
(126)
Adóvégrehajtáskor továbbá nem kell eljárási illetéket fizetni, mint felszámolás esetén. Olyan eljárás, amelyet maga az adóhatóság kezdeményez és felügyel, ezért gyors lebonyolítása feltételezhető.
(127)
A Bizottság ezért arra a következtetésre jutott, hogy a kedvezményezett eszközeinek adóvégrehajtása nagyobb bevétellel járt volna, mint a csődegyezség.
2.3. További bizonyítékok
(128)
A Bizottság figyelembe veszi azt a szlovák hatóságok által bemutatott levelet, amelyet az Adóigazgatóság igazgatója küldött alárendeltjének, az érintett adóhatóság igazgatójának (lásd az (63) preambulumbekezdést). A levélből egyértelműen kiderül, hogy az Adóigazgatóság (amely előzetesen közvetlen kapcsolatban állt a kedvezményezettel) ellenezte az egyezségi javaslatot, és egyértelműen jelezte, hogy a helyi adóhatóság nem szavazhat a csődegyezség mellett. A levél indokolása szerint az egyezségi javaslat az állam számára „nem előnyös”.
(129)
A szlovák hatóságok azt is bizonyították, hogy a pénzügyminisztérium 2004 elején világosan utasította az adóhatóságokat, hogy ne fogadjanak el a követeléseik leírásáról szóló egyezségi javaslatot (44). E szakpolitikai döntést az adóigazgatási törvény 2004. január 1-től hatályos módosításával összefüggésben közölték azzal a szándékkal, hogy növeljék az adóbeszedési fegyelmet.
(130)
Meg kell jegyezni továbbá, hogy maga az adóhatóság már 2004. augusztus 2-án, azaz nem egészen egy hónappal azután, hogy elfogadta a csődegyezséget, fellebbezett ellene.
(131)
A kedvezményezett szerint az adóhatóság még azelőtt kinyilvánította egyetértését a csődegyezséggel, mielőtt a kedvezményezett megindította az eljárást. A Bizottságnak az a véleménye, hogy a kedvezményezett által bemutatott bizonyítékok ennek ellenkezőjét igazolják. Az adóhatóság igazgatója 2004. február 3-i levelében azt írja a kedvezményezettnek, hogy ugyan elvben nem ellenzi a csődeljárás lefolytatását, nem fogadja el a kedvezményezett egyezségi javaslatát a tartozás 35 %-ának visszafizetésére.
(132)
A Bizottság e bizonyíték alapján csak arra a következtetésre juthat, hogy a szlovák hatóságok nem értettek egyet a kedvezményezett egyezségi javaslatával, és már a csődeljárás 2004. március 8-i megindítása előtt, a hitelezők 2004. július 9-i szavazását megelőzően, valamint a csődegyezség bírósági jóváhagyása után is ellenezték azt.
(133)
A kedvezményezett azt állította, hogy figyelembe kell venni az olyan hosszú távú szempontokat, mint az állam folyamatos adóbevételei (lásd az (52) preambulumbekezdést).
(134)
Először is hangsúlyozni kell, hogy a piacgazdasági hitelező tesztje különbözik a piacgazdasági befektető tesztjétől. Míg a piacgazdasági befektetőnek módjában áll eldönteni, hogy kapcsolatba lép-e az adott vállalkozással, és a befektetéséből származó megfelelő haszon hosszú távú stratégiai lehetőségét tartja szem előtt (45), a „piacgazdasági hitelező” már üzleti vagy közjogi viszonyban áll a fizetésképtelen vállalkozással, és arra törekszik, hogy kintlévőségeit (46) a megtérülés arányát és időtartamát tekintve legkedvezőbb feltételek mellett hajtsa be. A feltételezett piacgazdasági hitelező és a piacgazdasági befektető motivációja ezért különböző. Az ítélkezési gyakorlat ezért külön tesztet határozott meg mindkét helyzetre.
(135)
Másodszor, ami a hitelező-szállítóval való hasonlóságot illeti, fontos megjegyezni, hogy az ilyen hitelező követeléseinek jellege lényegesen különbözik az állam követeléseitől. Mivel az ilyen szállítónak a fizetésképtelen vállalkozáshoz fűződő viszonya kizárólag szerződésen alapul, a szállító az üzleti partner elvesztésével valóban kárt szenvedne. Ha a fizetésképtelen vállalkozást felszámolják vagy eladják, a szállítónak új ügyfelet kell keresnie, vagy szerződést kell kötnie az új tulajdonossal. A kockázat magasabb, ha a szállító jelentős mértékben függ a fizetésképtelen vállalkozástól. Az ilyen hitelező bizonyára mérlegelni fogja a jövőt. Az államnak a fizetésképtelen vállalkozáshoz fűződő viszonya ezzel ellentétben a közjogon alapszik, ezért nem függ a felek akaratától. A felszámolt társaság eszközeit átvevő valamennyi új tulajdonosnak automatikusan adókötelezettsége keletkezik. Ezenkívül az állam soha nem egyetlen adóalanytól függ. Végül a legfontosabb érv az, hogy az államot az adók kivetésekor nem a nyereségszerzés vezérli, és nem kereskedelmi jelleggel, nem kereskedelmi megfontolásból cselekszik. Az fenti hasonlóság ezért nem megalapozott.
(136)
A Bizottságnak az a véleménye, hogy az állam helyzete a jelen ügyben nem hasonlítható össze a feltételezett piacgazdasági befektető vagy az adóstól függő, feltételezett piacgazdasági hitelező helyzetével. Az elmaradt jövőbeli adóbevétel ezért nem vehető figyelembe a piacgazdasági hitelező elvének érvényesítésekor (47).
(137)
Végül a kedvezményezett által benyújtott adóáttekintésből kiderül, hogy a kedvezményezett által 1995-től befizetett adók többsége közvetett adó (jövedéki adó és héa) volt. Mivel ezeket az adókat a végső fogyasztók fizetik, a kedvezményezett felszámolásának nem lenne hatása azok beszedésére, mivel a fogyasztók az adóköteles termékeket (a jelen esetben főleg alkoholtermékeket) a továbbiakban is megvásárolnák más gyártóktól. A kedvezményezettnek a jelentős összegű elmaradt adóbevétellel kapcsolatos érvelése ezért nem hitelt érdemlő.
(138)
A Bizottság megállapítja, hogy a kedvezményezett által előterjesztett bizonyítékok egyike sem támasztja alá a feltételezett magánhitelező viselkedésének befolyásolását. Ez e szakaszban foglaltak ezért nem érintik a hitelezői viselkedés 2.1. és 2.2. szakaszban ismertetett bizottsági értékelését.
2.4. Következtetés
(139)
A Bizottság a fenti bizonyítékok alapján úgy ítéli meg, hogy a jelen ügyben nem teljesült a piacgazdasági hitelező tesztje, és az állam a kedvezményezett részére olyan előnyt biztosított, amelyet az a piaci körülmények között nem lett volna képes megszerezni.
(140)
A Bizottság ezért arra a következtetésre jut, hogy az adókövetelés leírása, amelyet a helyi adóhatóság a csődegyezség keretében vállalt, az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül.
3. A TÁMOGATÁS ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGE: AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (3) BEKEZDÉSE SZERINTI KIVÉTEL
(141)
Az intézkedés elsődleges célja egy nehéz helyzetben lévő vállalkozás segítése. Ilyen esetekben a vonatkozó feltételek teljesülése esetén alkalmazható az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerinti kivétel, amely alapján engedélyezhető az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító állami támogatás, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben.
(142)
A Bizottság a kedvezményezett termelési portfóliójának szempontjából értékelte, hogy a jelen ügyben alkalmazhatók-e a mezőgazdaságra vonatkozó különleges szabályok. A Bizottság a kedvezményezett forgalmáról a szlovák hatóságoktól kapott információk alapján a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában arra a következtetésre jutott, hogy a kedvezményezett termékeinek többsége nem az EUMSZ I. mellékletében meghatározott termék, ezért az állami támogatás általános szabályait kell alkalmazni.
(143)
A kedvezményezett a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozathoz fűzött észrevételeiben vitatta a szlovák hatóságok által benyújtott forgalmi adatokat (lásd az 1. táblázatot), ugyanakkor nem vitatta a Bizottság azon döntését, hogy értékelését az állami támogatás általános szabályaira alapozza. A Bizottság a kedvezményezett által benyújtott adatok pontosságának megállapítására irányuló szándék nélkül (48) ellenőrizte, hogy a fenti következtetés az új adatok esetében is érvényes-e. A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a kedvezményezett forgalmát nagyrészt olyan termékek alkotják, amelyek nem tartoznak az EUMSZ I. mellékletében meghatározott termékek közé. Ezért az állami támogatás általános, nem ágazatspecifikus szabályait kell alkalmazni.
(144)
A nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak nyújtott megmentési és szerkezetátalakítási támogatást jelenleg a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (49) (a továbbiakban: az új iránymutatás) szabályozza, amely az 1999-ben elfogadott előző változat (50) (a továbbiakban: az 1999-es iránymutatás) helyébe lépett.
(145)
Az új iránymutatás átmeneti rendelkezései rögzítik, hogy minden olyan jogellenes megmentési vagy szerkezetátalakítási támogatást, amelyet a Bizottság engedélye nélkül nyújtottak, a Bizottság az új iránymutatás alapján vizsgál meg, amennyiben a támogatás egy részét, illetve egészét az iránymutatásnak az Európai Unió Hivatalos Lapjában való közzétételét (2004. október 1.) követően nyújtották (a (104) bekezdés első albekezdése). Ha azonban a jogellenes támogatásra 2004. október 1. előtt került sor, a Bizottság a támogatás nyújtásának időpontjában alkalmazandó iránymutatás alapján folytatja le a vizsgálatot (a (104) bekezdés második albekezdése).
(146)
Az adóhatóság a csődegyezséget 2004. július 9-én, 2004. július 23-i hatállyal hagyta jóvá. A támogatást tehát 2004. október 1. előtt jogellenesen nyújtották. Ezért a támogatás nyújtásakor hatályos 1999-es iránymutatást kell alkalmazni.
(147)
A kedvezményezett az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a kis- és középvállalkozásoknak nyújtott állami támogatásokra történő alkalmazásáról szóló 70/2001/EK bizottsági rendelet (51) értelmében középvállalkozásnak minősül.
3.1. A vállalkozás támogathatósága
(148)
Az 1999-es iránymutatás (5) bekezdésének c) pontja szerint egy vállalkozás akkor tekinthető nehéz helyzetben lévőnek, ha a hazai jog szerint megfelel a kollektív fizetésképtelenségi eljárás kritériumainak.
(149)
A kedvezményezett csődeljárásban vett részt, ami a csődtörvényben foglalt meghatározás szerint kizárólag fizetésképtelen vállalkozások számára lehetséges. Ezért megmentési és szerkezetátalakítási támogatásra jogosult.
3.2. Megmentési támogatás
(150)
A szlovák hatóságok eredetileg megmentési támogatásként írták le a vitatott intézkedést. A Bizottság az 1999-es iránymutatás alapján a III. részben kifejtett okok miatt kételyeit fejezte ki azt illetően, hogy a támogatás megmentési támogatásként összeegyeztethető.
(151)
Sem a szlovák hatóságok, sem a kedvezményezett nem fűztek észrevételt ezekhez a kételyekhez. A Bizottság elé ebben a tekintetben nem tártak új tényeket.
(152)
Mivel a fenti kétségei nem oszlottak el, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a támogatás az 1999-es iránymutatás szerinti megmentési támogatásként nem összeegyeztethető.
3.3. Szerkezetátalakítási támogatás
(153)
A Bizottság a III. részben kifejtett okok miatt kételyeit fejezte ki azt illetően, hogy a támogatás az 1999-es iránymutatás szerinti szerkezetátalakítási támogatásként összeegyeztethető.
(154)
A Bizottság megjegyzi, hogy a szlovák hatóságok, amelyeknek bizonyítaniuk kell, hogy az állami támogatás a belső piaccal összeegyeztethető, nem mutattak be új tényt ennek a következtetésnek az alátámasztására. A Bizottság megfelelően figyelembe vette a kedvezményezett észrevételeit.
3.3.1. A hosszú távú életképesség helyreállítása
(155)
Az 1999-es iránymutatás szerint szerkezetátalakítási támogatás csak a vállalkozás hosszú távú életképességének helyreállítására irányuló, megvalósítható és egységes szerkezetátalakítási terv végrehajtásával kapcsolatban és annak feltételével nyújtható. A tagállam elkötelezi magát a terv mellett, amelyet a Bizottságnak jóvá kell hagynia. Ha a vállalkozás elmulasztja a terv megvalósítását, az a támogatással való visszaélésnek minősül.
(156)
Lényegében a szerkezetátalakítási tervnek ésszerű időn belül helyre kell állítania a kedvezményezett hosszú távú életképességét a jövőbeni működési körülményekre vonatkozó reális feltételezések alapján. A szerkezetátalakítási tervnek ismertetnie kell mindazokat a körülményeket, amelyek nehéz helyzetbe hozták a kedvezményezettet, és a nehézségek megoldására irányuló megfelelő intézkedéseket kell tartalmaznia. A szerkezetátalakítási műveletek ugyanakkor nem korlátozódhatnak a múltbeli veszteségek kiegyenlítésére irányuló pénzügyi támogatásra a nehézséget okozó problémák megoldása nélkül.
(157)
A kkv-k vonatkozásában az 1999-es iránymutatás akként rendelkezik, hogy a támogatás engedélyezésekor a támogatott [térségekben] kevésbé szigorú feltételek alkalmazhatók a kompenzációs intézkedések végrehajtását, valamint az ellenőrzési jelentések tartalmát illetően. E tényezők azonban nem mentik fel az ilyen vállalkozásokat annak a szükségessége alól, hogy szerkezetátalakítási tervet dolgozzanak ki, a tagállamokat pedig az alól a kötelesség alól, hogy csak a szerkezetátalakítási terv végrehajtásának feltételével nyújtsanak szerkezetátalakítási támogatást.
(158)
A szlovák hatóságok a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását követően megerősítették, hogy az üzleti tervet, amelyet a kedvezményezett a csődeljárás megindításának feltételeként köteles volt kidolgozni, csak az illetékes bíróság vizsgálta meg, a támogatást nyújtó hatóság nem, valamint azt is, hogy sem a bíróság, sem az adóhatóság nem ellenőrizte a terv végrehajtását.
(159)
A kedvezményezett e megerősítéssel ellentétben azt állította, hogy az adóhatóság a csődegyezség elfogadása előtt megvizsgálta az üzleti terv alkalmasságát arra, hogy a vállalkozás hosszú távú életképességét helyreállítsa, ezt az állítását azonban semmilyen bizonyítékkal nem támasztotta alá.
(160)
A kedvezményezett szerint továbbá a hivatalos szerkezetátalakítási terv hiánya az ügy utólagos bizottsági értékelésekor lényegtelen, mert a Bizottság ekkor már meggyőződhet arról, hogy a kedvezményezett valóban életképessé vált-e. A kedvezményezett szerint hivatalos szerkezetátalakítási terv kizárólag előzetes értékelés esetében írható elő, és arra csak az 1999-es iránymutatás alkalmazható.
(161)
Ez az érvelés helytelen. Az 1999-es iránymutatást kell alkalmazni mind a bejelentett, mind pedig a jogellenes támogatás összeegyeztethetőségének értékelésénél. Az értékelésnél annak időpontjától függetlenül mindig az a feltétel érvényes, hogy a szerkezetátalakítási támogatás megvalósítható szerkezetátalakítási tervre épül-e. A Bizottságnak azon információk alapján kell elvégezni e az értékelését, amelyek a támogatásnyújtás idején elérhetők voltak.
(162)
Mindebből az a következtetés vonható le, hogy az adóhatóságnak támogatást nyújtó hatóságként nem volt lehetősége arra, hogy a szerkezetátalakítási tervet értékelje, és követelései leírását a terv megfelelően ellenőrzött megvalósulásának feltételéhez kösse. Ezért nem teljesült az első, formális feltétel, amely teljes mértékben alkalmazandó az utólagos értékelésnél is.
(163)
Az üzleti terv tartalmát illetően a szlovák hatóságok nem nyújtottak be olyan információt, amely eloszlatta volna a Bizottság kétségeit afelől, hogy a terv valóban az 1999-es iránymutatásban előírt szerkezetátalakítási terv-e.
(164)
A Bizottság így kénytelen megerősíteni a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatban levont következtetését. A bemutatott üzleti terv mindössze a kedvezményezettnek a halmozódó köztartozás okozta súlyos problémájával foglalkozik. A terv egyáltalán nem elemzi azokat a körülményeket, amelyek nehéz helyzetbe hozták a kedvezményezettet, sem a vállalkozás akkori pénzügyi helyzetét, sem pedig pénzügyi kilátásait. Mivel ez az elemzés hiányzott, a kedvezményezett nem javasolt konkrét lépéseket az őt nehéz helyzetbe hozó egyes körülmények kezelésére. Az egyetlen részletesen leírt intézkedés a javasolt pénzügyi szerkezetátalakítás, amelyre a csődegyezség keretében kerülne sor.
(165)
A tervben egyáltalán nincs szó a kedvezményezett saját tőkéjének emeléséről, amelyet a kedvezményezett az egyik szerkezetátalakítási intézkedésként említ. Az ügyiratban semmi nem bizonyítja, hogy a vállalkozás tőkeemelését olyan intézkedésnek kellene tekinteni, amely biztosítja, hogy a kedvezményezett hosszú távon nem fogja ismét azt a stratégiát követni, hogy héa- és jövedékiadó-tartozása útján finanszírozza termelését, amely végül nehéz helyzetbe hozta. A szlovák hatóságok maguk is megerősítették, hogy a tőkeemelés egyáltalán nem csökkentette a pénzügyi problémák megismétlődésének kockázatát. Ez annál is inkább kétséges, mert a tőkeemelés teljes összege 21 millió SKK, míg az átalakított adósságé 644 millió SKK volt.
(166)
Maga a tőkeemelés nem bizonyítja a piac bizalmát a kedvezményezett hosszú távú életképességének helyreállítása iránt. A Bizottság megjegyzi, hogy a kedvezményezettnek határozott erőfeszítései ellenére sem sikerült magánbanki hitelt szereznie.
(167)
Ezenfelül a termelőeszközöknek a kedvezményezett versenytársa, az Old Herold, s.r.o. részére történő bérbeadását nyilvánvalóan az tette szükségessé, hogy a kedvezményezett elveszítette az alkoholtermékek gyártására szóló engedélyt, nem pedig az, hogy e gyártási tevékenység veszteséges volt és ezért szerkezetátalakításra szorult. Igaz, hogy maga a kedvezményezett kérhetett volna új engedélyt a csődegyezség véglegesítése után, de nem tette. A Bizottság azonban megjegyzi, hogy a kedvezményezett továbbra is értékesíti az Old Herold társaság által a kedvezményezett eszközeivel gyártott, a kedvezményezett márkajelével ellátott termékeket, sőt a 2004. április 29 és 2004. december 30. közötti időszakra szóló tervek szerint az értékesítés bővítését tervezi. E termelőeszközök bérbeadása ezért nem tekinthető szerkezetátalakítási intézkedésnek, mivel a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján a termelésnek ez a része nem szorult szerkezetátalakításra.
(168)
Ami az üzleti tervben javasolt további intézkedéseket illeti, a Bizottság kételyei nem oszlottak el. Ezek az intézkedések egyszerűen a mindennapi üzleti tevékenység keretén belüli tevékenységek, és nem racionalizációs intézkedések (a régi berendezések, járművek értékesítése). A két javasolt szerkezetátalakítási intézkedés leírása (a nem jövedelmező alkoholmentes italok gyártásának megszüntetése és néhány ingatlan értékesítése) túlságosan általános volt, amelyben nem tüntették fel a konkrét termékeket és az intézkedések ütemtervét. A szlovák hatóságok megerősítették, hogy az értékesíteni kívánt ingatlanok (irodaépület, üzlet és üdülő) értékesítésére 2005. október 10-ig nem került sor, vagyis a tervezett intézkedéseket a kedvezményezett nem hajtotta végre a bejelentésnek megfelelően.
(169)
A Bizottság a formális szerkezetátalakítási terv, továbbá a nehéz helyzet, az annak kezeléséhez szükséges intézkedések, valamint a piaci feltételek és lehetőségek érdemi vizsgálata hiányában arra a következtetésre jutott, hogy a kedvezményezett által benyújtott üzleti terv nem az 1999-es iránymutatásban előírt valódi szerkezetátalakítási terv (52). A Bizottság ezért továbbra is kétségesnek tartja, hogy a kedvezményezett képes helyreállítani hosszú távú életképességét.
3.3.2. A szükséges minimumra korlátozott támogatás
(170)
A Bizottság azon következtetése, hogy valódi szerkezetátalakítási terv hiányában a kedvezményezett hosszú távú életképessége továbbra is kétséges, önmagában is elég annak megállapításához, hogy a támogatás nem egyeztethető össze a belső piaccal. A Bizottság ennek ellenére megvizsgálja az 1999-es iránymutatás másik alapvető követelményét, mégpedig azt, hogy a támogatásnak a szükséges minimumra kell korlátozódnia.
(171)
Az 1999-es iránymutatás (40) bekezdése szerint a támogatás összegét és intenzitását a kedvezményezett meglévő pénzügyi erőforrásainak ismeretében a szerkezetátalakítás lehetővé tételéhez feltétlenül szükséges minimumra kell korlátozni. A kedvezményezettnek saját forrásaiból jelentős mértékben hozzá kell járulnia a szerkezetátalakításhoz.
(172)
A szerkezetátalakítás költségei a csődegyezség keretében átalakított adósság teljes összegét tették ki. A kedvezményezett ennek 35 %-át fizette ki.
(173)
A szlovák hatóságok nem adtak további magyarázatot a Bizottság által ezzel kapcsolatban megfogalmazott kételyekre vonatkozóan. A kedvezményezett bemutatta, hogy milyen módon finanszírozta a csődegyezséget követően fennmaradó tartozás kiegyenlítését (lásd a (30)-(35) preambulumbekezdést). A kedvezményezett szerint saját hozzájárulása összesen 231 millió SKK (6,1 millió EUR) volt.
(174)
Először is a kedvezményezett rendelkezésére álló források összege nagyobb volt, mint a csődegyezséget követően fennmaradó tartozás összege. Ez arra utal, hogy a támogatás nem korlátozódott a szükséges minimumra.
(175)
Ennél is fontosabb azonban, hogy a Bizottság szerint az Old Herold által nyújtott hitel az 1999-es iránymutatás értelmében nem minősül a kedvezményezett saját hozzájárulásának. A kötelezettségek a vállalkozási tevékenység finanszírozásának tartós forrását képezik. Ezek rövid lejáratú hitelek, amelyeket azonban vissza kell fizetni. A társaságnak csak akkor áll rendelkezésére elegendő többletforrás a szerkezetátalakításhoz, ha a szállítók a szokásosnál hosszabb fizetési határidőt vállalnak, és ezzel azt jelzik, hogy a piac bízik abban, hogy a vállalkozás életképessége helyreállítható.
(176)
A kedvezményezett egyáltalán nem bizonyította, hogy az Old Herold által adott fizetési haladék jelentősen meghaladta volna a kedvezményezett és szállítói közötti kereskedelmi gyakorlatban szokásos mértéket. A 40 napos fizetési határidő szokásosnak tekinthető, különösen annak ismeretében, hogy azt a kedvezményezett részére a csődegyezséget követően állapították meg. A kedvezményezettnek ennélfogva már nem voltak pénzügyi nehézségei. A csődegyezség fő célja éppen az volt, hogy a kedvezményezettet kisegítse nehéz pénzügyi helyzetéből.
(177)
A Bizottság ezért arra a következtetésre jutott, hogy ez a hosszabb fizetési határidő nem tekinthető külső forrásból származó szerkezetátalakítási hozzájárulásnak.
(178)
E haladék nélkül a kedvezményezett 1999-es iránymutatás szerinti saját hozzájárulása 131 millió SKK (3,4 millió EUR), ami a szerkezetátalakítási költségek 20 %-ának felel meg.
(179)
Az 1999-es iránymutatás nem tartalmazott arra vonatkozó határértéket, hogy a kedvezményezett saját hozzájárulása mikor tekinthető jelentősnek.
(180)
Figyelembe véve a Bizottságnak az 1999-es iránymutatás alkalmazásával kapcsolatos gyakorlatát, valamint a vonatkozó bizottsági politika olyan irányú alakulását, amely alapján a 2004-es új iránymutatás határértékeket vezetett be (53), a Bizottság a kedvezményezett 20 %-os hozzájárulását meglehetősen alacsonynak tartja. Ilyen mértékű hozzájárulás az 1999-es iránymutatás szerint akkor lenne elfogadható, ha a támogatás jóváhagyásának minden egyéb feltétele teljesült volna. A Bizottságnak ekkor mérlegelnie kellene például azt, hogy a kedvezményezett támogatott [térségben] működik-e, hogy a finanszírozás forrásai milyen mértékben tükrözik azt a bizalmat, amelyet a kedvezményezetten és annak tulajdonosain kívül a piac tanúsít a vállalkozás hosszú távú életképessége iránt, valamint az adott ügy egyéb sajátosságait.
(181)
A fentiekre tekintettel a Bizottság a jelen ügyben nem érthet egyet azzal, hogy a kedvezményezett hozzájárulása jelentős. A Bizottság következtetése szerint továbbra is kétséges, hogy a kedvezményezett saját hozzájárulása jelentős volt, és a támogatás a szükséges minimumra korlátozódott.
3.4. A támogatás összeegyeztethetősége: következtetés
(182)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a támogatás megmentési vagy szerkezetátalakítási támogatásként nem egyeztethető össze a belső piaccal. Ezenkívül a jelen ügyben az EUMSZ-ben meghatározott kivételek egyike sem alkalmazható.
VII. KÖVETKEZTETÉS
(183)
A Bizottság megállapította, hogy a Szlovák Köztársaság jogellenesen engedélyezte az adótartozás leírását a Frucona Košice, a.s. vállalat javára, és megsértette az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdését. A támogatás az EUMSZ-ben meghatározott kivételek alapján nem egyeztethető össze a belső piaccal.
(184)
Annak ellenére, hogy a leírás adóhivatal általi végrehajtása a jelen eljárás befejezéséig felfüggesztésre került, a Bizottság megállapította, hogy a kedvezményezett előnye akkor keletkezett, amikor az adóhatóság úgy döntött, hogy elengedi követelései egy részét, és ezzel a kedvezményezettnek támogatást nyújt. Ennek időpontja a csődegyezség 2004. július 23-i hatálybalépése volt. A kedvezményezett versenytársaival szembeni előnye az volt, hogy az adóhatóság nem érvényesítette vele szemben az adóköveteléseit.
(185)
A korábbi állapot helyreállítása érdekében az állami támogatást vissza kell fizettetni. Mivel az előny a csődegyezség 2004. július 23-i hatálybalépésével keletkezett, a visszafizetendő támogatás összege az egyezség szerinti leírás teljes összegével egyezik meg.
(186)
A Szlovák Köztársaság Legfelsőbb Bírósága azonban kimondta, hogy 424 490 SKK összegű úthasználatidíj-hátralékot tévesen foglaltak a csődegyezségbe. Ennek következtében az egyezség szerinti adósságállomány az említett összeggel csökkent, így az adóhatósággal szembeni, az egyezségbe bevont tartozás helyesbített összege 640 369 341 SKK.
(187)
A kedvezményezett 2006. augusztus 2-án az időközben leírtként kezelt úthasználatidíj-hátralék teljes összegét kifizette. A kifizetést figyelembe kell venni a visszafizetendő támogatás és az azt terhelő kamat összegének kiszámításakor,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A 2007/254/EK bizottsági határozat hatályát veszti.
2. cikk
A Szlovák Köztársaság által a Frucona Košice, a.s. részére nyújtott 416 515 990 SKK összegű állami támogatás nem egyeztethető össze a belső piaccal.
3. cikk
(1) A Szlovák Köztársaságnak meg kell hoznia az összes szükséges intézkedést, hogy a 2. cikkben említett és jogellenesen már rendelkezésére bocsátott támogatást a kedvezményezettel visszafizettethesse, figyelembe véve azt, hogy a kedvezményezett 2006. augusztus 2-án424 490 SKK összegű úthasználatidíj-hátralékot átutalt az adóhatóság számlájára.
(2) A támogatást késedelem nélkül kell visszafizettetni, összhangban a nemzeti jog eljárásaival, feltéve, hogy azok lehetővé teszik e határozat azonnali és eredményes végrehajtását.
(3) A visszafizetendő támogatást kamat terheli attól a naptól kezdődően, amikor a jogellenes támogatást a Frucona Košice, a.s. rendelkezésére bocsátották, a tényleges visszafizettetés napjáig.
(4) A kamatokat az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló 2004. április 21-i 794/2004/EK bizottsági rendelet (54) V. fejezetének megfelelően kell kiszámítani. A kamat mértékét kamatos kamatként kell alkalmazni a (3) bekezdésben említett teljes időszak alatt.
4. cikk
Az e határozatról szóló értesítéstől számított két hónapon belül a Szlovák Köztársaság értesíti a Bizottságot az e határozatban foglaltaknak való megfelelés érdekében hozott intézkedéseiről. Az erre vonatkozó információkat az e határozat mellékletében található kérdőíven adja meg.
5. cikk
Ennek a határozatnak a Szlovák Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2013. október 16-án.