KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2015/10
af 6. januar 2015
om krav til ansøgere om jernbaneinfrastrukturkapacitet og om ophævelse af gennemførelsesforordning (EU) nr. 870/2014
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/34/EU af 21. november 2012 om oprettelse af et fælles europæisk jernbaneområde (1), særlig artikel 41, stk. 3, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Artikel 41, stk. 2, i direktiv 2012/34/EU giver infrastrukturforvaltere mulighed for at stille krav til ansøgere for at sikre, at deres legitime forventninger om fremtidige indtægter og udnyttelsen af infrastrukturen kan opfyldes.
(2)
Disse krav skal være rimelige, gennemsigtige og ikke-diskriminerende. De kan kun omfatte en finansiel garanti, som ikke må overstige et passende niveau, der står i rimeligt forhold til det forventede aktivitetsniveau, og en garanti for ansøgerens evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne.
(3)
Finansielle garantier kan stilles i form af enten forudbetalinger eller finansielle garantier fra finansieringsinstitutter.
(4)
Rimeligheden af de krav, der er omhandlet i artikel 41, stk. 2, i direktiv 2012/34/EU, bør vurderes under hensyntagen til, at infrastrukturen for konkurrerende transportformer såsom vej- og lufttransport, søtransport og transport ad indre vandveje ofte ikke er pålagt brugerbetaling og følgelig heller ikke finansielle garantier. For at sikre fair konkurrence mellem de forskellige transportformer bør de finansielle garantier begrænses til et absolut minimum med hensyn til omfang og varighed.
(5)
De finansielle garantier er kun rimelige, hvis de er nødvendige for at sikre, at infrastrukturforvalterens legitime forventninger om fremtidige indtægter og udnyttelsen af infrastrukturen kan opfyldes. Da infrastrukturforvalterne i forbindelse med proceduren for licensudstedelse kan forlade sig på kontrol og overvågning af jernbanevirksomhedernes finansielle kapacitet i henhold til kapitel III i direktiv 2012/34/EU, særlig dette direktivs artikel 20, mindskes behovet for finansielle garantier yderligere.
(6)
Princippet om ikke-diskrimination gælder for garantierne, og derfor bør der ikke skelnes mellem de krav om finansiel garanti, der stilles til henholdsvis private og offentlige ansøgere.
(7)
Garantierne skal stå i forhold til den risiko, som ansøgeren udsætter infrastrukturforvalteren for i de forskellige faser af kapacitetstildelingsprocessen. Risikoen betragtes generelt som lav, når blot kapaciteten kan omfordeles til andre jernbanevirksomheder.
(8)
En garanti, som kræves i forbindelse med udarbejdelse af bud i overensstemmelse med reglerne, er kun rimelig, gennemsigtig og ikke-diskriminerende, hvis infrastrukturforvalteren i netredegørelsen opstiller klare og gennemsigtige regler for udarbejdelse af ansøgninger om kapacitet og stiller de nødvendige støtteværktøjer til rådighed for ansøgerne. Da evnen til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne ikke kan fastslås objektivt forud for ansøgningsproceduren, kan en eventuel mangel på denne evne kun fastslås efter proceduren, når en ansøger gentagne gange har undladt at afgive sådanne bud eller at stille de fornødne oplysninger til rådighed for infrastrukturforvalteren. Ansøgeren bør bære ansvaret for denne forsømmelse, som sanktioneres ved, at ansøgeren udelukkes fra ansøgning om en specifik kanal.
(9)
Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 870/2014 (2) blev ved en fejl vedtaget i en anden version end den, udvalget havde afgivet positiv udtalelse om. Gennemførelsesforordning (EU) nr. 870/2014 bør derfor ophæves.
(10)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 62, stk. 1, i direktiv 2012/34/EU -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
Denne forordning fastsætter de krav om finansielle garantier, som infrastrukturforvalteren kan stille for at sikre, at hans legitime forventninger om fremtidige indtægter opfyldes uden at overstige et niveau, der står i et rimeligt forhold til niveauet for ansøgerens forventede aktivitet. Kravene omfatter især de betingelser, under hvilke der kan forlanges garanti eller forudbetaling, samt omfanget og varigheden af den finansielle garanti. Derudover fastsætter forordningen nærmere bestemmelser om de kriterier, hvorefter en ansøgers evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne vurderes.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
»finansiel garanti«: a) forudbetalinger, som skal mindske og foregribe fremtidige forpligtelser til at betale infrastrukturafgifter eller b) kontraktlige aftaler, hvor en finansiel institution som f.eks. en bank forpligter sig til at sikre, at sådanne betalinger foretages, når de forfalder.
Artikel 3
Betingelser for finansielle garantier
1. Ansøgeren kan vælge at efterkomme anmodningen om finansiel garanti enten ved forudbetaling eller ved en kontraktlig aftale som defineret i artikel 2. Hvis en ansøger yder forudbetaling af infrastrukturafgifter, må infrastrukturforvalteren ikke samtidig kræve andre finansielle garantier for de samme påtænkte aktiviteter.
2. Infrastrukturforvalteren kan forlange, at ansøgerne stiller finansielle garantier i tilfælde, hvor ansøgerens kreditvurdering tyder på, at han kan få svært ved at betale infrastrukturafgifterne regelmæssigt. Anvendes sådanne kreditvurderinger, skal infrastrukturforvalteren nævne dem i netredegørelsens afsnit om afgiftsprincipper. Infrastrukturforvalteren skal basere sit krav om en finansiel garanti på højst to år gamle vurderinger fra et kreditvurderingsbureau eller et andet professionelt vurderings- eller creditscoringsorgan.
3. Infrastrukturforvalteren må ikke stille krav om finansiel garanti:
a)
fra den udpegede jernbanevirksomhed, hvis ansøgeren, som ikke er en jernbanevirksomhed, allerede har stillet eller betalt en finansiel garanti til dækning af fremtidige betalinger for samme forventede aktivitet
b)
hvis infrastrukturafgiften skal betales direkte af en kompetent myndighed til infrastrukturforvalteren i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 (3).
Artikel 4
Finansielle garantiers omfang og varighed
1. Omfanget af de finansielle garantier fra en og samme ansøger må ikke overstige de anslåede afgifter for to måneders togdrift i overensstemmelse med ansøgningen.
2. En infrastrukturforvalter må ikke kræve, at en finansiel garanti træder i kraft eller betales mere end ti dage før den første dag i den måned, hvor jernbanevirksomheden påbegynder den togdrift, for hvilken den finansielle garanti skal dække infrastrukturafgifterne. Hvis kapaciteten tildeles efter dette tidspunkt, kan infrastrukturforvalteren kræve, at den finansielle garanti stilles med kort varsel.
Artikel 5
Evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne
Infrastrukturforvalteren må ikke afvise en ansøgning om en specifik kanal på grund af manglende garanti for ansøgerens evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne, jf. artikel 41, stk. 2, i direktiv 2012/34/EU, medmindre:
a)
ansøgeren ikke har svaret på to på hinanden følgende anmodninger om at stille manglende oplysninger til rådighed eller gentagne gange har svaret på en måde, der ikke opfylder de vilkår, der i netredegørelsen, jf. artikel 27 i direktiv 2012/34/EU og bilag IV til samme direktiv, fastsættes for proceduren for ansøgning om kanaler, og
b)
infrastrukturforvalteren på tilsynsorganets anmodning og til dets tilfredshed kan dokumentere, at han har taget alle rimelige skridt for at bistå med korrekt og rettidig indsendelse af ansøgninger.
Artikel 6
Overgangsbestemmelse
Hvis det er nødvendigt, skal infrastrukturforvalterne bringe deres netredegørelser i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning for den første køreplansperiode efter forordningens ikrafttræden.
Artikel 7
Gennemførelsesforordning (EU) nr. 870/2014 ophæves.
Artikel 8
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 16. juni 2015, bortset fra artikel 7, som anvendes fra datoen for denne forordnings ikrafttræden.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 6. januar 2015.
A BIZOTTSÁG (EU) 2015/10 VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
(2015. január 6.)
a vasútiinfrastruktúra-kapacitás kérelmezőire vonatkozó kritériumokról és a 870/2014/EU végrehajtási rendelet hatályon kívül helyezéséről
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel az egységes európai vasúti térség létrehozásáról szóló, 2012. november 21-i 2012/34/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvre (1) és különösen annak 41. cikke (3) bekezdésére,
mivel:
(1)
A 2012/34/EU irányelv 41. cikkének (2) bekezdése értelmében a pályahálózat-működtetők a kérelmezők számára követelményeket írhatnak elő az infrastruktúra jövőbeli bevételeivel és használatával kapcsolatos jogos elvárásaik védelme érdekében.
(2)
E követelményeknek megfelelőnek, átláthatónak és megkülönböztetéstől mentesnek kell lenniük. A követelmények csak olyan pénzügyi garancia nyújtását tartalmazhatják, mely nem lépheti túl a kérelmező tevékenységének tervezett volumenével arányos mértéket, továbbá biztosítékot arra nézve, hogy a kérelmező az előírásoknak megfelelő ajánlatokat tud készíteni az infrastruktúra-kapacitásra.
(3)
A pénzügyi garanciák ölthetik előlegfizetés vagy pénzügyi intézmény által nyújtott garancia formáját.
(4)
A 2012/34/EU irányelv 41. cikkének (2) bekezdésében említett követelmények megfelelőségének megítélésekor figyelembe kell venni, hogy a konkurens közlekedési módok - tehát a közúti és a légi közlekedés, a tengeri és a belvízi közlekedés - infrastruktúrája gyakran díjmentesen használható, ezért egyúttal mentes a pénzügyi garanciáktól. A közlekedési módok közötti tisztességes verseny biztosítása érdekében a pénzügyi garanciák szintjét és időtartamát szigorúan a minimumra kell korlátozni.
(5)
Az említett pénzügyi garanciák csak annyiban megfelelőek, amennyiben szükségesek ahhoz, hogy biztosítékot nyújtsanak a pályahálózat-működtetőknek az infrastruktúra jövőbeli bevételeivel és használatával kapcsolatban. Tekintettel arra, hogy a pályahálózat-működtetők támaszkodhatnak a vasúti társaságok megfelelő pénzügyi helyzetének a 2012/34/EU irányelv III. fejezetének és különösen 20. cikkének megfelelően lefolytatott engedélyezési eljárás szerinti ellenőrzésére és felügyeletére, tovább csökken a pénzügyi garanciák szükségessége.
(6)
Az említett garanciákra alkalmazandó a megkülönböztetés tilalmának elve, tehát nem szabad eltérő követelményeket támasztani a magán- illetve a köztulajdonban lévő kérelmezőkkel szemben.
(7)
A garanciáknak arányosaknak kell lenniük a pályahálózat-működtetők által a kapacitáselosztás különböző szakaszaiban vállalt kockázat szintjével. A kockázat általában alacsonynak tekinthető mindaddig, amíg mód van a kapacitás más vasúti társaságok közötti újraelosztására.
(8)
Az előírásoknak megfelelő ajánlatok készítésére vonatkozóan kért garancia csak akkor tekinthető megfelelőnek, átláthatónak és megkülönböztetéstől mentesnek, ha a pályahálózat-működtető a hálózati üzletszabályzatban egyértelmű és átlátható szabályokat határoz meg a kapacitáskérelem elkészítésére, és a kérelmezők rendelkezésére bocsátja a szükséges támogató eszközöket. Mivel a kérelmezési eljárást megelőzően nincs mód az előírásoknak megfelelő ajánlatok készítésére való képesség tárgyilagos megállapítására, bármely, e képesség tekintetében fennálló hiányosság csak az eljárást követően állapítható meg azon az alapon, hogy a kérelmező több ízben elmulasztja a pályahálózat-működtető rendelkezésére bocsátani a vonatkozó ajánlatokat vagy a szükséges információkat. Az ilyen mulasztás a kérelmező felelősségeként tekintendő, és szankciót von maga után, amely a kérelmezőnek az adott menetvonal-kérelmezési eljárásból történő kizárásával járhat.
(9)
A 870/2014/EU bizottsági végrehajtási rendeletet (2) tévesen olyan változatban fogadták el, amely eltér a bizottság kedvező véleményét elnyert változattól. A 870/2014/EU végrehajtási rendeletet ennek megfelelően hatályon kívül kell helyezni.
(10)
Az e rendeletben előírt intézkedések összhangban vannak a 2012/34/EU irányelv 62. cikkének (1) bekezdésében említett bizottság véleményével,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Tárgy
Ez a rendelet meghatározza az azon pénzügyi garanciákra vonatkozó követelményeket, amelyeket a pályahálózat-működtetők kérhetnek annak biztosítása érdekében, hogy az infrastruktúra jövőbeli bevételeivel kapcsolatos jogos elvárásaik teljesüljenek, anélkül, hogy a szóban forgó garanciák túllépnék a kérelmező tevékenységének tervezett volumenével arányos mértéket. Az említett követelmények között különösen az arra vonatkozó feltételek szerepelnek, hogy mikor kérhető garancia vagy előlegfizetés, valamint hogy milyen mértékű és időtartamú lehet a pénzügyi garancia. E rendelet továbbá meghatároz bizonyos részleteket azon kritériumok tekintetében, amelyek alapján értékelhető a kérelmező képessége az előírásoknak megfelelő, infrastruktúra-kapacitásra irányuló ajánlatok készítésére.
2. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában:
„pénzügyi garancia”: a) az infrastruktúra-használati díjak megfizetésére vonatkozó jövőbeli kötelezettség mérséklésére és megelőlegezésére szolgáló előlegfizetés; vagy b) olyan szerződéses megállapodás, amely keretében valamely pénzügyi intézmény - például bank - kötelezettséget vállal annak biztosítására, hogy a szóban forgó kifizetések esedékességük napján teljesülnek.
3. cikk
A pénzügyi garanciákra vonatkozó feltételek
(1) A kérelmező választhat, hogy a pénzügyi garanciára irányuló kérésnek a 2. cikk értelmében vett előlegfizetés vagy szerződéses megállapodás útján tesz-e eleget. Amennyiben egy kérelmező előleget fizet infrastruktúra-használati díjakra, a pályahálózat-működtető nem kérhet egyúttal ugyanazon tervezett tevékenységekre vonatkozó más pénzügyi garanciákat is.
(2) A pályahálózat-működtető abban az esetben kérhet pénzügyi garanciákat a kérelmezőtől, ha a kérelmező hitelminősítéséből arra lehet következtetni, hogy nehézségekbe ütközhet számára az infrastruktúra-használati díjak rendszeres megfizetése. A pályahálózat-működtetőnek adott esetben a hálózati üzletszabályzat díjszabási elvekről szóló szakaszában kell megemlítenie a szóban forgó hitelminősítéseket. A pályahálózat-működtetőnek a pénzügyi garanciára vonatkozó kérését valamely hitelminősítő intézet vagy más, professzionális hitelminősítő, illetve hitelbírálati minősítési szervezet által a rendelkezésére bocsátott, két évnél nem régebbi minősítésre kell alapoznia.
(3) A pályahálózat-működtető nem kérhet pénzügyi garanciát:
a)
a kijelölt vasúttársaságtól ugyanazon tervezett tevékenységekre vonatkozó jövőbeli kifizetések fedezésére, ha a kérelmező, amely nem vasúttársaság, már nyújtott vagy fizetett pénzügyi garanciát;
b)
ha az infrastruktúra-használati díjat az 1370/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (3) értelmében valamely illetékes hatóságnak közvetlenül a pályahálózat-működtető részére kell megfizetnie.
4. cikk
A pénzügyi garanciák mértéke és időtartama
(1) Az egy kérelmezőre vonatkozó pénzügyi garanciák mértéke nem haladhatja meg a kérelmezett vonatüzemeltetés során két hónap alatt felmerülő díjak becsült összegét.
(2) A pályahálózat-működtető nem követelheti meg, hogy egy pénzügyi garancia több mint tíz nappal annak a hónapnak az első napját megelőzően lépjen érvénybe vagy kerüljön kifizetésre, amelyben a vasúti társaság megkezdi azon vonatüzemeltetési tevékenységeket, amelyekre a szóban forgó pénzügyi garancia által fedezendő infrastruktúra-használati díjak vonatkoznak. Amennyiben a kapacitáselosztásra az említett időpont után kerül sor, a pályahálózat-működtető rövid határidővel is kérheti a pénzügyi garanciát.
5. cikk
Az előírásoknak megfelelő infrastruktúra-kapacitási ajánlatok készítésének képessége
A pályahálózat-működtető csak abban az esetben utasíthat el egy adott menetvonalra vonatkozó kérelmet azon az alapon, hogy a kérelmező nem nyújt biztosítékot arra nézve, hogy az előírásoknak megfelelő ajánlatokat tud készíteni az infrastruktúra-kapacitásra a 2012/34/EU irányelv 41. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha:
a)
a kérelmező a hiányzó információ rendelkezésre bocsátására irányuló két egymást követő kérésre nem reagál, vagy ismételten olyan választ ad, amely nem felel meg a 2012/34/EU irányelv 27. cikkében és IV. mellékletében említett hálózati üzletszabályzatban meghatározott feltételeknek a menetvonal-kérelmezési eljárások tekintetében; és
b)
a pályahálózat-működtető az igazgatási szervezet számára, annak megelégedésére megfelelő módon bizonyítani tudja, hogy megtett minden elvárható lépést a kérelmek megfelelő és időben történő benyújtásának elősegítése érdekében.
6. cikk
Átmeneti rendelkezés
Szükség esetén a pályahálózat-működtetők hálózati üzletszabályzataikat az e rendelet hatálybalépését követő első menetrendi időszakra a rendelet rendelkezéseihez igazítják.
7. cikk
Az 870/2014/EU végrehajtási rendelet hatályát veszti.
8. cikk
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
2015. június 16-tól kell alkalmazni, a 7. cikk kivételével, amely e rendelet hatálybalépésekor azonnal alkalmazandóvá válik.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2015. január 6-án.