KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 1396/2014
af 20. oktober 2014
om fastsættelse af en udsmidsplan for Østersøen
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1380/2013 af 11. december 2013 om den fælles fiskeripolitik, ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1954/2003 og (EF) nr. 1224/2009 og ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 og (EF) nr. 639/2004 samt Rådets afgørelse 2004/585/EF (1), særlig artikel 15, stk. 6, og artikel 18, stk. 1 og 3, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Målet med forordning (EU) nr. 1380/2013 er gradvis at bringe udsmid til ophør i alle fiskerier i EU, ved at der indføres en landingsforpligtelse for fangster af arter, der er omfattet af fangstbegrænsninger.
(2)
Ved artikel 15, stk. 6, i forordning (EU) nr. 1380/2013 tillægges Kommissionen beføjelser til at vedtage udsmidsplaner ved hjælp af en delegeret retsakt for en periode på højst tre år på grundlag af fælles henstillinger, som medlemsstaterne udarbejder i samråd med de relevante rådgivende råd.
(3)
Danmark, Tyskland, Estland, Letland, Litauen, Polen, Finland og Sverige har direkte interesse i spørgsmål vedrørende fiskeriforvaltning i Østersøen. Disse medlemsstater har fremlagt en fælles henstilling (2) for Kommissionen efter høring af Det Rådgivende Råd for Østersøen. Der blev indhentet videnskabelige bidrag fra relevante videnskabelige organer. De foranstaltninger, som den fælles henstilling omfatter, er i overensstemmelse med artikel 15, stk. 6, i forordning (EU) nr. 1380/2013, og de bør derfor i overensstemmelse med 18, stk. 3, indgå i nærværende forordning.
(4)
I henhold til artikel 15, stk. 1, litra a), i forordning (EU) nr. 1380/2013, bør landingsforpligtelsen gælde for fangster af arter, der er underlagt fangstbegrænsninger, og som er fanget i fiskeri efter små pelagiske arter, dvs. fiskeriet efter sild og brisling, og i fiskeri til industriformål i Østersøen fra den 1. januar 2015. Den bør også gælde for sådanne fangster i fiskeriet efter laks senest fra samme dato. Torsk anses for at være en art, der karakteriserer visse fiskerier i Østersøen. Rødspætte fanges primært som bifangst i visse fiskerier efter torsk og er underlagt fangstbegrænsninger. I henhold til artikel 15, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 1380/2013 bør landingsforpligtelsen derfor gælde for torsk senest fra den 1. januar 2015 og for rødspætte senest fra den 1. januar 2017. I overensstemmelse med den fælles henstilling bør udsmidsplanen derfor dække alle fangster af sild, brisling, laks, torsk og rødspætte i fiskeriet i Østersøen fra den 1. januar 2015 eller i givet fald fra den 1. januar 2017.
(5)
Den fælles henstilling omfatter en undtagelse fra landingsforpligtelsen for laks og torsk, der er fanget med fælder, tejner/kurve, ruser og bundgarn. Denne undtagelse er baseret på videnskabelig dokumentation af høje overlevelsesrater, som det regionale forum for fiskeri i Østersøen (Baltfish) har leveret, og som Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri (STECF) har gennemgået. STECF bemærkede, at de fleste oplysninger, der er nødvendige for at berettige sådanne undtagelser, er omfattet af den fælles henstilling fra Baltfish (3). STECF konkluderede, at fordi sådanne redskaber fungerer ved at fange fisk i et faststående net, modsat fangst ved hjælp af indfiltring eller ved anvendelse af kroge, er det rimeligt at antage, at dødeligheden ved anvendelse af disse redskaber også vil være lav, typisk under 10 %. Dog anbefalede STECF, at der bør foretages yderligere undersøgelser for at bekræfte, hvorvidt denne antagelse er gyldig, og se nærmere på forskellige aspekter i forbindelse med håndteringspraksis og fremherskende miljøforhold. Derfor bør den pågældende undtagelse omfattes af nærværende forordning.
(6)
I henhold til artikel 15, stk. 10, i forordning (EU) nr. 1380/2013 kan den bevarelsesmæssige mindstereferencestørrelse fastsættes med det mål for øje at beskytte unge marine organismer. I øjeblikket anvendes en mindstestørrelse på 38 cm for torsk i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 2187/2005 (4). Den videnskabelige dokumentation, som STECF har gennemgået, understøtter en fastsættelse af den bevarelsesmæssige mindstereferencestørrelse for torsk på 35 cm. STECF konkluderede navnlig, at der kan være fornuftige biologiske grunde til at reducere den nuværende mindstestørrelse på 38 cm med henblik på at reducere det nuværende omfang af udsmid. Det blev også konkluderet, at med indførelsen af landingsforpligtelsen vil en bevarelsesmæssig mindstereferencestørrelse for torsk på 35 cm reducere omfanget af fangster, som ikke må sælges til konsum, og at der ikke var argumenter vedrørende første gydning, som kunne understøtte en bevarelsesmæssig referencestørrelse på 38 cm i Østersøen. Derfor bør den bevarelsesmæssige mindstereferencestørrelse for torsk i Østersøen fastsættes til 35 cm.
(7)
Nærværende forordning bør anvendes fra den 1. januar 2015 for at overholde den frist, der er fastsat i artikel 15, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1380/2013. I henhold til artikel 15, stk. 6, i nævnte forordning, bør den anvendes i højst tre år -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
Ved denne forordning fastsættes de nærmere bestemmelser for gennemførelsen af den landingsforpligtelse, der er fastsat i artikel 15, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1380/2013, for Østersøen, som defineret i artikel 4, stk. 2, litra b), i nævnte forordning:
a)
fra 1. januar 2015 for så vidt angår fiskeriet efter sild, brisling, laks og torsk
b)
fra 1. januar 2017 for så vidt angår rødspætte fanget i alle fiskerier.
Artikel 2
Undtagelse begrundet i en høj overlevelsesrate
Uanset artikel 15, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1380/2013 anvendes landingsforpligtelsen ikke for torsk og laks, der er fanget i net, tejner/kurve, ruser og bundgarn. Alle sådanne torsk og laks kan genudsættes i havet.
Artikel 3
Bevarelsesmæssige mindstereferencestørrelser
Den bevarelsesmæssige mindstereferencestørrelse for torsk i Østersøen er 35 cm.
Artikel 4
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2015 til den 31. december 2017.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. oktober 2014.
A BIZOTTSÁG 1396/2014/EU FELHATALMAZÁSON ALAPULÓ RENDELETE
(2014. október 20.)
a balti-tengeri visszadobási terv elkészítéséről
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel a közös halászati politikáról, az 1954/2003/EK és az 1224/2009/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 2371/2002/EK és a 639/2004/EK tanácsi rendelet és a 2004/585/EK tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 11-i 1380/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 15. cikke (6), valamint 18. cikke (1) és (3) bekezdésére,
mivel:
(1)
Az 1380/2013/EU rendelet célja a visszadobás gyakorlatának az Unió teljes halászati tevékenysége tekintetében történő fokozatos felszámolása a fogási korlátozás hatálya alá tartozó fajok állományait érintő fogások kirakodására irányuló kötelezettség bevezetése révén.
(2)
Az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (6) bekezdése felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktus útján visszadobási terveket fogadjon el legfeljebb három évre a tagállamok által az illetékes tanácsadó testületekkel folytatott konzultáció során kidolgozott közös ajánlások alapján.
(3)
Dánia, Németország, Észtország, Lettország, Litvánia, Lengyelország, Finnország és Svédország közvetlen halászati gazdálkodási érdekekkel bír a Balti-tengeren. Ezek a tagállamok a Balti-tengeri Tanácsadó Testülettel folytatott konzultációt követően közös ajánlást (2) nyújtottak be a Bizottsághoz. Az érintett tudományos testületek tudományos hozzájárulást nyújtottak. A közös ajánlásban foglalt intézkedések megfelelnek az 1380/2013/EU rendelet 15. cikke (6) bekezdésének, ezért azok az 1380/2013/EU rendelet 18. cikkének (3) bekezdése szerint belefoglalandók ebbe a rendeletbe.
(4)
Az 1380/2013/EU rendelet 15. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint a kirakodási kötelezettségnek a kisméretű nyílt tengeri fajok halászata keretében fogott, fogási korlátozás hatálya alá tartozó fajokra kell vonatkoznia, beleértve a hering és a spratt halászatát, valamint az ipari célból halászott halfajok halászatát a Balti-tengeren 2015. január 1-jétől. Legkésőbb az említett naptól ugyancsak vonatkoznia kell a lazac halászata keretében végrehajtott fogásokra. A tőkehal a balti-tengeri halászati tevékenységek egy részét meghatározó fajnak minősül. A lepényhal fogása főként járulékosan történik egyes tőkehalra szakosodott halászati tevékenységek során, és arra fogási korlátozások vonatkoznak. Emiatt az 1380/2013/EU rendelet 15. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján a tőkehalra legkésőbb 2015. január 1-jétől, a lepényhalra pedig legkésőbb 2017. január 1-jétől kell vonatkoznia a kirakodási kötelezettségnek. A közös ajánlásnak megfelelően ezért a visszadobási tervnek 2015. január 1-jétől, illetve 2017. január 1-jétől a balti-tengeri halászati tevékenységek keretében végrehajtott összes fogásra vonatkoznia kell a hering, a spratt, a lazac, a tőkehal és a lepényhal esetében.
(5)
A közös ajánlás mentességet javasol a csapdahálóval, kosárral/rákcsapdával, hálóvarsával és varsával fogott lazacra és tőkehalra vonatkozó kirakodási kötelezettség alól. Ez a mentesség a magas túlélési arányt igazoló tudományos bizonyítékokon alapul, amelyeket a Balti-tengeri Halászati Fórum (BALTFISH) szolgáltatott és a Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság (HTMGB) is ellenőrzött. A HTMGB megjegyzi, hogy a mentességek alátámasztásához szükséges legtöbb információ megtalálható a BALTFISH közös ajánlásában (3). A HTMGB úgy ítélte meg, hogy mivel ezek az eszközök a halak statikus hálószerkezet segítségével történő csapdába ejtésével működnek - szemben például a begabalyítással vagy a horogra akasztással -, okkal feltételezhető, hogy ezen eszközöket szintén alacsony, általában 10 % alatti mortalitás jellemzi. A HTMGB ugyanakkor további vizsgálatokat javasolt az alacsony mortalitással kapcsolatos feltételezés igazságtartalmának igazolására, valamint a kezelési gyakorlatok és az uralkodó környezeti feltételek vonatkozásában. Ezért a szóban forgó mentességet bele kell foglalni e rendeletbe.
(6)
Az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (10) bekezdése szerint a tengeri élőlények fiatal egyedei védelmének biztosítása céljából minimális védelmi referenciaméreteket lehet meghatározni. Jelenleg a 2187/2005/EK tanácsi rendelet (4) értelmében a tőkehalra 38 cm-es minimális méret vonatkozik. A HTMGB által ellenőrzött tudományos bizonyítékok alátámasztják a tőkehal minimális védelmi referenciaméretének 35 cm-ben való rögzítését. A HTMGB konkrétan arra az eredményre jutott, hogy a jelenlegi 38 cm-es minimális méret megalapozott biológiai érvek alapján csökkenthető a visszadobás jelenlegi szintjének mérséklése érdekében. Azt a következtetést is levonta, hogy a kirakodási kötelezettség értelmében a tőkehal minimális védelmi referenciaméretének 35 cm-ben történő meghatározása csökkentené az emberi fogyasztásra nem értékesíthető fogások szintjét, valamint hogy semmilyen, az első ívással kapcsolatos érv nem támasztja alá a minimális védelmi referenciaméret 38 cm-ben való rögzítését a Balti-tengeren. Ezért a tőkehal minimális védelmi referenciaméretét a Balti-tengeren 35 cm-ben kell rögzíteni.
(7)
E rendelet az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (1) bekezdésében meghatározott határidő betartása érdekében 2015. január 1-jétől alkalmazandó. Az említett rendelet 15. cikkének (6) bekezdése szerint legfeljebb 3 évig lehet érvényben,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Tárgy
Ez a rendelet az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (1) bekezdésében említett, a Balti-tengeren alkalmazandó kirakodási kötelezettség végrehajtásának részletes szabályait írja elő a rendelet 4. cikke (2) bekezdése b) pontjának meghatározása szerint:
a)
2015. január 1-jétől a hering, a spratt, a lazac és a tőkehal halászata tekintetében;
b)
2017. január 1-jétől valamennyi halászati tevékenység keretében fogott lepényhal halászata tekintetében.
2. cikk
Túlélési arányon alapuló mentesség
Az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (1) bekezdésétől eltérve a kirakodási kötelezettség nem vonatkozik a csapdahálóval, kosárral/rákcsapdával, hálóvarsával és varsával fogott tőkehalra és lazacra. Az ilyen tőkehal és lazac visszaengedhető a tengerbe.
3. cikk
Minimális védelmi referenciaméretek
A tőkehal balti-tengeri minimális védelmi referenciamérete 35 cm.
4. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ezt a rendeletet 2015. január 1-jétől2017. december 31-ig kell alkalmazni.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2014. október 20-án.