EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 952/2013
af 9. oktober 2013
om EU-toldkodeksen
(omarbejdning)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 33, 114 og 207,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Der skal foretages en række ændringer af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 450/2008 af 23. april 2008 om EF-toldkodeksen (moderniseret toldkodeks) (3). Forordningen bør af hensyn til klarheden omarbejdes.
(2)
Det er hensigtsmæssigt at sikre, at forordning (EF) nr. 450/2008 er i overensstemmelse med traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), særlig dennes artikel 290 og 291. Det er også hensigtsmæssigt, at nævnte forordning tager hensyn til udviklingen i EU-retten og at nogle af dens bestemmelser tilpasses, således at de bliver lettere at anvende.
(3)
For at supplere eller ændre visse ikkevæsentlige elementer af denne forordning bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(4)
Navnlig bør Kommissionen, når den forbereder og udarbejder delegerede retsakter, sikre, at medlemsstaternes eksperter og erhvervslivet høres på en gennemsigtig måde og i god tid.
(5)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser til at præcisere format og kode for de fælles datakrav for udveksling af oplysninger mellem toldmyndighederne og mellem de økonomiske operatører og toldmyndighederne samt lagring af sådanne oplysninger samt procedurereglerne for udveksling og lagring af oplysninger, der kan finde sted ved hjælp af andre midler end edb, til at vedtage afgørelser, der giver en eller flere medlemsstater mulighed for at anvende andre midler end edb til at udveksle og lagre oplysninger, til at præcisere den toldmyndighed, der er ansvarlig for registrering af økonomiske operatører og andre personer, til at fastsætte den tekniske tilrettelæggelse af udvikling, vedligeholdelse og benyttelse af elektroniske systemer, til at præcisere procedurereglerne for overdragelse af og bevis for en toldrepræsentants ret til at levere ydelser i en anden medlemsstat end den, hvor den pågældende er etableret, procedurereglerne for indgivelse og antagelse af en ansøgning om en afgørelse vedrørende anvendelsen af toldlovgivning og om kontrol med en sådan afgørelse, procedurereglerne for annullering, tilbagekaldelse og ændring af gunstige afgørelser, procedurereglerne for anvendelse af en afgørelse vedrørende bindende oplysninger, efter at den ophører med at være gyldig eller tilbagekaldes, og procedurereglerne for underretning af toldmyndighederne om, at vedtagelse af afgørelser suspenderes, og at denne suspension tilbagekaldes, til at vedtage afgørelser, hvori medlemsstater anmodes om at tilbagekalde en afgørelse vedrørende bindende oplysninger, til at vedtage de nærmere vilkår for anvendelse af kriterierne for indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør, til at vedtage foranstaltninger med henblik på ensartet anvendelse af toldkontrol, herunder udveksling af oplysninger om og analyser af risici,
fælles risikokriterier og -standarder, kontrolforanstaltninger og prioriterede kontrolområder, til at fastsætte de havne eller lufthavne, hvor der skal gennemføres toldkontrol og formaliteter med håndbagage og indchecket bagage, til at fastsætte regler om valutaomregning, til at vedtage foranstaltninger vedrørende ensartet forvaltning af toldkontingenter og toldlofter og forvaltning af overvågning af overgang til fri omsætning eller eksport af varer, at vedtage foranstaltninger, der fastlægger tariferingen af varer, til at præcisere procedurereglerne for fremlæggelse og verifikation af bevis for ikkepræferenceoprindelse, procedurereglerne for at lette fastsættelsen i Unionen af varers præferenceoprindelse, til at indrømme en midlertidig undtagelse fra reglerne om præferenceoprindelse for varer, der er omfattet af præferenceforanstaltninger, som er vedtaget ensidigt af Unionen, til at vedtage foranstaltninger til fastsætte nærmere angivne varers oprindelse, til at præcisere procedurereglerne for fastlæggelse af varers toldværdi, til at præcisere procedurereglerne for sikkerhedsstillelse, fastsættelse af dens størrelse, tilsyn med og frigivelse af sikkerhedsstillelse og tilbagekaldelse og annullering af tilsagn givet af en kautionist, til at præcisere procedurereglerne vedrørende midlertidigt forbud mod anvendelse af samlet sikkerhedsstillelse, til at vedtage foranstaltninger med henblik på gensidig bistand mellem toldmyndighederne, når der opstår toldskyld, til at præcisere procedurereglerne for godtgørelse af og fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløbet og de oplysninger, der skal gives til Kommissionen, til at vedtage afgørelser om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, til at præcisere procedurereglerne for indgivelse, ændring og ugyldiggørelse af den summariske indpassageangivelse, til at præcisere fristen for at foretage risikoanalyse på grundlag af den summariske indpassageangivelse, til at præcisere procedurereglerne for underretning om et søgående skibs eller et luftfartøjs ankomst og transport af varer til det rette sted,
til at præcisere procedurereglerne for frembydelse af varerne for toldmyndighederne, procedurereglerne for indgivelse, ændring og ugyldiggørelse af angivelsen til midlertidig opbevaring og for bevægelse af varer under midlertidig opbevaring, procedurereglerne for fremlæggelse og verifikation af bevis for toldmæssig status som EU-varer, procedurereglerne for fastlæggelse af de kompetente toldsteder, og for indgivelse af toldangivelsen, når der anvendes andre midler end edb, procedurereglerne for indgivelse af standardtoldangivelsen og for den dokumentation, der skal stilles til rådighed, procedurereglerne for indgivelse af den forenklede angivelse og den supplerende angivelse, procedurereglerne for indgivelse af en toldangivelse, inden varerne frembydes for toldmyndighederne, antagelse af toldangivelsen og ændring af toldangivelsen efter frigivelse af varerne, til at vedtage foranstaltninger vedrørende fastlæggelse af underposition i toldtariffen for varer, der er omfattet af den højeste import- eller eksportafgift, når en forsendelse er sammensat af varer, der henhører under forskellige positioner, til at præcisere procedurereglerne for centraliseret toldbehandling og fritagelse for forpligtelsen til frembydelse af varer i forbindelse hermed, procedurereglerne for indskrivningen i klarererens regnskaber, procedurereglerne for de toldformaliteter og den toldkontrol, der skal gennemføres af indehaveren af bevillingen, i forbindelse med egen beregning, til at vedtage foranstaltninger vedrørende verifikation af toldangivelsen, undersøgelse af prøveudtagningen af varer og resultaterne af verifikationen,
procedurereglerne for bortskaffelse af varer, procedurereglerne for fremskaffelse af dokumentation for, at betingelserne for fritagelse for importafgift for returvarer er opfyldt, og procedurereglerne for fremskaffelse af bevis for, at betingelserne for fritagelse for importafgift for produkter fra havfiskeri og andre produkter, der optages fra havet, er opfyldt, procedurereglerne for undersøgelsen af de økonomiske forudsætninger i forbindelse med særlige procedurer, procedurereglerne for afslutning af en særlig procedure, procedurereglerne for overdragelse af rettigheder og forpligtelser og bevægelse af varer i forbindelse med særlige procedurer, procedurereglerne for anvendelse af ækvivalente varer i forbindelse med særlige procedurer, procedurereglerne for anvendelse af bestemmelserne i internationale forsendelsesinstrumenter i Unionens toldområde, procedurereglerne for henførsel af varer under proceduren for EU-forsendelse og for afslutningen af denne procedure, for gennemførelsen af forenklingerne af denne procedure og for toldtilsyn med varer, der forsendes via et land eller område uden for Unionens toldområde under proceduren for ekstern EU-forsendelse, procedurereglerne for henførsel af varer under toldoplag- eller frizoneprocedure, til at fastsætte fristen for at foretage risikoanalyse på grundlag af angivelsen forud for afgang, til at præcisere procedurereglerne for udpassage af varer,
procedurereglerne for indgivelse, ændring og ugyldiggørelse af den summariske udpassageangivelse, procedurereglerne for indgivelse, ændring og ugyldiggørelse af reeksportmeddelelsen, til at vedtage et arbejdsprogram til støtte for udvikling af tilhørende elektroniske systemer og om regulering af fastsættelsen af overgangsperioder, til at vedtage afgørelser, der giver medlemsstaterne mulighed for at afprøve forenklinger i anvendelsen af toldlovgivningen, navnlig når disse forenklinger er relaterede til informationsteknologi (it). Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser (4).
(6)
I betragtning af det samarbejde, som der er behov for mellem medlemsstaterne og Kommissionen med henblik på at udvikle, vedligeholde og benytte elektroniske systemer, der er nødvendige for at gennemføre EU-toldkodeksen (kodeksen), bør Kommissionen undlade at vedtage arbejdsprogrammet til støtte for udvikling af elektroniske systemer og om fastsættelse af overgangsperioder i tilfælde, hvor der ikke afgives udtalelse af det udvalg, der undersøger udkastet til gennemførelsesretsakt.
(7)
Rådgivningsproceduren bør anvendes til vedtagelsen af afgørelser, der giver en eller flere medlemsstater mulighed for at anvende andre midler end edb til at udveksle og lagre oplysninger, idet disse afgørelser ikke berører alle medlemsstater, afgørelser, hvorved det pålægges medlemsstaterne at tilbagekalde afgørelser vedrørende bindende oplysninger, idet sådanne afgørelser kun berører en enkelt medlemsstat og tager sigte på at sikre overholdelse af toldlovgivningen, afgørelser om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, eftersom sådanne afgørelser direkte berører den person, der ansøger om den pågældende godtgørelse eller fritagelse.
(8)
Kommissionen bør vedtage gennemførelsesretsakter, når det i behørigt begrundede tilfælde vedrørende foranstaltninger med henblik på ensartet anvendelse af toldkontrol, herunder udveksling af oplysninger om og analyser af risici, fælles risikokriterier og -standarder, kontrolforanstaltninger og prioriterede kontrolområder, fastlæggelsen af tariferingen af varer, bestemmelsen af nærmere angivne varers oprindelse, foranstaltninger vedrørende midlertidigt forbud mod anvendelse af samlet sikkerhedsstillelse er påkrævet af særligt hastende årsager.
(9)
Unionens grundlag er en toldunion. Af hensyn til de økonomiske operatører og toldmyndighederne i Unionen bør den nuværende toldlovgivning samles i en kodeks. Ud fra idéen om det indre marked bør den pågældende kodeks indeholde de generelle regler og procedurer, som kan sikre anvendelsen af told- og andre fælles politikforanstaltninger, der er indført på EU-plan som led i varehandelen mellem Unionen og lande eller områder uden for Unionens toldområde, under hensyntagen til kravene i disse fælles politikker. Toldlovgivningen bør bringes mere på linje med bestemmelserne om opkrævning af importafgifter, uden at der ændres ved anvendelsesområdet for gældende afgiftsbestemmelser.
(10)
For at sikre en effektiv administrativ forenkling bør der tages hensyn til de økonomiske operatørers synspunkter, når toldlovgivningen moderniseres yderligere.
(11)
Som det fremgår af Kommissionens meddelelse af 9. august 2004 med titlen "Beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser - Bekæmpelse af svig - Handlingsplan 2004-2005", er det hensigtsmæssigt at tilpasse de retlige rammer for beskyttelsen af Unionens finansielle interesser.
(12)
Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (5) var baseret på en integration af de toldprocedurer, som blev anvendt særskilt i de respektive medlemsstater i 1980'erne. Denne forordning er gentagne gange og i væsentlig grad blevet ændret, siden den blev indført, for at håndtere specifikke problemer såsom beskyttelse af god tro eller iagttagelse af sikkerhedskrav. Der blev foretaget yderligere ændringer af nævnte forordning ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 648/2005 af 13. april 2005 (6) - som efterfølgende blev indarbejdet i forordning (EF) nr. 450/2008 - som følge af de omfattende lovændringer, der er sket i de seneste år både på EU- plan og på internationalt plan, heriblandt udløbet af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab og ikrafttrædelsen af tiltrædelsesakterne af henholdsvis 2003, 2005 og 2011 samt ændringsprotokollen til den internationale konvention om forenkling og harmonisering af regler om toldbehandling (den reviderede Kyotokonvention), som Rådet ved sin afgørelse 2003/231/EF af 17. marts 2003 (7) godkendte Unionens tiltrædelse af.
(13)
Der bør i kodeksen indføres retlige rammer for, hvordan visse bestemmelser i toldlovgivningen finder anvendelse på varehandelen mellem dele af toldområdet, hvor Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (8) eller Rådets direktiv 2008/118/EF af 16. december 2008 om den generelle ordning for punktafgifter (9) finder anvendelse, og dele af dette område, hvor disse bestemmelser ikke finder anvendelse, eller på handelen mellem dele af dette område, hvor disse bestemmelser ikke finder anvendelse. I betragtning af, at det drejer sig om EU-varer, og at denne handel inden for Unionen involverer foranstaltninger af fiskal art, er det berettiget, at der indføres passende forenklinger af toldformaliteterne for disse varer.
(14)
For at tage hensyn til de særlige skatteordninger i visse dele af Unionens toldområde bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF, for så vidt angår toldformaliteter og toldkontrol, der anvendes for handelen med EU-varer mellem de pågældende dele og resten af Unionens toldområde.
(15)
For at gøre det lettere at drive lovlig handel og bekæmpe svig er det nødvendigt med enkle, hurtige og standardiserede toldprocedurer og -processer. Det er derfor hensigtsmæssigt, som det også er anført i Kommissionens meddelelse af 24. juli 2013 med titlen "Enkle og papirløse rammer for told og handel", at forenkle toldlovgivningen for at tillade brug af moderne værktøjer og teknologi og fremme en endnu mere ensartet anvendelse af toldlovgivningen og moderne toldkontrolmetoder og dermed bidrage til at sørge for det rette grundlag for effektive og enkle toldbehandlingsprocedurer. Toldprocedurerne bør fusioneres eller gøres ensartet, og antallet af procedurer reduceres til, hvad der er økonomisk forsvarligt, med henblik på at øge erhvervslivets konkurrenceevne.
(16)
Med færdiggørelsen af det indre marked, færre barrierer for international handel og investering og større behov for at sørge for sikkerhed og sikring ved Unionens ydre grænser er toldmyndighedernes rolle blevet ændret, idet de har fået en førende rolle i forsyningskæden og gennem deres overvågning og styring af international handel er blevet en katalysator for landes og virksomheders konkurrenceevne. Toldlovgivningen bør derfor afspejle den nye økonomiske virkelighed og toldmyndighedernes nye rolle og opgaver.
(17)
Som det kommer til udtryk i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 70/2008/EF af 15. januar 2008 om papirløse rammer for told og handel (10), er brugen af informations- og kommunikationsteknologi af afgørende betydning, hvis der skal sikres handelslettelser og samtidig en effektiv toldkontrol, således at der bliver færre omkostninger for erhvervslivet og færre risici for samfundet. Det er derfor nødvendigt, at der i kodeksen fastsættes retlige rammer for gennemførelsen af denne beslutning, navnlig det retsprincip, at alle told- og handelstransaktioner skal behandles elektronisk, og at informations- og kommunikationssystemer til toldekspeditioner skal tilbyde de samme faciliteter for økonomiske operatører i alle medlemsstaterne.
(18)
For at sikre papirløse rammer for told og handel bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår fælles datakrav for udveksling og lagring af oplysninger ved hjælp af edb i tilfælde, hvor andre midler kan anvendes til den pågældende udveksling og opbevaring, samt registrering af personer. Andre midler end edb vil navnlig kunne anvendes midlertidigt i de tilfælde, hvor de nødvendige elektroniske systemer endnu ikke er operationelle, men ikke efter den 31. december 2020. For så vidt angår centraliseret toldbehandling vil de pågældende midlertidige foranstaltninger, indtil de nødvendige elektroniske systemer er operationelle, bestå i at opretholde den procedure, der i øjeblikket betegnes som "enhedsbevilling til forenklede procedurer".
(19)
Brug af informations- og kommunikationsteknologi bør ledsages af en harmoniseret og ensartet anvendelse af toldkontrollen i medlemsstaterne for at sikre et ensartet toldkontrolniveau i hele Unionen, så der ikke opstår konkurrenceforvridende adfærd ved Unionens forskellige indpassage- og udpassagesteder.
(20)
For at gøre det lettere at drive virksomhed og samtidig sikre en passende kontrol af varer, der føres ind i eller ud af Unionens toldområde, er det ønskeligt, at oplysningerne fra de økonomiske operatører - under hensyntagen til de relevante bestemmelser om databeskyttelse - deles mellem toldmyndighederne og med andre instanser, som er involveret i denne kontrol. Den pågældende kontrol bør harmoniseres, således at de økonomiske operatører kun behøver at give oplysningerne én gang, og således at varerne kontrolleres af disse myndigheder på samme tidspunkt og på samme sted.
(21)
For at gøre det lettere at drive virksomhed bør enhver person have ret til at lade sig repræsentere over for toldmyndighederne. Det bør dog ikke længere være muligt at begrænse denne repræsentationsret gennem en medlemsstats lovgivning. En toldrepræsentant, der opfylder kriterierne for indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser, bør desuden have ret til at levere sine ydelser i en anden medlemsstat end den, hvor den økonomisk operatør er etableret. Som hovedregel bør en toldrepræsentant være etableret i Unionens toldområde. Der bør dispenseres fra dette krav, når denne handler på vegne af personer, der ikke skal være etableret i Unionens toldområde, eller i andre begrundede tilfælde.
(22)
Alle afgørelser vedrørende anvendelsen af toldlovgivningen, herunder bindende oplysninger, bør være omfattet af de samme regler. Alle afgørelser af den art bør være gyldige i hele Unionen og bør kunne annulleres, ændres, medmindre andet er bestemt, eller tilbagekaldes, hvis de ikke er i overensstemmelse med toldlovgivningen eller fortolkningen heraf.
(23)
Hvis toldprocedurerne skal strømlines inden for et elektronisk miljø, kræver det, at toldmyndighederne i de forskellige medlemsstater deler ansvaret. Det er nødvendigt at sørge for sanktioner på et passende niveau, der er effektive, har afskrækkende virkning og står i et rimeligt forhold til lovovertrædelsen, i hele det indre marked.
(24)
Regelefterlevende og pålidelige økonomiske operatører bør have status som autoriseret økonomisk operatør med forbehold af tildeling af bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser eller en bevilling vedrørende sikkerhed og sikring eller begge dele. Afhængig af arten af den indrømmede bevilling bør autoriserede økonomiske operatører kunne få størst mulig fordel af den udbredte anvendelse af forenklede toldbestemmelser eller nyde godt af sikkerheds- og sikringsrelaterede lettelser. De bør også have en mere fordelagtig behandling for så vidt angår toldkontrol, så som færre fysiske og dokumentrelaterede kontroller.
(25)
Regelefterlevende og pålidelige økonomiske operatører bør nyde godt af international gensidig anerkendelse af status som autoriseret økonomisk operatør.
(26)
For at sikre, at der er balance mellem på den ene side nødvendigheden af, at toldmyndighederne sikrer korrekt anvendelse af toldlovgivningen, og på den anden side de økonomiske operatørers ret til fair behandling, bør toldmyndighederne have udstrakte kontrolbeføjelser, og de økonomiske operatører bør have klageret.
(27)
Ifølge Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal alle - ud over retten til at klage over enhver afgørelse, der træffes af toldmyndighederne - desuden have ret til at blive hørt, inden der træffes en afgørelse, som måtte berøre den pågældende negativt. Begrænsninger af denne ret kan dog begrundes, når arten eller graden af truslen mod Unionens og dens borgeres sikkerhed og sikring, mod folkesundheden eller dyre- eller plantesundheden, mod miljøet eller mod forbrugerne gør det nødvendigt.
(28)
For at mindske risikoen for Unionen, dens borgere og dens handelspartnere, bør en harmoniseret anvendelse af toldkontrollen i medlemsstaterne baseres på en fælles ramme for risikoforvaltning og et elektronisk system til gennemførelse heraf. At der fastlægges en fælles ramme for risikoforvaltning for alle medlemsstater, bør ikke forhindre medlemsstaterne i at kontrollere varer ved stikprøvekontrol.
(29)
For at sikre en konsekvent og ensartet behandling af personer, der er berørt af toldformaliteter og toldkontrol, bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår fastlæggelsen af andre tilfælde, hvor toldrepræsentanten ikke er forpligtet til at være etableret i Unionens toldområde, og regler vedrørende toldmyndighedernes afgørelse, bl.a. vedrørende bindende oplysninger, autoriserede økonomiske operatører og forenklinger.
(30)
Det er nødvendigt at fastlægge, hvilke faktorer der skal ligge til grund for import- eller eksportafgifter og andre foranstaltninger for så vidt angår varehandel. Det er også hensigtsmæssigt, at der bliver fastlagt mere detaljerede bestemmelser for udstedelse af oprindelsesbeviser i Unionen, hvis det er nødvendigt af hensyn til handelen.
(31)
For at supplere de faktorer, på grundlag af hvilke import- og eksportafgifter og andre foranstaltninger anvendes, bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om varers oprindelse.
(32)
Alle tilfælde af toldskyld, der opstår ved import, bortset fra når det sker efter indgivelse af en toldangivelse om overgang til fri omsætning eller midlertidig import med delvis fritagelse, bør samles i en gruppe for at undgå vanskeligheder med at fastslå, hvilket retsgrundlag toldskyldens opståen hviler på. Det samme bør gælde, når der opstår toldskyld ved eksport.
(33)
Det er hensigtsmæssigt at fastlægge det sted, hvor toldskylden opstår, og hvor import- eller eksportafgifterne skal opkræves.
(34)
Reglerne for særlige procedurer bør give mulighed for, at der kan benyttes en enkelt sikkerhedsstillelse for alle kategorier af særlige procedurer, og at denne sikkerhedsstillelse kan være samlet og dække en række transaktioner.
(35)
En samlet sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb, herunder for toldskyld og andre udgifter, der er opstået, eller en fritagelse for sikkerhedsstillelse bør være tilladt på visse betingelser. En samlet sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb for toldskyld og andre udgifter, der er opstået, bør sidestilles med sikkerhedsstillelse for det samlede skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb, navnlig med henblik på frigivelse af de pågældende varer og bogføring.
(36)
For at sikre en bedre beskyttelse af Unionens og medlemsstaternes finansielle interesser bør en sikkerhedsstillelse også dække ikkeangivne eller ukorrekt angivne varer i en forsendelse eller i en angivelse, som den er stillet som sikkerhed for. Af samme årsag bør kautionistens tilsagn også dække import- eller eksportafgiftsbeløb, som forfalder til betaling efter efterfølgende kontrol.
(37)
For at sikre Unionens og medlemsstaternes finansielle interesser og dæmme op for svigagtig praksis er det tilrådeligt med ordninger, der indebærer graduerede foranstaltninger for anvendelse af en samlet sikkerhedsstillelse. Hvis der er øget risiko for svig, bør det være muligt midlertidigt at forbyde anvendelsen af samlet sikkerhedsstillelse under hensyntagen til de pågældende økonomiske operatørers særlige situation.
(38)
Det er rimeligt, at der tages hensyn til god tro i de tilfælde, hvor der opstår toldskyld som følge af manglende overholdelse af toldlovgivningen, og at forsømmelighed får så lille en virkning som muligt for debitor.
(39)
For at beskytte Unionens og dens medlemsstaters finansielle interesser og supplere reglerne vedrørende toldskyld og sikkerhedsstillelse bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår fastlæggelsen af det sted, hvor toldskyld opstår, beregningen af import- og eksportafgiftsbeløbet, sikkerhedsstillelsen for det pågældende beløb og opkrævning af, godtgørelse af og fritagelse for toldskyld samt toldskyldens ophør.
(40)
Det er nødvendigt at fastlægge et princip om, hvordan varers toldmæssige status som EU-varer fastsættes, og under hvilke omstændigheder denne status kan fortabes, og at skabe grundlag for at fastslå, hvornår denne status forbliver uændret for varer, der midlertidigt føres ud af Unionens toldområde.
(41)
For at sikre den frie bevægelighed for EU-varer i Unionens toldområde og toldbehandlingen af ikke-EU-varer, der føres ind i nævnte område, bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår fastlæggelsen af varers toldmæssige status, fortabelsen af den toldmæssige status som EU-varer, bevarelsen af denne status for varer, der midlertidigt forlader Unionens toldområde, samt afgiftsfritagelse for returvarer.
(42)
Når en økonomisk operatør på forhånd har givet de oplysninger, der er nødvendige for en risikobaseret kontrol af, om varerne kan importeres, er det hensigtsmæssigt at sørge for, at varerne som hovedregel frigives hurtigt. Afgiftskontrol og handelspolitisk kontrol bør primært foretages af det toldsted, der er kompetent med hensyn til det sted, hvor den økonomiske operatørs virksomhedslokaler er beliggende.
(43)
Reglerne for toldangivelse og for henførsel af varer under en toldprocedure bør moderniseres og strømlines, og det bør især kræves, at toldangivelserne som hovedregel skal foregå elektronisk, og at der kun kan være én type forenklet angivelse og mulighed for indgivelse af en toldangivelse i form af en indskrivning i klarererens regnskaber.
(44)
Eftersom den reviderede Kyotokonvention anbefaler, at toldangivelser indgives, registreres og undersøges inden varernes ankomst, og at det sted, hvor angivelsen indgives, og det sted, hvor varerne befinder sig rent fysisk, holdes adskilt, er det hensigtsmæssigt at sørge for en centraliseret toldbehandling på det sted, hvor den økonomiske operatør er etableret.
(45)
Det er hensigtsmæssigt, at der på EU-plan fastlægges regler for toldmyndighedernes tilintetgørelse eller bortskaffelse på anden måde af varer, eftersom disse spørgsmål tidligere har krævet national lovgivning.
(46)
For at supplere reglerne vedrørende henførsel af varer under en toldprocedure og sikre ensartet behandling af de berørte personer bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår reglerne for toldangivelsen og frigivelsen af varer.
(47)
Det er hensigtsmæssigt at indføre fælles, enkle regler for de særlige procedurer suppleret med et lille sæt af regler for hver kategori af de særlige procedurer for at gøre det let for operatøren at vælge den rette procedure, for at undgå fejl og for at mindske antallet af efteropkrævninger og godtgørelser.
(48)
Det bør gøres lettere at give bevillinger til flere særlige procedurer med en samlet sikkerhedsstillelse og et enkelt tilsynsførende toldsted, og der bør være enkle regler om toldskylds opståen i disse tilfælde. Grundprincippet bør være, at varer, der er henført under en særlig procedure, eller produkter, der er fremstillet af sådanne varer, værdiansættes på tidspunktet for toldskyldens opståen. Men det bør også være muligt, når det er økonomisk berettiget, at varerne værdiansættes på det tidspunkt, hvor de henføres under en særlig procedure. De samme principper bør gælde for sædvanlige behandlinger.
(49)
I lyset af de øgede sikkerhedsrelaterede foranstaltninger bør anbringelse af varer i frizoner gøres til en toldprocedure, og varerne bør gøres til genstand for toldkontrol ved indpassage og med hensyn til regnskaber.
(50)
Eftersom det ikke længere er nødvendigt med en hensigt om reeksport, bør aktiv forædling under suspensionsordningen sammensmeltes med forædling under toldkontrol, og aktiv forædling under tilbagebetalingsordningen bør udgå. Denne ene procedure for aktiv forædling bør også dække tilintetgørelse, undtagen hvis tilintetgørelsen foretages af eller under tilsyn af toldmyndighederne.
(51)
For at supplere reglerne om særlige procedurer og sikre ensartet behandling af de berørte personer bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler i tilfælde, hvor varer henføres under særlige procedurer, bevægelser, sædvanlige behandlinger og ligestilling af disse varer samt afslutning af disse procedurer.
(52)
Sikkerhedsrelaterede foranstaltninger i tilknytning til EU-varer, der føres ud af Unionens toldområde, bør ligeledes anvendes ved reeksport af ikke-EU-varer. De samme regler bør gælde for alle typer varer, med mulighed for undtagelser, hvor det er nødvendigt, som f.eks. for varer, der blot transiterer Unionens toldområde.
(53)
For at sikre toldtilsynet med varer, der føres ind i og ud af Unionens toldområde, og anvendelsen af sikkerhedsrelaterede foranstaltninger bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår reglerne vedrørende summarisk indpassageangivelse og angivelser forud for afgang.
(54)
Med henblik på at undersøge yderligere told og handelslettelser, navnlig ved at gøre brug af nye værktøjer og teknologi, bør medlemsstaterne, på visse betingelser og efter anmodning, have tilladelse til i en begrænset periode at afprøve forenklinger i anvendelsen af toldlovgivningen. Denne mulighed bør ikke bringe anvendelsen af toldlovgivningen i fare eller skabe nye forpligtelser for de økonomiske operatører, der kan deltage i disse forsøg på helt frivilligt grundlag.
(55)
I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet som fastsat i artikel 5 i traktaten om den Europæiske Union (TEU) er det for at virkeliggøre de grundlæggende mål om at sikre, at toldunionen fungerer effektivt, og gennemføre den fælles handelspolitik nødvendigt og hensigtsmæssigt at fastlægge de generelle regler og procedurer, der gælder for varer, som føres ind i eller ud af Unionens toldområde. I overensstemmelse med artikel 5, stk. 4, første afsnit, i TEU går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå de tilstræbte mål.
(56)
For at forenkle og rationalisere toldlovgivningen er der en række bestemmelser, som indgår i autonome EU-retsakter, der af klarhedshensyn er blevet indarbejdet i kodeksen. Rådets forordning (EØF) nr. 3925/91 af 19. december 1991 om afskaffelse af kontrol og formaliteter gældende for håndbagage og indchecket bagage tilhørende personer, der foretager en flyvning inden for Fællesskabet, samt for bagage tilhørende personer, der foretager en overfart ad søvejen inden for Fællesskabet (11), forordning (EØF) nr. 2913/92, Rådets forordning (EF) nr. 1207/2001 af 11. juni 2001 om fremgangsmåder til forenkling af udstedelsen eller udfærdigelsen af EF-oprindelsesbeviser og udstedelsen af visse godkendte eksporttilladelser i henhold til bestemmelserne om præferencehandelsordningerne mellem Det Europæiske Fællesskab og visse lande (12) og forordning (EF) nr. 450/2008 bør derfor ophæves.
(57)
Bestemmelserne i denne forordning, som indeholder bestemmelser om delegation af beføjelser og tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser, samt bestemmelserne om afgifter og omkostninger bør finde anvendelse fra den dato, hvor denne forordning træder i kraft. De øvrige bestemmelser bør finde anvendelse fra den 1. juni 2016.
(58)
Denne forordning bør ikke berøre nuværende og fremtidige EU-regler om aktindsigt, der vedtages i overensstemmelse med artikel 15, stk. 3, i TEUF. Den bør heller ikke berøre nationale regler om aktindsigt.
(59)
Med henblik på at give medlemsstaterne mulighed for rettidig gennemførelse heraf bør Kommissionen på enhver måde tilstræbe at sikre, at de delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter, der er omhandlet i denne forordning, træder i kraft i tilpas god tid inden anvendelsesdatoen for kodeksen -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
INDHOLDSFORTEGNELSE
AFSNIT I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Toldlovgivningens anvendelsesområde, toldmyndighedernes opgave samt definitioner
KAPITEL 2
Personers rettigheder og forpligtelser i henhold til toldlovgivningen
Afdeling 1
Tilvejebringelse af oplysninger
Afdeling 2
Toldrepræsentation
Afdeling 3
Afgørelser om anvendelse af toldlovgivningen
Afdeling 4
Autoriseret økonomisk operatør
Afdeling 5
Sanktioner
Afdeling 6
Klager
Afdeling 7
Kontrol med varer
Afdeling 8
Opbevaring af dokumenter og andre oplysninger og afgifter og omkostninger
KAPITEL 3
Valutaomregning og tidsfrister
AFSNIT II
FAKTORER, PÅ GRUNDLAG AF HVILKE IMPORT- ELLER EKSPORTAFGIFTER OG ANDRE FORANSTALTNINGER, DER ER FASTSAT SOM LED I VAREHANDELEN, FINDER ANVENDELSE
KAPITEL 1
Den fælles toldtarif og tarifering af varer
KAPITEL 2
Varers oprindelse
Afdeling 1
Ikkepræferenceoprindelse
Afdeling 2
Præferenceoprindelse
Afdeling 3
Fastsættelse af nærmere angivne varers oprindelse
KAPITEL 3
Varers toldværdi
AFSNIT III
TOLDSKYLD OG SIKKERHEDSSTILLELSE
KAPITEL 1
Toldskyldens opståen
Afdeling 1
Toldskyld ved import
Afdeling 2
Toldskyld ved eksport
Afdeling 3
Fælles bestemmelser for toldskyld, der er opstået ved import og eksport
KAPITEL 2
Sikkerhedsstillelse for en potentiel eller eksisterende toldskyld
KAPITEL 3
Opkrævning, betaling, godtgørelse af og fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløbet
Afdeling 1
Fastsættelse af import- eller eksportafgiftsbeløbet, meddelelse af toldskyld og bogføring
Afdeling 2
Betaling af import- eller eksportafgiftsbeløbet
Afdeling 3
Godtgørelse og fritagelse
KAPITEL 4
Toldskyldens ophør
AFSNIT IV
VARER, DER FØRES IND I UNIONENS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Summarisk indpassageangivelse
KAPITEL 2
Varers ankomst
Afdeling 1
Varers indpassage i Unionens toldområde
Afdeling 2
Frembydelse, losning og undersøgelse af varer
Afdeling 3
Midlertidig opbevaring af varer
AFSNIT V
ALMINDELIGE REGLER FOR TOLDMÆSSIG STATUS, HENFØRSEL AF VARER UNDER EN TOLDPROCEDURE, VERIFIKATION, FRIGIVELSE OG BORTSKAFFELSE AF VARER
KAPITEL 1
Varers toldmæssige status
KAPITEL 2
Henførsel af varer under en toldprocedure
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Afdeling 2
Standardtoldangivelser
Afdeling 3
Forenklede toldangivelser
Afdeling 4
Fællesbestemmelser for toldangivelser
Afdeling 5
Andre forenklinger
KAPITEL 3
Verifikation og frigivelse af varer
Afdeling 1
Verifikation
Afdeling 2
Frigivelse
KAPITEL 4
Bortskaffelse af varer
AFSNIT VI
OVERGANG TIL FRI OMSÆTNING OG FRITAGELSE FOR IMPORTAFGIFTER
KAPITEL 1
Overgang til fri omsætning
KAPITEL 2
Fritagelse for importafgifter
Afdeling 1
Returvarer
Afdeling 2
Havfiskeri og produkter optaget fra havet
AFSNIT VII
SÆRLIGE PROCEDURER
KAPITEL 1
Almindelige bestemmelser
KAPITEL 2
Forsendelse
Afdeling 1
Ekstern og intern forsendelse
Afdeling 2
EU-forsendelse
KAPITEL 3
Oplagring
Afdeling 1
Fælles bestemmelser
Afdeling 2
Toldoplag
Afdeling 3
Frizoner
KAPITEL 4
Særlig anvendelse
Afdeling 1
Midlertidig import
Afdeling 2
Særligt anvendelsesformål
KAPITEL 5
Forædling
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Afdeling 2
Aktiv forædling
Afdeling 3
Passiv forædling
AFSNIT VIII
VARER, DER FØRES UD AF UNIONENS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Formaliteter forud for udpassage af varer
KAPITEL 2
Formaliteter ved udpassage af varer
KAPITEL 3
Eksport og reeksport
KAPITEL 4
Summarisk udpassageangivelse
KAPITEL 5
Reeksportmeddelelse
KAPITEL 6
Fritagelse for eksportafgifter
AFSNIT IX
ELEKTRONISKE SYSTEMER, FORENKLING, DELEGATION AF BEFØJELSER, UDVALGSPROCEDURE OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Udvikling af elektroniske systemer
KAPITEL 2
Forenklinger i anvendelsen af toldlovgivningen
KAPITEL 3
Delegation af beføjelser og udvalgsprocedure
KAPITEL 4
Afsluttende bestemmelser
BILAG
SAMMENLIGNINGSTABEL
AFSNIT I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Toldlovgivningens anvendelsesområde, toldmyndighedernes opgave samt definitioner
Artikel 1
Emne og anvendelsesområde
1. Ved denne forordning indføres en EU-toldkodeks (kodeksen), som fastlægger de almindelige regler og procedurer, der gælder for varer, der føres ind i eller ud af Unionens toldområde.
Med forbehold af internationale retsakter og konventioner samt EU-lovgivning på andre områder finder kodeksen ensartet anvendelse i hele Unionens toldområde.
2. Nogle af bestemmelserne i toldlovgivningen kan finde anvendelse uden for Unionens toldområde på grundlag af særlig lovgivning eller som følge af internationale konventioner.
3. Nogle af bestemmelserne i toldlovgivningen, herunder de forenklinger den foreskriver, finder anvendelse på handelen med EU-varer mellem dele af Unionens toldområde, hvor direktiv 2006/112/EF eller direktiv 2008/118/EF finder anvendelse, og dele af dette område, hvor disse bestemmelser ikke finder anvendelse, eller på handelen mellem dele af dette område, hvor disse bestemmelser ikke finder anvendelse.
Artikel 2
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284, som præciserer bestemmelserne i toldlovgivningen og forenkling heraf vedrørende toldangivelse, bevis for toldmæssig status, og brugen af proceduren for intern EU-forsendelse, som gælder for handel med EU-varer, jf. artikel 1, stk. 3, for så vidt dette ikke berører korrekt anvendelse af foranstaltninger af fiskal art. De pågældende retsakter kan omhandle særlige omstændigheder for handel med EU-varer, hvor kun én medlemsstat er involveret.
Artikel 3
Toldmyndighedernes opgave
Toldmyndighederne er først og fremmest ansvarlige for at overvåge Unionens internationale handel og derved bidrage til fair og åben handel, til gennemførelse af de eksterne aspekter af det indre marked, af den fælles handelspolitik og af andre fælles EU-politikker med relevans for handel og til generel sikkerhed i forsyningskæden. Toldmyndighederne iværksætter foranstaltninger, der navnlig har følgende formål:
a)
at beskytte Unionens og dens medlemsstaters finansielle interesser
b)
at beskytte Unionen mod unfair og ulovlig handel og samtidig støtte lovlig erhvervsaktivitet
c)
at sørge for sikkerhed for Unionen og dens borgere og for beskyttelse af miljøet, hvor det er relevant i nært samarbejde med andre myndigheder, og
d)
at opretholde en passende balance mellem toldkontrol og lettelse af den lovlige handel.
Artikel 4
Toldområde
1. Unionens toldområde omfatter følgende områder, herunder deres søterritorium, indre farvande og luftrum:
-
Kongeriget Belgiens område
-
Republikken Bulgariens område
-
Den Tjekkiske Republiks område
-
Kongeriget Danmarks område, med undtagelse af Færøerne og Grønland
-
Forbundsrepublikken Tysklands område, med undtagelse af øen Helgoland og Büsingenområdet (traktat af 23. november 1964 mellem Forbundsrepublikken Tyskland og Det Schweiziske Forbund)
-
Republikken Estlands område
-
Irlands område
-
Den Hellenske Republiks område
-
Kongeriget Spaniens område, med undtagelse af Ceuta og Melilla
-
Den Franske Republiks område, med undtagelse af de franske oversøiske lande og territorier, på hvilke bestemmelserne i fjerde del af TEUF finder anvendelse
-
Republikken Kroatiens område
-
Den Italienske Republiks område, med undtagelse af Livigno og Campione d’Italia samt den til det italienske område hørende del af Luganosøen mellem bredden og den politiske grænse for den mellem Ponte Tresa og Porto Ceresio beliggende zone
-
Republikken Cyperns område, i henhold til bestemmelserne i tiltrædelsesakten af 2003
-
Republikken Letlands område
-
Republikken Litauens område
-
Storhertugdømmet Luxembourgs område
-
Ungarns område
-
Maltas område
-
Kongeriget Nederlandenes område i Europa
-
Republikken Østrigs område
-
Republikken Polens område
-
Den Portugisiske Republiks område
-
Rumæniens område
-
Republikken Sloveniens område
-
Den Slovakiske Republiks område
-
Republikken Finlands område
-
Kongeriget Sveriges område og
-
Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands område samt Kanaløerne og øen Man.
2. De nedenfor anførte områder, herunder deres søterritorium, indre farvande og luftrum, der er beliggende uden for medlemsstaternes områder, anses i overensstemmelse med de konventioner og traktater, der gælder for dem, som hørende til Unionens toldområde:
a)
FRANKRIG
Monacos område, således som det er fastlagt i den toldkonvention, der blev undertegnet i Paris den 18. maj 1963 (Journal Officiel de la République française (Den Franske Republiks officielle tidende) af 27. september 1963, s. 8679)
b)
CYPERN
Det Forenede Kongeriges baseområder Akrotiri og Dhekelia, således som de er fastlagt i traktaten om oprettelse af Republikken Cypern, der blev undertegnet i Nicosia den 16. august 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
Artikel 5
Definitioner
I denne kodeks forstås ved:
1) "toldmyndigheder": medlemsstaternes toldadministrationer, der er ansvarlige for at håndhæve toldlovgivningen, og alle andre myndigheder, der i henhold til national lov har beføjelse til at håndhæve visse dele af toldlovgivningen
2) "toldlovgivning": et sæt forskrifter, der består af samtlige følgende:
a)
kodeksen og de bestemmelser, der supplerer eller gennemfører denne, som vedtages på EU-plan eller på nationalt plan
b)
den fælles toldtarif
c)
lovgivningen om en EU-ordning vedrørende fritagelse for toldafgift
d)
internationale aftaler, der indeholder toldbestemmelser, for så vidt som de gælder i Unionen
3) "toldkontrol": specifikke handlinger, der foretages af toldmyndighederne for at sikre overholdelse af toldlovgivningen og anden lovgivning vedrørende indpassage, udpassage, transit, bevægelser, oplagring og særlige anvendelsesformål for så vidt angår varer, som forsendes mellem Unionens toldområde og lande eller områder uden for dette område, samt tilstedeværelse og bevægelser inden for Unionens toldområde af ikke-EU-varer og varer med særligt anvendelsesformål
4) "person": en fysisk person, en juridisk person og enhver sammenslutning af personer, som ikke er en juridisk person, men som i henhold til EU-retten eller national ret anerkendes at have rets- og handleevne
5) "økonomisk operatør": en person, der som led i sit erhverv er involveret i aktiviteter, der er omfattet af toldlovgivningen
6) "toldrepræsentant": en person, som af en anden person er udpeget til at foretage de handlinger og opfylde de formaliteter, der er fastsat i toldlovgivningen, for så vidt angår forbindelsen med toldmyndighederne
7) "risiko": sandsynligheden for og virkningerne af en hændelse, der opstår i forbindelse med indpassage, udpassage, transit, bevægelser eller særlige anvendelsesformål for så vidt angår varer, som forsendes mellem Unionens toldområde og lande eller områder uden for dette område, og i forbindelse med tilstedeværelse inden for Unionens toldområde af ikke-EU-varer, og som:
a)
forhindrer korrekt anvendelse af EU-foranstaltninger eller nationale foranstaltninger
b)
bringer Unionens og dens medlemsstaters finansielle interesser i fare eller
c)
udgør en trussel mod Unionens og dens borgeres sikkerhed og sikring, mod folkesundheden eller dyre- eller plantesundheden, mod miljøet eller mod forbrugerne
8) "toldformaliteter": alle handlinger, der skal foretages af en person og af toldmyndighederne for at overholde toldlovgivningen
9) "summarisk indpassageangivelse": den handling, hvorved en person i behørig form og efter de foreskrevne regler og inden for en bestemt tidsfrist oplyser toldmyndighederne om, at varer vil blive ført ind i Unionens toldområde
10) "summarisk udpassageangivelse": den handling, hvorved en person i behørig form og efter de foreskrevne regler og inden for en bestemt tidsfrist oplyser toldmyndighederne om, at varer vil blive ført ud af Unionens toldområde
11) "angivelse til midlertidig opbevaring": den handling, hvorved en person i behørig form og efter de foreskrevne regler tilkendegiver, at varer er under midlertidig opbevaring
12) "toldangivelse": den handling, hvorved en person i behørig form og efter de foreskrevne regler tilkendegiver at ville henføre varer under en bestemt toldprocedure, hvor det er relevant med angivelse af eventuelle særlige ordninger, der skal anvendes
13) "reeksportangivelse": den handling, hvorved en person i behørig form og efter de foreskrevne regler tilkendegiver et ønske om at føre ikke-EU-varer, bortset fra dem, der befinder sig under frizoneproceduren eller til midlertidig opbevaring, ud af Unionens toldområde
14) "reeksportmeddelelse": den handling, hvorved en person i behørig form og efter de foreskrevne regler tilkendegiver et ønske om at føre ikke-EU-varer, der befinder sig under frizoneproceduren eller til midlertidig opbevaring, ud af Unionens toldområde
15) "klarerer": den person, der indgiver en toldangivelse, en angivelse til midlertidig opbevaring, en summarisk indpassageangivelse, en summarisk udpassageangivelse, en reeksportangivelse eller en reeksportmeddelelse i eget navn, eller den person, i hvis navn en sådan angivelse eller meddelelse foretages
16) "toldprocedure": enhver af følgende procedurer, som varer kan henføres under i overensstemmelse med kodeksen:
a)
overgang til fri omsætning
b)
særlige procedurer
c)
eksport
17) "midlertidig opbevaring": det forhold, at ikke-EU-varer midlertidigt opbevares under toldtilsyn i perioden mellem deres frembydelse for toldmyndighederne og deres henførsel under en toldprocedure eller reeksport
18) "toldskyld": en persons forpligtelse til at betale de import- eller eksportafgifter, der efter gældende toldlovgivning anvendes for bestemte varer
19) "debitor": enhver person, der hæfter for en toldskyld
20) "importafgifter": told, der skal betales ved import af varer
21) "eksportafgifter": told, der skal betales ved eksport af varer
22) "toldmæssig status": en vares status som EU-vare eller som ikke-EU-vare
23) "EU-varer": varer, som falder ind under en af følgende kategorier:
a)
varer, som fuldt ud er fremstillet inden for Unionens toldområde, uden at der i dem indgår varer, som er importeret fra lande eller områder uden for Unionens toldområde
b)
varer, som er indført i Unionens toldområde fra lande eller områder uden for dette område, og som er bragt i fri omsætning
c)
varer, som er fremstillet inden for Unionens toldområde enten udelukkende af de i litra b) omhandlede varer eller af de i litra a) og b) omhandlede varer
24) "ikke-EU-varer": andre varer end de i nr. 23) omhandlede eller varer, som har mistet deres toldmæssige status som EU-varer
25) "risikoforvaltning": den systematiske identifikation af risici, bl.a. ved stikprøvekontrol, og gennemførelse af alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at begrænse risiciene
26) "frigivelse af varer": den handling, hvorved toldmyndighederne giver tilladelse til, at der disponeres over varer til de formål, der er angivet for den toldprocedure, som varerne er henført under
27) "toldtilsyn": enhver handling, der generelt udføres af toldmyndighederne for at sikre overholdelse af toldlovgivningen og om nødvendigt af andre bestemmelser, der gælder for varer undergivet toldtilsyn
28) "godtgørelse": tilbagebetaling af et import- eller eksportafgiftsbeløb, der er blevet betalt
29) "fritagelse": bortfald af forpligtelsen til at betale et import- eller eksportafgiftbeløb, der ikke er blevet betalt
30) "forædlingsprodukter": varer, der er henført under en forædlingsprocedure, og som har været genstand for forædlingsprocesser
31) "person etableret i Unionens toldområde":
a)
for så vidt angår en fysisk person: enhver person, som har sit sædvanlige opholdssted i Unionens toldområde
b)
for så vidt angår en juridisk person eller en sammenslutning af personer: enhver person, som har sit hjemsted, sit hovedsæde eller et fast forretningssted i Unionens toldområde
32) "fast forretningssted": et fast forretningssted, hvor både de nødvendige menneskelige og tekniske ressourcer varigt er til stede, og hvorigennem en persons toldrelaterede transaktioner helt eller delvis udføres
33) "frembydelse for toldmyndighederne": underretning af toldmyndighederne om varers ankomst på toldstedet eller ethvert andet sted, som toldmyndighederne har anvist eller godkendt, og om, at disse varer er tilgængelig for toldkontrol
34) "ihændehaveren af varer": den person, som ejer varerne, eller som har en tilsvarende ret til at disponere over dem, eller som har fysisk kontrol med dem
35) "den person, der er ansvarlig for proceduren":
a)
den person, som indgiver toldangivelsen, eller på hvis vegne den pågældende angivelse indgives, eller
b)
den person, som de pågældende rettigheder og forpligtelser vedrørende en toldprocedure er overført til
36) "handelspolitiske foranstaltninger": ikketoldmæssige foranstaltninger, der som led i den fælles handelspolitik er fastlagt i form af EU-bestemmelser, som gælder for international varehandel
37) "forædlingsprocesser": en af følgende processer:
a)
bearbejdning af varer, herunder montage og samling samt tilpasning til andre varer
b)
forarbejdning af varer
c)
tilintetgørelse af varer
d)
reparation af varer, herunder istandsættelse og justering
e)
anvendelse af varer, som ikke indgår i forædlingsprodukter, men som muliggør eller letter fremstillingen af disse produkter, selv om de ved deres anvendelse forbruges helt eller delvis (hjælpestoffer)
38) "udbyttesats": den mængde eller den procentdel af forædlingsprodukter, der opnås ved forædling af en bestemt mængde varer, der er henført under en forædlingsprocedure
39) "afgørelse": enhver handling, der udføres af toldmyndighederne i tilknytning til toldlovgivningen, hvorved der tages stilling til et konkret tilfælde, og som har retsvirkning for den eller de berørte personer
40) "transportør":
a)
i forbindelse med indpassage den person, som fører varerne ind i Unionens toldområde, eller som påtager sig ansvaret for transporten af varerne ind i dette område. Dog gælder følgende:
i)
i tilfælde af kombineret transport forstås ved "transportør" den person, der er ansvarlig for det transportmiddel, som når det kommer ind i Unionens toldområde bevæger sig ved egen kraft som et aktivt transportmiddel
ii)
i tilfælde af skibs- eller flytrafik, hvor der foreligger en sharing- eller charteraftale om et skib eller fly, forstås ved "transportør" den person, der indgår en kontrakt og udstedt et konnossement eller et luftfragtbrev for varernes faktiske transport ind i Unionens toldområde
b)
i forbindelse med udpassage den person, som fører varerne ud af Unionens toldområde, eller som påtager sig ansvaret for transporten af varerne ud af dette område. Dog gælder følgende:
i)
i tilfælde af kombineret transport, hvor det aktive transportmiddel, der forlader Unionens toldområde, udelukkende transporterer et andet transportmiddel, der, efter at det aktive transportmiddel er ankommet til bestemmelsesstedet, fortsætter ved egen kraft som et aktivt transportmiddel, forstås ved "transportør" den person, der bliver ansvarlig for det transportmiddel, der fortsætter transporten ved egen kraft, når det transportmiddel, der forlader Unionens toldområde, har nået bestemmelsesstedet
ii)
i tilfælde af skibs- eller flytrafik, hvor der foreligger en sharing- eller charteraftale om et skib eller fly, forstås ved "transportør" den person, der indgår en kontrakt og udsteder et konnossement eller et luftfragtbrev for varernes faktiske transport ud af Unionens toldområde
41) "indkøbsprovision": et beløb, som en importør betaler til en agent for at repræsentere sig ved indkøb af de varer, der skal værdiansættes.
KAPITEL 2
Personers rettigheder og forpligtelser i henhold til toldlovgivningen
Afdeling 1
Tilvejebringelse af oplysninger
Artikel 6
Midler til udveksling og lagring af oplysninger og fælles datakrav
1. Al udveksling af oplysninger så som angivelser, ansøgninger eller afgørelser mellem toldmyndigheder og mellem økonomiske operatører og toldmyndigheder samt lagring af disse oplysninger i henhold til toldlovgivningen foretages ved hjælp af edb.
2. Der udarbejdes fælles datakrav med henblik på den udveksling og lagring af oplysninger, der er omhandlet i stk. 1.
3. Andre midler til udveksling og lagring af oplysninger end edb, jf. stk. 1, kan anvendes således:
a)
på et permanent grundlag, når det er behørigt begrundet af typen af trafik, eller når brugen af edb ikke er hensigtsmæssig for de pågældende toldformaliteter
b)
på et midlertidigt grundlag i tilfælde af, at toldmyndighedernes eller de økonomiske operatørers it-systemer midlertidigt er ude af drift.
4. Uanset stk. 1 kan Kommissionen i særlige tilfælde vedtage afgørelser, hvorved den tillader en eller flere medlemsstater at anvende andre midler til udveksling og lagring af oplysninger end edb.
En sådan afgørelse om en undtagelse skal være begrundet i de særlige forhold, der gør sig gældende i de medlemsstater, der anmoder om den, og undtagelsen skal gælde for en begrænset periode. Undtagelsen tages periodisk op til fornyet vurdering og kan forlænges for yderligere begrænsede perioder efter fornyet anmodning fra den medlemsstat, som undtagelsen er rettet til. Den tilbagekaldes, hvis den ikke længere er berettiget.
Undtagelsen berører ikke udvekslingen af oplysninger mellem den medlemsstat, som undtagelsen er rettet til, og andre medlemsstater eller udvekslingen og lagringen af oplysninger i andre medlemsstater med henblik på anvendelse af toldlovgivningen.
Artikel 7
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte følgende:
a)
de fælles datakrav, der er omhandlet i artikel 6, stk. 2), under hensyntagen til behovet for at gennemføre de toldformaliteter, der er fastsat i toldlovgivningen, samt til arten af og formålet med den udveksling og lagring af oplysninger, der er omhandlet i artikel 6, stk. 1a
b)
i hvilke specifikke tilfælde der i overensstemmelse med artikel 6, stk. 3, litra a), kan anvendes andre midler til udveksling og lagring af oplysninger end edb
c)
arten af de oplysninger og elementer, der skal være indeholdt i de regnskaber, der er omhandlet i artikel 148, stk. 4, og 214, stk. 1.
Artikel 8
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
1. Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter:
a)
hvor dette er nødvendigt, format og kode for de fælles datakrav som omhandlet i artikel 6, stk. 2
b)
procedureregler for den udveksling og lagring af oplysninger, der kan finde sted ved hjælp af andre midler end edb som omhandlet i artikel 6, stk. 3.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
2. Kommissionen vedtager de i artikel 6, stk. 3, omhandlede afgørelser om undtagelser ved gennemførelsesretsakter.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter rådgivningsproceduren i artikel 285, stk. 2.
Artikel 9
Registrering
1. De økonomiske operatører, der er etableret i Unionens toldområde, registrerer sig hos de toldmyndigheder, der er ansvarlige for det sted, hvor de er etableret.
2. I specifikke tilfælde registrerer økonomiske operatører, der ikke er etableret i Unionens toldområde, sig hos de toldmyndigheder, der er ansvarlige for det sted, hvor de første gang indgiver en angivelse eller ansøger om en afgørelse.
3. Andre personer end økonomiske operatører er ikke forpligtet til at registrere sig hos toldmyndighederne, medmindre andet er fastsat.
Er personer omhandlet i første afsnit forpligtet til at registrere sig, gælder følgende:
a)
såfremt de er etableret i Unionens toldområde, registrerer de sig hos de toldmyndigheder, der er ansvarlige for det sted, hvor de er etableret
b)
såfremt de ikke er etableret i Unionens toldområde, registrerer de sig hos de toldmyndigheder, der er ansvarlige for det sted, hvor de første gang indgiver en angivelse eller ansøger om en afgørelse.
4. I specifikke tilfælde erklærer toldmyndighederne registreringen ugyldig.
Artikel 10
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de i artikel 9, stk. 2, omhandlede tilfælde, hvor økonomiske operatører, der ikke er etableret i Unionens toldområde, er forpligtet til at registrere sig hos toldmyndighederne
b)
de i artikel 9, stk. 3, første afsnit, omhandlede tilfælde, hvor andre personer end økonomiske operatører er forpligtet til at registrere sig hos toldmyndighederne
c)
de i artikel 9, stk. 4, omhandlede tilfælde, hvor toldmyndighederne erklærer en registrering ugyldig.
Artikel 11
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter den i artikel 9 omhandlede toldmyndighed, der er ansvarlig for registrering.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 12
Meddelelse af oplysninger og databeskyttelse
1. Enhver oplysning, som toldmyndighederne får under udøvelsen af deres opgaver, og som er af fortrolig art, eller som meddeles fortroligt, er omfattet af tavshedspligt. Medmindre det sker i henhold til artikel 47, stk. 2, må en sådan oplysning ikke videregives af toldmyndighederne uden udtrykkelig tilladelse fra den person eller den myndighed, der har givet oplysningen.
En sådan oplysning kan dog videregives uden tilladelse, hvis toldmyndighederne er forpligtet eller bemyndiget hertil ifølge gældende bestemmelser, herunder navnlig bestemmelser vedrørende databeskyttelse, eller i forbindelse med en retssag.
2. Fortrolige oplysninger som omhandlet i stk. 1 kan meddeles til toldmyndighederne og andre kompetente myndigheder i lande eller områder uden for Unionens toldområde med henblik på toldsamarbejde med disse lande eller områder inden for rammerne af en international aftale eller EU-lovgivningen inden for den fælles handelspolitik.
3. Enhver videregivelse eller meddelelse af oplysninger som omhandlet i stk. 1 og 2 skal sikre et tilstrækkeligt databeskyttelsesniveau i fuld overensstemmelse med gældende bestemmelser om databeskyttelse.
Artikel 13
Udveksling af andre oplysninger mellem toldmyndigheder og økonomiske operatører
1. Toldmyndigheder og økonomiske operatører kan udveksle alle oplysninger, som ikke er udtrykkeligt påkrævet ifølge toldlovgivningen, især med henblik på gensidigt samarbejde for at identificere og modvirke risici. Denne udveksling kan finde sted ifølge en skriftlig aftale og kan indebære, at toldmyndighederne får adgang til de økonomiske operatørers computersystemer.
2. Enhver oplysning, der gives af den ene part til den anden under det samarbejde, der henvises til i stk. 1, er fortrolig, medmindre begge parter er enige om andet.
Artikel 14
Oplysninger fra toldmyndighederne
1. Enhver person kan anmode toldmyndighederne om oplysninger vedrørende anvendelsen af toldlovgivningen. En sådan anmodning kan afvises, hvis den ikke vedrører en konkret overvejet aktivitet i forbindelse med international varehandel.
2. Toldmyndighederne sørger for en regelmæssig dialog med de økonomiske operatører og andre myndigheder, der er involveret i international varehandel. De sørger for større åbenhed ved at gøre toldlovgivningen, generelle administrative afgørelser og ansøgningsblanketter frit tilgængelige, uden vederlag, hvor dette er praktisk muligt, og via internettet.
Artikel 15
Oplysninger til toldmyndighederne
1. Enhver person, som er direkte eller indirekte involveret i opfyldelsen af toldformaliteter eller i toldkontrol, skal på toldmyndighedernes forlangende inden for en nærmere angivet tidsfrist stille alle nødvendige dokumenter og oplysninger til rådighed for disse myndigheder i en passende form og yde al den bistand, der er nødvendig for opfyldelsen af disse formaliteter eller for denne kontrol.
2. En person, der indgiver en toldangivelse, en angivelse til midlertidig opbevaring, en summarisk indpassageangivelse, en summarisk udpassageangivelse, en reeksportangivelse eller en reeksport meddelelse til toldmyndighederne, eller indgiver en ansøgning om en bevilling eller en anden afgørelse, er ansvarlig for samtlige følgende:
a)
rigtigheden og fuldstændigheden af oplysningerne i angivelsen, meddelelsen eller ansøgningen
b)
ægtheden, rigtigheden og gyldigheden af alle dokumenter til støtte for angivelsen, meddelelsen eller ansøgningen
c)
hvor det er relevant, overholdelsen af alle forpligtelser, der gælder i forbindelse med henførsel af varerne under den pågældende toldprocedure eller udførelsen af de tilladte transaktioner.
Første afsnit gælder også alle oplysninger i enhver anden form, som kræves af eller gives til toldmyndighederne.
Hvis det er en toldrepræsentant for den pågældende person, jf. artikel 18,der indgiver angivelsen, meddelelsen eller ansøgningen eller giver oplysningerne, er den pågældende toldrepræsentant også omfattet af de forpligtelser, der er anført i nærværende artikels første afsnit.
Artikel 16
Elektroniske systemer
1. Medlemsstaterne samarbejder med Kommissionen om at udvikle, vedligeholde og benytte elektroniske systemer til udveksling af oplysninger mellem toldmyndigheder og med Kommissionen og for lagring af sådanne oplysninger i overensstemmelse med kodeksen.
2. Medlemsstater, der har fået en undtagelse i overensstemmelse med artikel 6, stk. 4, er inden for anvendelsesområdet for denne undtagelse ikke forpligtet til at udvikle, vedligeholde og benytte de i nærværende artikels stk. 1 omhandlede elektroniske systemer.
Artikel 17
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter den tekniske tilrettelæggelse af udvikling, vedligeholdelse og benyttelse af de elektroniske systemer, der er omhandlet i artikel 16, stk. 1.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Toldrepræsentation
Artikel 18
Toldrepræsentant
1. Enhver person kan udpege en toldrepræsentant.
En sådan repræsentation kan være enten direkte, når toldrepræsentanten handler i en anden persons navn og på en anden persons vegne, eller indirekte, når toldrepræsentanten handler i eget navn, men på en anden persons vegne.
2. En toldrepræsentant skal være etableret i Unionens toldområde.
Medmindre andet er fastsat, dispenseres der fra dette krav, når toldrepræsentanten handler på vegne af personer, der ikke skal være etableret i Unionens toldområde.
3. Medlemsstaterne kan i overensstemmelse med EU-lovgivningen fastsætte, på hvilke betingelser en toldrepræsentant kan levere ydelser i den medlemsstat, hvor den pågældende er etableret. En toldrepræsentant, der opfylder kriterierne i artikel 39, litra a)-d), har imidlertid ret til at levere sådanne ydelser i en anden medlemsstat end den, hvor den pågældende er etableret, med forbehold af den pågældende medlemsstats anvendelse af mindre strenge kriterier.
4. Medlemsstaterne kan anvende betingelserne fastsat i overensstemmelse med stk. 3, første punktum, på toldrepræsentanter, der ikke er etableret i Unionens toldområde.
Artikel 19
Bemyndigelse
1. Når en toldrepræsentant har at gøre med toldmyndighederne, skal den pågældende erklære at handle på vegne af den person, der repræsenteres, og angive, hvorvidt det drejer sig om direkte eller indirekte repræsentation.
Personer, der ikke erklærer, at de handler som toldrepræsentant, eller som erklærer, at de handler som toldrepræsentant uden at være bemyndiget hertil, anses for at handle i eget navn og på egne vegne.
2. Toldmyndighederne kan afkræve personer, der erklærer, at de handler som toldrepræsentant, bevis for, at den repræsenterede person har bemyndiget dem hertil.
I specifikke tilfælde kræver toldmyndighederne ikke et sådant bevis.
3. Toldmyndighederne kræver ikke, at en person, der handler som toldrepræsentant og regelmæssigt foretager handlinger og opfylder formaliteter, hver gang skal fremlægge bevis for bemyndigelsen, såfremt en sådan person er i stand til at fremlægge bevis herfor på toldmyndighedernes anmodning.
Artikel 20
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de tilfælde, hvor dispensationen i artikel 18, stk. 2, andet afsnit, ikke finder anvendelse
b)
de tilfælde, hvor toldmyndighederne ikke kræver det bevis for bemyndigelsen, der er omhandlet i artikel 19, stk. 2, første afsnit.
Artikel 21
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for overdragelse af og bevis for retten i artikel 18, stk. 3.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 3
Afgørelser om anvendelse af toldlovgivningen
Artikel 22
Afgørelser truffet efter ansøgning
1. Når en person ansøger om en afgørelse i forbindelse med anvendelsen af toldlovgivningen, skal den pågældende fremlægge alle de oplysninger, der er nødvendige for, at de kompetente toldmyndigheder kan træffe denne afgørelse.
Flere personer kan også ansøge om en afgørelse, og en afgørelse kan træffes vedrørende flere personer, på de betingelser, der er fastsat i toldlovgivningen.
Medmindre andet er fastsat, er den kompetente toldmyndighed toldmyndigheden på det sted, hvor ansøgerens hovedbogholderi i forbindelse med told føres eller er tilgængeligt, og hvor i det mindste en del af de aktiviteter, der skal omfattes af afgørelsen, udføres.
2. Toldmyndighederne verificerer hurtigst muligt og senest 30 dage efter modtagelsen af ansøgningen om en afgørelse, om betingelserne for antagelse af den pågældende ansøgning er opfyldt.
Såfremt toldmyndighederne fastslår, at ansøgningen indeholder alle de oplysninger, der er nødvendige, for at de kan træffe afgørelse, meddeler de inden for den i første afsnit angivne tidsfrist ansøgeren, at ansøgningen er antaget.
3. Medmindre andet er fastsat, skal de kompetente toldmyndigheder træffe afgørelse som nævnt i stk. 1 og give meddelelse til ansøgeren herom hurtigst muligt og senest 120 dage efter den dato, hvor ansøgningen blev antaget.
Hvis det ikke er muligt for toldmyndighederne at overholde fristen for at træffe afgørelse, skal de underrette ansøgeren herom inden fristens udløb og angive årsagerne hertil samt oplyse, hvilken ny frist de skønner nødvendig for at træffe afgørelse. Medmindre andet er fastsat, overstiger denne nye frist ikke 30 dage.
Toldmyndighederne kan med forbehold af andet afsnit forlænge fristen for at træffe afgørelse, som fastsat i toldlovgivningen, når ansøgeren anmoder om en forlængelse for at kunne foretage justeringer med henblik på at sørge for, at betingelserne og kriterierne opfyldes. Disse justeringer og den nye frist, der er nødvendig for at foretage justeringerne, meddeles toldmyndighederne, som træffer afgørelse om forlængelsen.
4. Medmindre andet er fastsat i afgørelsen eller i toldlovgivningen, får afgørelsen virkning fra den dato, hvor ansøgeren modtager den eller må antages at have modtaget den. Bortset fra de i artikel 45, stk. 2, omhandlede tilfælde kan de trufne afgørelser håndhæves af toldmyndighederne fra denne dato.
5. Medmindre andet er fastsat i toldlovgivningen, er afgørelsen gyldig uden tidsbegrænsning.
6. Inden toldmyndighederne træffer en afgørelse, som kan få negative følger for ansøgeren, skal de meddele ansøgeren de grunde, som de agter at basere deres afgørelse på, og denne skal have lejlighed til at fremsætte sine synspunkter inden for en frist, der løber fra den dato, hvor den pågældende modtager eller må antages at have modtaget meddelelsen. Efter udløbet af denne frist får ansøgeren i en passende form meddelelse om afgørelsen.
Første afsnit finder ikke anvendelse i følgende tilfælde:
a)
når det drejer sig om en afgørelse omhandlet i artikel 33, stk. 1
b)
når omfattelse af et toldkontingent afvises, fordi den specificerede toldkontingentmængde er nået, jf. artikel 56, stk. 4, første afsnit
c)
når arten eller graden af en trussel mod Unionens og dens borgeres sikkerhed og sikring, mod folkesundheden eller dyre- eller plantesundheden, mod miljøet eller mod forbrugerne gør det nødvendigt
d)
når formålet med afgørelsen er at sikre gennemførelsen af en anden afgørelse, i forbindelse med hvilken første afsnit har fundet anvendelse, jf. dog den pågældende medlemsstats lov
e)
når det vil skade undersøgelser, der er iværksat med henblik på at bekæmpe svig
f)
i andre specifikke tilfælde.
7. En afgørelse, som får negative følger for ansøgeren, skal indeholde angivelse af de grunde, afgørelsen bygger på, og henvisning til den i artikel 44 omhandlede klageadgang.
Artikel 23
Forvaltning af afgørelser truffet efter ansøgning
1. Indehaveren af afgørelsen skal opfylde de forpligtelser, der følger af den pågældende afgørelse.
2. Indehaveren af afgørelsen underretter straks toldmyndighederne om alle forhold, der opstår, efter at afgørelsen er truffet, og som kan påvirke videreførelsen eller indholdet af denne.
3. Med forbehold af bestemmelser på andre områder, der fastsætter, i hvilke tilfælde afgørelser ikke har virkning eller mister deres virkning, kan de toldmyndigheder, der har truffet en afgørelse, på et hvilket som helst tidspunkt annullere, ændre eller tilbagekalde den, hvis den ikke er i overensstemmelse med toldlovgivningen.
4. I specifikke tilfælde skal toldmyndighederne:
a)
tage en afgørelse op til fornyet vurdering
b)
suspendere en afgørelse, som ikke skal annulleres, tilbagekaldes eller ændres.
5. Toldmyndighederne fører tilsyn med de betingelser og kriterier, der skal opfyldes af indehaveren af en afgørelse. De fører ligeledes tilsyn med overholdelsen af de forpligtelser, der følger af den pågældende afgørelse. Såfremt indehaveren af afgørelsen har været etableret i mindre end tre år, fører toldmyndighederne tæt tilsyn med indehaveren i det første år, efter at afgørelsen er truffet.
Artikel 24
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter til i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
undtagelserne fra artikel 22, stk. 1, tredje afsnit
b)
betingelserne for antagelse af en ansøgning omhandlet i artikel 22, stk. 2
c)
tidsfristen for at træffe en specifik afgørelse, herunder en eventuel forlængelse af denne tidsfrist i overensstemmelse med artikel 22, stk. 3
d)
de i artikel 22, stk. 4, omhandlede tilfælde, hvor afgørelsen har virkning fra en anden dato end den dato, hvor ansøgeren modtager den eller må antages at have modtaget den
e)
de i artikel 22, stk. 5, omhandlede tilfælde, hvor afgørelsen ikke er gyldig uden tidsbegrænsning
f)
varigheden af den i artikel 22, stk. 6, første afsnit, omhandlede frist
g)
de specifikke tilfælde omhandlet i artikel 22, stk. 6, andet afsnit, litra f), hvor ansøgeren ikke skal have lejlighed til at fremsætte sine synspunkter
h)
tilfældene af og reglerne for fornyet vurdering og suspension af afgørelser i medfør af artikel 23, stk. 4.
Artikel 25
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
indgivelse og antagelse af en ansøgning om en afgørelse som omhandlet i artikel 22, stk. 1 og 2
b)
vedtagelse af den i artikel 22 omhandlede afgørelse, herunder, hvor dette er relevant, høring af de berørte medlemsstater
c)
tilsynet med en afgørelse i henhold til artikel 23, stk. 5.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 26
Afgørelsers gyldighed i hele Unionen
Medmindre virkningen af en afgørelse er begrænset til en eller flere medlemsstater, er afgørelser vedrørende anvendelsen af toldlovgivningen gyldige i hele Unionens toldområde.
Artikel 27
Annullering af gunstige afgørelser
1. Toldmyndighederne annullerer en afgørelse, der er gunstig for indehaveren af afgørelsen, hvis følgende betingelser alle er opfyldt:
a)
Afgørelsen blev truffet på grundlag af urigtige eller ufuldstændige oplysninger.
b)
Indehaveren af afgørelsen vidste eller burde med rimelighed have vidst, at oplysningerne var urigtige eller ufuldstændige.
c)
Hvis oplysningerne havde været rigtige og fuldstændige, ville afgørelsen have været anderledes.
2. Annullering af afgørelsen meddeles indehaveren af afgørelsen.
3. Annulleringen får virkning fra det tidspunkt, hvor den oprindelige afgørelse fik virkning, medmindre andet er fastsat i afgørelsen i overensstemmelse med toldlovgivningen.
Artikel 28
Tilbagekaldelse og ændring af gunstige afgørelser
1. En gunstig afgørelse tilbagekaldes eller ændres i andre tilfælde end de i artikel 27 omhandlede:
a)
hvis en eller flere af betingelserne for at træffe afgørelsen ikke var eller ikke længere er opfyldt, eller
b)
efter ansøgning fra indehaveren af afgørelsen.
2. Medmindre andet er fastsat, kan en gunstig afgørelse, der er rettet til flere personer, udelukkende tilbagekaldes for en person, som ikke overholder en forpligtelse, der er pålagt i kraft af denne afgørelse.
3. Tilbagekaldelse eller ændring af afgørelsen meddeles indehaveren af afgørelsen.
4. Artikel 22, stk. 4, finder anvendelse ved tilbagekaldelse eller ændring af afgørelsen.
Toldmyndighederne kan dog undtagelsesvis i tilfælde, hvor afgørelsens indehavers berettigede interesser fordrer det, lade tilbagekaldelsen eller ændringen få virkning fra et senere tidspunkt, dog højst et år. Denne dato skal fremgå af tilbagekaldelsen eller ændringen af afgørelsen.
Artikel 29
Afgørelser truffet uden forudgående ansøgning
Bortset fra de tilfælde, hvor en toldmyndighed handler som retsinstans, gælder artikel 22, stk. 5, 5, 6 og 7, artikel 23, stk. 3, og artikel 26, 27 og 28 også for afgørelser, som toldmyndighederne træffer uden forudgående ansøgning fra den berørte person.
Artikel 30
Begrænsninger i afgørelser om varer henført under en toldprocedure eller til midlertidig opbevaring
Medmindre den pågældende person anmoder derom, berører en tilbagekaldelse, ændring eller suspension af en gunstig afgørelse ikke varer, som på det tidspunkt, hvor tilbagekaldelsen, ændringen eller suspensionen får virkning, allerede er henført under eller stadig henhører under en toldprocedure eller midlertidig opbevaring i medfør af den tilbagekaldte, ændrede eller suspenderede afgørelse.
Artikel 31
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de i artikel 28, stk. 2, omhandlede tilfælde, hvor en gunstig afgørelse, der er rettet til flere personer, også kan tilbagekaldes for andre personer end den person, som ikke overholder en forpligtelse, der er pålagt i kraft af denne afgørelse
b)
de undtagelsestilfælde, hvor toldmyndighederne kan lade tilbagekaldelsen eller ændringen få virkning fra et senere tidspunkt i henhold til artikel 28, stk. 4, andet afsnit.
Artikel 32
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for annullering, tilbagekaldelse eller ændring af gunstige afgørelser.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 33
Afgørelser vedrørende bindende oplysninger
1. Toldmyndighederne træffer efter ansøgning afgørelser vedrørende bindende tariferingsoplysninger ("BTO-afgørelser") eller afgørelser vedrørende bindende oprindelsesoplysninger ("BOO-afgørelser").
En sådan ansøgning antages ikke i følgende tilfælde:
a)
hvis ansøgningen indgives eller allerede er indgivet til det samme eller et andet toldsted af eller på vegne af indehaveren af en afgørelse vedrørende de samme varer, og for BOO-afgørelsers vedkommende under de samme omstændigheder, der er bestemmende for opnåelsen af oprindelsesstatus
b)
hvis ansøgningen ikke vedrører en planlagt anvendelse af BTO- eller BOO-afgørelsen eller en planlagt anvendelse af en toldprocedure.
2. BTO- eller BOO-afgørelser er kun bindende hvad angår tariferingen af en vare eller bestemmelsen af en vares oprindelse:
a)
for toldmyndighederne over for indehaveren af afgørelsen og kun for så vidt angår varer, for hvilke toldformaliteterne afsluttes efter den dato, fra hvilken afgørelsen har virkning
b)
for indehaveren af afgørelsen over for toldmyndighederne fra den dato, hvor den pågældende modtager eller må antages at have modtaget meddelelsen om afgørelsen.
3. BTO- og BOO-afgørelser er gyldige i tre år regnet fra den dato, fra hvilken afgørelsen har virkning.
4. For at kunne anvende en BTO- eller BOO-afgørelse i forbindelse med en bestemt toldprocedure skal indehaveren af afgørelsen kunne godtgøre:
a)
hvis det drejer sig om en BTO-afgørelse, at de angivne varer på alle måder svarer til de i afgørelsen beskrevne varer
b)
hvis det drejer sig om en BOO-afgørelse, at de pågældende varer og de omstændigheder, der er bestemmende for opnåelsen af oprindelsesstatus, på alle måder svarer til de i afgørelsen beskrevne varer og omstændigheder.
Artikel 34
Forvaltning af afgørelser vedrørende bindende oplysninger
1. En BTO-afgørelse ophører med at være gyldig før udløbet af den i artikel 33, stk. 3, nævnte periode, når den ikke længere er i overensstemmelse med loven, som følge af et af følgende:
a)
vedtagelse af en ændring til nomenklaturerne i artikel 56, stk. 2, litra a) og b)
b)
vedtagelse af foranstaltningerne i artikel 57, stk. 4
med virkning fra datoen for anvendelsen af disse ændringer eller foranstaltninger.
2. En BOO-afgørelse ophører med at være gyldig før udløbet af den i artikel 33, stk. 3, nævnte periode i følgende tilfælde:
a)
når en forordning vedtages, eller en aftale indgås af og finder anvendelse i Unionen, og BOO-afgørelsen ikke længere er i overensstemmelse med den således fastlagte lov, med virkning fra datoen for anvendelsen af den pågældende forordning eller aftale
b)
når den ikke længere er forenelig med den aftale om oprindelsesregler, der er udarbejdet af Verdenshandelsorganisationen (WTO), eller med de forklarende bemærkninger eller udtalelser om oprindelse, der er vedtaget til fortolkning af denne aftale, med virkning fra datoen for deres offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende.
3. BTO- og BOO-afgørelser ophører ikke med at være gyldige med tilbagevirkende kraft.
4. Uanset artikel 23, stk. 3, og artikel 27 annulleres BTO- og BOO-afgørelser, hvis de bygger på urigtige eller ufuldstændige oplysninger fra ansøgerne.
5. BTO- og BOO-afgørelser tilbagekaldes i overensstemmelse med artikel 23, stk. 3, og artikel 28. Sådanne afgørelser tilbagekaldes dog ikke på anmodning af indehaveren af afgørelsen.
6. BTO- og BOO-afgørelser kan ikke ændres.
7. Toldmyndighederne tilbagekalder BTO-afgørelser:
a)
når de ikke længere er forenelige med fortolkningen af nogen af de i artikel 56, stk. 2, litra a) og b), omhandlede nomenklaturer som følge af:
i)
forklarende bemærkninger omhandlet i artikel 9, stk. 1, litra a), andet led, i Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif (13), med virkning fra datoen for deres offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende
ii)
en dom afsagt af Den Europæiske Unions Domstol, med virkning fra datoen for offentliggørelsen af domskonklusionen i Den Europæiske Unions Tidende
iii)
tariferingsafgørelser, tariferingsudtalelser eller ændringer af de forklarende bemærkninger til nomenklaturen i det harmoniserede varebeskrivelses- og varenomenklatursystem, vedtaget af den organisation, der er oprettet ved den i Bruxelles den 15. december 1950 udfærdigede konvention om Toldsamarbejdsrådet, med virkning fra datoen for offentliggørelsen af Kommissionens meddelelse i C-udgaven af Den Europæiske Unions Tidende, eller
b)
i andre specifikke tilfælde.
8. BOO-afgørelser tilbagekaldes:
a)
når de ikke længere er forenelige med en dom afsagt af Den Europæiske Unions Domstol, med virkning fra datoen for offentliggørelsen af domskonklusionen i Den Europæiske Unions Tidende eller
b)
i andre specifikke tilfælde.
9. Når stk. 1, litra b), eller stk. 2, 7 eller 8 finder anvendelse, kan en BTO- eller en BOO-afgørelse stadig anvendes i forbindelse med bindende kontrakter, der byggede på den pågældende afgørelse og blev indgået, før den ophørte med at være gyldig eller blev tilbagekaldt. Denne forlængede anvendelse gælder ikke BOO-afgørelser truffet med henblik på varer, der skal udføres.
Den forlængede anvendelse som omhandlet i første afsnit må ikke overstige seks måneder regnet fra den dato, hvor BTO- eller BOO-afgørelsen ophører med at være gyldig eller tilbagekaldes. En foranstaltning som omhandlet i artikel 57, stk. 4, eller i artikel 67 kan imidlertid udelukke anvendelsen af den forlængede anvendelse eller fastsætte en kortere periode. Er der tale om produkter, for hvilke der ved opfyldelsen af toldformaliteterne forelægges import- eller eksportlicenser, træder den pågældende attests gyldighedsperiode dog i stedet for perioden på seks måneder.
For at drage fordel af den forlængede anvendelse af en BTO- eller BOO-afgørelse skal indehaveren af den pågældende afgørelse indgive en ansøgning til den toldmyndighed, som traf afgørelsen, senest 30 dage efter den dato, hvor den ophører med at være gyldig eller tilbagekaldes, med angivelse af de mængder, for hvilke der anmodes om en periode med forlænget anvendelse, og af den medlemsstat eller de medlemsstater, hvor varerne vil blive fortoldet i perioden med forlænget anvendelse. Den pågældende toldmyndighed træffer afgørelse om den forlængede anvendelse og underretter indehaveren hurtigst muligt og senest 30 dage efter den dato, hvor den modtager samtlige oplysninger, der er nødvendige for, at den kan træffe den pågældende afgørelse.
10. Kommissionen underretter toldmyndighederne når:
a)
vedtagelsen af BTO- og BOO-afgørelser for varer, for hvilke der ikke er sikret en korrekt og ensartet tarifering eller oprindelsesbestemmelse, suspenderes eller
b)
den i litra a) omhandlede suspension tilbagekaldes.
11. Kommissionen kan vedtage afgørelser, hvori medlemsstater anmodes om at tilbagekalde BTO- eller BOO-afgørelser for at sikre en korrekt og ensartet tarifering eller ensartet bestemmelse af varers oprindelse.
Artikel 35
Afgørelser vedrørende bindende oplysninger for så vidt angår andre faktorer
I specifikke tilfælde træffer toldmyndighederne efter ansøgning afgørelser vedrørende bindende oplysninger for så vidt angår de i afsnit II omhandlede andre faktorer, der skal ligge til grund for import- eller eksportafgifter og andre foranstaltninger for så vidt angår varehandel.
Artikel 36
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de i artikel 34, stk. 7, litra b), og stk. 8, litra b), omhandlede specifikke tilfælde, hvor BTO- og BOO-afgørelser skal tilbagekaldes
b)
de i artikel 35 omhandlede tilfælde, hvor afgørelser vedrørende bindende oplysninger træffes for så vidt angår andre faktorer, der skal ligge til grund for import- eller eksportafgifter og andre foranstaltninger for så vidt angår varehandel.
Artikel 37
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
1. Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
anvendelse af en BTO- eller BOO-afgørelse, efter at den ophører med at være gyldig eller tilbagekaldes i overensstemmelse med artikel 34, stk. 9
b)
Kommissionens underretning af toldmyndighederne i overensstemmelse med artikel 34, stk. 10, litra a) og b)
c)
anvendelse af de i artikel 35 omhandlede og i overensstemmelse med artikel 36, litra b), fastsatte afgørelser, efter at de ophører med at være gyldige
d)
suspension af de i artikel 35 omhandlede og i overensstemmelse med artikel 36, litra b), fastsatte afgørelser og for underretning af toldmyndighederne om suspensionen eller tilbagekaldelsen af denne.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
2. Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter de afgørelser, hvori medlemsstater anmodes om at tilbagekalde
a)
afgørelser som omhandlet i artikel 34, stk. 11
b)
afgørelser som omhandlet i artikel 35 og fastsat i overensstemmelse med artikel 36, litra b).
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter rådgivningsproceduren i artikel 285, stk. 2.
Hvis der skal indhentes udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 285, stk. 1, ved skriftlig procedure, anvendes artikel 285, stk. 6.
Afdeling 4
Autoriseret økonomisk operatør
Artikel 38
Ansøgning og autorisation
1. En økonomisk operatør, som er etableret i Unionens toldområde, og som opfylder kriterierne i artikel 39, kan ansøge om status som autoriseret økonomisk operatør.
Toldmyndighederne indrømmer, om nødvendigt efter samråd med andre kompetente myndigheder, denne status, som der føres tilsyn med.
2. Status som autoriseret økonomisk operatør består af følgende former for bevilling:
a)
bevilling til en autoriseret økonomisk operatør til at udnytte forenklede toldbestemmelser, som giver indehaveren mulighed for at drage fordel af visse forenklinger i overensstemmelse med toldlovgivningen, eller
b)
bevilling til en autoriseret økonomisk operatør til at udnytte sikkerheds- og sikringsrelaterede lettelser, som giver indehaveren mulighed for at drage fordel af sikkerheds- og sikringsrelaterede lettelser.
3. Begge de i stk. 2 anførte former for bevilling kan indehaves samtidigt.
4. Med forbehold af artikel 39, 40 og 41 anerkendes status som autoriseret økonomisk operatør af toldmyndighederne i alle medlemsstater.
5. På grundlag af anerkendelsen af status som autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser, og forudsat at kravene vedrørende en bestemt form for forenkling, som toldlovgivningen giver mulighed for, er opfyldt, godkender toldmyndighederne, at operatøren kan nyde godt af denne forenkling. Toldmyndighederne undersøger ikke kriterier, som allerede er blevet undersøgt i forbindelse med indrømmelsen af status som autoriseret økonomisk operatør.
6. En autoriseret økonomisk operatør som omhandlet i stk. 2 nyder godt af en mere fordelagtig behandling end andre økonomiske operatører for så vidt angår toldkontrol afhængigt af arten af den indrømmede bevilling, herunder færre fysiske og dokumentrelaterede kontroller.
7. Toldmyndighederne giver fordele i medfør af status som autoriseret økonomisk operatør til personer, der er etableret i lande eller områder uden for Unionens toldområde, og som opfylder betingelserne og overholder kravene i den relevante lovgivning i disse lande eller områder, for så vidt som disse betingelser og krav er anerkendt af Unionen som svarende til dem, der er pålagt autoriserede økonomiske operatører, der er etableret på Unionens toldområde. En sådan tildeling af fordele skal være baseret på reciprocitetsprincippet, medmindre andet er bestemt af Unionen, og være støttet af en international aftale eller EU-lovgivningen inden for den fælles handelspolitik.
Artikel 39
Indrømmelse af status
Kriterierne for indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør er som følger:
a)
fravær af enhver alvorlig overtrædelse eller gentagne overtrædelser af told- og skattelovgivningen, herunder idømte alvorlige strafbare handlinger i tilknytning til ansøgerens økonomiske virksomhed
b)
ansøgerens bevis for en høj grad af kontrol over sin virksomhed og over varestrømmen i kraft af et system til forvaltning af forretningsregnskaber og, om nødvendigt, transportdokumenter, som gør det muligt at gennemføre passende toldkontrol
c)
økonomisk solvens, der anses for bevist, når ansøgeren har en god økonomisk formåen, der sætter den pågældende i stand til at opfylde sine forpligtelser, under behørig hensyntagen til den berørte erhvervsaktivitets særlige karakteristika
d)
med hensyn til den i artikel 38, stk. 2, litra a), omhandlede bevilling, praktisk kompetence eller professionelle kvalifikationer, som har direkte tilknytning til den pågældende aktivitet, og
e)
med hensyn til den i artikel 38, stk. 2, litra b), omhandlede bevilling, passende sikkerheds- og sikringsstandarder, der anses for opfyldt, når ansøgeren godtgør, at der opretholdes passende foranstaltninger til at garantere den internationale forsyningskædes sikkerhed, herunder hvad angår den fysiske integritet og adgangskontrol, logistiske processer og behandling af særlige varetyper, personale og identifikation af vedkommendes handelspartnere.
Artikel 40
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte følgende:
a)
de forenklinger, der er omhandlet i artikel 38, stk. 2, litra a)
b)
de lettelser, der er omhandlet i artikel 38, stk. 2, litra b)
c)
den mere fordelagtige behandling, der er omhandlet i artikel 38, stk. 6.
Artikel 41
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter de nærmere vilkår for anvendelsen af de kriterier, der er omhandlet i artikel 39.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 5
Sanktioner
Artikel 42
Anvendelse af sanktioner
1. Hver enkelt medlemsstat indfører sanktioner for manglende overholdelse af toldlovgivningen. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.
2. Hvis administrative sanktioner anvendes, kan de eksempelvis antage en af eller begge følgende former:
a)
et pengekrav fra toldmyndighederne, herunder, hvor det er relevant, et forlig i stedet for en strafferetlig sanktion
b)
tilbagekaldelse, suspension eller ændring af enhver bevilling, som indehaves af den pågældende person.
3. Medlemsstaterne giver senest 180 dage efter denne artikels anvendelsesdato, som fastlagt i overensstemmelse med artikel 288, stk. 2, Kommissionen meddelelse om gældende nationale bestemmelser jf. nærværende artikels stk. 1 og underretter den hurtigst muligt om senere ændringer, som påvirker disse bestemmelser.
Afdeling 6
Klager
Artikel 43
Afgørelser truffet af en retsinstans
Artikel 44 og 45 anvendes ikke på klager indgivet med henblik på annullering, tilbagekaldelse eller ændring af en afgørelse vedrørende anvendelse af toldlovgivningen truffet af en retsinstans eller af toldmyndigheder, der handler som retsinstanser.
Artikel 44
Klageadgang
1. Enhver person kan indgive klage over enhver afgørelse, der træffes af toldmyndighederne om anvendelse af toldlovgivningen, og som berører den pågældende umiddelbart og individuelt.
Klage kan endvidere indgives af enhver person, der har ansøgt toldmyndighederne om en afgørelse, og som ikke har opnået en afgørelse inden for fristerne i artikel 22, stk. 3.
2. Klagen kan indgives til mindst to instanser:
a)
i første instans til toldmyndighederne eller en retsinstans eller et andet organ, der er udpeget af medlemsstaterne til det formål
b)
i anden instans til en højere, uafhængig instans, der kan være en domstol eller et tilsvarende specialiseret organ, i overensstemmelse med de gældende bestemmelser i medlemsstaterne.
3. Klagen skal indgives i den medlemsstat, hvor afgørelsen blev truffet, eller hvor der blev ansøgt om en sådan afgørelse.
4. Medlemsstaterne sørger for, at klageproceduren giver mulighed for en hurtig bekræftelse eller korrektion af afgørelser truffet af toldmyndighederne.
Artikel 45
Suspension af gennemførelsen
1. Indgivelse af en klage har ikke opsættende virkning for gennemførelsen af den anfægtede afgørelse.
2. Toldmyndighederne kan imidlertid suspendere gennemførelsen af afgørelsen helt eller delvis, hvis de har begrundet formodning om, at den anfægtede afgørelse ikke er i overensstemmelse med toldlovgivningen, eller hvis der må frygtes uoprettelig skade for den pågældende.
3. I de i stk. 2 omhandlede tilfælde, hvor den anfægtede afgørelse bevirker, at der skal betales import- eller eksportafgifter, er suspension af gennemførelsen af afgørelsen betinget af, at der stilles sikkerhed, medmindre det på grundlag af en dokumenteret vurdering konstateres, at en sådan sikkerhedsstillelse vil kunne give debitor alvorlige vanskeligheder af økonomisk eller social art.
Afdeling 7
Kontrol med varer
Artikel 46
Risikoforvaltning og toldkontrol
1. Toldmyndighederne kan udføre enhver toldkontrol, de skønner nødvendige.
Toldkontrol kan især omfatte undersøgelse af varerne, udtagelse af prøver, verifikation af rigtigheden og fuldstændigheden af oplysningerne i en angivelse eller meddelelse og af dokumenters eksistens, ægthed, rigtighed og gyldighed, gennemgang af de økonomiske operatørers regnskaber og andre optegnelser, kontrol af transportmidler, af bagage og af andre effekter, som personer medbringer, og administrative undersøgelser og lignende handlinger.
2. Anden toldkontrol end stikprøvekontrol baseres hovedsagelig på risikoanalyse ved hjælp af edb med henblik på at identificere og evaluere risiciene og udvikle de nødvendige modforanstaltninger på grundlag af kriterier, der er udviklet på nationalt plan, på EU-plan og eventuelt på internationalt plan.
3. Der foretages toldkontrol inden for en fælles ramme for risikoforvaltning, som skal bygge på udveksling af oplysninger mellem toldadministrationerne om risiko og resultater af risikoanalyser, og som skal fastlægge fælles risikokriterier og standarder samt kontrolforanstaltninger og prioriterede kontrolområder.
Kontrol på grundlag af sådanne oplysninger og kriterier gennemføres med forbehold af andre kontrolforanstaltninger, der gennemføres i medfør af stk. 1 eller andre gældende bestemmelser.
4. Toldmyndighederne udfører risikoforvaltning for at sondre mellem de forskellige risikoniveauer, der er forbundet med varer, som er undergivet toldkontrol eller -tilsyn, og afgøre, hvorvidt, og i givet fald hvor, varerne skal undergives særlig toldkontrol.
Risikoforvaltningen omfatter aktiviteter som indsamling af data og oplysninger, analyse og vurdering af risici, fastsættelse og indledning af tiltag og regelmæssig kontrol og evaluering af denne proces og dens resultater baseret på internationale og nationale kilder og strategier samt EU-kilder og -strategier.
5. Toldmyndighederne udveksler oplysninger om risiko og resultater af risikoanalyser, når:
a)
risiciene af en toldmyndighed vurderes til at være væsentlige og kræve toldkontrol, og det ved denne kontrol konstateres, at hændelsen, som udløste risiciene, har fundet sted, eller
b)
det ikke ved kontrollen kan konstateres, at hændelsen, som udløser risiciene, har fundet sted, men den berørte toldmyndighed vurderer, at truslen indebærer en høj risiko andre steder i Unionen.
6. Ved fastlæggelsen af de fælles risikokriterier og standarder, kontrolforanstaltningerne og de prioriterede kontrolområder som omhandlet i stk. 3 tages der hensyn til samtlige følgende forhold:
a)
om de står i rimeligt forhold til risikoen
b)
om det er nødvendigt at iværksætte kontrollen omgående
c)
den mulige virkning for handelsstrømmene, for de enkelte medlemsstater og for kontrolressourcerne.
7. De i stk. 3 omhandlede fælles risikokriterier og standarder omfatter samtlige følgende elementer:
a)
en beskrivelse af risiciene
b)
de risikofaktorer eller -indikatorer, der skal anvendes til at udvælge varer eller økonomiske operatører til toldkontrol
c)
karakteren af den toldkontrol, som toldmyndighederne skal gennemføre
d)
varigheden af anvendelsen af den i litra c) nævnte toldkontrol.
8. De prioriterede kontrolområder skal omfatte særlige toldprocedurer, varetyper, trafikruter, transportformer eller økonomiske operatører, som er genstand for skærpet risikoanalyse og toldkontrol i en vis periode, uden at dette berører andre former for kontrol, som toldmyndighederne normalt gennemfører.
Artikel 47
Samarbejde mellem myndigheder
1. Hvis der for de samme varer skal foretages anden kontrol end toldkontrol af andre kompetente myndigheder end toldmyndighederne, skal toldmyndighederne i nært samarbejde med disse andre myndigheder tilstræbe, at denne kontrol, så vidt det overhovedet er muligt, foretages på samme tid og sted som toldkontrollen (one-stop-shop), idet toldmyndighederne spiller den koordinerende rolle med henblik herpå.
2. Inden for rammerne af den kontrol, der henvises til i denne afdeling, kan toldmyndighederne og andre kompetente myndigheder, hvis det er nødvendigt for at minimere risikoen og bekæmpe svig, med hinanden og med Kommissionen udveksle data, de har modtaget i forbindelse med indpassage, udpassage, transit, bevægelser, opbevaring og særlige anvendelsesformål, herunder posttrafik, for så vidt angår varer, som forsendes mellem Unionens toldområde og lande og områder uden for Unionens toldområde, samt tilstedeværelse og bevægelser inden for Unionens toldområde af ikke-EU-varer og varer med særligt anvendelsesformål, og resultaterne af eventuel kontrol. Toldmyndighederne og Kommissionen kan også udveksle sådanne data indbyrdes for at sikre ensartet anvendelse af toldlovgivningen.
Artikel 48
Kontrol efter frigivelse
Med henblik på toldkontrol kan toldmyndighederne verificere rigtigheden og fuldstændigheden af de afgivne oplysninger i en toldangivelse, angivelse til midlertidig opbevaring, summarisk indpassageangivelse, summarisk udpassageangivelse, reeksportangivelse eller reeksportmeddelelse og eksistensen, ægtheden, rigtigheden og gyldigheden af al dokumentation og kan gennemgå klarererens regnskaber og andre optegnelser vedrørende transaktioner med de pågældende varer eller vedrørende tidligere eller senere erhvervsmæssige transaktioner med de pågældende varer efter at have frigivet dem. Disse myndigheder kan også undersøge varerne og/eller udtage stikprøver, så længe det stadig er muligt.
Kontrollen kan gennemføres hos ihændehaveren af varerne eller dennes repræsentant, hos enhver anden person, som direkte eller indirekte er forretningsmæssigt involveret i disse transaktioner, eller hos enhver anden person, som måtte være i besiddelse af de nævnte dokumenter og data i erhvervsøjemed.
Artikel 49
Rejser med fly og skib inden for Unionen
1. Der skal kun foretages toldkontrol eller opfyldes formaliteter for så vidt angår håndbagage og indchecket bagage tilhørende personer, der foretager enten en fly- eller en skibsrejse inden for Unionen, for så vidt denne kontrol eller disse formaliteter er fastsat i toldlovgivningen.
2. Stk. 1 finder anvendelse med forbehold af følgende:
a)
sikkerheds- og sikringskontrol
b)
kontrol i tilknytning til forbud eller restriktioner.
Artikel 50
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
1. Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter foranstaltninger for at sikre ensartet anvendelse af toldkontrollen, herunder udveksling af oplysninger om risici og resultater af risikoanalyser, fælles risikokriterier og standarder, kontrolforanstaltningerne og de prioriterede kontrolområder omhandlet i artikel 46, stk. 3.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
I særligt hastende tilfælde vedrørende sådanne foranstaltninger, som er behørigt begrundede i behovet for hurtigt at opdatere den fælles ramme for risikoforvaltning og tilpasse udvekslingen af oplysninger om og analyser af risici, kontrolforanstaltninger og prioriterede kontrolområder til risikoudviklingen, vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 285, stk. 5, gennemførelsesretsakter, der finder anvendelse straks.
Hvis der skal indhentes udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 285, stk. 1, ved skriftlig procedure, anvendes artikel 285, stk. 6.
2. Kommissionen fastsætter ved gennemførelsesretsakter de havne eller lufthavne, hvor, i overensstemmelse med artikel 49, toldkontrol og formaliteter skal anvendes på følgende:
a)
håndbagage og indchecket bagage tilhørende personer:
i)
der rejser med et luftfartøj, som kommer fra en lufthavn i et tredjeland, og som efter mellemlanding i en EU-lufthavn skal fortsætte flyvningen til en anden EU-lufthavn
ii)
der rejser med et luftfartøj, som mellemlander i en EU-lufthavn, inden det fortsætter flyvningen til en lufthavn i et tredjeland
iii)
der benytter en forbindelse ad søvejen, som indebærer flere på hinanden følgende strækninger, og som varetages af et og samme skib, der påbegynder eller afslutter rejsen i en havn i et tredjeland eller anløber en sådan havn undervejs
iv)
om bord på et lystfartøj, et privatfly eller et forretningsfly
b)
håndbagage og indchecket bagage:
i)
der ankommer til en EU-lufthavn om bord på et luftfartøj fra en lufthavn i et tredjeland, og som i EU-lufthavnen omlades til et andet luftfartøj, der foretager en flyvning inden for Unionen
ii)
der i en EU-lufthavn bringes om bord i et luftfartøj, der foretager en flyvning inden for Unionen, med henblik på i en anden EU-lufthavn at blive omladet til et luftfartøj med en lufthavn i et tredjeland som bestemmelsessted.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 8
Opbevaring af dokumenter og andre oplysninger og afgifter og omkostninger
Artikel 51
Opbevaring af dokumenter og andre oplysninger
1. En person skal med henblik på toldkontrol opbevare de dokumenter og oplysninger, der er omhandlet i artikel 15, stk. 1, i mindst tre år i en form, som toldmyndighederne har adgang til og kan acceptere.
I tilfælde af, at varer overgår til fri omsætning under andre omstændigheder end dem, der er omhandlet i tredje afsnit, eller at varer angives til eksport, gælder denne frist fra udgangen af det år, hvor toldangivelserne om overgang til fri omsætning eller til eksport er blevet antaget.
I tilfælde af, at varer overgår til fri omsætning afgiftsfrit eller til en nedsat importafgift på grund af deres særlige anvendelsesformål, gælder denne frist fra udgangen af det år, hvor de ophører med at være undergivet toldtilsyn.
I tilfælde af, at varer er henført under en anden toldprocedure eller er under midlertidig opbevaring, gælder denne frist fra udgangen af det år, hvor toldproceduren blev afsluttet, eller den midlertidige opbevaring ophørte.
2. Hvis en toldkontrol vedrørende en toldskyld viser, at det er nødvendigt at korrigere bogføringen heraf, og den berørte person er blevet underrettet herom, opbevares dokumenterne og oplysningerne i yderligere tre år ud over den i nærværende artikels stk. 1 fastsatte frist, jf. dog artikel 103, stk. 4.
Hvis der er indgivet en klage eller indledt retsforfølgning, skal dokumenterne og oplysningerne opbevares i det tidsrum, der er fastsat i stk. 1, eller indtil klageproceduren eller retsforfølgningen er afsluttet, alt eller hvilken dato der er den seneste.
Artikel 52
Afgifter og omkostninger
1. Toldmyndighederne pålægger ikke afgifter for gennemførelse af toldkontrol eller anden anvendelse af toldlovgivningen inden for deres kompetente toldsteders officielle åbningstid.
2. Toldmyndighederne kan pålægge afgifter eller kræve dækning for omkostninger, når der udføres særlige tjenesteydelser, navnlig følgende:
a)
toldpersonales tilstedeværelse uden for officiel åbningstid eller andre steder end på toldmyndighedernes lokaliteter efter anmodning
b)
analyser eller ekspertudtalelser om varer og portoudgifter til returnering af varer til en ansøger, især for så vidt angår afgørelser, der træffes i medfør af artikel 33, eller meddelelse af oplysninger som omhandlet i artikel 14, stk. 1
c)
undersøgelse eller prøveudtagning af varer i verifikationsøjemed eller tilintetgørelse af varer, hvis der er andre omkostninger forbundet hermed end anvendelse af toldpersonale
d)
ekstraordinære kontrolforanstaltninger, hvor det er nødvendigt som følge af varernes art eller en potentiel risiko.
KAPITEL 3
Valutaomregning og tidsfrister
Artikel 53
Valutaomregning
1. Den kurs, der benyttes, skal offentliggøres og/eller gøres tilgængelig på internettet af de kompetente myndigheder, når det er nødvendigt at omregne en valuta af en af følgende årsager:
a)
De faktorer, der benyttes til at ansætte toldværdien af en vare, er angivet i en anden valuta end valutaen i den medlemsstat, hvor toldværdien ansættes.
b)
Modværdien af euroen i national valuta er nødvendig for at fastlægge tariferingen af varer samt import- og eksportafgiftsbeløbet, herunder tærskelværdier i den fælles toldtarif.
2. Hvis det er nødvendigt at omregne valutaen af andre årsager end de i stk. 1 nævnte, fastsættes den modværdi af euroen i national valuta, der skal anvendes som led i toldlovgivningen, mindst en gang om året.
Artikel 54
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen fastsætter ved gennemførelsesretsakter regler for valutaomregning med henblik på de i artikel 53, stk. 1 og 2, omhandlede formål.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 55
Perioder, datoer og tidsfrister
1. Når der fastsættes en periode, dato eller tidsfrist i toldlovgivningen, kan en sådan periode ikke forlænges eller forkortes og en dato eller tidsfrist ikke udskydes eller rykkes frem, medmindre andet er fastsat.
2. De regler for perioder, datoer og tidsfrister, der er fastsat i Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 af 3. juni 1971 om fastsættelse af regler om tidsfrister, datoer og tidspunkter (14), finder anvendelse, undtagen hvor toldlovgivningen indeholder andre bestemmelser.
AFSNIT II
FAKTORER, PÅ GRUNDLAG AF HVILKE IMPORT- ELLER EKSPORTAFGIFTER OG ANDRE FORANSTALTNINGER, DER ER FASTSAT SOM LED I VAREHANDELEN, FINDER ANVENDELSE
KAPITEL 1
Den fælles toldtarif og tarifering af varer
Artikel 56
Den fælles toldtarif og tilsyn
1. Import- og eksportafgifter, der skal betales, baseres på den fælles toldtarif.
Andre foranstaltninger, der er fastsat ved særlige EU-bestemmelser vedrørende varehandelen, finder anvendelse i overensstemmelse med varernes tarifering i tariffen, hvor det er relevant.
2. Den fælles toldtarif består af samtlige følgende:
a)
den kombinerede nomenklatur indført ved forordning (EØF) nr. 2658/87
b)
enhver anden nomenklatur, som helt eller delvis er baseret på den kombinerede nomenklatur, eller som har yderligere underopdelinger, og som er opstillet i henhold til særlige EU-bestemmelser med henblik på anvendelse af tarifmæssige foranstaltninger i forbindelse med varehandelen
c)
de bundne eller normale autonome toldsatser, der anvendes på varer, som er omfattet af den kombinerede nomenklatur
d)
de præferencetoldforanstaltninger, der er fastsat i aftaler, som Unionen har indgået med visse lande eller områder uden for Unionens toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder
e)
de præferencetoldforanstaltninger, der vedtages ensidigt af Unionen til fordel for visse lande eller områder uden for Unionens toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder
f)
de autonome foranstaltninger, hvorved der fastsættes nedsættelse af eller fritagelse for told for visse varer
g)
de toldlempelser, som gælder for visse varer på grund af deres art eller deres særlige anvendelsesformål, inden for rammerne af foranstaltninger, der er nævnt under litra c)-f) eller h)
h)
andre toldmæssige foranstaltninger, der er fastsat ved landbrugs-, handels- eller andre EU-forskrifter.
3. Når de pågældende varer opfylder de betingelser, der indgår i foranstaltningerne i stk. 2, litra d)-g), finder foranstaltningerne i disse bestemmelser anvendelse efter ansøgning fra klarereren i stedet for de i litra c) i samme stykke omhandlede foranstaltninger. En sådan ansøgning kan indgives efterfølgende, forudsat at de tidsfrister og betingelser, der er fastsat i den pågældende foranstaltning eller i kodeksen, er opfyldt.
4. Er anvendelsen af de i stk. 2, litra d)-g), omhandlede foranstaltninger eller den i litra h) i samme stykke omhandlede fritagelse for foranstaltninger begrænset til kun at omfatte en vis import- eller eksportmængde, ophører en sådan anvendelse eller fritagelse for så vidt angår toldkontingenter, når den specificerede import- eller eksportmængde er nået.
For så vidt angår importlofter ophører en sådan anvendelse, når Unionen udsteder en retsakt herom.
5. Overgang til fri omsætning eller eksport af varer, som de i stk. 1 og 2 omhandlede foranstaltninger gælder for, kan undergives tilsyn.
Artikel 57
Tarifering af varer
1. I forbindelse med anvendelse af den fælles toldtarif består tarifering af en vare i at fastslå, hvilken underposition eller yderligere underopdeling i den kombinerede nomenklatur den pågældende vare skal henføres under.
2. I forbindelse med anvendelse af ikketoldmæssige foranstaltninger består tarifering af en vare i at fastslå, hvilken underposition eller yderligere underopdeling i den kombinerede nomenklatur eller i enhver anden nomenklatur, der er fastsat ved EU-bestemmelser, og som helt eller delvis er baseret på den kombinerede nomenklatur, eller som har yderligere underopdelinger heraf, den pågældende vare skal henføres under.
3. En underposition eller yderligere underopdeling, der er fastsat i overensstemmelse med stk. 1 og 2, benyttes med henblik på anvendelse af de foranstaltninger, der er knyttet til den pågældende underposition.
4. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger med henblik på at fastlægge varers tarifering i overensstemmelse med stk. 1 og 2.
Artikel 58
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
1. Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter foranstaltninger vedrørende den ensartede forvaltning af de toldkontingenter og toldlofter, der er omhandlet i artikel 56, stk. 4, og vedrørende forvaltningen af det tilsyn med overgang til fri omsætning eller eksport af varer, der er omhandlet i artikel 56, stk. 5.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
2. Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter de i artikel 57, stk. 4, omhandlede foranstaltninger.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
I særligt hastende tilfælde vedrørende sådanne foranstaltninger, som er behørigt begrundede i behovet for hurtigt at sikre en korrekt og ensartet anvendelse af den kombinerede nomenklatur, vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 285, stk. 5, gennemførelsesretsakter, der finder anvendelse straks.
Hvis der skal indhentes udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 285, stk. 1, ved skriftlig procedure, anvendes artikel 285, stk. 6.
KAPITEL 2
Varers oprindelse
Afdeling 1
Ikkepræferenceoprindelse
Artikel 59
Anvendelsesområde
Artikel 60 og 61 indeholder regler for fastsættelse af varers ikkepræferenceoprindelse i forbindelse med anvendelse af følgende:
a)
den fælles toldtarif med undtagelse af de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 56, stk. 2, litra d) og e)
b)
andre foranstaltninger end toldmæssige, der er fastsat i særlige EU-bestemmelser, som gælder for varehandelen, og
c)
andre EU-foranstaltninger vedrørende varers oprindelse.
Artikel 60
Erhvervelse af oprindelsesstatus
1. Varer, der er fuldt ud fremstillet i et enkelt land eller område, anses for at have oprindelse i dette land eller område.
2. Varer, ved hvis fremstilling der er involveret mere end ét land eller område, anses for at have oprindelse i det land eller område, hvor den sidste væsentlige og økonomisk berettigede bearbejdning eller forarbejdning har fundet sted, når denne er foretaget i en dertil udstyret virksomhed og har ført til fremstilling af et nyt produkt eller udgør et vigtigt trin i fremstillingen.
Artikel 61
Bevis for oprindelse
1. Hvis der er blevet anført en oprindelse i toldangivelsen i henhold til toldlovgivningen, kan toldmyndighederne kræve, at klarereren beviser varernes oprindelse.
2. Hvis beviset for varernes oprindelse fremlægges i henhold til toldlovgivningen eller andre særlige EU-forskrifter, kan toldmyndighederne, når der foreligger begrundet tvivl, kræve yderligere bevis forelagt for at sikre, at oprindelsen er i overensstemmelse med de regler, der er fastsat i EU-forskrifterne herom.
3. Hvis det er nødvendigt af hensyn til handelen, kan der udstedes et dokument i Unionen, der beviser oprindelsen, i overensstemmelse med de gældende oprindelsesregler i bestemmelseslandet eller -området eller enhver anden metode til bestemmelse af det land, hvor varerne blev fremstillet fuldt ud eller undergik den sidste væsentlige bearbejdning.
Artikel 62
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284, som fastsætter reglerne for, hvornår varer, for hvilke der kræves fastsættelse af ikke-præferenceoprindelse med henblik på anvendelse af de i artikel 59 omhandlede foranstaltninger, anses for at være fuldt ud fremstillet i et enkelt land eller område eller for at have undergået den sidste, væsentlige, og økonomisk berettigede bearbejdning eller forarbejdning, når denne er foretaget i en dertil udstyret virksomhed og har ført til fremstilling af et nyt produkt eller udgør et vigtigt trin i fremstillingen, i et land eller område, i overensstemmelse med artikel 60.
Artikel 63
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for fremlæggelse og kontrol af oprindelsesbeviset i artikel 61.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Præferenceoprindelse
Artikel 64
Varers præferenceoprindelse
1. For at være omfattet af de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 56, stk. 2, litra d) eller e), eller af ikketoldmæssige præferenceforanstaltninger, skal varer opfylde de regler om præferenceoprindelse, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 2-5.
2. Hvis varer er omfattet af præferenceforanstaltninger i aftaler, som Unionen har indgået med visse lande eller områder uden for Unionens toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder, skal præferenceoprindelsesreglerne fremgå af disse aftaler.
3. Hvis varer er omfattet af præferenceforanstaltninger, der er vedtaget ensidigt af Unionen over for visse andre lande eller områder uden for Unionens toldområde eller andre grupper af sådanne lande eller områder end dem, der er omhandlet i stk. 5, vedtager Kommissionen foranstaltninger, der fastsætter regler om præferenceoprindelse.
Disse regler skal være baseret enten på kriteriet om fuldt ud fremstillede varer eller kriteriet om varernes tilstrækkelige bearbejdning eller forarbejdning.
4. Hvis varer er omfattet af de præferenceforanstaltninger, der gælder for handel mellem Unionens toldområde og Ceuta og Melilla, og som fremgår af protokol 2 til tiltrædelsesakten af 1985, vedtages reglerne om præferenceoprindelse i overensstemmelse med denne protokols artikel 9.
5. Hvis varer er omfattet af præferenceforanstaltninger i præferenceordninger til fordel for oversøiske lande og territorier, der er knyttet til Unionen, vedtages præferenceoprindelsesreglerne i overensstemmelse med TFEU artikel 203.
6. Kommissionen kan på eget initiativ eller efter anmodning fra et præferenceberettiget land eller område for visse varer indrømme det pågældende land eller område en midlertidig undtagelse fra de i stk. 3 omhandlede regler om præferenceoprindelse.
Den midlertidige undtagelse skal være begrundet i et af følgende forhold:
a)
Som følge af interne eller eksterne faktorer er det præferenceberettigede land eller område ikke i stand til at overholde reglerne om præferenceoprindelse.
b)
Det præferenceberettigede land eller område har brug for tid til at forberede sig på at overholde disse regler.
Det præferenceberettigede land eller område forelægger Kommissionen en anmodning om undtagelse skriftligt. I anmodningen anføres grundene til, at der er behov for en undtagelse, jf. andet afsnit, og vedlægges relevant dokumentation.
Den midlertidige undtagelse gælder kun, indtil virkningerne af de interne eller eksterne faktorer, der begrunder den, er ophørt, eller indtil det præferenceberettigede land eller område er i stand til at overholde reglerne.
Hvis der indrømmes en undtagelse, skal det præferenceberettigede land eller område overholde eventuelle krav om underretning af Kommissionen om anvendelsen af undtagelsen og forvaltningen af de mængder, for hvilke undtagelsen er indrømmet.
Artikel 65
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284, som fastsætter de i artikel 64, stk. 3, omhandlede regler om præferenceoprindelse
Artikel 66
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter:
a)
procedurereglerne, jf. artikel 64, stk. 1, for at lette fastsættelsen i Unionen af varers præferenceoprindelse
b)
en foranstaltning, hvorved et præferenceberettiget land eller område indrømmes den midlertidige undtagelse, der er omhandlet i artikel 64, stk. 6.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 3
Fastsættelse af nærmere angivne varers oprindelse
Artikel 67
Kommissionens foranstaltninger
Kommissionen kan vedtage foranstaltninger med henblik på at fastsætte nærmere angivne varers oprindelse i overensstemmelse med oprindelsesreglerne for disse varer.
Artikel 68
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter de i artikel 67 omhandlede foranstaltninger. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
I særligt hastende tilfælde, som berører de pågældende foranstaltninger, og som er behørigt begrundede i behovet for hurtigt at sikre en korrekt og ensartet anvendelse af oprindelsesreglerne, vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 285, stk. 5 gennemførelsesretsakter, der finder anvendelse straks.
Hvis der skal indhentes udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 285, stk. 1, ved skriftlig procedure, anvendes artikel 285, stk. 6.
KAPITEL 3
Varers toldværdi
Artikel 69
Anvendelsesområde
I forbindelse med anvendelse af den fælles toldtarif og de ikketoldmæssige foranstaltninger, der er fastsat i særlige EU-bestemmelser som led i varehandelen, ansættes toldværdien i henhold til artikel 70 og 74.
Artikel 70
Metode til toldværdiansættelse baseret på transaktionsværdien
1. Det primære grundlag for varers toldværdi er transaktionsværdien, dvs. den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne ved salg til eksport til Unionens toldområde, om nødvendigt justeret.
2. Den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, er den fulde betaling, som køberen yder eller skal yde sælgeren eller tredjemand til fordel for sælgeren for de importerede varer, og som omfatter alle de betalinger, som er erlagt eller skal erlægges som betingelse for salget af de importerede varer.
3. Transaktionsværdien gælder, forudsat at samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
Der er ikke fastsat restriktioner med hensyn til køberens rådighed over eller anvendelse af varerne ud over en eller flere af følgende:
i)
restriktioner pålagt eller krævet ifølge lovgivningen eller af de offentlige myndigheder i Unionen
ii)
begrænsninger af det geografiske område, hvor varerne kan videresælges
iii)
restriktioner, som ikke i væsentlig grad påvirker varernes toldværdi.
b)
Salget eller prisen er ikke betinget af vilkår eller ydelser, hvis værdi ikke kan bestemmes med hensyn til de varer, som skal værdiansættes.
c)
Ingen del af provenuet ved senere videresalg, overdragelse eller anvendelse af varerne fra købers side tilfalder direkte eller indirekte sælgeren, medmindre der kan foretages en passende justering.
d)
Køberen og sælgeren er ikke indbyrdes afhængige, eller afhængighedsforholdet har ikke påvirket prisen.
Artikel 71
Elementer, der indgår i transaktionsværdien
1. Ved fastsættelse af toldværdi i henhold til artikel 70 suppleres den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for de indførte varer, med:
a)
følgende elementer i den udstrækning, de afholdes af køberen, men ikke er indbefattet i den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for varerne:
i)
provisioner og mæglerhonorarer, dog ikke indkøbsprovisioner
ii)
prisen for beholdere, som ved toldbehandling betragtes som udgørende en del af selve varen, og
iii)
emballageomkostninger, omfattende såvel arbejdsløn som materialer
b)
den forholdsmæssigt udregnede værdi af de herunder nævnte varer og tjenesteydelser, når de leveres direkte eller indirekte af køberen uden beregning eller til nedsat pris til brug ved fremstilling og salg til udførsel af de indførte varer, for så vidt denne værdi ikke er indbefattet i den pris, der faktisk er betalt eller skal betales:
i)
materialer, komponenter, dele og lignende elementer, som indgår i de indførte varer
ii)
værktøj, matricer, forme og lignende genstande, der anvendes ved fremstilling af de indførte varer
iii)
materialer, der forbruges ved fremstillingen af de indførte varer, og
iv)
ingeniørarbejde, udviklingsarbejde, kunst- og designarbejde samt tegninger og skitser, som udføres andetsteds end i Unionen, og som er nødvendige for fremstillingen af de indførte varer
c)
royalties og licensafgifter vedrørende varer, der skal værdiansættes, som køberen er forpligtet til at betale direkte eller indirekte som betingelse for salg af de varer, der skal værdiansættes, for så vidt sådanne royalties eller licensafgifter ikke er indbefattet i den pris, der faktisk er betalt eller skal betales
d)
værdien af enhver del af provenuet ved senere videresalg, overdragelse eller anvendelse af de indførte varer, som direkte eller indirekte tilfalder sælgeren, og
e)
følgende omkostninger indtil det sted, hvor varerne indføres i Unionens toldområde:
i)
transport- og forsikringsomkostninger for de indførte varer og
ii)
omkostninger ved lastning og håndtering i forbindelse med transporten af de indførte varer.
2. Ethvert element, som i henhold til stk. 1 lægges til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, baseres udelukkende på objektive og målelige oplysninger.
3. Ved fastsættelse af toldværdien må intet lægges til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, medmindre det er hjemlet i denne artikel.
Artikel 72
Elementer, der ikke indgår i toldværdien
Ved fastsættelse af toldværdi i henhold til artikel 70 må følgende ikke indgå:
a)
transportomkostninger for de indførte varer efter indførslen i Unionens toldområde
b)
omkostninger vedrørende bygnings-, installations- eller monteringsarbejder, vedligeholdelse eller teknisk bistand, som er udført efter indførslen i Unionens toldområde af de indførte varer, såsom industrianlæg, -maskiner eller -materiel
c)
renter i henhold til en af køberen indgået finansieringsordning, som vedrører købet af de indførte varer, uanset om finansieringen tilvejebringes af sælgeren eller en anden person, forudsat at finansieringsordningen er indgået skriftligt, og at køberen på forlangende kan påvise, at følgende betingelser er opfyldt:
i)
Varerne sælges faktisk til den pris, der angives som den pris, der faktisk er betalt eller skal betales.
ii)
Den angivne rentesats overstiger ikke det normale niveau for sådanne transaktioner i det land og på det tidspunkt, hvor finansieringen tilvejebringes.
d)
omkostninger i forbindelse med retten til at reproducere de indførte varer i Unionen
e)
indkøbsprovisioner
f)
importafgifter og andre afgifter, som skal betales i Unionen i forbindelse med indførsel eller salg af varerne
g)
uanset artikel 71, stk. 1, litra c), betalinger, der foretages af køberen til gengæld for retten til at forhandle eller videresælge de indførte varer, hvis disse betalinger ikke er en betingelse for salget til udførsel til Unionen af de indførte varer.
Artikel 73
Forenkling
Toldmyndighederne kan efter ansøgning tillade, at følgende beløb fastsættes på grundlag af specifikke kriterier, når de ikke kan opgøres på den dato, hvor toldangivelsen antages:
a)
beløb, der skal indgå i toldværdien i henhold til artikel 70, stk. 2, og
b)
beløb, der er omhandlet i artikel 71 og 72.
Artikel 74
Sekundære metoder til toldværdiansættelse
1. Når varers toldværdi ikke kan fastsættes i henhold til artikel 70, fastsættes denne i medfør af det første litra i stk. 2, litra a)-d), i nævnte rækkefølge, efter hvilket varernes toldværdi kan fastsættes.
Stk. 2, litra c) og d), kan finde anvendelse i omvendt rækkefølge, hvis klarereren anmoder herom.
2. I medfør af stk. 1 er toldværdien:
a)
transaktionsværdien af tilsvarende varer, som sælges til eksport til Unionens toldområde og eksporteres på samme eller næsten samme tidspunkt som de varer, der skal værdiansættes
b)
transaktionsværdien af lignende varer, som sælges til eksport til Unionens toldområde og eksporteres på samme eller næsten samme tidspunkt som de varer, der skal værdiansættes
c)
en værdi baseret på enhedsprisen ved salg i Unionens toldområde af den største samlede mængde af de importerede varer eller tilsvarende eller lignende importerede varer til personer, der ikke er afhængige af sælgerne, eller
d)
den beregnede værdi, der udgør summen af:
i)
prisen for eller værdien af materialer og fremstilling eller andre arbejdsprocesser ved fremstillingen af de indførte varer
ii)
et beløb for avancer og generalomkostninger svarende til, hvad der almindeligvis indgår i salg af varer af samme art eller beskaffenhed som de varer, der skal værdiansættes, og som fremstilles af producenter i udførselslandet til udførsel til Unionen
iii)
prisen for eller værdien af de i artikel 71, stk. 1, litra e), omhandlede elementer.
3. Hvis toldværdien ikke kan fastsættes i henhold til stk. 1, fastsættes den på grundlag af tilgængelige data i Unionens toldområde og ifølge rimelige fremgangsmåder, der er forenelige med principperne og de almindelige bestemmelser i samtlige følgende:
a)
aftalen om anvendelse af artikel VII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel
b)
artikel VII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel
c)
dette kapitel.
Artikel 75
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte betingelserne for tildeling af den i artikel 73 omhandlede bevilling.
Artikel 76
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
fastsættelsen af toldværdien i overensstemmelse med artikel 70, stk. 1 og 2, og artikel 71 og 72, herunder reglerne for justeringen af den pris, der faktisk er betalt eller skal betales
b)
anvendelsen af de betingelser, der er omhandlet i artikel 70, stk. 3
c)
ansættelsen af toldværdi som omhandlet i artikel 74.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
AFSNIT III
TOLDSKYLD OG SIKKERHEDSSTILLELSE
KAPITEL 1
Toldskyldens opståen
Afdeling 1
Toldskyld ved import
Artikel 77
Overgang til fri omsætning og midlertidig import
1. Toldskyld ved import opstår, når ikke-EU-varer, der er importafgiftspligtige, henføres under en af følgende toldprocedurer:
a)
overgang til fri omsætning, herunder i henhold til bestemmelserne om særligt anvendelsesformål
b)
midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter.
2. Toldskylden opstår på tidspunktet for antagelsen af toldangivelsen.
3. Klarereren er debitor. Ved indirekte repræsentation er den person, på hvis vegne toldangivelsen er foretaget, også debitor.
Udfærdiges en toldangivelse for en af de i stk. 1 nævnte procedurer på basis af oplysninger, som fører til, at alle eller dele af importafgifterne ikke opkræves, er den person, der har meddelt de oplysninger, der var nødvendige for at udfærdige toldangivelsen, og som vidste eller som med rimelighed burde have vidst, at de pågældende oplysninger var forkerte, også debitor.
Artikel 78
Særlige bestemmelser vedrørende varer uden oprindelsesstatus
1. Hvis der er et forbud mod godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter for varer uden oprindelsesstatus, der anvendes til fremstilling af produkter, for hvilke der udstedes eller udfærdiges et oprindelsesbevis som led i en præferenceaftale mellem Unionens og visse lande eller områder uden for Unionens toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder, opstår der en toldskyld ved import for så vidt angår disse varer uden oprindelsesstatus ved antagelse af reeksportangivelsen vedrørende de pågældende produkter.
2. Hvis der opstår toldskyld i medfør af stk. 1, fastsættes det importafgiftsbeløb, der svarer til denne skyld, på samme måde, som hvis det drejede sig om en toldskyld, der var opstået ved en antagelse samme dag af toldangivelsen om overgang til fri omsætning for de varer uden oprindelsesstatus, der blev anvendt til fremstilling af de pågældende produkter for at bringe proceduren for aktiv forædling til ophør.
3. Artikel 77, stk. 2 og 3, finder anvendelse. Dog er den person, som indgiver reeksportangivelsen i tilfælde af ikke-EU-varer, jf. artikel 270, debitor. Ved indirekte repræsentation er den person, på hvis vegne angivelsen er indgivet, også debitor.
Artikel 79
Toldskyld, der opstår som følge af en manglende efterlevelse
1. For så vidt angår varer, der er importafgiftspligtige, opstår der toldskyld ved import ved manglende overholdelse af:
a)
en af forpligtelserne i toldlovgivningen ved import af ikke-EU-varer i Unionens toldområde, ved deres fjernelse fra toldtilsyn eller ved transport, forædling, oplagring, midlertidig opbevaring, midlertidig import eller bortskaffelse af sådanne varer inden for dette område
b)
en af forpligtelserne i toldlovgivningen om varers særlige anvendelsesformål inden for Unionens toldområde
c)
en betingelse for at henføre ikke-EU-varer under en toldprocedure eller for at indrømme afgiftsfritagelse eller en nedsat importafgift på grund af varernes særlige anvendelsesformål.
2. Toldskylden opstår på et af følgende tidspunkter:
a)
på det tidspunkt, hvor den forpligtelse, hvis manglende opfyldelse giver anledning til toldskylden, ikke er overholdt eller ophører med at være overholdt
b)
på det tidspunkt, hvor en toldangivelse antages med henblik på at henføre varer under en toldprocedure, hvor det efterfølgende viser sig, at en af betingelserne for at henføre varerne under den pågældende procedure eller for at indrømme afgiftsfritagelse eller en nedsat importafgift på grund af varernes særlige anvendelsesformål reelt ikke var opfyldt.
3. I de tilfælde, der er omhandlet i stk. 1, litra a) og b), er debitor en af følgende:
a)
enhver person, som det påhvilede at opfylde de pågældende forpligtelser
b)
enhver person, som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at en af forpligtelserne i toldforskrifterne ikke var opfyldt, og som handlede på vegne af den person, der var forpligtet til at opfylde forpligtelsen, eller som medvirkede i den handling, der førte til manglende opfyldelse af forpligtelsen
c)
enhver person, der erhvervede eller opbevarede de pågældende varer, og som på det tidspunkt, hvor den pågældende erhvervede eller modtog varerne, vidste eller med rimelighed burde have vidst, at en af forpligtelserne i henhold til toldlovgivningen ikke var opfyldt.
4. I de tilfælde, der er angivet i stk. 1, litra c), er debitor den person, som det påhviler at overholde de betingelser, der gælder for henførsel af varerne under en toldprocedure eller for toldangivelsen for de varer, der er henført under denne toldprocedure, eller for indrømmelse af afgiftsfritagelse eller nedsat importafgift på grund af varernes særlige anvendelsesformål.
Hvis der udfærdiges en toldangivelse for en af de i stk. 1, litra c), nævnte toldprocedurer, og toldmyndighederne modtager oplysninger, som skal indgives i henhold til toldlovgivningen vedrørende betingelserne for at henføre varerne under denne toldprocedure, og det fører til, at alle eller dele af importafgifterne ikke opkræves, er den person, der har meddelt de for toldangivelsen fornødne oplysninger, og som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at de pågældende oplysninger var forkerte, også debitor.
Artikel 80
Fradrag af et allerede betalt importafgiftsbeløb
1. Når der opstår toldskyld i henhold til artikel 79, stk. 1, for varer, der er overgået til fri omsætning til nedsat importafgift på grund af deres særlige anvendelsesformål, trækkes det importafgiftsbeløb, der blev betalt ved overgang til fri omsætning, fra det importafgiftsbeløb, der svarer til toldskyldsbeløbet.
Første afsnit finder anvendelse, hvis der opstår toldskyld for affald og skrot efter tilintetgørelse af sådanne varer.
2. Når der opstår toldskyld i henhold til artikel 79, stk. 1, for varer, der er henført under proceduren for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter, trækkes det importafgiftsbeløb, der blev betalt i medfør af delvis fritagelse, fra det importafgiftsbeløb, der svarer til toldskyldsbeløbet.
Afdeling 2
Toldskyld ved eksport
Artikel 81
Eksport og passiv forædling
1. Der opstår toldskyld ved eksport, når eksportafgiftspligtige varer henføres under eksportproceduren eller proceduren for passiv forædling.
2. Toldskylden opstår på tidspunktet for antagelsen af toldangivelsen.
3. Klarereren er debitor. Ved indirekte repræsentation er den person, på hvis vegne toldangivelsen er foretaget, også debitor.
Hvis der udfærdiges en toldangivelse på grundlag af oplysninger, der fører til, at alle eller dele af eksportafgifterne ikke opkræves, er den person, der har meddelt de for toldangivelsen fornødne oplysninger, og som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at de pågældende oplysninger var forkerte, også debitor.
Artikel 82
Toldskyld, der opstår som følge af en manglende efterlevelse
1. For så vidt angår varer, der er eksportafgiftspligtige, opstår der toldskyld ved eksport ved manglende overholdelse af:
a)
en af forpligtelserne i toldlovgivningen om udpassage af varer
b)
de betingelser, på hvilke varerne kunne føres ud af Unionens toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for eksportafgifter.
2. Toldskylden opstår på et af følgende tidspunkter:
a)
på det tidspunkt, hvor varerne faktisk føres ud af Unionens toldområde uden en toldangivelse
b)
på det tidspunkt, hvor varerne anvendes til et andet formål end det, med henblik på hvilket de fik tilladelse til at blive ført ud af Unionens toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for eksportafgifter
c)
hvis toldmyndighederne ikke kan fastslå det tidspunkt, der omhandles i litra b), på det tidspunkt, hvor fristen udløber for fremlæggelse af bevis for, at de fastsatte betingelser for opnåelse af denne fritagelse er blevet opfyldt.
3. I de i stk. 1, litra a), nævnte tilfælde er debitor en af følgende:
a)
enhver person, som det påhvilede at opfylde den pågældende forpligtelse
b)
enhver person, som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at den pågældende forpligtelse ikke var opfyldt, og som handlede på vegne af den person, der var forpligtet til at opfylde forpligtelsen
c)
enhver person, der har medvirket i den handling, som førte til manglende opfyldelse af forpligtelserne, og som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at der ikke var, men burde have været indgivet en toldangivelse.
4. I de i stk. 1, litra b), nævnte tilfælde er debitor enhver person, som skal overholde de betingelser, på hvilke varerne havde tilladelse til at blive ført ud af Unionens toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for eksportafgifter.
Afdeling 3
Fælles bestemmelser for toldskyld, der er opstået ved import og eksport
Artikel 83
Forbud og restriktioner
1. Der opstår toldskyld ved import eller eksport, selv om den vedrører varer, der er omfattet af forbud eller restriktioner ved import eller eksport, uanset varernes art.
2. Der opstår imidlertid ikke toldskyld:
a)
hvis der ulovligt føres falske penge ind i Unionens toldområde
b)
hvis der i Unionens toldområde indføres narkotika og psykotrope stoffer, medmindre de er genstand for det af de kompetente myndigheder strengt kontrollerede salg med henblik på anvendelse til medicinske og videnskabelige formål.
3. Med henblik på sanktioner, som gælder for overtrædelser af toldlovgivningen, betragtes toldskylden dog som opstået, når en medlemsstats lovgivning fastsætter, at import- eller eksportafgifter eller eksistensen af en toldskyld danner grundlag for fastsættelsen af sanktioner.
Artikel 84
Flere debitorer
Når flere personer er betalingspligtige for et import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en og samme toldskyld, hæfter disse solidarisk for betalingen af det pågældende beløb.
Artikel 85
Almindelige regler for beregning af import- eller eksportafgiftsbeløbet
1. Import- eller eksportafgiftsbeløbet fastsættes på grundlag af de regler for beregning af afgiften, der var gældende for de pågældende varer på det tidspunkt, hvor toldskylden, som vedrørte dem, opstod.
2. Når det ikke er muligt nøjagtigt at fastslå tidspunktet for toldskyldens opståen, regnes der med det tidspunkt, hvor toldmyndighederne konstaterer, at varen befinder sig i en situation, hvori der er opstået en toldskyld.
Er toldmyndighederne med de oplysninger, de råder over, i stand til at fastslå, at toldskylden opstod på et tidspunkt forud for denne konstatering, anses toldskylden dog for at være opstået på det tidligste tidspunkt, hvor en sådan situation kan fastslås.
Artikel 86
Særlige regler for beregning af importafgiftsbeløbet
1. Er der påløbet omkostninger til oplagring eller sædvanlige behandlinger i Unionens toldområde for varer, der er henført under en toldprocedure eller til midlertidig opbevaring, tages sådanne omkostninger eller værdistigningen ikke i betragtning ved beregningen af importafgiftsbeløbet, når klarereren har forelagt tilfredsstillende bevis for disse omkostninger.
Toldværdien, mængden, arten og oprindelsen af ikke-EU-varer, der anvendes i behandlingerne, tages dog med i betragtning ved beregningen af importafgiftsbeløbet.
2. Ændres tariferingen af varer, der er henført under en toldprocedure, som følge af sædvanlige behandlinger i Unionens toldområde, anvendes den oprindelige tarifering af varerne under proceduren efter anmodning fra klarereren.
3. Opstår der toldskyld for forædlingsprodukter, der er resultatet af proceduren for aktiv forædling, fastsættes det importafgiftsbeløb, der svarer til denne skyld, efter anmodning fra klarereren, på grundlag af tariferingen, toldværdien, mængden, arten og oprindelsen af de varer, der blev henført under proceduren for aktiv forædling på det tidspunkt, hvor toldangivelsen vedrørende disse varer blev antaget.
4. I specifikke tilfælde fastsættes importafgiftsbeløbet dog i overensstemmelse med nærværende artikels stk. 2 og 3 uden en anmodning fra klarereren for at undgå omgåelse af de i artikel 56, stk. 2, litra h), nævnte toldforanstaltninger.
5. Opstår der toldskyld for forædlingsprodukter, der er resultatet af proceduren for passiv forædling, eller ombytningsprodukter, jf. artikel 261, stk. 1, beregnes importafgiftsbeløbet ud fra omkostningerne til den forædling, der er foregået uden for Unionens toldområde.
6. Når toldlovgivningen hjemler toldlempelser for en vare eller fuldstændig eller delvis fritagelse for import- eller eksportafgifter i medfør af nærværende forordnings artikel 56, stk. 2, litra d)-g), artikel 203, 204, 205 og 208 eller artikel 259-262 eller i medfør af Rådets forordning (EF) nr. 1186/2009 af 16. november 2009 om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter (15), finder toldlempelserne og fritagelsen også anvendelse i de tilfælde, hvor der opstår toldskyld i henhold til denne forordnings artikel 79 eller 82, forudsat at den forsømmelse, der førte til, at der opstod en toldskyld, ikke udgjorde et forsøg på at begå urigtigheder.
Artikel 87
Stedet, hvor toldskylden opstår
1. En toldskyld opstår det sted, hvor den i artikel 77, 78 og 81 omhandlede toldangivelse eller reeksportangivelse indgives.
I alle andre tilfælde er det sted, hvor der opstår toldskyld, det sted, hvor de omstændigheder, der er årsag til toldskylden, indtræffer.
Er det ikke muligt at fastslå dette sted, opstår toldskylden det sted, hvor toldmyndighederne konstaterer, at varerne befinder sig i en situation, hvor der er opstået toldskyld.
2. Er varerne blevet henført under en toldprocedure, som ikke er afsluttet, eller er en midlertidig opbevaring ikke afsluttet korrekt, og stedet, hvor toldskylden er opstået, ikke kan bestemmes i henhold til stk. 1, andet eller tredje afsnit, inden for en specifik frist, opstår toldskylden det sted, hvor varerne enten blev henført under den pågældende procedure eller blev ført ind i Unionens toldområde under denne procedure eller var under midlertidig opbevaring.
3. Er toldmyndighederne med de oplysninger, de råder over, i stand til at fastslå, at der kan være opstået toldskyld på flere steder, anses toldskylden for at være opstået på det sted, hvor den opstod først.
4. Fastslår en toldmyndighed, at der er opstået en toldskyld i henhold til artikel 79 eller artikel 82 i en anden medlemsstat, og hvis det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til denne skyld, er lavere end 10 000 EUR, anses toldskylden for at være opstået i den medlemsstat, hvor dens opståen er konstateret.
Artikel 88
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
reglerne for beregning af import- eller eksportafgiftsbeløbet for en vare, for hvilken der er opstået toldskyld inden for rammerne af en særlig procedure, som supplerer reglerne i artikel 85 og 86
b)
de tilfælde, der er omhandlet i artikel 86, stk. 4
c)
den frist, der er omhandlet i artikel 87, stk. 2.
KAPITEL 2
Sikkerhedsstillelse for en potentiel eller eksisterende toldskyld
Artikel 89
Almindelige bestemmelser
1. Dette kapitel finder anvendelse på sikkerhedsstillelse for såvel toldskyld, der er opstået, som for toldskyld, der kan være opstået, medmindre andet er angivet.
2. Kræver toldmyndighederne, at der stilles sikkerhed for en potentiel eller eksisterende toldskyld, skal denne sikkerhed dække import- eller eksportafgiftsbeløbet og andre afgifter, der skal betales i forbindelse med importen eller eksporten af varerne når sikkerheden:
a)
anvendes til henførsel af varer under proceduren for EU-forsendelse eller
b)
kan anvendes i mere end én medlemsstat.
En sikkerhed, som ikke må anvendes uden for den medlemsstat, hvor den kræves, er kun gyldig i den pågældende medlemsstat og skal mindst dække import- eller eksportafgiftsbeløbet.
3. Kræver toldmyndighederne, at der stilles sikkerhed, stilles denne af debitor eller af den person, som kan blive debitor. De kan også tillade, at sikkerheden stilles af en anden person end den person, af hvem der kræves sikkerhedsstillelse.
4. Toldmyndighederne kan kun kræve én sikkerhedsstillelse for nærmere angivne varer eller for en bestemt angivelse, jf. dog artikel 97.
Den sikkerhed, der stilles for en given angivelse, gælder for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter for alle varer, der er omfattet af eller frigivet i henhold til denne angivelse, uanset om angivelsen er korrekt.
Er sikkerheden ikke frigivet, kan den også anvendes inden for grænserne af det beløb, der stilles som sikkerhed, til inddrivelse af import- eller eksportafgiftsbeløb og andre afgifter, der skal betales som følge af kontrollen af disse varer efter frigivelse.
5. Efter ansøgning fra den i nærværende artikels stk. 3 omhandlede person kan toldmyndighederne i overensstemmelse med artikel 95, stk. 1, 2 og 3, tillade, at der stilles en samlet sikkerhed til dækning af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, for to eller flere transaktioner, angivelser eller toldprocedurer.
6. Toldmyndighederne fører tilsyn med sikkerhedsstillelsen.
7. Der kræves ikke sikkerhedsstillelse af stater, regionale og lokale forvaltninger eller andre offentligretlige organer for aktiviteter, hvor de forpligter sig som offentlige myndigheder.
8. Der kræves ikke sikkerhedsstillelse i følgende situationer:
a)
varetransport på Rhinen, Rhinvandvejene, Donau eller Donauvandvejene
b)
varetransport i faste installationer
c)
i specifikke tilfælde, hvor varer er henført under proceduren for midlertidig import
d)
varer, som er henført under proceduren for EU-forsendelse ved anvendelse af den i artikel 233, stk. 4, litra e), omhandlede forenkling, og som transporteres ad sø- eller luftvejen mellem EU-havne eller EU-lufthavne.
9. Toldmyndighederne kan undlade at kræve sikkerhedsstillelse, hvis det import- eller eksportafgiftsbeløb, der skal stilles sikkerhed for, ikke overstiger den statistiske tærskelværdi, der fastsættes i artikel 3, stk.4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 471/2009 af 6. maj 2009 om fællesskabsstatistikker over varehandelen med tredjelande (16).
Artikel 90
Obligatorisk sikkerhedsstillelse
1. Er sikkerhedsstillelsen obligatorisk, fastsætter toldmyndighederne størrelsen af sikkerhedsstillelsen til et beløb, der er nøjagtig lig med det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter, hvis dette beløb kan beregnes nøjagtigt på det tidspunkt, hvor sikkerheden kræves.
Er det ikke muligt at fastsætte det nøjagtige beløb, fastsættes størrelsen af sikkerhedsstillelsen til det af toldmyndighederne anslåede højeste import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til den toldskyld og andre afgifter, der er opstået eller vil kunne opstå.
2. Med forbehold af artikel 95 fastsættes størrelsen af sikkerhedsstillelsen, hvis der er stillet samlet sikkerhed for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter, hvor beløbet varierer over tid, således, at den på ethvert tidspunkt dækker det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og de andre afgifter.
Artikel 91
Fakultativ sikkerhedsstillelse
Er sikkerhedsstillelsen fakultativ, kræver toldmyndighederne i alle tilfælde denne sikkerhed, hvis de anser det for at være usikkert, om det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en toldskyld og andre afgifter, vil blive betalt inden for den fastsatte frist. Sikkerhedsstillelsen fastsættes af disse myndigheder til et beløb, der ikke overstiger det i artikel 90 omhandlede niveau.
Artikel 92
Former for sikkerhedsstillelse
1. Der kan stilles sikkerhed under følgende former:
a)
som kontant depositum eller ved ethvert andet betalingsmiddel, der anerkendes af toldmyndighederne som sidestillet med et kontant depositum, udstedt i euro eller i den medlemsstats valuta, hvor der kræves sikkerhedsstillelse
b)
ved et tilsagn fra en kautionist
c)
ved enhver anden form for sikkerhedsstillelse, som giver tilsvarende forsikring om, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter, vil blive betalt.
2. Et kontant depositum eller ethvert andet hermed sidestillet betalingsmiddel skal stilles i overensstemmelse med gældende bestemmelser i den medlemsstat, hvor der kræves sikkerhedsstillelse.
Sikkerhedsstillelse i form af et kontant depositum eller ethvert andet hermed sidestillet betalingsmiddel giver ikke ret til renter betalt af toldmyndighederne.
Artikel 93
Valg af sikkerhedsstillelse
Den person, der skal stille sikkerhed, kan vælge mellem de forskellige former for sikkerhedsstillelse, der er fastsat i artikel 92, stk. 1.
Toldmyndighederne kan dog afvise den foreslåede form for sikkerhedsstillelse, hvis den er uforenelig med den pågældende toldprocedures korrekte afvikling.
Toldmyndighederne kan kræve, at den valgte form for sikkerhedsstillelse fastholdes i en bestemt periode.
Artikel 94
Kautionist
1. Den i artikel 92, stk. 1, litra b), nævnte kautionist skal være en tredjemand, der er etableret i Unionens toldområde. Kautionisten skal godkendes af de toldmyndigheder, der kræver sikkerhedsstillelsen, medmindre kautionisten er et kreditinstitut, en finansiel institution eller et forsikringsselskab, der er akkrediteret i Unionen i henhold til gældende EU-bestemmelser.
2. Kautionisten skal give skriftligt tilsagn om at ville betale det beløb, der stilles som sikkerhed for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter.
3. Toldmyndighederne kan afslå at godkende den foreslåede kautionist eller form for sikkerhedsstillelse, når ingen af dem synes at sikre, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter, vil blive betalt inden for den fastsatte frist.
Artikel 95
Samlet sikkerhedsstillelse
1. Den i artikel 89, stk. 5, omhandlede tilladelse gives kun til personer, der opfylder samtlige følgende betingelser:
a)
De er etableret i Unionens toldområde.
b)
De opfylder kriterierne i artikel 39, litra a)
c)
De anvender regelmæssigt de pågældende toldprocedurer, eller de er operatører af lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring, eller de opfylder kriterierne i artikel 39, litra d).
2. Skal der stilles en samlet sikkerhed for toldskyld og andre afgifter, der kan opstå, kan en økonomisk operatør få tilladelse til at anvende en samlet sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb eller opnå fritagelse for sikkerhedsstillelse, forudsat at vedkommende opfylder kriterierne i artikel 39, litra b) og c).
3. Skal der stilles en samlet sikkerhed for toldskyld og andre afgifter, der er opstået, skal en autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser efter ansøgning have bevilling til at anvende en samlet sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb.
4. Den i stk. 3 omhandlede samlede sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb sidestilles med sikkerhedsstillelse.
Artikel 96
Midlertidige forbud vedrørende anvendelsen af samlet sikkerhedsstillelse
1. I forbindelse med særlige procedurer eller midlertidig opbevaring kan Kommissionen træffe afgørelse om midlertidigt at forbyde, at der anvendes:
a)
en samlet sikkerhedsstillelse for et nedsat beløb eller en fritagelse for sikkerhedsstillelse som omhandlet i artikel 95, stk. 2
b)
en samlet sikkerhedsstillelse som omhandlet i artikel 95 for varer, som har været genstand for påvist svig i større omfang.
2. Når nærværende artikels stk. 1, litra a) eller b), finder anvendelse, kan der gives tilladelse til en samlet sikkerhedsstillelse for et nedsat beløb eller fritagelse for sikkerhedsstillelse eller til samlet sikkerhedsstillelse som omhandlet i artikel 95, såfremt den pågældende person opfylder en af følgende betingelser:
a)
Den pågældende person kan påvise, at der ikke er opstået toldskyld for de pågældende varer under de transaktioner, som vedkommende har foretaget i de to år forud for den i stk. 1 omhandlede afgørelse.
b)
Den pågældende person kan, når der er opstået toldskyld i de to år forud for den i stk. 1 omhandlede afgørelse, påvise, at den blev betalt fuldt ud af debitoren eller debitorerne eller kautionisten inden for den fastsatte tidsfrist.
For at opnå tilladelse til at anvende en midlertidigt forbudt samlet sikkerhedsstillelse skal den pågældende person endvidere opfylde kriterierne i artikel 39, litra b) og c).
Artikel 97
Supplerende sikkerhedsstillelse eller erstatning af sikkerhedsstillelse
Konstaterer toldmyndighederne, at sikkerhedsstillelsen ikke eller ikke længere helt sikkert eller fuldt ud garanterer rettidig betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter, kræver de af en af de i artikel 89, stk. 3, omhandlede personer, at den pågældende efter eget valg enten stiller en supplerende sikkerhed eller erstatter den oprindelige sikkerhed med en ny.
Artikel 98
Frigivelse af sikkerhedsstillelse
1. Toldmyndighederne frigiver omgående sikkerhedsstillelsen, når toldskylden eller betalingspligten vedrørende andre afgifter er ophørt eller ikke længere vil kunne opstå.
2. Når toldskylden eller betalingspligten vedrørende andre afgifter er delvis ophørt eller kun kan opstå for en del af sikkerhedsstillelsesbeløbet, frigives den tilsvarende del af dette beløb, hvis den pågældende person anmoder herom, medmindre det pågældende beløbs størrelse ikke gør noget sådant berettiget.
Artikel 99
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de særlige tilfælde, jf. artikel 89, stk. 8, litra c), hvor der ikke kræves sikkerhedsstillelse for varer henført under proceduren for midlertidig import
b)
formen for sikkerhedsstillelse, jf. artikel 92, stk. 1, litra c), og reglerne vedrørende kautionisten, jf. artikel 94
c)
betingelserne for indrømmelse af tilladelse til at anvende en samlet sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb eller fritagelse for sikkerhedsstillelse som omhandlet i artikel 95, stk. 2
d)
fristerne for frigivelse af en sikkerhedsstillelse.
Artikel 100
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
1. Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
fastsættelsen af sikkerhedsbeløbet, herunder det i artikel 95, stk. 2 og 3, omhandlede nedsatte beløb
b)
den i artikel 89 omhandlede sikkerhedsstillelse og tilsynet hermed, den i artikel 94 omhandlede tilbagekaldelse og annullering af kautionistens tilsagn og den i artikel 98 omhandlede frigivelse af sikkerhedsstillelsen
c)
de i artikel 96 omhandlede midlertidige forbud.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
2. Kommissionen vedtager de i artikel 96 omhandlede foranstaltninger ved gennemførelsesretsakter.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
I særligt hastende tilfælde vedrørende sådanne foranstaltninger, som er behørigt begrundede i behovet for hurtigt at øge beskyttelsen af Unionens og medlemsstaternes finansielle interesser, vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 285, stk. 5 gennemførelsesretsakter, der finder anvendelse straks.
Hvis der skal indhentes udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 285, stk. 1, ved skriftlig procedure, anvendes artikel 285, stk. 6.
KAPITEL 3
Opkrævning, betaling, godtgørelse af og fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløbet
Afdeling 1
Fastsættelse af import- eller eksportafgiftsbeløbet, meddelelse af toldskyld og bogføring
Artikel 101
Fastsættelse af import- eller eksportafgiftsbeløbet
1. Størrelsen af den skyldige import- eller eksportafgift fastsættes af de toldmyndigheder, der er ansvarlige for det sted, hvor toldskylden er opstået eller anses for at være opstået i henhold til artikel 87, så snart de har de fornødne oplysninger.
2. Med forbehold af artikel 48 kan toldmyndighederne godkende størrelsen af den skyldige import- eller eksportafgift, som klarereren har fastsat.
3. Hvis det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb ikke resulterer i et helt tal, kan beløbet afrundes.
Når det i første afsnit omhandlede beløb er udtrykt i euro, kan afrunding opad eller nedad kun ske til det nærmeste hele tal.
En medlemsstat, der ikke har euroen som valuta, kan enten anvende bestemmelserne i andet afsnit tilsvarende eller afvige fra nævnte afsnit, forudsat at reglerne om afrunding ikke har en større økonomisk indvirkning end reglen i andet afsnit.
Artikel 102
Meddelelse af toldskyld
1. Toldskylden meddeles debitor i den form, der er foreskrevet på det sted, hvor toldskylden er opstået eller anses for at være opstået i henhold til artikel 87.
Den i første afsnit omhandlede meddelelse gives ikke i følgende tilfælde:
a)
når der i afventning af en endelig afgørelse om import- eller eksportafgiftsbeløbets størrelse er indført en midlertidig handelspolitisk foranstaltning, der har form af en afgift
b)
når størrelsen af den skyldige import- eller eksportafgift overstiger det beløb, der blev fastsat på grundlag af en afgørelse truffet i henhold til artikel 33
c)
når den oprindelige afgørelse om ikke at meddele toldskylden eller at meddele den med et lavere import- eller eksportafgiftsbeløb end det skyldige import- eller eksportbeløb blev truffet på grundlag af almindelige bestemmelser, som senere er fundet ugyldige ved en retsafgørelse
d)
når toldmyndighederne i medfør af toldlovgivningen er fritaget for at meddele toldskylden.
2. Når det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb er det samme som det beløb, der er anført i toldangivelsen, sidestilles toldmyndighedernes frigivelse af varerne med en meddelelse til debitor af toldskylden.
3. Når stk. 2 ikke finder anvendelse, meddeler toldmyndighederne debitor toldskylden, når de er i stand til at fastsætte det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb og til at træffe en afgørelse herom.
Når meddelelsen af toldskylden ville skade en strafferetlig efterforskning, kan toldmyndighederne dog udsætte meddelelsen, indtil den ikke længere skader den strafferetlige efterforskning.
4. For så vidt der er stillet sikkerhed for betalingen, kan toldskylden svarende til samtlige import- eller eksportafgiftsbeløb vedrørende alle varer, der er frigivet til en og samme person i løbet af en af toldmyndighederne fastsat periode, meddeles samlet ved slutningen af denne periode. Den af toldmyndighederne fastsatte periode må højst være 31 dage.
Artikel 103
Forældelse af toldskylden
1. Der meddeles ikke nogen toldskyld til debitor efter udløbet af en periode på tre år, regnet fra datoen for toldskyldens opståen.
2. Er toldskylden opstået på grund af en handling, der på det tidspunkt, hvor den blev begået, kunne give anledning til strafferetlig forfølgning, forlænges den treårsperiode, der er fastsat i stk. 1, til mindst fem og højst ti år i overensstemmelse med national lovgivning.
3. Perioderne i stk. 1 og 2 suspenderes, hvis
a)
der indgives en klage i henhold til artikel 44 en sådan suspension har virkning fra den dato, hvor klagen indgives, og varer hele klageproceduren, eller
b)
toldmyndighederne i overensstemmelse med artikel 22, stk. 6, meddeler debitor de grunde, som de agter at basere toldskylden på; en sådan suspension har virkning fra datoen for denne meddelelse og indtil udløbet af den periode, i hvilken debitor får lejlighed til at fremsætte sine synspunkter.
4. Hvis der genindføres en toldskyld i medfør af artikel 116, stk. 7, anses de perioder, der er fastsat i stk. 1 og 2, for at være suspenderet fra den dato, hvor ansøgningen om godtgørelse eller fritagelse blev indgivet i henhold til artikel 121, indtil den dato, hvor der blev truffet en afgørelse om godtgørelse eller fritagelse.
Artikel 104
Bogføring
1. De i artikel 101 omhandlede toldmyndigheder bogfører i overensstemmelse med national lovgivning det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb, der er fastsat i henhold til nævnte artikel.
Første afsnit finder ikke anvendelse i de tilfælde, der er omhandlet i artikel 102, stk. 1, andet afsnit.
2. Toldmyndighederne kan undlade at bogføre import- eller eksportafgiftsbeløb, der i henhold til artikel 103 svarer til en toldskyld, som ikke længere kan meddeles debitor.
3. De praktiske procedurer for bogføringen af import- eller eksportafgiftsbeløbene fastlægges af medlemsstaterne. Disse procedurer kan være forskellige, afhængigt af om toldmyndighederne på baggrund af forholdene omkring toldskyldens opståen har sikkerhed for, at de nævnte beløb betales.
Artikel 105
Frist for bogføring
1. Når der opstår en toldskyld ved antagelsen af toldangivelsen af varer til en anden toldprocedure end midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter, eller ved en hvilken som helst anden handling, der har samme retsvirkning som denne antagelse, skal toldmyndighederne bogføre det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb senest 14 dage efter frigivelsen af varerne.
Dog kan, for så vidt der er stillet sikkerhed for deres betaling, samtlige import- eller eksportafgiftsbeløb vedrørende varer, der er frigivet til en og samme person i løbet af en af toldmyndighederne fastsat periode, som højst må være 31 dage, bogføres samlet ved slutningen af denne periode. Denne bogføring skal ske senest 14 dage efter den pågældende periodes udløb.
2. Når varer kan frigives under visse betingelser, som enten vedrører fastlæggelsen af det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb eller opkrævningen heraf, skal bogføringen finde sted senest 14 dage efter den dag, hvor det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb er fastsat, eller hvor forpligtelsen til at betale denne afgift er fastslået.
Vedrører toldskylden imidlertid en foreløbig handelspolitisk foranstaltning, der har form af en told, skal det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb bogføres senest to måneder efter, at forordningen om indførelse af en endelig handelspolitisk foranstaltning er blevet offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende.
3. Hvis der opstår en toldskyld under omstændigheder, der ikke er omhandlet i stk. 1, bogføres det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb senest 14 dage efter den dag, hvor toldmyndighederne kan fastsætte størrelsen af det pågældende import- eller eksportafgiftsbeløb og træffe afgørelse.
4. Stk. 3 finder anvendelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, der skal opkræves eller endnu ikke er opkrævet, hvis det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb ikke er bogført i henhold til stk. 1, 2 og 3 eller er fastsat og bogført for lavt i forhold til det beløb, der skal betales.
5. De tidsfrister for bogføring, der er fastsat i stk. 1, 2 og 3, gælder ikke i tilfælde af hændelige omstændigheder eller force majeure.
6. Bogføringen kan udsættes i de i artikel 102, stk. 3, andet afsnit, omhandlede tilfælde, indtil meddelelsen af toldskylden ikke længere skader en strafferetlig efterforskning.
Artikel 106
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte de i artikel 102, stk. 1, litra d), omhandlede tilfælde, hvor toldmyndighederne er fritaget for at meddele toldskylden.
Artikel 107
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter foranstaltninger for at sikre gensidig bistand mellem toldmyndighederne, når der opstår toldskyld.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Betaling af import- eller eksportafgiftsbeløbet
Artikel 108
Almindelige tidsfrister for betaling og suspension af betalingsfristen
1. Import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en toldskyld, som er meddelt i henhold til artikel 102, skal betales af debitor inden for den frist, der er fastsat af toldmyndighederne.
Med forbehold af artikel 45, stk. 2, må denne frist højst være på ti dage fra det tidspunkt, hvor debitor har fået meddelt toldskylden. Hvis der har fundet samlet bogføring sted på de i artikel 105, stk. 1, andet afsnit, anførte betingelser, fastsættes den således, at debitor ikke derved opnår en længere betalingsfrist, end tilfældet ville have været, hvis den pågældende havde fået henstand med betalingen i henhold til artikel 110.
Toldmyndighederne kan efter ansøgning fra debitor indrømme en forlænget frist, når det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb er blevet fastsat under en kontrol efter frigivelse som omhandlet i artikel 48. En således indrømmet forlænget frist kan ikke overstige den tid, der er nødvendig for, at debitor kan træffe de fornødne foranstaltninger til at opfylde sin forpligtelse, jf. dog artikel 112, stk. 1.
2. Hvis der er indrømmet debitor en af de i artikel 110-112 fastsatte betalingslempelser, skal betalingen finde sted inden for den eller de frister, der er fastsat i forbindelse med disse betalingslempelser.
3. Fristen for betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, suspenderes i følgende tilfælde:
a)
når der indgives en ansøgning om fritagelse for afgifter i henhold til artikel 121
b)
når en vare skal konfiskeres, tilintetgøres eller afstås til staten
c)
når toldskylden opstod i medfør af artikel 79, og der er mere end én debitor.
Artikel 109
Betaling
1. Betaling skal finde sted i rede penge eller i form af ethvert andet betalingsmiddel, som har tilsvarende frigørende virkning, herunder modregning i henhold til national lovgivning.
2. Betaling kan foretages af tredjemand i stedet for debitor.
3. Debitor kan i alle tilfælde betale hele eller en del af import- eller eksportafgiften uden at afvente udløbet af den frist for betaling, den pågældende har fået.
Artikel 110
Betalingshenstand
Toldmyndighederne indrømmer efter ansøgning fra den pågældende person og mod, at der stilles sikkerhed, henstand med betaling af den skyldige afgift på en af følgende måder:
a)
særskilt for hvert enkelt import- eller eksportafgiftsbeløb, der bogføres i overensstemmelse med artikel 105, stk. 1, første afsnit, eller artikel 105, stk. 4
b)
samlet for alle de import- eller eksportafgiftsbeløb, der bogføres i overensstemmelse med artikel 105, stk. 1, første afsnit, i en periode, der fastsættes af toldmyndighederne, og som højst må være på 31 dage
c)
samlet for alle de import- eller eksportafgiftsbeløb, der bogføres samlet i overensstemmelse med artikel 105, stk. 1, andet afsnit.
Artikel 111
Perioder for betalingshenstand
1. Betalingshenstand efter artikel 110 er på 30 dage.
2. Hvis der gives betalingshenstand i henhold til artikel 110, litra a), regnes perioden fra dagen efter den dag, hvor toldskylden meddeles debitor.
3. Hvis der gives betalingshenstand i henhold til artikel 110, litra b), regnes perioden fra dagen efter den dag, hvor perioden for samlet bogføring ophører. Den nedsættes med et antal dage svarende til halvdelen af det antal dage, som den pågældende periode omfatter.
4. Hvis der gives betalingshenstand i henhold til artikel 110, litra c), regnes perioden fra dagen efter ophøret af den periode, der er fastsat til frigivelse af de pågældende varer. Den nedsættes med et antal dage svarende til halvdelen af det antal dage, som den pågældende periode omfatter.
5. Hvis de i stk. 3 og 4 omhandlede perioder omfatter et ulige antal dage, er det antal dage, der skal fratrækkes perioden på 30 dage i henhold til bestemmelserne i disse stykker, lig med halvdelen af det lige antal dage umiddelbart under dette ulige antal.
6. Hvis de i stk. 3 og 4 omhandlede perioder er uger, kan medlemsstaterne bestemme, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, for hvilket der er givet betalingshenstand, skal betales senest om fredagen i den fjerde uge efter den pågældende uge.
Hvis disse perioder er måneder, kan medlemsstaterne bestemme, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, for hvilket der er givet betalingshenstand, skal betales senest den 16. dag i måneden efter den pågældende måned.
Artikel 112
Andre betalingslempelser
1. Toldmyndighederne kan indrømme debitor andre betalingslempelser end betalingshenstand på betingelse af, at der stilles en sikkerhed.
2. Når der er indrømmet lempelser i henhold til stk. 1, opkræves der lånerente af import- eller eksportafgiftsbeløbet.
For en medlemsstat, der har euroen som valuta, er lånerente satsen lig med den rentesats, som Den Europæiske Centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner den første dag i forfaldsmåneden, og som offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende, C-udgaven, forhøjet med et procentpoint.
For en medlemsstat, der ikke har euroen som valuta, er lånerentesatsen lig med den sats, som dens nationale centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner den første dag i den pågældende måned, forhøjet med et procentpoint, eller, for en medlemsstat, hvor den nationale centralbanks sats ikke foreligger, den nærmest tilsvarende sats, der finder anvendelse den første dag i den pågældende måned på medlemsstatens pengemarked, forhøjet med et procentpoint.
3. Toldmyndighederne kan undlade at kræve sikkerhed eller at opkræve lånerente, når det på grundlag af en dokumenteret vurdering af debitors situation fastslås, at dette vil kunne give anledning til alvorlige økonomiske eller sociale vanskeligheder.
4. Toldmyndighederne undlader at opkræve lånerente, når beløbet for hver opkrævning er under 10 EUR.
Artikel 113
Tvangsinddrivelse af betaling
Hvis det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb ikke er blevet betalt inden for den fastsatte frist, gør toldmyndighederne brug af alle de muligheder, de har i henhold til den pågældende medlemsstats lovgivning, for at sikre, at beløbet betales.
Artikel 114
Morarenter
1. Der opkræves morarente af import- eller eksportafgiftsbeløbet fra den dag, hvor den fastsatte frist udløber, og indtil den dag, betalingen finder sted.
For en medlemsstat, der har euroen som valuta, er morarentesatsen lig med den rentesats, som Den Europæiske Centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner den første dag i forfaldsmåneden, og som offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende, C-udgaven, forhøjet med to procentpoint.
For en medlemsstat, der ikke har euroen som valuta, er morarentesatsen lig med den sats, som dens nationale centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner den første dag i den pågældende måned, forhøjet med to procentpoint, eller, for en medlemsstat, hvor den nationale centralbanks sats ikke foreligger, den nærmest tilsvarende sats, der finder anvendelse den første dag i den pågældende måned på medlemsstatens pengemarked, forhøjet med to procentpoint.
2. Hvis toldskylden er opstået på grundlag af artikel 79 eller 82, eller hvis meddelelsen af toldskylden skyldes en kontrol efter frigivelse, opkræves der ud over import- eller eksportafgiftsbeløbet morarente fra den dag, hvor toldskylden opstod, og indtil datoen for meddelelsen.
Morarentesatsen fastsættes i overensstemmelse med stk. 1.
3. Toldmyndighederne kan undlade at opkræve morarente, når det på grundlag af en dokumenteret vurdering af debitors situation fastslås, at opkrævning af morarente vil kunne give anledning til alvorlige økonomiske eller sociale vanskeligheder.
4. Toldmyndighederne undlader at opkræve morarente, når beløbet for hver opkrævning er under 10 EUR.
Artikel 115
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte reglerne for suspension af fristen for betaling af import- eller eksportafgifter svarende til en toldskyld som omhandlet i artikel 108, stk. 3, og suspensionsperioden.
Afdeling 3
Godtgørelse og fritagelse
Artikel 116
Almindelige bestemmelser
1. Med forbehold af de betingelser, der er fastsat i denne afdeling, skal der ydes godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløb på grundlag af følgende:
a)
for meget opkrævede import- eller eksportafgiftsbeløb
b)
defekte eller ikkebestillingssvarende varer
c)
fejl begået af de kompetente myndigheder
d)
rimelighed.
Disse import- eller eksportafgiftsbeløb godtgøres, hvis de er blevet betalt, og den pågældende toldangivelse erklæres ugyldig i medfør af artikel 174.
2. Toldmyndighederne yder godtgørelse af eller fritagelse for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der er omhandlet i stk. 1, når det er på 10 EUR eller derover, bortset fra når den pågældende person anmoder om godtgørelse af eller fritagelse for et lavere beløb.
3. Hvis toldmyndighederne finder, at der bør indrømmes godtgørelse eller fritagelse på grundlag af artikel 119eller 120, forelægger den pågældende medlemsstat sagen for Kommissionen, for at der kan træffes afgørelse, i følgende tilfælde:
a)
når toldmyndighederne finder, at de særlige omstændigheder skyldes Kommissionens tilsidesættelse af sine forpligtelser
b)
når toldmyndighederne finder, at Kommissionen begik en fejl som omhandlet i artikel 119
c)
når sagens omstændigheder har tilknytning til resultaterne af en EU-undersøgelse gennemført i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 515/97 af 13. marts 1997 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes administrative myndigheder og om samarbejde mellem disse og Kommissionen med henblik på at sikre den rette anvendelse af told- og landbrugsbestemmelserne (17) eller i henhold til anden EU-lovgivning eller en aftale indgået af EU med lande eller grupper af lande, der indeholder bestemmelse om gennemførelse af sådanne EU-undersøgelser
d)
når det beløb, som den pågældende person kan være betalingspligtig for i forbindelse med en eller flere import- eller eksporttransaktioner, svarer til eller overstiger 500 000 EUR som følge af en fejl eller særlige omstændigheder.
Uanset første afsnit, forelægges sager dog ikke i følgende situationer:
a)
når Kommissionen allerede har vedtaget en afgørelse i en sag, hvor lignende faktiske og retlige forhold gør sig gældende
b)
når Kommissionen allerede har fået forelagt en sag, hvor lignende faktiske og retlige forhold gør sig gældende.
4. Med forbehold af kompetencereglerne for en afgørelse yder toldmyndighederne på eget initiativ godtgørelse eller fritagelse, når de selv inden for de i artikel 121, stk. 1, omhandlede frister konstaterer, at der skal ydes godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløb i medfør af artikel 117, 119eller 120.
5. Der indrømmes ikke godtgørelse eller fritagelse, når den situation, der førte til meddelelsen af toldskylden, skyldes, at debitor har gjort sig skyldig i urigtigheder.
6. Godtgørelse giver ikke anledning til, at de pågældende toldmyndigheder skal betale rente.
Der betales dog rente, når en afgørelse om at indrømme godtgørelse ikke er gennemført senest tre måneder efter den dato, hvor denne afgørelse blev truffet, medmindre den manglende overholdelse af tidsfristen skyldes forhold, som toldmyndighederne ikke havde kontrol over.
I så fald betales der rente fra datoen for tremånedersperiodens udløb indtil datoen for godtgørelsen. Rentesatsen fastsættes i overensstemmelse med artikel 112.
7. Hvis toldmyndighederne med urette har indrømmet godtgørelse eller fritagelse, genindføres den oprindelige toldskyld, for så vidt opkrævningen af den ikke er forældet i henhold til artikel 103.
I sådanne tilfælde skal de renter, der eventuelt er betalt i henhold til stk. 5, andet afsnit, godtgøres.
Artikel 117
For meget opkrævede import- eller eksportafgiftsbeløb
1. Der ydes godtgørelse af eller fritagelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, hvis det beløb, der svarer til den oprindeligt meddelte toldskyld, overstiger det skyldige beløb, eller toldskylden var meddelt debitor i strid med artikel 102, stk. 1, litra c) eller d).
2. Når ansøgningen om godtgørelse eller fritagelse er begrundet i, at der på datoen for antagelsen af angivelsen om varernes overgang til fri omsætning kunne anvendes en nedsat importafgift eller nulimportafgift inden for rammerne af et toldkontingent, et toldloft eller en anden toldlempelse, indrømmes der godtgørelse eller fritagelse, såfremt følgende forhold gør sig gældende på datoen for indgivelsen af ansøgningen ledsaget af de nødvendige dokumenter:
a)
når det drejer sig om et toldkontingent, må dette ikke være opbrugt
b)
i andre tilfælde må den normale sats ikke være genindført.
Artikel 118
Defekte varer eller ikkebestillingssvarende varer
1. Der ydes godtgørelse af eller fritagelse for et importafgiftsbeløb, hvis meddelelsen af toldskylden vedrører varer, som er blevet afvist af importøren, fordi de på det tidspunkt, hvor de blev frigivet, var defekte eller ikke svarede til betingelserne i den kontrakt, på grundlag af hvilken varerne blev importeret.
Med defekte varer sidestilles varer, som er blevet beskadiget inden frigivelsen.
2. Uanset stk. 3 er godtgørelse eller fritagelse betinget af, at varerne ikke er blevet taget i anvendelse, bortset fra den anvendelse, der var nødvendig for at konstatere, at de var defekte eller ikkebestillingssvarende, og forudsat, at de er ført ud af Unionens toldområde.
3. Der indrømmes ikke godtgørelse eller fritagelse, når:
a)
varerne, inden de er overgået til fri omsætning, har været henført under en særlig procedure med henblik på afprøvning, medmindre det godtgøres, at det ikke under afprøvningen på normal vis har kunnet påvises, at disse var defekte eller ikkebestillingssvarende
b)
varernes defekte karakter er blevet taget i betragtning ved udfærdigelsen af kontrakten, navnlig ved fastsættelsen af prisen, inden de pågældende varer er henført under en toldprocedure, der indebærer toldskyld, eller
c)
varerne er blevet solgt af ansøgeren, efter at det er blevet konstateret, at de var defekte eller ikkebestillingssvarende.
4. Toldmyndighederne tillader efter ansøgning fra den berørte person, at varerne i stedet for at blive ført ud af Unionens toldområde henføres under proceduren for aktiv forædling, herunder med henblik på tilintetgørelse, eller proceduren for ekstern forsendelse eller toldoplag- eller frizoneproceduren.
Artikel 119
Fejl begået af de kompetente myndigheder
1. I andre tilfælde end dem, der er omhandlet i artikel 116, stk. 1, andet afsnit, og i artikel 117, 118 og 120, ydes der godtgørelse af eller fritagelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, når det beløb, der svarer til den oprindeligt meddelte toldskyld, er lavere end det skyldige beløb på grund af en fejl, som de kompetente myndigheder har begået, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
a)
debitor kunne ikke med rimelighed forventes at have opdaget fejlen og
b)
debitor handlede i god tro.
2. Når betingelserne i artikel 117, stk. 2, ikke er opfyldt, indrømmes der godtgørelse eller fritagelse, såfremt det skyldes en fejl, toldmyndighederne har begået, at den nedsatte importafgift eller nulimportafgiften ikke er blevet anvendt, når angivelsen om overgang til fri omsætning indeholdt alle de oplysninger og var ledsaget af alle de dokumenter, der var nødvendige, for at den nedsatte afgift eller nulafgiften kunne anvendes.
3. Er præferencebehandlingen af varen indrømmet på grundlag af et administrativt samarbejde med myndighederne i et land eller område uden for Unionens toldområde, anses et ukorrekt certifikat udstedt af disse myndigheder for en fejl, som ikke med rimelighed kunne forventes opdaget, jf. stk. 1, litra a).
Udstedelse af et ukorrekt certifikat anses dog ikke for en fejl, når certifikatet er baseret på eksportørens ukorrekte fremstilling af de faktiske forhold, medmindre det er klart, at de udstedende myndigheder var bekendt med eller burde have været bekendt med, at varen ikke var berettiget til præferencebehandling.
Debitor anses for at have handlet i god tro, når debitor kan påvise, at vedkommende i den periode, hvor de pågældende forretningsaktiviteter fandt sted, har udvist omhu for at sikre sig, at samtlige betingelser for præferencebehandling var opfyldt.
Debitor kan ikke påberåbe sig at have handlet i god tro, hvis Kommissionen har offentliggjort en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende om, at der foreligger begrundet tvivl om, at det præferenceberettigede land eller område har anvendt præferenceordningen korrekt.
Artikel 120
Rimelighed
1. I andre tilfælde end dem, der er omhandlet i artikel 116, stk. 1, andet afsnit, og i artikel 117, 118 og 119, ydes der af hensyn til rimelighed godtgørelse af eller fritagelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, når der er opstået toldskyld under særlige omstændigheder, hvor debitor ikke har gjort sig skyldig i urigtigheder eller åbenbar forsømmelighed.
2. Særlige omstændigheder som omhandlet i stk. 1 foreligger, når det fremgår af sagens omstændigheder, at debitor befinder sig i en usædvanlig situation i forhold til andre erhvervsdrivende, der udøver samme aktivitet, og den pågældende, såfremt disse omstændigheder ikke havde foreligget, ikke ville have lidt tab som følge af opkrævning af import- eller eksporttoldbeløbet.
Artikel 121
Fremgangsmåde ved godtgørelse og fritagelse
1. Ansøgninger om godtgørelse og fritagelse i henhold til artikel 116 indgives til toldmyndighederne inden for følgende frister:
a)
i tilfælde af for meget opkrævede import- eller eksportafgiftsbeløb, fejl begået af de kompetente myndigheder eller ret og rimelighed, senest tre år efter datoen for meddelelse af toldskylden
b)
i tilfælde af defekte varer eller varer, der er ikkebestillingssvarende, senest et år efter datoen for meddelelse af toldskylden
c)
i tilfælde af, at en toldangivelse bliver erklæret ugyldig, inden for den frist, der er angivet i reglerne for ugyldiggørelse.
Den i første afsnit, litra a) og b), anførte frist forlænges, hvis ansøgeren godtgør, at vedkommende har været forhindret i at indgive ansøgning inden for den fastsatte frist som følge af hændelige omstændigheder eller force majeure.
2. Når toldmyndighederne på basis af de fremførte grunde ikke er i stand til at indrømme godtgørelse eller fritagelse for et import- eller eksporttoldbeløb, skal de undersøge, om en ansøgning om godtgørelse eller fritagelse skal tages til følge i lyset af de andre grundlag for godtgørelse eller fritagelse, der er omhandlet i artikel 116.
3. Hvis der er indgivet en klage i henhold til artikel 44 over meddelelsen af toldskylden, suspenderes den relevante frist, der er angivet i stk. 1, første afsnit, fra den dato, hvor klagen indgives, og under hele klageproceduren.
4. Hvis en toldmyndighed indrømmer godtgørelse eller fritagelse i medfør af artikel 119 og 120, skal den berørte medlemsstat underrette Kommissionen herom.
Artikel 122
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte de regler, som Kommissionen skal overholde, når den træffer en afgørelse som omhandlet i artikel 116, stk. 3, og navnlig med hensyn til følgende:
a)
betingelserne for antagelse af sagen
b)
fristen for at træffe en afgørelse og suspensionen af den frist
c)
meddelelsen af de grunde, som Kommissionen agter at basere sin afgørelse på, inden der træffes en afgørelse, som kan få negative følger for den pågældende person
d)
meddelelsen af afgørelsen
e)
følgerne af, at der ikke træffes afgørelse, eller at der ikke gives meddelelse om en sådan afgørelse.
Artikel 123
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
1. Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
godtgørelse og fritagelse som omhandlet i artikel 116
b)
underretning af Kommissionen i henhold til artikel 121, stk. 4, og de oplysninger, der skal forelægges
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
2. Kommissionen vedtager den i artikel 116, stk. 3, omhandlede afgørelse ved gennemførelsesretsakter.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter rådgivningsproceduren i artikel 285, stk. 2.
Hvis der skal indhentes udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 285, stk. 1, ved skriftlig procedure, anvendes artikel 285, stk. 6.
KAPITEL 4
Toldskyldens ophør
Artikel 124
Ophør
1. Med forbehold af de gældende bestemmelser om de tilfælde, hvor det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, ikke kan inddrives, fordi debitor ad rettens vej er erklæret insolvent, ophører toldskylden ved import eller eksport på en af følgende måder:
a)
når der ikke længere kan meddeles toldskyld til debitor, jf. artikel 103
b)
når import- eller eksportafgiftsbeløbet betales
c)
når der ydes fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløbet, jf. dog stk. 5
d)
når toldangivelsen for varer, der er angivet til en toldprocedure, som indebærer forpligtelse til at betale import- eller eksportafgifter, erklæres ugyldig
e)
når import- eller eksportafgiftspligtige varer konfiskeres eller beslaglægges og samtidig eller senere konfiskeres
f)
når import- eller eksportafgiftspligtige varer tilintetgøres under toldtilsyn eller afstås til staten
g)
når varernes forsvinden eller manglende opfyldelse af forpligtelser i henhold til toldlovgivningen skyldes, at disse varer er fuldstændig tilintetgjort eller uigenkaldeligt tabt som følge af varernes egen beskaffenhed eller hændelige omstændigheder eller force majeure eller som en konsekvens af ordre fra toldmyndighederne; i forbindelse med dette litra, anses varer for at være uigenkaldeligt tabt, når de er gjort uanvendelige for enhver
h)
når toldskylden opstod i henhold til artikel 79 eller 82, og når følgende betingelser er opfyldt:
i)
den forsømmelse, som førte til, at der opstod en toldskyld, havde ikke væsentlige følger for den pågældende toldprocedures korrekte forløb, og der var ikke gjort forsøg på at begå urigtigheder
ii)
alle de formaliteter, der er nødvendige for at bringe forholdene for de pågældende varer i overensstemmelse med reglerne, opfyldes efterfølgende
i)
når varer, der er overgået til fri omsætning uden told eller til en nedsat importafgiftssats på grund af deres særlige anvendelsesformål, er blevet eksporteret med toldmyndighedernes tilladelse
j)
når toldskylden opstod i henhold til artikel 78, og når de formaliteter, der er opfyldt med henblik på indrømmelse af den i pågældende artikel omhandlede præferencetoldbehandling, annulleres
k)
når toldskylden opstod i henhold til artikel 79, og det på tilfredsstillende måde godtgøres over for toldmyndighederne, at varerne ikke er blevet anvendt eller forbrugt og er blevet ført ud af Unionens toldområde, jf. dog stk. 6.
2. I de tilfælde, der er anført i stk. 1, litra e), anses toldskylden dog af hensyn til sanktioner, der anvendes for overtrædelser af toldlovgivningen, for ikke at være ophørt, når import- eller eksportafgifter eller en opstået toldskyld i henhold til en medlemsstats lovgivning danner grundlag for idømmelse af sanktioner.
3. Når en toldskyld i overensstemmelse med stk. 1, litra g), ophører for varer, der er overgået til fri omsætning uden told eller til nedsat importafgiftssats på grund af deres særlige anvendelsesformål, anses affald og skrot fra denne tilintetgørelse for at være ikke-EU-varer.
4. De gældende bestemmelser vedrørende standardsatser for uigenkaldeligt tab af grunde, der kan henføres til varens egen beskaffenhed, anvendes, medmindre der fremlægges dokumentation for, at det reelle tab har været større end det, der beregnes ved anvendelse af standardsatsen for den pågældende vare.
5. Når flere personer er betalingspligtige for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, og der indrømmes fritagelse, ophører forpligtelsen til at betale toldskylden kun for den eller de personer, som fritagelsen indrømmes for.
6. I det tilfælde, der omhandles i stk. 1, litra k), ophører forpligtelsen til at betale toldskylden ikke for den eller de personer, der har forsøgt at begå urigtigheder.
7. Når toldskylden opstod i henhold til artikel 79, ophører forpligtelsen til at betale den for den person, hvis adfærd ikke indebar forsøg på urigtigheder, og som var med til at bekæmpe svig.
Artikel 125
Anvendelse af sanktioner
Hvis toldskylden ophører i medfør af artikel 124, stk. 1, litra h), er dette ikke til hinder for, at medlemsstaterne anvender sanktioner for manglende overholdelse af toldlovgivningen.
Artikel 126
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte listen over misligholdelser, der ikke har væsentlige følger for den pågældende toldprocedures korrekte forløb, og supplere artikel 124, stk. 1, litra h), nr. i).
AFSNIT IV
VARER, DER FØRES IND I UNIONENS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Summarisk indpassageangivelse
Artikel 127
Indgivelse af en summarisk indpassageangivelse
1. Varer, der føres ind i Unionens toldområde, skal være omfattet af en summarisk indpassageangivelse.
2. Der dispenseres fra den i stk. 1 nævnte forpligtelse:
a)
for transportmidler og varer, som transporteres herpå, og som kun passerer gennem søterritorier eller luftrum, der indgår i Unionens toldområde, uden stop i området, og
b)
i andre tilfælde, hvor det er behørigt begrundet af typen af varer eller trafik eller er påkrævet i henhold til internationale aftaler.
3. Inden for en specifik frist indgives den summariske indpassageangivelse på toldstedet for den første indpassage, inden varerne føres ind i Unionens toldområde.
Toldmyndighederne kan tillade, at den summariske indpassageangivelse indgives til et andet toldsted, forudsat at sidstnævnte toldsted straks videregiver de nødvendige oplysninger til toldstedet for den første indpassage eller gør dem tilgængelige elektronisk.
4. Den summariske indpassageangivelse skal indgives af transportøren.
Uden at dette berører transportørens forpligtelser, kan den summariske indpassageangivelse i stedet indgives af en af følgende personer:
a)
importøren eller modtageren eller en anden person, i hvis navn eller på hvis vegne transportøren handler
b)
enhver person, som er i stand til at frembyde de pågældende varer eller få dem frembudt på indgangstoldstedet.
5. Den summariske indpassageangivelse skal indeholde de oplysninger, der er nødvendige for risikoanalysen af sikrings- og sikkerhedshensyn.
6. I specifikke tilfælde, hvor alle de i stk. 5 nævnte oplysninger ikke kan tilvejebringes fra de i stk. 4 nævnte personer, kan det kræves, at andre personer, der er i besiddelse af disse oplysninger, og som har de behørige rettigheder til at fremlægge dem, giver disse oplysninger.
7. Toldmyndighederne kan acceptere, at der benyttes handels-, havne- eller transportoplysningssystemer til indgivelse af en summarisk indpassageangivelse, forudsat at sådanne systemer indeholder de nødvendige oplysninger for en sådan angivelse, og disse oplysninger foreligger inden for en specifik frist, inden varerne føres ind i Unionens toldområde.
8. Toldmyndighederne kan i stedet for indgivelsen af den summariske indpassageangivelse acceptere indgivelsen af en meddelelse og adgang til oplysningerne i en summarisk indpassageangivelse i den økonomiske operatørs edb-system.
Artikel 128
Risikoanalyse
Det i artikel 127, stk. 3, omhandlede toldsted sikrer inden for en specifik frist, at der foretages en risikoanalyse, primært af sikrings- og sikkerhedshensyn, på grundlag af den summariske indpassageangivelse i artikel 127, stk. 1, eller oplysningerne i artikel 127, stk. 8, og træffer de nødvendige foranstaltninger på basis af resultaterne af risikoanalysen.
Artikel 129
Ændring og ugyldiggørelse af en summarisk indpassageangivelse
1. Klarereren kan efter ansøgning få tilladelse til at ændre en eller flere oplysninger i den summariske indpassageangivelse, efter at den er indgivet.
Det er ikke muligt at foretage ændringer, når der er sket et af følgende:
a)
Toldmyndighederne har meddelt den person, der indgav den summariske indpassageangivelse, at de agter at undersøge varerne.
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at oplysningerne i den summariske indpassageangivelse ikke er korrekte.
c)
Varerne er allerede blevet frembudt for toldmyndighederne.
2. Når de varer, for hvilke der er indgivet en summarisk indpassageangivelse, ikke føres ind i Unionens toldområde, erklærer toldmyndighederne angivelsen ugyldig i følgende tilfælde:
a)
efter ansøgning fra klarereren eller
b)
inden for 200 dage, efter at angivelsen er indgivet.
Artikel 130
Angivelser indgivet i stedet for en summarisk indpassageangivelse
1. Det i artikel 127, stk. 3, omhandlede toldsted kan fritage for indgivelse af en summarisk indpassageangivelse for så vidt angår varer, for hvilke der før udløbet af fristen for indgivelse af denne angivelse er indgivet en toldangivelse. I så fald skal toldangivelsen mindst indeholde de oplysninger, der er nødvendige for den summariske indpassageangivelse. Indtil toldangivelsen er antaget i overensstemmelse med artikel 172, har den samme status som den summariske indpassageangivelse.
2. Det i artikel 127, stk. 3, omhandlede toldsted kan fritage for indgivelse af en summarisk indpassageangivelse for så vidt angår varer, for hvilke der før udløbet af fristen for indgivelse af denne angivelse er indgivet en angivelse til midlertidig opbevaring. I så fald skal angivelsen til midlertidig opbevaring mindst indeholde de oplysninger, der er nødvendige for den summariske indpassageangivelse. Indtil de angivne varer er frembudt for toldmyndighederne i overensstemmelse med artikel 139, har angivelsen til midlertidig opbevaring samme status som den summariske indpassageangivelse.
Artikel 131
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de tilfælde, hvor der fritages for forpligtelsen til at indgive en summarisk indpassageangivelse i henhold til artikel 127, stk. 2, litra c)
b)
den specifikke frist omhandlet i artikel 127, stk. 3 og 7, for indgivelse af den summariske indpassageangivelse, inden varerne føres ind i Unionens toldområde, idet der tages hensyn til typen af varer eller trafik
c)
de tilfælde, der er omhandlet i artikel 127, stk. 6, og de andre personer, som i disse tilfælde skal fremlægge oplysninger om den summariske indpassageangivelse.
Artikel 132
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter:
a)
procedurereglerne for indgivelse af den summariske indpassageangivelse som omhandlet i artikel 127
b)
procedurereglerne for andre personers fremlæggelse af oplysninger i den summariske indpassageangivelse som omhandlet i artikel 127, stk. 6
c)
fristen for udførelsen af en risikoanalyse og de nødvendige foranstaltninger, der skal træffes i henhold til artikel 128
d)
procedurereglerne for ændring af den summariske indpassageangivelse i henhold til artikel 129, stk. 1
e)
procedurereglerne for ugyldiggørelse af den summariske indpassageangivelse i henhold til artikel 129, stk. 2, under hensyntagen til den korrekte forvaltning af varernes indpassage.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 2
Varers ankomst
Afdeling 1
Varers indpassage i Unionens toldområde
Artikel 133
Underretning om et søgående skibs eller et luftfartøjs ankomst
1. Operatøren af et søgående skib eller af et luftfartøj, der føres ind i Unionens toldområde, underretter toldstedet for den første indpassage om transportmidlets ankomst ved ankomsten.
Hvis toldmyndighederne har adgang til oplysninger om et søgående skibs eller et fartøjs ankomst, kan de dispensere fra kravet om underretning i første afsnit.
2. Toldmyndighederne kan acceptere, at der anvendes systemer med transportoplysninger fra havne eller lufthavne eller andre tilgængelige informationsmetoder til at underrette om transportmidlernes ankomst.
Artikel 134
Toldtilsyn
1. Varer, der føres ind i Unionens toldområde, bliver straks ved indpassagen undergivet toldtilsyn og kan underkastes toldkontrol. Hvor det er relevant, er de omfattet af sådanne forbud og restriktioner, som er begrundet i hensynet til bl.a. den offentlige moral, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed, beskyttelse af planter, beskyttelse af miljøet, beskyttelse af nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkæologisk værdi og beskyttelse af industriel og kommerciel ejendom, herunder kontrol af narkotikaprækursorer, varer, der krænker visse intellektuelle ejendomsrettigheder og penge, samt gennemførelsen af foranstaltninger til bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne og handelspolitiske foranstaltninger.
De forbliver under tilsyn, så længe det er nødvendigt for at fastslå deres toldmæssige status, og må ikke fjernes herfra uden toldmyndighedernes tilladelse.
EU-varer undergives ikke toldtilsyn, når først deres toldmæssige status er fastslået, jf. dog artikel 254.
Ikke-EU-varer forbliver under toldtilsyn, indtil de skifter toldmæssig status, eller de føres ud af Unionens toldområde eller tilintetgøres.
2. Ihændehaveren af varer under toldtilsyn kan med toldmyndighedernes tilladelse til hver enhver tid undersøge varerne eller udtage stikprøver, navnlig med henblik på at fastslå varernes tarifering, toldværdi eller toldmæssige status.
Artikel 135
Transport til det rette sted
1. Den person, som fører varer ind i Unionens toldområde, skal omgående transportere dem ad den af toldmyndighederne anviste vej og i givet fald på den af dem anviste måde til det af toldmyndighederne anviste toldsted eller til et andet af disse myndigheder anvist eller godkendt sted eller til en frizone.
2. Varer, der føres ind i en frizone, skal føres direkte ind i denne frizone enten ad sø- eller luftvejen eller, hvis over land, uden at passere gennem en anden del af Unionens toldområde, hvor frizonen støder op til en landegrænse mellem en medlemsstat og et tredjeland.
3. Enhver person, som har ansvar for transporten af varerne, efter at de er blevet ført ind i Unionens toldområde, hæfter for opfyldelsen af de i stk. 1 og 2 omhandlede forpligtelser.
4. Med varer, der føres ind i Unionens toldområde, sidestilles varer, som, selv om de endnu befinder sig uden for dette toldområde, kan underkastes toldkontrol af en medlemsstats toldmyndigheder som følge af en aftale indgået med det pågældende land eller område uden for Unionens toldområde.
5. Stk. 1 og 2 er ikke til hinder for anvendelse af særlige regler vedrørende varer, der transporteres i grænseområder eller i rørledninger og kabler, samt trafik af uvæsentlig økonomisk betydning såsom breve, postkort, tryksager eller deres elektroniske ækvivalenter på andre medier eller varer, der transporteres af rejsende, forudsat at toldtilsynet og mulighederne for toldkontrol ikke indskrænkes herved.
6. Stk. 1 finder ikke anvendelse på transportmidler og varer, som transporteres herpå, og som kun passerer gennem søterritorier eller luftrum, der indgår i Unionens toldområde, uden stop i området.
Artikel 136
Transport inden for Unionen med fly eller skib
Artikel 127-130 og 133, artikel 135, stk. 1, og artikel 137, 139-141 og 144-149 finder ikke anvendelse på ikke-EU-varer og varer omhandlet i artikel 155, som midlertidigt har forladt Unionens toldområde, når de transporteres ad sø- eller luftvejen mellem to steder i dette område, forudsat at transporten er foregået direkte uden stop uden for Unionens toldområde.
Artikel 137
Transport under særlige omstændigheder
1. Kan den i artikel 135, stk. 1, omhandlede forpligtelse ikke opfyldes som følge af hændelige omstændigheder eller force majeure, skal den person, som forpligtelsen påhviler, eller enhver anden person, der handler på denne persons vegne, omgående underrette toldmyndighederne om dette forhold. Er varerne ikke blevet fuldstændigt tilintetgjort som følge af disse hændelige omstændigheder eller dette tilfælde af force majeure, skal toldmyndighederne endvidere underrettes om det nøjagtige sted, hvor varerne befinder sig.
2. Er et skib eller luftfartøj som omhandlet i artikel 135, stk. 6, som følge af hændelige omstændigheder eller force majeure nødt til at anløbe en havn eller lande midlertidigt i Unionens toldområde uden at kunne opfylde den i artikel 135, stk. 1, omhandlede forpligtelse, underretter den person, der har ført det pågældende skib eller luftfartøj ind i Unionens toldområde, eller enhver anden person, der handler på denne persons vegne, omgående toldmyndighederne om dette forhold.
3. Toldmyndighederne bestemmer, hvilke forholdsregler der skal træffes, for at der kan føres toldtilsyn med de varer, der er omhandlet i stk. 1, eller med skibet eller luftfartøjet og varer, som transporteres herpå, på de betingelser, der er fastsat i stk. 2, for at det i givet fald kan sikres, at varerne senere transporteres til et toldsted eller ethvert andet af toldmyndighederne anvist eller godkendt sted.
Artikel 138
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
underretningen om ankomst som omhandlet i artikel 133
b)
transporten af varer som omhandlet i artikel 135, stk. 5.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Frembydelse, losning og undersøgelse af varer
Artikel 139
Frembydelse af varer for toldmyndighederne
1. Varer, som føres ind i Unionens toldområde, frembydes for toldmyndighederne umiddelbart efter ankomsten på det udpegede toldsted eller et andet sted, som toldmyndighederne har anvist eller godkendt, eller i frizonen af en af følgende personer:
a)
den person, som førte varerne ind i Unionens toldområde
b)
den person, i hvis navn eller på hvis vegne den person, som førte varerne ind i dette område, handler
c)
den person, som havde ansvaret for transporten af varerne, efter at de var ført ind i Unionens toldområde.
2. Varer, der føres ind i Unionens toldområde ad sø- eller luftvejen og forbliver om bord på det samme transportmiddel, frembydes først for toldmyndighederne i den havn eller lufthavn, hvor de losses eller omlades. Varer, der føres ind i Unionens toldområde, og som losses og genlastes på samme transportmiddel under dets rejse for at muliggøre losning eller lastning af andre varer, skal dog ikke frembydes for toldmyndighederne i denne havn eller lufthavn.
3. Uden at dette berører den i stk. 1 nævnte persons forpligtelser, kan varerne i stedet frembydes af en af følgende personer:
a)
enhver person, som øjeblikkeligt henfører varerne under en toldprocedure
b)
indehaveren af en bevilling til at drive lagerfaciliteter eller enhver anden person, som driver virksomhed i en frizone.
4. Den person, der frembyder varerne, skal henvise til den summariske indpassageangivelse eller i de tilfælde, der er omhandlet i artikel 130, den toldangivelse eller angivelse til midlertidig opbevaring, der er indgivet for varerne, medmindre der dispenseres fra forpligtelsen til at indgive en summarisk indpassageangivelse.
5. Når ikke-EU-varer, som er frembudt for toldmyndighederne, ikke er omfattet af en summarisk indpassageangivelse, og medmindre der dispenseres fra forpligtelsen til at indgive en sådan angivelse, skal en af personerne i artikel 127, stk. 4, jf. dog artikel 127, stk. 6, øjeblikkeligt indgive en sådan angivelse eller i stedet indgive en toldangivelse eller angivelse til midlertidig opbevaring.
6. Stk. 1 er ikke til hinder for anvendelse af særlige regler vedrørende varer, der transporteres i grænseområder eller i rørledninger og kabler, samt al anden trafik af uvæsentlig økonomisk betydning såsom breve, postkort, tryksager eller deres elektroniske ækvivalenter på andre medier eller varer, der transporteres af rejsende, forudsat at toldtilsynet og mulighederne for toldkontrol ikke indskrænkes herved.
7. Varer, der frembydes for toldmyndighederne, må ikke uden toldmyndighedernes tilladelse fjernes fra det sted, hvor de blev frembudt.
Artikel 140
Losning og undersøgelse af varer
1. Varerne kan kun med toldmyndighedernes tilladelse losses eller omlades fra det transportmiddel, hvorpå de befinder sig, og kun på steder anvist eller godkendt af disse myndigheder.
En sådan tilladelse er imidlertid ikke nødvendig, når en overhængende fare nødvendiggør, at alle varerne eller en del af dem losses. Toldmyndighederne underrettes i så fald omgående herom.
2. Toldmyndighederne kan til enhver tid kræve, at varer losses og pakkes ud, for at de kan undersøge dem, tage stikprøver eller undersøge det transportmiddel, hvorpå varerne befinder sig.
Artikel 141
Varer transporteret under en forsendelsesprocedure
1. Artikel 135, stk. 2-6, og artikel 139, 140 og 144-149 finder ikke anvendelse, når varer, som allerede er under en forsendelsesprocedure, føres ind i Unionens toldområde.
2. Artikel 140 og 144-149 finder anvendelse på ikke-EU-varer, der er blevet transporteret under en forsendelsesprocedure, så snart sådanne varer er blevet frembudt for bestemmelsestoldstedet i Unionens toldområde, efter de regler, der gælder for forsendelsesproceduren.
Artikel 142
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte betingelserne for godkendelse af de steder, der er omhandlet i artikel 139, stk. 1.
Artikel 143
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for frembydelse af varer for toldmyndighederne som omhandlet i artikel 139.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 3
Midlertidig opbevaring af varer
Artikel 144
Varer under midlertidig opbevaring
Ikke-EU-varer skal være under midlertidig opbevaring fra tidspunktet for deres frembydelse for toldmyndighederne.
Artikel 145
Angivelse til midlertidig opbevaring
1. Ikke-EU-varer, der frembydes for toldmyndighederne, skal være omfattet af en angivelse til midlertidig opbevaring, der indeholder alle de oplysninger, der er nødvendige for anvendelse af bestemmelserne om midlertidig opbevaring.
2. Dokumentation for varer under midlertidig opbevaring skal forelægges for toldmyndighederne, når det kræves i EU-lovgivningen eller er nødvendigt for toldkontrollen.
3. Angivelsen til midlertidig opbevaring skal indgives af en af personerne i artikel 139, stk. 1 eller 2, senest på tidspunktet for frembydelsen af varerne for toldmyndighederne.
4. Angivelsen til midlertidig opbevaring skal, medmindre der dispenseres fra forpligtelsen til at indgive en summarisk indpassageangivelse, indeholde en henvisning til enhver summarisk indpassageangivelse, der er indgivet for de varer, der frembydes for toldmyndighederne, medmindre de allerede har været under midlertidig opbevaring eller har været henført under en toldprocedure og ikke har forladt Unionens toldområde.
5. Toldmyndighederne kan acceptere, at angivelsen til midlertidig opbevaring også antager en af følgende former:
a)
en henvisning til en summarisk indpassageangivelse, der er indgivet for de pågældende varer, suppleret med oplysningerne i en angivelse til midlertidig opbevaring
b)
et konnossement eller et andet transportdokument, forudsat at det indeholder oplysningerne i en angivelse til midlertidig opbevaring inklusive en henvisning til en summarisk indpassageangivelse for de pågældende varer.
6. Toldmyndighederne kan acceptere, at der benyttes handels-, havne- eller transportoplysningssystemer til indgivelse af en angivelse til midlertidig opbevaring, forudsat at de indeholder de nødvendige oplysninger for en sådan angivelse, og disse oplysninger er tilgængelige i overensstemmelse med stk. 3.
7. Artikel 188-193 finder anvendelse på angivelsen til midlertidig opbevaring.
8. Angivelsen til midlertidig opbevaring kan også anvendes med henblik på:
a)
underretning om ankomst, som omhandlet i artikel 133 eller
b)
frembydelse af varerne for toldmyndighederne som omhandlet i artikel 139, for så vidt den opfylder betingelserne i disse bestemmelser.
9. Der stilles ikke krav om angivelse til midlertidig opbevaring, når varers toldmæssige status som EU-varer fastslås i overensstemmelse med artikel 153-156 senest på tidspunktet for varernes frembydelse for toldmyndighederne.
10. Angivelsen til midlertidig opbevaring opbevares af eller skal være tilgængelig for toldmyndighederne med henblik på at verificere, at de heraf omfattede varer efterfølgende henføres under en toldprocedure eller reeksporteres i overensstemmelse med artikel 149.
11. For så vidt angår stk. 1-10, når ikke-EU-varer, der er blevet transporteret under en forsendelsesprocedure, frembydes for bestemmelsestoldstedet i Unionens toldområde, anses oplysningerne vedrørende den pågældende forsendelse for at være angivelsen til midlertidig opbevaring, forudsat at de opfylder kravene i denne forbindelse. Ihændehaveren af varerne kan imidlertid efter afslutningen af forsendelsesproceduren indgive en angivelse til midlertidig opbevaring.
Artikel 146
Ændring og ugyldiggørelse af en angivelse til midlertidig opbevaring
1. Klarereren får efter ansøgning tilladelse til at ændre en eller flere oplysninger i angivelsen til midlertidig opbevaring, efter at den er indgivet. Ændringen må ikke medføre, at der tilføjes andre varer til toldangivelsen end dem, som den oprindeligt vedrørte.
Det er ikke muligt at foretage ændringer, når der er sket et af følgende:
a)
Toldmyndighederne har meddelt den person, der indgav angivelsen, at de agter at undersøge varerne
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at oplysningerne i angivelsen ikke er korrekte.
2. Når varer, for hvilke der er indgivet en angivelse til midlertidig opbevaring, ikke frembydes for toldmyndighederne, erklærer toldmyndighederne angivelsen ugyldig i følgende tilfælde:
a)
efter ansøgning fra klarereren eller
b)
inden for 30 dage, efter at angivelsen er indgivet.
Artikel 147
Betingelser og ansvar for midlertidig opbevaring af varer
1. Varer under midlertidig opbevaring opbevares kun i lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring i overensstemmelse med artikel 148 eller i begrundede tilfælde på andre steder anvist eller godkendt af toldmyndighederne.
2. Varer under midlertidig opbevaring må kun underkastes behandlinger, der tjener til varernes bevarelse i uændret stand, uden at præsentationsmåden eller de tekniske egenskaber ændres, jf. dog artikel 134, stk. 2.
3. Den i artikel 148 omhandlede bevillingshaver eller den person, der opbevarer varerne i de tilfælde, hvor varerne opbevares på andre steder anvist eller godkendt af toldmyndighederne, er ansvarlig for samtlige følgende:
a)
at sikre, at varer under midlertidig opbevaring ikke unddrages toldtilsyn
b)
at de forpligtelser, der følger af midlertidig opbevaring af varer, opfyldes.
4. Hvis varer af en eller anden grund ikke fortsat kan være under midlertidig opbevaring, træffer toldmyndighederne straks alle nødvendige foranstaltninger for at regulere situationen for varerne i overensstemmelse med artikel 197, 198 og 199.
Artikel 148
Bevilling til drift af lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring
1. Der kræves bevilling fra toldmyndighederne til drift af lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring. Der stilles ikke krav om sådan bevilling, når toldmyndighederne selv driver lagerfaciliteten til midlertidig opbevaring.
Betingelserne for drift af lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring skal angives i bevillingen.
2. Den i stk. 1 omhandlede bevilling gives kun til personer, der opfylder samtlige følgende betingelser:
a)
De er etableret i Unionens toldområde.
b)
De yder den nødvendige sikkerhed for, at transaktionerne forløber korrekt; en autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser anses for at opfylde denne betingelse, for så vidt der er taget hensyn til driften af lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring i bevillingen i artikel 38, stk. 2, litra a).
c)
De stiller sikkerhed i henhold til artikel 89.
Hvor der stilles samlet sikkerhed, overvåges overholdelsen af de til den pågældende sikkerhed knyttede forpligtelser i kraft af passende revision.
3. Bevillingen i stk. 1 gives kun, når toldmyndighederne er i stand til at foretage toldtilsyn uden at der skal træffes administrative forholdsregler, som ikke står i rimeligt forhold til de økonomiske behov i forbindelse hermed.
4. Bevillingshaveren skal føre passende regnskaber i en af toldmyndighederne godkendt form.
Regnskaberne skal indeholde de oplysninger og elementer, der gør det muligt for toldmyndighederne at føre tilsyn med driften af lagerfaciliteterne til midlertidig opbevaring, især med hensyn til identifikation af de opbevarede varer, deres toldmæssige status og deres bevægelser.
En autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser anses for at opfylde de i første og andet afsnit omhandlede forpligtelser, såfremt vedkommendes regnskaber er passende for midlertidig opbevaring.
5. Toldmyndighederne kan give bevillingshaveren tilladelse til at flytte varer under midlertidig opbevaring mellem forskellige lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring på betingelse af, at dette ikke øger risikoen for svig, i følgende tilfælde:
a)
bevægelsen sker på en toldmyndigheds ansvar
b)
bevægelsen er alene omfattet af en enkelt tilladelse, der er udstedt til en autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser, eller
c)
i andre tilfælde, hvor varer flyttes.
6. Når der er et økonomisk behov herfor, og toldtilsynet ikke berøres negativt heraf, kan toldmyndighederne tillade oplagring af EU-varer i en lagerfacilitet til midlertidig opbevaring. Sådanne varer anses ikke for varer under midlertidig opbevaring.
Artikel 149
Afslutning af midlertidig opbevaring
Ikke-EU-varer, som er under midlertidig opbevaring, skal henføres under en toldprocedure eller reeksporteres senest efter 90 dage.
Artikel 150
Valg af toldprocedure
Medmindre andet er fastsat, kan klarereren frit vælge, hvilken toldprocedure varerne skal henføres under, på de betingelser der gælder for denne procedure, uden hensyn til deres art eller mængde eller deres oprindelsesland, afsendelsesland eller bestemmelsesland.
Artikel 151
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
betingelserne for godkendelse af de steder, der er omhandlet i artikel 147, stk. 1
b)
betingelserne for tildeling af den bevilling til drift af lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring, som er omhandlet i artikel 148
c)
tilfælde som omhandlet i artikel 148, stk. 5, litra c), hvor varer flyttes.
Artikel 152
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
indgivelse af den angivelse til midlertidig opbevaring, som er omhandlet i artikel 145
b)
ændring af angivelsen til midlertidig opbevaring i henhold til artikel 146, stk. 1
c)
erklæring af ugyldighed af angivelsen til midlertidig opbevaring i henhold til artikel 146, stk. 2
d)
bevægelse af varer under midlertidig opbevaring som omhandlet i artikel 148, stk. 5.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
AFSNIT V
ALMINDELIGE REGLER FOR TOLDMÆSSIG STATUS, HENFØRSEL AF VARER UNDER EN TOLDPROCEDURE, VERIFIKATION, FRIGIVELSE OG BORTSKAFFELSE AF VARER
KAPITEL 1
Varers toldmæssige status
Artikel 153
Formodning om varers toldmæssige status som EU-varer
1. Alle varer inden for Unionens toldområde formodes at have toldmæssig status som EU-varer, medmindre det bliver fastslået, at de ikke er EU-varer.
2. I specifikke tilfælde, hvor formodningen i stk. 1 ikke gælder, skal varers toldmæssige status som EU-varer fastslås.
3. I specifikke tilfælde har varer, som fuldt ud er fremstillet inden for Unionens toldområde, ikke toldmæssig status som EU-varer, hvis de er fremstillet af varer under midlertidig opbevaring, eller varer, som er henført under proceduren for ekstern forsendelse, en oplagringsprocedure, proceduren for midlertidig import eller proceduren for aktiv forædling.
Artikel 154
Tab af varers toldmæssige status som EU-varer
EU-varer bliver til ikke-EU-varer i følgende tilfælde:
a)
når de er ført ud af Unionens toldområde, for så vidt reglerne om intern forsendelse ikke finder anvendelse
b)
når de er blevet henført under proceduren for ekstern forsendelse, en oplagringsprocedure eller proceduren for aktiv forædling, for så vidt toldlovgivningen tillader det
c)
når de er blevet henført under proceduren for særligt anvendelsesformål og efterfølgende enten afstås til staten eller er blevet tilintetgjort og omdannet til affald
d)
når angivelsen om overgang til fri omsætning erklæres ugyldig efter frigivelsen af varerne.
Artikel 155
EU-varer, der forlader Unionens toldområde midlertidigt
1. I de i artikel 227, stk. 2, litra b)-f), omhandlede tilfælde bevarer varer kun deres toldmæssige status som EU-varer, hvis denne status er godtgjort på bestemte betingelser og ved hjælp af metoder, der er fastsat i toldlovgivningen.
2. I specifikke tilfælde kan EU-varer uden at være omfattet af nogen toldprocedure føres fra et sted til et andet inden for Unionens toldområde og midlertidigt føres ud af dette område, uden at deres toldmæssige status ændres.
Artikel 156
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de tilfælde, hvor den i artikel 153, stk. 1, omhandlede formodning ikke gælder
b)
betingelserne for at gøre det lettere at føre bevis for toldmæssig status som EU-varer
c)
de tilfælde, hvor de varer, der er omhandlet i artikel 153, stk. 3, ikke har toldmæssig status som EU-varer
d)
de tilfælde, hvor den toldmæssige status for de varer, der er omhandlet i artikel 155, stk. 2, ikke ændres.
Artikel 157
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for fremlæggelse og kontrol af bevis for toldmæssig status som EU-varer.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 2
Henførsel af varer under en toldprocedure
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 158
Toldangivelse af varer og toldtilsyn med EU-varer
1. For alle varer, som skal henføres under en toldprocedure, bortset fra frizoneproceduren, skal der indgives en toldangivelse, som passer til den særlige procedure.
2. I specifikke tilfælde bortset fra dem, der er omhandlet i artikel 6, stk. 2, kan en toldangivelse indgives ved hjælp af andre midler end edb.
3. EU-varer, som angives til eksport, intern EU-forsendelse eller passiv forædling, er undergivet toldtilsyn fra antagelsen af den i stk. 1 nævnte toldangivelse og indtil det tidspunkt, hvor de føres ud af Unionens toldområde eller afstås til staten eller tilintetgøres, eller indtil toldangivelsen erklæres ugyldig.
Artikel 159
Kompetente toldsteder
1. Medmindre andet er fastsat i EU-lovgivningen, fastlægger medlemsstaterne placering og kompetence for de forskellige toldsteder, der er beliggende på deres område.
2. Medlemsstaterne sørger for, at der for disse steder fastsættes officielle åbningstider, der er rimelige og hensigtsmæssige, under hensyntagen til trafikkens og varernes art og de toldprocedurer, som varerne skal henføres under, således at den internationale trafikstrøm hverken forhindres eller forstyrres.
3. Medmindre andet er fastsat, er det kompetente toldsted for henførsel af varerne under en toldprocedure det toldsted, der er ansvarligt for det sted, hvor varerne frembydes for toldmyndighederne.
Artikel 160
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte de tilfælde, hvor en toldangivelse kan indgives ved hjælp af andre midler end edb i overensstemmelse med artikel 158, stk. 2.
Artikel 161
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
fastsættelse af kompetente toldsteder bortset fra det i artikel 159, stk. 3, omhandlede, herunder indgangstoldsteder og udgangstoldsteder
b)
indgivelse af toldangivelsen i de i artikel 158, stk. 2, omhandlede tilfælde.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Standardtoldangivelser
Artikel 162
Indholdet af en standardtoldangivelse
Standardtoldangivelser skal indeholde alle de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til.
Artikel 163
Dokumentation
1. Den dokumentation, der er nødvendig for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til, skal være i klarererens besiddelse og til rådighed for toldmyndighederne på det tidspunkt, hvor toldangivelsen indgives.
2. Der skal forelægges dokumentation for toldmyndighederne, når det kræves i EU-lovgivningen eller er nødvendigt for toldkontrollen.
3. I visse tilfælde kan de økonomiske operatører udfærdige dokumentation, forudsat at toldmyndighederne giver dem bevilling hertil.
Artikel 164
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte reglerne for tildeling af bevilling som omhandlet i artikel 163, stk. 3.
Artikel 165
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
indgivelse af standardtoldangivelsen som omhandlet i artikel 162
b)
dokumentationen som omhandlet i artikel 163, stk. 1, der skal stilles til rådighed.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 3
Forenklede toldangivelser
Artikel 166
Forenklet angivelse
1. Toldmyndighederne kan acceptere, at en person får varer henført under en toldprocedure på grundlag af en forenklet angivelse, hvori nogle af de i artikel 162 omhandlede oplysninger eller den i artikel 163 omhandlede dokumentation kan være udeladt.
2. Regelmæssig anvendelse af en forenklet angivelse som omhandlet i stk. 1 kræver bevilling fra toldmyndighederne.
Artikel 167
Supplerende angivelse
1. I tilfælde af en forenklet angivelse i henhold til artikel 166 eller en indskrivning i klarererens regnskaber i henhold til artikel 182 skal en klarerer indgive en supplerende angivelse med de oplysninger, der er nødvendige for den pågældende toldprocedure, for det kompetente toldsted inden for en specifik frist.
I tilfælde af en forenklet angivelse i henhold til artikel 166 skal den nødvendige dokumentation være i klarererens besiddelse og til rådighed for toldmyndighederne inden for en specifik frist.
Den supplerende angivelse kan være af samlet, periodisk eller opsummerende art.
2. Der dispenseres fra forpligtelsen til at indgive en supplerende angivelse i følgende tilfælde:
a)
når varerne henføres under en toldoplagsprocedure
b)
i andre specifikke tilfælde.
3. Toldmyndighederne kan dispensere fra kravet om indgivelse af en supplerende angivelse, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Den forenklede angivelse vedrører varer, hvis værdi og mængde ligger under den statistiske tærskel
b)
Den forenklede angivelse indeholder allerede de oplysninger, der er nødvendige for den pågældende toldprocedure, og
c)
Den forenklede angivelse sker ikke ved indskrivning i klarererens regnskaber.
4. Den forenklede angivelse, jf. artikel 166, eller indskrivningen i klarererens regnskaber, jf. artikel 182, og den supplerende angivelse anses for at udgøre et enkelt og samlet dokument, som er gyldigt fra henholdsvis den dato, hvor den forenklede angivelse bliver antaget i overensstemmelse med artikel 172, og den dato, hvor varerne er indskrevet i klarererens regnskaber.
5. Det sted, hvor den supplerende angivelse skal indgives, anses, for så vidt angår artikel 87, for at være det sted, hvor toldangivelsen er blevet indgivet.
Artikel 168
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
betingelserne for tildelingen af den i artikel 166, stk. 2, omhandlede bevilling
b)
den i artikel 167, stk. 1, første afsnit, omhandlede specifikke frist, inden for hvilken en supplerende angivelse skal indgives
c)
den i artikel 167, stk. 1, andet afsnit, omhandlede specifikke frist, inden for hvilken tilhørende dokumentation skal være i klarererens besiddelse
d)
de specifikke tilfælde, hvor der dispenseres fra forpligtelsen til at indgive en supplerende angivelse i medfør af artikel 167, stk. 2, litra b).
Artikel 169
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for indgivelse af:
a)
den forenklede angivelse, der er omhandlet i artikel 166
b)
den supplerende angivelse, der er omhandlet i artikel 167.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 4
Fællesbestemmelser for toldangivelser
Artikel 170
Indgivelse af en toldangivelse
1. En toldangivelse kan indgives af enhver person, som kan forelægge alle de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til, jf. dog artikel 167, stk. 1. Denne person skal også kunne frembyde de pågældende varer eller få dem frembudt for toldmyndighederne.
Hvis antagelsen af en toldangivelse medfører særlige forpligtelser for en bestemt person, skal angivelsen dog indgives af denne person eller af dennes repræsentant.
2. Klarereren skal være etableret i Unionens toldområde.
3. Uanset stk. 2 stilles der ikke krav om, at følgende klarerere skal være etableret i Unionens toldområde:
a)
personer, der indgiver en toldangivelse om forsendelse eller midlertidig import
b)
personer, der lejlighedsvis indgiver en toldangivelse, herunder til særlige anvendelsesformål eller aktiv forædling, forudsat at toldmyndighederne finder det berettiget
c)
personer, der er etableret i et land, hvis område støder op til Unionens toldområde, og som frembyder de varer, som toldangivelsen vedrører, for et EU-grænsetoldsted, der støder op til det pågældende land, såfremt det land, hvor personerne er etablerede, giver gensidige fordele til personer, der er etableret i Unionens toldområde.
4. Toldangivelser skal være attesterede.
Artikel 171
Indgivelse af en toldangivelse, inden varerne frembydes
En toldangivelse kan indgives, inden varerne forventes frembudt for toldmyndighederne. Hvis varerne ikke frembydes inden for 30 dage efter indgivelsen af toldangivelsen, anses toldangivelsen for ikke at være indgivet.
Artikel 172
Antagelse af en toldangivelse
1. Toldangivelser, der opfylder betingelserne i dette kapitel, antages straks af toldmyndighederne, forudsat at de varer, angivelserne vedrører, er blevet frembudt for toldmyndighederne.
2. Datoen for toldmyndighedernes antagelse af toldangivelsen er, medmindre andet er fastsat, den dato, der lægges til grund for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til, og for alle andre import- eller eksportformaliteter.
Artikel 173
Ændring af en toldangivelse
1. Klarereren kan efter ansøgning få tilladelse til at ændre en eller flere oplysninger i toldangivelsen, efter at toldmyndighederne har antaget angivelsen. Ændringen må ikke medføre, at der tilføjes andre varer til toldangivelsen end dem, som den oprindeligt vedrørte.
2. En sådan ændring kan ikke tillades, hvis der ansøges herom efter en af følgende begivenheder:
a)
Toldmyndighederne har meddelt klarereren, at de agter at undersøge varerne.
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at oplysningerne i toldangivelsen ikke er korrekte.
c)
Toldmyndighederne har frigivet varerne.
3. Der kan efter ansøgning fra klarereren inden for tre år fra datoen for antagelsen af toldangivelsen gives tilladelse til, at toldangivelsen ændres efter frigivelsen af varerne, så klarereren kan opfylde sine forpligtelser med hensyn til henførsel af varerne under den pågældende toldprocedure.
Artikel 174
Ugyldiggørelse af en toldangivelse
1. Toldmyndighederne erklærer efter ansøgning fra klarereren en allerede antaget toldangivelse for ugyldig i følgende tilfælde:
a)
når de har sikkerhed for, at varerne øjeblikkeligt henføres under en anden toldprocedure
b)
når de har sikkerhed for, at henførslen af varerne under den toldprocedure, som de var angivet til, som følge af særlige omstændigheder ikke længere er berettiget.
Hvis toldmyndighederne har underrettet klarereren om, at de agter at foretage en undersøgelse af varerne, kan en ansøgning om at få toldangivelsen erklæret ugyldig ikke godtages, før undersøgelsen har fundet sted.
2. Toldangivelsen kan ikke erklæres ugyldig, efter at varerne er blevet frigivet, medmindre andet er fastsat.
Artikel 175
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte de tilfælde, hvor toldangivelsen erklæres ugyldig efter frigivelsen af varerne, jf. artikel 174, stk. 2.
Artikel 176
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
indgivelse af en toldangivelse i overensstemmelse med artikel 171
b)
antagelse af en toldangivelse som omhandlet i artikel 172, herunder anvendelsen af disse regler i de i artikel 179 omhandlede tilfælde
c)
ændring af toldangivelsen efter frigivelsen af varerne i henhold til artikel 173, stk. 3.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 5
Andre forenklinger
Artikel 177
Forenkling af udarbejdelsen af toldangivelser for varer, der henhører under forskellige underpositioner i toldtariffen
1. Når en forsendelse er sammensat af varer, der henhører under forskellige underpositioner i toldtariffen, og toldbehandlingen af hver af disse varer efter deres tarifering i forbindelse med udfærdigelsen af toldangivelsen således ville medføre en arbejdsbyrde og omkostninger, som ikke står i forhold til størrelsen af de import- eller eksportafgifter, de er pålagt, kan toldmyndighederne efter ansøgning fra klarereren tillade, at import- eller eksportafgifterne for hele forsendelsen opkræves på grundlag af tariferingen af de varer i forsendelsen, der er omfattet af de højeste import- eller eksportafgifter.
2. Toldmyndighederne nægter anvendelse af forenklingen omhandlet i stk. 1 på varer, der er genstand for forbud eller restriktioner eller punktafgifter, når korrekt tarifering er nødvendig for at anvende foranstaltningen.
Artikel 178
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter foranstaltninger med henblik på fastlæggelsen af tariferingen i forbindelse med anvendelsen af artikel 177, stk. 1.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 179
Centraliseret toldbehandling
1. Toldmyndighederne kan efter ansøgning tillade, at en person til et toldsted, der er ansvarligt for det sted, hvor en sådan person er etableret, indgiver en toldangivelse for varer, der frembydes for toldmyndighederne på et andet toldsted.
Der kan dispenseres fra kravet om den i første afsnit omhandlede bevilling, når toldangivelsen indgives, og varerne frembydes for toldsteder under en toldmyndigheds ansvar.
2. Den person, der indgiver ansøgning om den i stk. 1 omhandlede bevilling, skal være en autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser.
3. Det toldsted, hvor toldangivelsen indgives, skal:
a)
føre tilsyn med, at varerne henføres under den pågældende toldprocedure
b)
foretage toldkontrol med henblik på verifikation af toldangivelsen, jf. artikel 188, litra a) og b)
c)
når det er berettiget, anmode det toldsted, hvor varerne frembydes, om at foretage toldkontrol med henblik på verifikation af toldangivelsen, jf. artikel 188, litra c) og d), og
d)
udføre toldformaliteterne med henblik på opkrævning af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden.
4. Det toldsted, hvor toldangivelsen indgives, og det toldsted, hvor varerne frembydes, udveksler de oplysninger, der er nødvendige for verifikation af toldangivelsen og for frigivelse af varerne.
5. Det toldsted, hvor varerne frembydes, skal med forbehold af dets egen kontrol af varer, der føres ind i eller ud af Unionens toldområde, foretage den i stk. 3, litra c), omhandlede toldkontrol og give det toldsted, hvor toldangivelsen indgives, resultaterne af denne kontrol.
6. Det toldsted, hvor toldangivelsen indgives, frigiver varerne i overensstemmelse med artikel 194 og 195 under hensyntagen til:
a)
resultaterne af sin egen kontrol med henblik på verifikation af toldangivelsen,
b)
resultaterne af den kontrol, der er foretaget af det toldsted, hvor varerne frembydes med henblik på verifikation af toldangivelsen og kontrol af de varer, der er ført ind i eller ud af Unionens toldområde.
Artikel 180
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastlægge betingelserne for tildeling af den i artikel 179, stk. 1, omhandlede bevilling.
Artikel 181
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter:
a)
procedurereglerne vedrørende centraliseret toldbehandling, herunder de relevante toldformaliteter og toldkontroller, som er omhandlet i artikel 179
b)
i forbindelse med centraliseret toldbehandling, procedurereglerne vedrørende den i artikel 182, stk. 3, omhandlede dispensation fra forpligtelsen til at frembyde varerne.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 182
Indskrivning i klarererens regnskaber
1. Toldmyndighederne kan efter ansøgning tillade, at en person indgiver en toldangivelse, herunder en forenklet angivelse, i form af en indskrivning i klarererens regnskaber, forudsat at oplysningerne i den pågældende angivelse er til rådighed for toldmyndighederne i klarererens elektroniske system på det tidspunkt, hvor toldangivelsen i form af en indskrivning i klarererens regnskaber indgives.
2. Toldangivelsen anses for at være antaget på det tidspunkt, hvor varerne indskrives i regnskaberne.
3. Toldmyndighederne kan efter ansøgning dispensere fra forpligtelsen til at frembyde varerne. I dette tilfælde betragtes varerne som frigivet fra tidspunktet for indskrivningen i klarererens regnskaber.
Dispensationen kan gives, når samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
Klarereren er en autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser.
b)
Varernes art og varestrømmen gør det berettiget og er kendt af toldmyndighederne.
c)
Det tilsynsførende toldsted har adgang til alle oplysninger, det finder nødvendige, for at det kan udøve sin ret til at undersøge varerne, hvis behovet opstår.
d)
Varerne er på det tidspunkt, hvor de indskrives i regnskaberne, ikke længere genstand for forbud eller restriktioner, medmindre andet er fastsat i bevillingen.
Det tilsynsførende toldsted kan dog i specifikke situationer anmode om, at varerne frembydes.
4. Betingelserne for frigivelse af varerne fastsættes i bevillingen.
Artikel 183
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastlægge betingelserne for tildeling af bevillinger som omhandlet i artikel 182, stk. 1.
Artikel 184
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for den i artikel 182 omhandlede indskrivning i klarererens regnskaber, herunder de relevante toldformaliteter og den relevante toldkontrol.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 185
Egen beregning
1. Toldmyndighederne kan efter ansøgning tillade en økonomisk operatør at gennemføre visse toldformaliteter, som toldmyndighederne skal foretage, for at fastlægge det skyldige import- og eksportafgiftsbeløb og udføre en vis kontrol under toldtilsyn.
2. Den person, der indgiver ansøgning om den i stk. 1 omhandlede bevilling, skal være en autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser.
Artikel 186
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
betingelserne for tildelingen af den i artikel 185, stk. 1, omhandlede bevilling
b)
de toldformaliteter og den kontrol, der skal gennemføres af indehaveren af den i artikel 185, stk.1, omhandlede bevilling.
Artikel 187
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne vedrørende de toldformaliteter og den kontrol, der skal gennemføres af indehaveren af bevillingen i overensstemmelse med artikel 185, stk. 1.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 3
Verifikation og frigivelse af varer
Afdeling 1
Verifikation
Artikel 188
Verifikation af en toldangivelse
Toldmyndighederne kan med henblik på at verificere, at oplysningerne i en toldangivelse, der er antaget, er rigtige:
a)
undersøge angivelsen og tilhørende dokumentation
b)
kræve, at klarereren forelægger andre dokumenter
c)
undersøge varerne
d)
udtage stikprøver med henblik på analyse eller dybtgående kontrol af varerne.
Artikel 189
Undersøgelse og prøveudtagning af varer
1. Transport af varerne til det sted, hvor undersøgelsen og prøveudtagningen skal finde sted, og alle nødvendige behandlinger i forbindelse hermed foretages af klarereren eller på dennes ansvar. Udgifterne hertil afholdes af klarereren.
2. Klarereren har ret til at overvære eller lade sig repræsentere ved undersøgelsen af varerne og prøveudtagningerne. Hvis toldmyndighederne har rimelig grund hertil, kan de forlange, at klarereren selv eller dennes repræsentant er til stede under undersøgelsen af varerne eller prøveudtagningen, eller at han giver dem den assistance, der er nødvendig for at lette undersøgelsen eller prøveudtagningen.
3. Toldmyndighederne yder ikke erstatning for prøver, som de udtager, når det i øvrigt sker efter gældende bestemmelser, men de afholder analyse- og kontrolomkostningerne.
Artikel 190
Undersøgelse af en del af varerne og prøveudtagning
1. Hvis undersøgelsen kun vedrører en del af de varer, der er omfattet af en og samme toldangivelse, eller der kun udtages prøver, anses resultatet af delundersøgelsen eller af analysen eller undersøgelsen af de udtagne prøver for at gælde for alle de varer, der er omfattet af samme angivelse.
Klarereren kan dog anmode om en yderligere undersøgelse eller prøveudtagning af varerne, når klarereren skønner, at resultatet af delundersøgelsen eller af analysen eller undersøgelsen af de udtagne prøver ikke gælder for resten af de angivne varer. Anmodningen tages til følge, forudsat at varerne ikke er blevet frigivet, eller, hvis de er blevet frigivet, at klarereren godtgør, at de ikke er blevet ændret på nogen måde.
2. Når en toldangivelse omfatter varer, der henhører under to eller flere poster, anses oplysningerne for varer, der henhører under hver enkelt post, for at udgøre en særskilt angivelse med henblik på anvendelsen af stk. 1.
Artikel 191
Resultater af verifikationen
1. Resultatet af verifikationen af toldangivelsen tjener som grundlag for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne henføres under.
2. Hvis der ikke er foretaget verifikation af toldangivelsen, finder stk. 1 anvendelse på oplysningerne i angivelsen.
3. Resultatet af toldmyndighedernes verifikation har samme retskraft i hele Unionens toldområde.
Artikel 192
Identifikationsforanstaltninger
1. Toldmyndighederne eller i givet fald de økonomiske operatører, der af toldmyndighederne har fået bevilling dertil, træffer de fornødne foranstaltninger til at identificere varerne, når dette er nødvendigt for at sikre overholdelsen af de bestemmelser, der er fastsat for benyttelsen af den toldprocedure, som disse varer er blevet angivet til.
Disse identifikationsforanstaltninger har samme retskraft i hele Unionens toldområde.
2. Identifikationsmærker, der er påsat varer, emballage eller transportmidler, må kun fjernes eller tilintetgøres af toldmyndighederne eller af økonomiske operatører, der har fået bevilling hertil af toldmyndighederne, medmindre det på grund af hændelige omstændigheder eller force majeure er absolut påkrævet at fjerne eller tilintetgøre dem af hensyn til beskyttelse af varerne eller transportmidlerne.
Artikel 193
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter foranstaltninger vedrørende verifikation af toldangivelser, undersøgelse og prøveudtagning af varer og resultaterne af verifikationen.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Frigivelse
Artikel 194
Frigivelse af varerne
1. Hvis betingelserne for henførsel af varerne under den pågældende procedure er opfyldt, og forudsat at eventuelle restriktioner er bragt i anvendelse, og der ikke gælder forbud for varerne, frigiver toldmyndighederne varerne, så snart oplysningerne i toldangivelsen er blevet verificeret eller godtaget uden verifikation.
Første afsnit finder også anvendelse, hvis en verifikation som nævnt i artikel 188 ikke kan afsluttes inden for en rimelig frist, og hvis varernes tilstedeværelse ikke længere er påkrævet af hensyn til verifikationen.
2. Frigivelsen sker på én gang for samtlige varer, der er omfattet af en og samme angivelse.
Når en toldangivelse omfatter varer, der henhører under to eller flere poster, anses oplysningerne for varer, der henhører under hver enkelt post, for at udgøre en særskilt toldangivelse med henblik på anvendelsen af stk. 1.
Artikel 195
Frigivelse afhængig af betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, eller sikkerhedsstillelse
1. Hvis der opstår toldskyld som følge af, at varer henføres under en toldprocedure, frigives varerne først, når det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, er blevet betalt, eller der er stillet sikkerhed til dækning af denne skyld.
Med forbehold af tredje afsnit finder første afsnit dog ikke anvendelse for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter.
Når toldmyndighederne i medfør af bestemmelserne for den toldprocedure, som varerne angives til, forlanger, at der stilles en sikkerhed, frigives de nævnte varer ikke til den pågældende toldprocedure, før der er stillet en sådan sikkerhed.
2. I specifikke tilfælde er frigivelsen af varerne ikke betinget af betalingen af sikkerhedsstillelse for varer, der er genstand for en ansøgning om trækning på et toldkontingent.
3. Hvor der anvendes en forenkling som omhandlet i artikel 166, 182 og 185, og stilles en samlet sikkerhed, er frigivelsen af varerne ikke betinget af, at toldmyndighederne fører tilsyn med sikkerhedsstillelsen.
Artikel 196
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte de i artikel 195, stk. 2 omhandlede tilfælde.
KAPITEL 4
Bortskaffelse af varer
Artikel 197
Tilintetgørelse af varer
Hvis toldmyndighederne har rimelig grund hertil, kan de kræve, at varer, der har været frembudt for toldmyndighederne, tilintetgøres, og de skal underrette ihændehaveren af varerne herom. Udgifterne i forbindelse med tilintetgørelsen påhviler ihændehaveren af varerne.
Artikel 198
Foranstaltninger, som skal træffes af toldmyndighederne
1. Toldmyndighederne træffer alle nødvendige foranstaltninger, herunder konfiskering og salg eller tilintetgørelse, for at bortskaffe varer i følgende tilfælde:
a)
hvis en af forpligtelserne i toldlovgivningen med hensyn til at føre ikke-EU-varer ind i Unionens toldområde ikke er opfyldt, eller varerne er blevet unddraget toldtilsyn
b)
hvis varerne ikke kan frigives af en af følgende årsager:
i)
fordi undersøgelsen af varerne af årsager, der kan tilskrives klarereren, ikke har kunnet indledes eller fortsættes inden for den af toldmyndighederne fastsatte frist
ii)
fordi de dokumenter, der er en betingelse for varernes henførsel under eller frigivelse til den angivne toldprocedure, ikke er forelagt
iii)
fordi de import- eller eksportafgifter, der skulle have været betalt, eller for hvilke der skulle have været stillet sikkerhed, enten ikke er blevet betalt, eller der ikke er blevet stillet sikkerhed herfor inden for den fastsatte frist
iv)
fordi varerne er genstand for forbud eller restriktioner
c)
hvis varerne ikke er blevet fjernet inden for en rimelig tid efter deres frigivelse
d)
hvis det efter varernes frigivelse konstateres, at de ikke opfyldte betingelserne for denne frigivelse, eller
e)
hvis varer afstås til staten i henhold til artikel 199.
2. Ikke-EU-varer, der er afstået til staten, beslaglagt eller konfiskeret, anses for at være henført under toldoplagsproceduren. De indskrives i toldoplagsoperatørens regnskaber eller i toldmyndighedernes, hvis de opbevares af disse.
Når varer, der skal tilintetgøres, afstås til staten, beslaglægges eller konfiskeres, allerede er omfattet af en toldangivelse, skal der i regnskaberne henvises til toldangivelsen. Toldmyndighederne erklærer den pågældende toldangivelse ugyldig.
3. Omkostningerne ved de i stk. 1 omhandlede foranstaltninger afholdes:
a)
i det i stk. 1, litra a), omhandlede tilfælde af enhver person, som det påhvilede at opfylde de pågældende forpligtelser, eller som unddrog varerne toldtilsyn
b)
i de i stk. 1, litra b) og c), omhandlede tilfælde af klarereren
c)
i det i stk. 1, litra d), omhandlede tilfælde af den person, som det påhviler at overholde de betingelser, der gælder for frigivelse af varerne
d)
i det i stk. 1, litra e), omhandlede tilfælde af den person, som afstår varerne til staten.
Artikel 199
Afståelse
Ikke-EU-varer og varer med særligt anvendelsesformål kan med toldmyndighedernes forudgående tilladelse afstås til staten af den person, der er ansvarlig for proceduren eller i givet fald af ihændehaveren af varerne.
Artikel 200
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
tilintetgørelsen af varerne som omhandlet i artikel 197
b)
salg af varerne som omhandlet i artikel 198, stk. 1
c)
afståelse af varer til staten i henhold til artikel 199.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
AFSNIT VI
OVERGANG TIL FRI OMSÆTNING OG FRITAGELSE FOR IMPORTAFGIFTER
KAPITEL 1
Overgang til fri omsætning
Artikel 201
Anvendelsesområde og indvirkning
1. Ikke-EU-varer, der skal bringes i omsætning på Unionens marked eller er bestemt til privat forbrug eller fortæring inden for Unionen, henføres under overgang til fri omsætning.
2. Overgang til fri omsætning indebærer følgende:
a)
opkrævning af eventuelle skyldige importafgifter
b)
i givet fald opkrævning af andre afgifter i medfør af relevante gældende bestemmelser om opkrævning af sådanne omkostninger
c)
anvendelse af handelspolitiske foranstaltninger samt forbud og restriktioner, hvis de ikke allerede er blevet anvendt på et tidligere stade, og
d)
opfyldelse af de øvrige formaliteter, der er fastlagt for import af varerne.
3. Ved overgang til fri omsætning får ikke-EU-varer toldmæssig status som EU-varer.
Artikel 202
Handelspolitiske foranstaltninger
1. Når forædlingsprodukter fremstillet ved aktiv forædling overgår til fri omsætning, og importafgiftsbeløbet beregnes efter artikel 86, stk. 3, anvendes de handelspolitiske foranstaltninger, som finder anvendelse på overgangen til fri omsætning af de varer, som blev henført under aktiv forædling.
2. Stk. 1 finder ikke anvendelse på affald og skrot.
3. Når forædlingsprodukter fremstillet ved aktiv forædling overgår til fri omsætning, og importafgiftsbeløbet beregnes efter artikel 85, stk. 1, anvendes de handelspolitiske foranstaltninger for disse varer kun, når de varer, som blev henført under aktiv forædling, er underlagt sådanne foranstaltninger.
4. Når EU-lovgivningen fastsætter handelspolitiske foranstaltninger om overgang til fri omsætning, finder sådanne foranstaltninger ikke anvendelse på forædlingsprodukter, der overgår til fri omsætning efter passiv forædling når:
a)
forædlingsprodukterne bevarer deres EU-oprindelsesstatus, jf. artikel 60
b)
den passive forædling omfatter reparation, herunder fremgangsmåden med standardombygning, jf. artikel 261, eller
c)
den passive forædling følger efter yderligere forædling, jf. artikel 258.
KAPITEL 2
Fritagelse for importafgifter
Afdeling 1
Returvarer
Artikel 203
Anvendelsesområde og indvirkning
1. Ikke-EU-varer, som, efter oprindelig at være blevet eksporteret fra Unionens toldområde som EU-varer, inden for en frist på tre år returneres til toldområdet og angives til fri omsætning, fritages efter ansøgning fra den berørte person for importafgifter.
Første afsnit finder også anvendelse, når returvarerne kun udgør en del af de varer, der tidligere blev eksporteret fra Unionens toldområde.
2. Den i stk. 1 omhandlede frist på tre år kan overskrides under særlige omstændigheder.
3. Hvis returvarer inden deres eksport fra Unionens toldområde er blevet bragt i fri omsætning afgiftsfrit eller til en nedsat importafgiftssats som følge af et særligt anvendelsesformål, kan den i stk. 1 omhandlede afgiftsfritagelse kun indrømmes, på betingelse af at varerne overgår til fri omsætning til samme anvendelsesformål.
Hvis det særlige anvendelsesformål, som de pågældende varer skal bringes i fri omsætning til, ikke længere er det samme, foretages der i importafgiftsbeløbet et fradrag af ethvert beløb, som blev opkrævet, da disse varer første gang blev bragt i fri omsætning. Hvis sidstnævnte beløb er større end det, der fremkommer ved returvarernes overgang til fri omsætning, ydes der ingen godtgørelse.
4. Hvis EU-varer har mistet deres toldmæssige status som EU-varer i medfør af artikel 154, og efterfølgende bringes i fri omsætning, finder stk. 1, 2 og 3 anvendelse.
5. Fritagelsen for importafgifter indrømmes kun, hvis varerne returneres i samme stand som den, de var i ved deres eksport.
6. Fritagelsen for importafgifter skal støttes af oplysninger, der godtgør, at betingelserne for fritagelsen er opfyldt.
Artikel 204
Varer, som har været omfattet af foranstaltninger i henhold til den fælles landbrugspolitik
Den i artikel 203 fastlagte fritagelse for importafgifter indrømmes ikke for varer, som har været omfattet af foranstaltninger i henhold til den fælles landbrugspolitik, der indebærer, at de skal eksporteres fra Unionens toldområde, medmindre andet er fastlagt i særlige tilfælde.
Artikel 205
Varer, der tidligere var henført under proceduren for aktiv forædling
1. Artikel 203 finder anvendelse på forædlingsprodukter, der oprindelig blev reeksporteret fra Unionens toldområde efter at have været henført under en procedure for aktiv forædling.
2. Efter ansøgning fra klarereren fastsættes importafgiftsbeløbet for de i stk. 1 omhandlede varer i overensstemmelse med artikel 86, stk. 3, forudsat at klarereren forelægger de nødvendige oplysninger. Datoen for antagelse af reeksportangivelsen betragtes som datoen for varernes overgang til fri omsætning.
3. Fritagelsen for importafgifter som omhandlet i artikel 203 indrømmes ikke for forædlingsprodukter, som blev udført i overensstemmelse artikel 223, stk. 2, litra c), medmindre der er sikkerhed for, at der ikke er nogen varer, der vil blive henført under proceduren for aktiv forædling.
Artikel 206
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de tilfælde, hvor varer anses for at være returneret i samme stand som den, de var i ved deres eksport
b)
de særlige tilfælde, der er omhandlet i artikel 204.
Artikel 207
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for tilvejebringelsen af de i artikel 203, stk. 6, omhandlede oplysninger.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Havfiskeri og produkter optaget fra havet
Artikel 208
Produkter, som hidrører fra havfiskeri, og andre produkter, der optages fra havet
1. Med forbehold af artikel 60, stk. 1, er følgende produkter fritaget for importafgifter ved overgang til fri omsætning:
a)
produkter fra havfiskeri og andre produkter, der optages fra et søterritorium, der hører under et land eller et område uden for Unionens toldområde, af skibe, som udelukkende er registreret i en medlemsstat eller anmeldt til dens skibsregister og fører denne stats flag
b)
produkter, der er fremstillet på grundlag af de under litra a) nævnte produkter om bord på fabriksskibe, der opfylder de under samme litra fastsatte betingelser.
2. Den i stk. 1 omhandlede fritagelse for importafgift skal støttes af bevis for, at betingelserne i stk. 1 er opfyldt.
Artikel 209
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for fremlæggelsen af det i artikel 208, stk. 2, omhandlede bevis.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
AFSNIT VII
SÆRLIGE PROCEDURER
KAPITEL 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 210
Anvendelsesområde
Varer kan henføres under en af følgende kategorier af særlige procedurer:
a)
forsendelse, der omfatter ekstern og intern forsendelse
b)
oplagring, der omfatter toldoplag og frizoner
c)
særlig anvendelse, der omfatter midlertidig import og anvendelse til særligt formål
d)
forædling, der omfatter aktiv og passiv forædling.
Artikel 211
Bevilling
1. Der kræves bevilling fra toldmyndighederne til:
a)
at benytte proceduren vedrørende aktiv eller passiv forædling, proceduren vedrørende midlertidig import eller proceduren vedrørende anvendelse til særligt formål
b)
at drive lagerfaciliteter med henblik på oplæggelse af varer på toldoplag, medmindre det er toldmyndigheden selv, der driver lagerfaciliteten.
De betingelser, under hvilke det er tilladt at benytte en eller flere af de i første afsnit omhandlede procedurer eller at drive lagerfaciliteter, skal fremgå af bevillingen.
2. Toldmyndighederne skal tildele bevilling med tilbagevirkende kraft, når samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
der findes et bevisligt økonomisk behov
b)
ansøgningen er ikke forbundet med forsøg på at begå urigtigheder
c)
ansøgeren har på grundlag af regnskaber eller optegnelser påvist:
i)
at alle krav i proceduren er opfyldt
ii)
at varerne, hvor det er relevant, kan identificeres for den pågældende periode
iii)
at regnskaberne eller optegnelserne gør det muligt at føre kontrol med proceduren
d)
alle de formaliteter, der er nødvendige for at bringe forholdene for de pågældende varer i overensstemmelse med reglerne, kan gennemføres, herunder om nødvendigt ugyldiggørelse af de pågældende toldangivelser
e)
ansøgeren har ikke fået tildelt nogen bevilling med tilbagevirkende kraft inden for tre år fra den dato, hvor ansøgningen blev antaget
f)
en undersøgelse af de økonomiske forudsætninger er ikke nødvendig, medmindre en ansøgning vedrører fornyelse af en bevilling til samme slags transaktion og varer
g)
ansøgningen vedrører ikke drift af lagerfaciliteter til oplæggelse af varer på toldoplag
h)
når en ansøgning vedrører fornyelse af en bevilling til samme slags transaktion og varer, indgives ansøgningen inden for tre år efter udløbet af den oprindelige bevillings gyldighed.
Toldmyndighederne kan også tildele en bevilling med tilbagevirkende kraft, når de varer, der blev henført under en toldprocedure, ikke længere er disponible på det tidspunkt, hvor ansøgningen om en sådan bevilling blev antaget.
3. Medmindre andet er fastsat, tildeles den i stk. 1 omhandlede bevilling kun til personer, der opfylder samtlige følgende betingelser:
a)
De er etableret i Unionens toldområde.
b)
De yder den nødvendige sikkerhed for, at transaktionerne forløber korrekt; en autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser anses for at opfylde denne betingelse, for så vidt der i den i artikel 38, stk. 2, litra a), omhandlede bevilling er taget hensyn til den aktivitet, der er forbundet med den pågældende særlige procedure.
c)
Hvor der kan opstå toldskyld, eller andre afgifter kan pålægges varer, der er henført under en særlig procedure, stiller de sikkerhed i overensstemmelse med artikel 89.
d)
I forbindelse med proceduren for midlertidig import eller aktiv forædling henholdsvis anvender de eller lader de varerne anvende, eller de udfører eller får udført forædlingsprocesser på varerne.
4. Medmindre andet er fastsat og ud over stk. 3 tildeles den i stk. 1 omhandlede bevilling kun, hvis samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
Toldmyndighederne er i stand til at foretage toldtilsyn, uden at der skal træffes administrative forholdsregler, som ikke står i rimeligt forhold til de økonomiske behov i forbindelse hermed.
b)
EU-producenternes væsentlige interesser berøres ikke negativt af en bevilling til forædlingsproceduren (økonomiske forudsætninger).
5. EU-producenternes væsentlige interesser anses ikke for at blive negativt berørt, jf. stk. 4, litra b), medmindre der er bevis for det modsatte, eller hvis de økonomiske forudsætninger anses for at være opfyldt.
6. Hvis der er bevis for, at EU-producenternes væsentlige interesser sandsynligvis vil blive negativt berørt, foretages der en undersøgelse af de økonomiske forudsætninger på EU-plan.
Artikel 212
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
betingelserne for tildeling af bevilling til de procedurer, der er omhandlet i artikel 211, stk. 1
b)
undtagelserne fra de betingelser, der er omhandlet i artikel 211, stk. 3 og 4
c)
de tilfælde, hvor de økonomiske forudsætninger anses for at være opfyldt som omhandlet i artikel 211, stk. 5.
Artikel 213
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for undersøgelse af de i artikel 211, stk. 6, økonomiske forudsætninger.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 214
Regnskaber
1. Bortset fra ved forsendelsesproceduren, eller hvis andet er fastsat, skal bevillingshaveren, den person, der er ansvarlig for proceduren og alle de, der udøver en virksomhed omfattende oplagring, bearbejdning eller forædling af varer eller salg eller køb af varer i frizoner, føre passende regnskaber i en af toldmyndighederne godkendt form.
Regnskaberne skal indeholde de oplysninger og elementer, der gør det muligt for toldmyndighederne at føre tilsyn med den pågældende procedure, især med hensyn til identifikation af varer, der er henført under proceduren, deres toldmæssige status og deres bevægelser.
2. En autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser anses for at opfylde forpligtelserne i stk. 1, såfremt vedkommendes regnskaber er passende for den pågældende særlige procedure.
Artikel 215
Afslutning af en særlig procedure
1. I andre tilfælde end forsendelsesproceduren og med forbehold af artikel 254 afsluttes en særlig procedure, når de under proceduren henførte varer eller forædlingsprodukterne er henført under en efterfølgende toldprocedure, er ført ud af Unionens toldområde eller er blevet tilintetgjort og ikke omdannet til affald eller er afstået til staten i henhold til artikel 199.
2. Forsendelsesproceduren afsluttes af toldmyndighederne, når de på grundlag af en sammenligning mellem de oplysninger, der foreligger på afgangstoldstedet, og de oplysninger, der foreligger på bestemmelsestoldstedet, kan konstatere, at proceduren er ophørt på korrekt vis.
3. Toldmyndighederne træffer enhver foranstaltning, der er nødvendig for at bringe forholdene for de varer, for hvilke en procedure ikke er blevet afsluttet på de fastsatte vilkår, i overensstemmelse med reglerne.
4. Proceduren afsluttes inden for en vis frist, medmindre andet er fastsat.
Artikel 216
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte den i artikel 215, stk. 4, omhandlede frist.
Artikel 217
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for den i artikel 216 omhandlede afslutning af en særlig procedure.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 218
Overdragelse af rettigheder og forpligtelser
De rettigheder og forpligtelser, som den person, der er ansvarlig for proceduren har med hensyn til varer, der er henført under en særlig procedure, dog ikke forsendelsesproceduren, kan helt eller delvis overdrages til en anden person, som opfylder de for den pågældende procedure fastlagte betingelser.
Artikel 219
Varebevægelser
Varer, der er henført under en særlig procedure, dog ikke forsendelses- eller frizoneproceduren, kan i specifikke tilfælde transporteres mellem forskellige steder i Unionens toldområde.
Artikel 220
Sædvanlige behandlinger
Varer, der opbevares på toldoplag eller er henført under en forædlingsprocedure eller anbragt i en frizone, kan underkastes de sædvanlige behandlinger, som tjener til at sikre deres bevarelse eller til at forbedre deres udseende eller handelskvalitet eller til at forberede deres distribution eller videresalg.
Artikel 221
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284, som fastsætter:
a)
tilfældene og betingelserne for bevægelser af varer, der er henført under en særlig procedure, dog ikke forsendelses- eller frizoneproceduren, jf. artikel 219
b)
de sædvanlige behandlinger af varer, der opbevares på toldoplag eller er henført under en forædlingsprocedure eller anbragt i en frizone, jf. artikel 220.
Artikel 222
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
overførsel af de rettigheder og forpligtelser, der tilkommer og påhviler den person, der er ansvarlig for proceduren med hensyn til varer, der er henført under en særlig procedure, dog ikke forsendelsesproceduren, jf. artikel 218
b)
bevægelser af varer, der er henført under en særlig procedure, dog ikke forsendelses- eller frizoneproceduren, jf. artikel 219.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 223
Ækvivalente varer
1. Ækvivalente varer er EU-varer, som oplagres, anvendes eller forædles i stedet for varer, der er henført under en særlig procedure.
Under proceduren for passiv forædling er ækvivalente varer ikke-EU-varer, som forædles i stedet for EU-varer, der er henført under proceduren for passiv forædling.
Medmindre andet er fastsat, skal ækvivalente varer have samme ottecifrede kode i den kombinerede nomenklatur, samme handelskvalitet og samme tekniske egenskaber som de varer, de træder i stedet for.
2. Toldmyndighederne tillader efter ansøgning følgende, forudsat at der er sikkerhed for, at proceduren forløber korrekt, især med hensyn til toldtilsyn:
a)
anvendelse af ækvivalente varer under toldoplag eller i frizoner eller under en procedure for særligt anvendelsesformål eller en forædlingsprocedure
b)
anvendelse af ækvivalente varer under proceduren for midlertidig import, i særlige tilfælde
c)
ved proceduren for aktiv forædling, eksport af forædlingsprodukter, som er fremstillet af ækvivalente varer forud for importen af de varer, de træder i stedet for
d)
ved proceduren for passiv forædling, import af forædlingsprodukter, som er fremstillet af ækvivalente varer forud for eksporten af de varer, de træder i stedet for.
En autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser anses for at opfylde betingelsen om, at det sikres, at proceduren forløber korrekt, for så vidt der i den i artikel 38, stk. 2, litra a), omhandlede bevilling er taget hensyn til den aktivitet, der er forbundet med anvendelsen af ækvivalente varer under den pågældende procedure.
3. Anvendelsen af ækvivalente varer er ikke tilladt i følgende tilfælde:
a)
hvis der kun foretages sædvanlige behandlinger som fastlagt i artikel 220 under proceduren for aktiv forædling
b)
hvis der er forbud mod godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter for varer uden oprindelsesstatus, der anvendes til fremstilling af forædlingsprodukter under proceduren for aktiv forædling, for hvilke der udstedes eller udfærdiges et oprindelsesbevis som led i en præferenceaftale mellem Unionen og visse lande eller områder uden for Unionens toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder,
c)
hvis det kan føre til en uberettiget importafgiftsfordel eller hvis det er fastsat i EU-lovgivningen.
4. I det tilfælde, der henvises til i stk. 2, litra c), og såfremt forædlingsprodukterne ville blive pålagt eksportafgifter, hvis de ikke blev eksporteret i forbindelse med proceduren for aktiv forædling, skal bevillingshaveren stille sikkerhed for, at eksportafgifterne betales i tilfælde af, at ikke-EU-varerne ikke importeres inden for den i artikel 257, stk. 3, fastsatte frist.
Artikel 224
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
undtagelserne fra artikel 223, stk. 1, tredje afsnit
b)
de betingelser, hvorunder ækvivalente varer anvendes i overensstemmelse med artikel 223, stk. 2
c)
de specifikke tilfælde, hvor ækvivalente varer anvendes under proceduren for midlertidig import i overensstemmelse med artikel 223, stk. 2, litra b)
d)
de tilfælde, hvor anvendelsen af ækvivalente varer ikke er tilladt i henhold til artikel 223, stk. 3, litra c).
Artikel 225
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for anvendelsen af ækvivalente varer, der er tilladt i henhold til artikel 223, stk. 2.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 2
Forsendelse
Afdeling 1
Ekstern og intern forsendelse
Artikel 226
Ekstern forsendelse
1. Under proceduren for ekstern forsendelse kan ikke-EU-varer forsendes fra et sted til et andet inden for Unionens toldområde uden at skulle gøres til genstand for:
a)
importafgifter
b)
andre afgifter som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
c)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Unionens toldområde.
2. I specifikke tilfælde skal EU-varer henføres under proceduren for ekstern forsendelse.
3. Den i stk. 1 nævnte forsendelse finder sted på en af følgende måder:
a)
under proceduren for ekstern EU-forsendelse
b)
i overensstemmelse med TIR-konventionen, forudsat at forsendelsen:
i)
er påbegyndt eller skal ophøre uden for Unionens toldområde,
ii)
foretages mellem to steder i Unionens toldområde gennem et land eller et område uden for Unionens toldområde
c)
i overensstemmelse med ATA-konventionen/Istanbulkonventionen, hvis der er tale om en transitforsendelse
d)
i henhold til Rhinmanifestet (artikel 9 i den reviderede konvention om Rhinsejlads)
e)
i henhold til formular 302, der er indført som led i overenskomsten mellem parterne i den nordatlantiske traktat vedrørende status for deres styrker, undertegnet i London den 19. juni 1951
f)
med post i overensstemmelse med Verdenspostunionens bestemmelser, når varer forsendes af eller for indehavere af rettigheder og forpligtelser i henhold til disse bestemmelser.
Artikel 227
Intern forsendelse
1. Under proceduren for intern forsendelse og på de betingelser, der er fastlagt i stk. 2, kan EU-varer forsendes fra et sted til et andet inden for Unionens toldområde og passere gennem et land eller område uden for dette toldområde uden ændring af deres toldmæssige status.
2. Den i stk. 1 nævnte forsendelse finder sted på en af følgende måder:
a)
under proceduren for intern EU-forsendelse, hvis denne mulighed gives i en international aftale
b)
i overensstemmelse med TIR-konventionen
c)
i overensstemmelse med ATA-konventionen/Istanbulkonventionen, hvis der er tale om en transitforsendelse
d)
i henhold til Rhinmanifestet (artikel 9 i den reviderede konvention om Rhinsejlads)
e)
i henhold til formular 302, der er indført som led i overenskomsten mellem parterne i den nordatlantiske traktat vedrørende status for deres styrker, undertegnet i London den 19. juni 1951
f)
med post i overensstemmelse med Verdenspostunionens bestemmelser, når varer forsendes af eller for indehavere af rettigheder og forpligtelser i henhold til disse bestemmelser.
Artikel 228
Et enkelt område med henblik på forsendelse
Hvis varer forsendes fra et sted i Unionens toldområde til et andet i overensstemmelse med TIR-konventionen, ATA-konventionen/Istanbulkonventionen, i henhold til formular 302 eller med post, anses Unionens toldområde for at udgøre et enkelt område med henblik på sådan transport.
Artikel 229
Udelukkelse af personer fra TIR-transport
1. Hvis toldmyndighederne i en medlemsstat træffer afgørelse om at udelukke en person fra TIR-transport i medfør af artikel 38 i TIR-konventionen, finder denne afgørelse anvendelse i hele Unionens toldområde, og TIR-carneter, der er indgivet af den person, godtages ikke af noget toldsted.
2. En medlemsstat giver meddelelse om sin afgørelse, jf. stk. 1, samt dens anvendelsesdato til de andre medlemsstater og Kommissionen.
Artikel 230
Godkendt modtager i forbindelse med TIR-transport
Toldmyndighederne kan efter ansøgning tillade, at en person, der betegnes som en "godkendt modtager", modtager varer transporteret i overensstemmelse med TIR-konventionen på et godkendt sted, således at proceduren afsluttes i overensstemmelse med artikel 1, litra d), i TIR-konventionen.
Artikel 231
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de specifikke tilfælde, hvor EU-varer skal henføres under proceduren for ekstern forsendelse i overensstemmelse med artikel 226, stk. 2.
b)
betingelserne for tildelingen af den i artikel 230 omhandlede bevilling.
Artikel 232
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for anvendelse i Unionens toldområde af artikel 226, stk. 3, litra b)-f), og artikel 227, stk. 2, litra b)-f), under hensyntagen til Unionens behov.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
EU-forsendelse
Artikel 233
Forpligtelser, der påhviler den person, der er ansvarlig for proceduren for EU-forsendelse og en transportør eller modtager af varer, der forsendes under proceduren for EU-forsendelse
1. Den person, der er ansvarlig for proceduren for EU-forsendelse er ansvarlig for samtlige følgende forhold:
a)
at varerne frembydes på bestemmelsestoldstedet i intakt stand sammen med de nødvendige oplysninger inden for den fastsatte frist og under iagttagelse af de af toldmyndighederne trufne foranstaltninger til varernes identificering
b)
at de for proceduren gældende toldbestemmelser overholdes
c)
medmindre andet er fastsat i toldlovgivningen, at der stilles sikkerhed for betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskyld eller andre afgifter, som kan pålægges varerne, som omhandlet i andre gældende relevante bestemmelser.
2. De forpligtelser, der påhviler den person, der er ansvarlig for proceduren, er opfyldt, og forsendelsesproceduren ophører, når de under proceduren henførte varer og de nødvendige oplysninger foreligger på bestemmelsestoldstedet i henhold til toldlovgivningen.
3. En transportør eller varemodtager, der accepterer varerne med kendskab til, at det er varer, der forsendes under proceduren for EU-forsendelse, er ligeledes ansvarlig for frembydelse af dem i intakt stand for bestemmelsestoldstedet inden for den fastsatte frist og under iagttagelse af de af toldmyndighederne trufne foranstaltninger til varernes identificering.
4. Toldmyndighederne kan efter ansøgning tillade følgende forenklinger, for så vidt angår henførslen af varer under proceduren for EU-forsendelse eller afslutningen af den pågældende procedure:
a)
status som godkendt afsender, der tillader bevillingshaveren at henføre varer under proceduren for EU-forsendelse uden frembydelse for toldmyndighederne
b)
status som godkendt modtager, der tillader bevillingshaveren at modtage varer, der er blevet transporteret under proceduren for EU-forsendelse, på et godkendt sted, at afslutte proceduren i henhold til artikel 233, stk. 2
c)
anvendelse af en særlig type segl, hvor forsegling er nødvendig for at sikre identifikation af de varer, der er henført under proceduren for EU-forsendelse
d)
anvendelse af en toldangivelse med reducerede datakrav til at henføre varer under proceduren for EU-forsendelse
e)
anvendelse af et elektronisk transportdokument som toldangivelse til at henføre varer under proceduren for EU-forsendelse, forudsat at det indeholder oplysningerne i en sådan angivelse, og disse oplysninger er tilgængelige for toldmyndighederne på afgangs- og bestemmelsesstedet, så der kan føres toldtilsyn med varerne, og proceduren kan afsluttes.
Artikel 234
Varer, der passerer gennem et land eller et område uden for Unionens toldområde under proceduren for ekstern EU-forsendelse
1. Proceduren for ekstern EU-forsendelse anvendes på varer, der passerer gennem et land eller område uden for Unionens toldområde, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
En sådan mulighed er fastsat i en international aftale.
b)
Forsendelsen gennem et sådant land eller område sker på grundlag af et og samme transportdokument, som er udfærdiget i Unionens toldområde.
2. I det tilfælde, der er omhandlet i stk. 1, litra b), suspenderes virkningen af proceduren for ekstern EU-forsendelse, så længe varerne befinder sig uden for Unionens toldområde.
Artikel 235
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastlægge betingelserne for tildeling af bevillinger som omhandlet i artikel 233, stk. 4.
Artikel 236
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
henførslen af varer under en procedure for EU-forsendelse og afslutningen af denne procedure
b)
gennemførelsen af forenklingerne som omhandlet i artikel 233, stk. 4
c)
toldtilsynet med varer, der passerer gennem et land eller et område uden for Unionens toldområde under proceduren for ekstern EU-forsendelse, jf. artikel 234.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 3
Oplagring
Afdeling 1
Fælles bestemmelser
Artikel 237
Anvendelsesområde
1. Under en oplagringsprocedure kan ikke-EU-varer oplagres i Unionens toldområde uden at skulle gøres til genstand for:
a)
importafgifter
b)
andre afgifter som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
c)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Unionens toldområde.
2. EU-varer kan henføres under toldoplag- eller frizoneproceduren i overensstemmelse med særlige EU-forskrifter eller for at blive omfattet af en afgørelse, der indrømmer godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter.
3. Når der er et økonomisk behov herfor, og toldtilsynet ikke berøres negativt heraf, kan toldmyndighederne tillade oplagring af EU-varer i en lagerfacilitet med henblik på toldoplag. De pågældende varer anses ikke for at være henført under proceduren for toldoplag.
Artikel 238
En oplagringsprocedures varighed
1. Varer kan forblive under en oplagringsprocedure uden tidsbegrænsning.
2. Under særlige omstændigheder kan toldmyndighederne fastsætte en tidsfrist for, hvornår en oplagringsprocedure skal være afsluttet, navnlig hvis varernes art og egenskaber, såfremt der er tale om langvarig oplagring, kan udgøre en trussel mod folkesundheden eller dyre- eller plantesundheden eller mod miljøet.
Artikel 239
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for henførsel af EU-varer under toldoplag- eller frizoneproceduren som omhandlet i artikel 237, stk. 2.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren, i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Toldoplag
Artikel 240
Oplagring på toldoplag
1. Under toldoplagsproceduren kan ikke-EU-varer opbevares i lagre eller andre lokaler, der er godkendt til denne procedure af toldmyndighederne og under toldtilsyn (toldoplag).
2. Toldoplag kan benyttes af alle til oplæggelse af varer (offentligt toldoplag), eller de kan benyttes af en indehaver af en bevilling til toldoplag til oplagring af varer (privat toldoplag).
3. Varer, der er henført under toldoplagsproceduren, kan midlertidigt fraføres toldoplaget. Bortset fra i tilfælde af force majeure skal der indhentes forhåndstilladelse til en sådan fraførsel hos toldmyndighederne.
Artikel 241
Forædling
1. Når der er et økonomisk behov herfor, og toldtilsynet ikke berøres negativt heraf, kan toldmyndighederne tillade, at forædling af varer under proceduren for aktiv forædling eller særligt anvendelsesformål finder sted i et toldoplag på de for disse procedurer fastsatte betingelser.
2. De i stk. 1 omhandlede varer anses ikke for at være henført under toldoplagsproceduren.
Artikel 242
Forpligtelser, der påhviler bevillingshaveren eller den person, der er ansvarlig for proceduren
1. Bevillingshaveren og den person, der er ansvarlig for proceduren er ansvarlige for følgende:
a)
at sikre, at varer under toldoplagsproceduren ikke unddrages toldtilsyn, og
b)
at de forpligtelser, der følger af opbevaring af varer, der er henført under toldoplagsproceduren, opfyldes.
2. Uanset stk. 1 kan det i bevillingen, når den vedrører et offentligt toldoplag, fastsættes, at det i stk. 1, litra a) eller b), omhandlede ansvar udelukkende påhviler den person, der er ansvarlig for proceduren.
3. Den person, der er ansvarlig for proceduren er ansvarlig for opfyldelsen af de forpligtelser, der følger af varernes henførsel under toldoplagsproceduren.
Afdeling 3
Frizoner
Artikel 243
Udpegning af frizoner
1. Medlemsstaterne kan udpege dele af Unionens toldområde som frizoner.
For hver frizone fastlægger medlemsstaten, hvilket område frizonen dækker, og hvor tilførsels- og fraførselsstederne er.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen oplysninger om deres frizoner, som er i drift.
3. Frizonerne er indhegnede.
Frizonernes grænser og tilførsels- og fraførselssteder er underlagt toldtilsyn.
4. Personer, varer og transportmidler, der ankommer til eller forlader en frizone, kan underkastes toldkontrol.
Artikel 244
Bygninger og aktiviteter i frizoner
1. Opførelse af bygninger i en frizone kræver en forhåndstilladelse fra toldmyndighederne.
2. Med forbehold af toldlovgivningen tillades aktiviteter af industriel eller kommerciel art samt tjenesteydelser i en frizone. Udøvelsen af sådanne aktiviteter anmeldes forinden til toldmyndighederne.
3. Toldmyndighederne kan forbyde eller begrænse de i stk. 2 omhandlede aktiviteter under hensyn til arten af de pågældende varer, behovet for toldtilsyn eller sikkerheds- og sikringskrav.
4. Toldmyndighederne kan nægte personer, der ikke yder den nødvendige sikkerhed for overholdelse af toldlovgivningen, adgang til at udøve en aktivitet i en frizone.
Artikel 245
Frembydelse af varer og deres henførsel under proceduren
1. Varer, der anbringes i en frizone, skal frembydes for toldmyndighederne og gøres til genstand for de foreskrevne toldformaliteter i følgende tilfælde:
a)
hvis de anbringes i frizonen direkte fra et sted uden for Unionens toldområde
b)
hvis de er henført under en toldprocedure, som er ophørt eller afsluttet, når de henføres under frizoneproceduren
c)
hvis de henføres under frizoneproceduren for at blive omfattet af en beslutning om indrømmelse af godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter
d)
hvis der i anden lovgivning end toldlovgivningen er fastsat sådanne formaliteter.
2. Varer, der anbringes i en frizone under andre omstændigheder end dem, der er omfattet af stk. 1, skal ikke frembydes for toldmyndighederne.
3. Med forbehold af artikel 246 anses varer, der anbringes i en frizone, for at være henført under frizoneproceduren.
a)
på det tidspunkt, hvor de føres ind i en frizone, medmindre de allerede er blevet henført under en anden toldprocedure, eller
b)
på det tidspunkt, hvor en forsendelsesprocedure afsluttes, medmindre de omgående henføres under en efterfølgende toldprocedure.
Artikel 246
EU-varer i frizoner
1. EU-varer kan føres ind i eller oplagres, flyttes, benyttes, forædles eller forbruges i en frizone. I så fald betragtes varerne ikke som omfattet af frizoneproceduren.
2. Efter ansøgning fra den berørte person fastlægger toldmyndighederne den toldmæssige status som EU-varer for følgende varer:
a)
EU-varer, som føres ind i en frizone
b)
EU-varer, som har været genstand for forædlingsprocesser i en frizone
c)
varer, der er overgået til fri omsætning i en frizone.
Artikel 247
Ikke-EU-varer i frizoner
1. Mens ikke-EU-varer befinder sig i en frizone, kan de overgå til fri omsætning eller henføres til proceduren for aktiv forædling, midlertidig import eller særligt anvendelsesformål på de vilkår, der er fastsat for disse procedurer.
I så fald betragtes varerne ikke som omfattet af frizoneproceduren.
2. Med forbehold af bestemmelserne for levering og proviantopbevaring, er stk. 1, i det omfang den pågældende procedure tillader det, ikke til hinder for anvendelse eller forbrug af varer, som ved overgang til fri omsætning eller ved midlertidig import ikke ville være pålagt importafgifter eller undergivet foranstaltninger i henhold til den fælles landbrugspolitik eller handelspolitiske foranstaltninger.
I tilfælde af sådan anvendelse eller sådant forbrug er en toldangivelse om overgang til fri omsætning eller om midlertidig import ikke nødvendig.
En angivelse kræves dog, hvis sådanne varer er omfattet af et toldkontingent eller et importloft.
Artikel 248
Varer, der føres ud af en frizone
1. Med forbehold af lovgivningen på andre områder end toldområdet kan varer i en frizone eksporteres eller reeksporteres fra Unionens toldområde eller føres ind i en anden del af Unionens toldområde.
2. Artikel 134-149 finder anvendelse på varer, der føres ud af en frizone og ind i andre dele af Unionens toldområde.
Artikel 249
Toldmæssig status
Hvis varer føres ud af en frizone og ind i en anden del af Unionens toldområde eller henføres under en toldprocedure, betragtes de som ikke-EU-varer, medmindre deres toldmæssige status som EU-varer er bevist.
Når der skal anvendes eksportafgifter og eksportlicenser eller eksportkontrolforanstaltninger i henhold til den fælles landbrugspolitik eller handelspolitiske foranstaltninger, betragtes varerne dog som EU-varer, medmindre det bliver fastslået, at de ikke har toldmæssig status som EU-varer.
KAPITEL 4
Særlig anvendelse
Afdeling 1
Midlertidig import
Artikel 250
Anvendelsesområde
1. Under proceduren for midlertidig import kan ikke-EU-varer, der er bestemt til reeksport, være genstand for særlig anvendelse i Unionens toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter og uden at skulle gøres til genstand for:
a)
andre afgifter som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
b)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Unionens toldområde.
2. Proceduren for midlertidig import anvendes kun, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Varerne er ikke bestemt til at skulle ændres på nogen måde, bortset fra deres normale værdiforringelse som følge af brug.
b)
Det er muligt at sikre, at de varer, der er henført under proceduren, kan identificeres, bortset fra når det skønnes, at varernes art eller den påtænkte anvendelse ikke vil kunne give anledning til misbrug af proceduren, selv om der ikke træffes identifikationsforanstaltninger, eller, for så vidt angår det i artikel 223 omhandlede tilfælde, når det kan verificeres, at de betingelser, der er fastlagt for ækvivalente varer, er opfyldt.
c)
Den person, der er ansvarlig for proceduren er etableret uden for Unionens, medmindre andet er fastsat.
d)
De betingelser for fuldstændig eller delvis afgiftsfritagelse, der er fastlagt i toldlovgivningen, er opfyldt.
Artikel 251
Tidsrum inden for hvilket varer kan forblive under proceduren for midlertidig import
1. Toldmyndighederne fastsætter et tidsrum inden for hvilket varer, der er henført under proceduren for midlertidig import, senest skal reeksporteres eller henføres under en efterfølgende toldprocedure. Tidsrummet skal være så langt, at formålet med den bevilgede anvendelse kan opfyldes.
2. Medmindre andet er fastsat er det maksimale tidsrum, i hvilket varer kan forblive under proceduren for midlertidig import til det samme formål og under samme bevillingshavers ansvar, 24 måneder, også selv om proceduren blev afsluttet ved, at varerne blev henført under en anden særlig procedure og efterfølgende igen blev henført under proceduren for midlertidig import.
3. Hvis den bevilgede anvendelse under særlige omstændigheder ikke kan fuldføres inden for det i stk. 1 og 2 omhandlede tidsrum, kan toldmyndighederne efter begrundet ansøgning fra bevillingshaveren indrømme en rimelig forlængelse af denne frist.
4. Det samlede tidsrum, i hvilken varer kan forblive under proceduren for midlertidig import, må ikke overstige ti år bortset fra tilfælde af en hændelig omstændighed.
Artikel 252
Importafgiftsbeløb i tilfælde af midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter
1. Importafgiftsbeløbet for varer henført under proceduren for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter, fastsættes til 3 % af det importafgiftsbeløb, der skulle have været betalt for de pågældende varer, hvis de var overgået til fri omsætning på det tidspunkt, hvor de blev henført under proceduren for midlertidig import.
Dette beløb skal betales pr. måned eller pr. del af en måned, i hvilken varerne har været henført under proceduren for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgift.
2. Importafgiftsbeløbet må ikke være højere end det, der skulle have været betalt, hvis de pågældende varer var overgået til fri omsætning på det tidspunkt, hvor de blev henført under proceduren for midlertidig import.
Artikel 253
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
den særlige anvendelse, der er omhandlet i artikel 250, stk. 1
b)
de krav, der er omhandlet i artikel 250, stk. 2, litra d).
Afdeling 2
Særligt anvendelsesformål
Artikel 254
Proceduren for særligt anvendelsesformål
1. Under proceduren for særligt anvendelsesformål kan varer overgå til fri omsætning med toldfritagelse eller til en nedsat toldsats på grund af deres anvendelse til særlige formål.
2. Når varerne befinder sig på et fremstillingstrin, som alene ville gøre det muligt på en økonomisk måde at anvende dem til det angivne særlige anvendelsesformål, kan toldmyndighederne i bevillingen fastsætte de betingelser, hvorunder varerne anses for at være blevet anvendt til de formål, der er fastsat for anvendelse af afgiftsfritagelsen eller den nedsatte toldafgift.
3. Når varer egner sig til anvendelse flere gange, og toldmyndighederne finder det hensigtsmæssigt for at undgå misbrug, fortsætter toldtilsynet i en periode, der ikke overstiger to år efter datoen for deres første anvendelse til de formål, der er fastsat for anvendelse af afgiftsfritagelsen eller den nedsatte toldafgift.
4. Toldtilsynet under proceduren for særligt anvendelsesformål ophører i følgende tilfælde:
a)
når varerne er blevet anvendt til de formål, der er fastsat for anvendelse af afgiftsfritagelse eller nedsat afgiftssats
b)
når varerne er blevet ført ud af Unionens toldområde, tilintetgøres eller afstås til staten
c)
når varerne er blevet anvendt til andre formål end dem, der er fastsat for anvendelse af afgiftsfritagelse eller nedsat afgiftssats, og de gældende importafgifter er blevet betalt.
5. Hvis der kræves en udbyttesats, finder artikel 255 anvendelse på proceduren for særligt anvendelsesformål.
6. Affald og skrot, der fremkommer ved be- eller forarbejdning af varer i overensstemmelse med det angivne særlige anvendelsesformål, samt svind, der kan tilskrives naturlige årsager, anses som varer, der er anvendt til det angivne særlige formål.
7. Affald og skrot, der fremkommer ved destruktion af varer, som er henført under proceduren for særligt anvendelsesformål, anses for at være henført under toldoplagsproceduren.
KAPITEL 5
Forædling
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 255
Udbyttesats
Bortset fra når der er angivet en udbyttesats i særlige EU-forskrifter, fastsætter toldmyndighederne enten udbyttesatsen eller den gennemsnitlige udbyttesats for forædlingsprocessen, eller, hvor det er relevant, metoden til fastsættelse af nævnte sats.
Udbyttesatsen eller den gennemsnitlige udbyttesats fastsættes på grundlag af de faktiske omstændigheder, hvorunder forædlingsprocesserne foretages eller skal foretages. Satsen kan, hvor det er relevant, justeres i overensstemmelse med artikel 28.
Afdeling 2
Aktiv forædling
Artikel 256
Anvendelsesområde
1. Med forbehold af artikel 223 kan der under proceduren for aktiv forædling anvendes ikke-EU-varer i Unionens toldområde i en eller flere forædlingsprocesser, uden at de gøres til genstand for følgende:
a)
importafgifter
b)
andre afgifter som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
c)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Unionens toldområde.
2. Proceduren for aktiv forædling kan kun anvendes i andre tilfælde end reparation og tilintetgørelse, når de varer, der henføres under proceduren, kan identificeres i forædlingsprodukterne; dette berører dog ikke anvendelsen af produktionstilbehør.
I det i artikel 223 omhandlede tilfælde kan proceduren anvendes, når det kan verificeres, at de for ækvivalente varer fastsatte betingelser er opfyldt.
3. Ud over stk.1 og 2 kan proceduren for aktiv forædling også anvendes på følgende varer:
a)
varer, som er bestemt til at underkastes behandlinger for at sikre, at de er i overensstemmelse med tekniske krav for deres overgang til fri omsætning
b)
varer, som skal underkastes sædvanlige former for behandling i henhold til artikel 220.
Artikel 257
Tidsrum til afslutning
1. Toldmyndighederne fastsætter det tidsrum, inden for hvilket proceduren for aktiv forædling skal afsluttes i overensstemmelse med artikel 216.
Tidsrummet løber fra den dato, på hvilken ikke-EU-varerne henføres under proceduren, og der skal tages hensyn til den tid, der er nødvendig til at gennemføre forædlingsprocesserne og til at afslutte proceduren.
2. Toldmyndighederne kan efter begrundet ansøgning fra bevillingshaveren indrømme en rimelig forlængelse af det i henhold til stk. 1 fastsatte tidsrum.
Af bevillingen kan det fremgå, at tidsrum, som begynder i løbet af en måned, et kvartal eller et halvår, udløber henholdsvis ved udgangen af en efterfølgende måned, et efterfølgende kvartal eller et efterfølgende halvår.
3. I tilfælde af forudgående eksport i henhold til artikel 223, stk. 2, litra c), skal bevillingen præcisere den frist, inden for hvilken ikke-EU-varer skal angives til proceduren for aktiv forædling, idet der tages hensyn til den tid, der er nødvendig til indkøb og transport til Unionens toldområde.
Den i første afsnit omhandlede frist angives i måneder og må ikke overstige seks måneder. Den løber fra datoen for antagelsen af udførselsangivelsen for de forædlingsprodukter, der er fremstillet af de dertil svarende ækvivalente varer.
4. På anmodning af bevillingshaveren kan perioden på seks måneder i stk. 3 forlænges selv efter dens udløb, forudsat at den samlede periode ikke overstiger 12 måneder.
Artikel 258
Midlertidig reeksport til yderligere forædling
Toldmyndighederne kan efter ansøgning tillade, at alle eller en del af de varer, der er henført under proceduren for aktiv forædling, eller alle forædlingsprodukter eller en del heraf reeksporteres midlertidigt med henblik på yderligere forædling uden for Unionens toldområde på de betingelser, der er fastsat for proceduren for passiv forædling.
Afdeling 3
Passiv forædling
Artikel 259
Anvendelsesområde
1. Under proceduren for passiv forædling kan EU-varer eksporteres midlertidigt fra Unionens toldområde for at undergå forædlingsprocesser. De forædlingsprodukter, der fremstilles af disse varer, kan overgå til fri omsætning med fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter efter ansøgning fra bevillingshaveren eller en anden person, der er etableret i Unionens toldområde, forudsat at nævnte anden person har opnået bevillingshaverens samtykke, og betingelserne i bevillingen er opfyldt.
2. Passiv forædling er ikke tilladt for følgende EU-varer:
a)
varer, for hvilke der ved eksport indrømmes godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter
b)
varer, der forud for deres eksport var overgået til fri omsætning med afgiftsfritagelse eller til en nedsat afgiftssats på grund af deres anvendelse til særlige formål, så længe formålene med deres særlige anvendelse ikke er opfyldt, medmindre der skal foretages reparation af disse varer
c)
varer, for hvilke der ved eksport ydes eksportrestitutioner
d)
varer, for hvilke der indrømmes en anden finansiel fordel end de i litra c) nævnte restitutioner som led i den fælles landbrugspolitik på grund af eksporten af disse varer.
3. Toldmyndighederne fastsætter det tidsrum, inden for hvilken midlertidigt eksporterede varer skal være reimporteret til Unionens toldområde som forædlingsprodukter og overgået til fri omsætning for at kunne opnå fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter. De kan efter begrundet ansøgning fra bevillingshaveren indrømme en rimelig forlængelse af dette tidsrum.
Artikel 260
Varer, der repareres vederlagsfrit
1. Hvis det på tilfredsstillende måde kan godtgøres over for toldmyndighederne, at varerne er blevet repareret vederlagsfrit på grund af en garantiforpligtelse i henhold til kontrakt, i henhold til lovgivningen eller som følge af en fabrikations- eller materialefejl, kan de opnå fuldstændig fritagelse for importafgifter.
2. Bestemmelserne i stk. 1 gælder ikke, når der har været taget hensyn til fabrikations- eller materialefejlen på det tidspunkt, hvor de pågældende varer første gang overgik til fri omsætning.
Artikel 261
Fremgangsmåden ved standardombytning
1. Under fremgangsmåden med standardombytning kan et importeret produkt (ombytningsvare) i medfør af stk. 2-5 træde i stedet for et forædlingsprodukt.
2. Toldmyndighederne tillader efter ansøgning anvendelse af fremgangsmåden med standardombytning, hvis forædlingsprocessen består i en reparation af defekte EU-varer, bortset fra varer, der er omfattet af foranstaltninger under den fælles landbrugspolitik eller af de særordninger, der anvendes på visse varer, som fremstilles ved forarbejdning af landbrugsprodukter.
3. Ombytningsvarer skal have samme ottecifrede kode i den kombinerede nomenklatur, samme handelskvalitet og samme tekniske egenskaber som de defekte varer, hvis disse varer havde undergået reparation.
4. Hvis de defekte varer har været brugt før eksporten, skal ombytningsvarerne også have været brugt.
Toldmyndighederne fraviger dog det i første afsnit omhandlede krav, hvis ombytningsvaren er leveret vederlagsfrit på grund af en garantiforpligtelse i henhold til kontrakt, i henhold til lovgivningen eller som følge af en materiale- eller fabrikationsfejl.
5. De bestemmelser, der gælder for forædlingsprodukterne, finder ligeledes anvendelse på ombytningsvarerne.
Artikel 262
Forudgående import af ombytningsvarer
1. Toldmyndighederne tillader på betingelser, som de fastsætter, og efter ansøgning fra den pågældende person, at ombytningsvarer importeres, før de defekte varer eksporteres.
I tilfælde af en sådan forudgående import af en ombytningsvare, skal der stilles en sikkerhed, der dækker det importafgiftsbeløb, som vil skulle betales, hvis de defekte varer ikke eksporteres i overensstemmelse med stk. 2.
2. De defekte varer skal være eksporteret senest to måneder efter den dato, hvor toldmyndighederne antog angivelsen om ombytningsvarernes overgang til fri omsætning.
3. Hvis de defekte varer under særlige omstændigheder ikke kan eksporteres inden den i stk. 2 nævnte frist, kan toldmyndighederne efter begrundet ansøgning fra bevillingshaveren indrømme en rimelig forlængelse af denne frist.
AFSNIT VIII
VARER, DER FØRES UD AF UNIONENS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Formaliteter forud for udpassage af varer
Artikel 263
Indgivelse af en angivelse forud for afgang
1. Varer, der skal føres ud af Unionens toldområde, skal være omfattet af en angivelse forud for afgang, der indgives til det kompetente toldsted inden for en specifik frist, før varerne føres ud af Unionens toldområde.
2. Der dispenseres fra den i stk. 1 nævnte forpligtelse:
a)
for transportmidler og varer, som transporteres herpå, og som kun passerer gennem søterritorier eller luftrum, der indgår i Unionens toldområde, uden stop i området, eller
b)
i andre specifikke tilfælde, hvor det er behørigt begrundet af typen af varer eller trafik, eller hvor det er påkrævet i henhold til internationale aftaler.
3. Angivelsen forud for afgang skal have en af følgende former:
a)
en toldangivelse, hvis de varer, der skal føres ud af Unionens toldområde, henføres under en toldprocedure, der kræver en sådan toldangivelse
b)
en reeksportangivelse i henhold til artikel 270
c)
en summariske udpassageangivelse i henhold til artikel 271.
4. Angivelsen forud for afgang skal indeholde de oplysninger, der er nødvendige for risikoanalysen af sikkerheds- og sikringshensyn.
Artikel 264
Risikoanalyse
Det toldsted, hvor den i artikel 263 omhandlede angivelse forud for afgang indgives, sikrer, at der inden for en specifik frist foretages en risikoanalyse, primært af sikkerheds- og sikringshensyn, på grundlag af denne angivelse, og træffer de nødvendige foranstaltninger på basis af resultaterne af risikoanalysen.
Artikel 265
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
den i artikel 263, stk. 1, omhandlede specifikke frist for indgivelse af angivelsen forud for afgang, inden varerne føres ud af Unionens toldområde under hensyntagen til typen af trafik
b)
de specifikke tilfælde, hvor der fritages for forpligtelsen til at indgive en angivelse forud for afgang i henhold til artikel 263, stk. 2, litra c).
Artikel 266
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter den i artikel 264 omhandlede frist, inden for hvilken risikoanalysen skal være foretaget, under hensyntagen til fristen i artikel 263, stk. 1.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 2
Formaliteter ved udpassage af varer
Artikel 267
Toldtilsyn og formaliteter ved udpassage
1. Varer, der skal føres ud af Unionens toldområde, skal underkastes toldtilsyn og kan underkastes toldkontrol. Om nødvendigt kan toldmyndighederne fastlægge, hvilken rute der skal følges, og hvilken tidsfrist der skal overholdes, når varerne skal føres ud af Unionens toldområde.
2. Varer, der skal føres ud af Unionens toldområde, frembydes for toldmyndighederne ved udpassage af en af følgende personer:
a)
den person, som fører varerne ud af Unionens toldområde
b)
den person, i hvis navn eller på hvis vegne den person, som fører varerne ud af Unionens toldområde, handler
c)
den person, som har ansvaret for transporten af varerne, inden de føres ud af Unionens toldområde.
3. Varer, der skal føres ud af Unionens toldområde, omfattes efter omstændighederne af følgende:
a)
godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter
b)
betaling af eksportrestitutioner
c)
opkrævning af eksportafgifter
d)
de formaliteter, der kræves i henhold til gældende bestemmelser om andre afgifter
e)
anvendelse af forbud og restriktioner, som er begrundet i hensynet til bl.a. den offentlige moral, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed, beskyttelse af planter, beskyttelse af miljøet, beskyttelse af nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkæologisk værdi og beskyttelse af industriel og kommerciel ejendom, herunder kontrol over for narkotikaprækursorer, varer, der krænker visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og penge, samt hensynet til gennemførelsen af foranstaltninger til bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne og handelspolitiske foranstaltninger.
4. For at toldmyndighederne kan frigive varer til udpassage, skal de pågældende varer føres ud af Unionens toldområde i samme stand som den, de var i, da:
a)
toldangivelsen eller reeksportangivelsen blev antaget, eller
b)
den summariske udpassageangivelse blev indgivet.
Artikel 268
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for den i artikel 267 omhandlede udpassage.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 3
Eksport og reeksport
Artikel 269
Eksport af EU-varer
1. EU-varer, som skal føres ud af Unionens toldområde, skal henføres under eksportproceduren.
2. Stk. 1 finder ikke anvendelse på følgende EU-varer:
a)
varer, der henføres under proceduren for passiv forædling
b)
varer, der føres ud af Unionens toldområde efter at have været henført under proceduren for særligt anvendelsesformål
c)
moms- eller afgiftsfritagne varer, der leveres som forsyninger til et fly eller skib uanset flyets eller skibets bestemmelsessted; der kræves bevis for sådanne leverancer
d)
varer, der henføres under proceduren for intern forsendelse
e)
varer, der føres ud af Unionens toldområde midlertidigt i henhold til artikel 155.
3. Formaliteterne vedrørende toldangivelsen ved udførsel, der er fastsat i toldlovgivningen, finder anvendelse i de tilfælde, der er omhandlet i stk. 2, litra a), b) og c).
Artikel 270
Reeksport af ikke-EU-varer
1. Ikke-EU-varer, som skal føres ud af Unionens toldområde, skal gøres til genstand for en reeksportangivelse, der skal indgives til det kompetente toldsted.
2. Artikel 158-195 finder anvendelse på reeksportangivelsen.
3. Stk. 1 finder ikke anvendelse på følgende varer:
a)
varer, der er henført under proceduren for ekstern forsendelse, og som kun passerer gennem Unionens toldområde
b)
varer, der omlades i eller reeksporteres direkte fra en frizone
c)
varer under midlertidig opbevaring, der reeksporteres direkte fra en lagerfacilitet til midlertidig opbevaring.
KAPITEL 4
Summarisk udpassageangivelse
Artikel 271
Indgivelse af en summarisk udpassageangivelse
1. Når varer skal føres ud af Unionens toldområde, og der ikke indgives en toldangivelse eller en reeksportangivelse som angivelse forud for afgang, skal der indgives en summarisk udpassageangivelse til udpassagetoldstedet.
Toldmyndighederne kan tillade, at den summariske udpassageangivelse indgives til et andet toldsted, forudsat at sidstnævnte toldsted straks videregiver de nødvendige oplysninger til udpassagetoldstedet eller gør dem tilgængelige elektronisk.
2. Den summariske udpassageangivelse skal indgives af transportøren.
Uden at dette berører transportørens forpligtelser, kan den summariske udpassageangivelse i stedet for transportøren indgives af en af følgende personer:
a)
eksportøren eller afsenderen eller en anden person, i hvis navn eller på hvis vegne transportøren handler
b)
enhver person, som er i stand til at frembyde de pågældende varer eller få dem frembudt for udpassagetoldstedet.
3. Toldmyndighederne kan acceptere, at der benyttes handels-, havne- eller transportoplysningssystemer til indgivelse af en summarisk udpassageangivelse, forudsat at de indeholder de nødvendige oplysninger for en sådan angivelse, og at disse oplysninger foreligger inden for en specifik frist, inden varerne føres ud af Unionens toldområde.
4. Toldmyndighederne kan i stedet for indgivelsen af den summariske udpassageangivelse antage indgivelsen af en meddelelse og adgang til oplysningerne i en summarisk udpassageangivelse i den økonomiske operatørs edb-system.
Artikel 272
Ændring og ugyldiggørelse af en summarisk udpassageangivelse
1. Klarereren kan efter ansøgning få tilladelse til at ændre en eller flere oplysninger i den summariske udpassageangivelse, efter at den er indgivet.
Det er ikke muligt at foretage ændringer, når der er sket et af følgende:
a)
Toldmyndighederne har meddelt den person, der indgav den summariske udpassageangivelse, at de agter at undersøge varerne.
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at en eller flere oplysninger i den summariske udpassageangivelse er urigtige eller ufuldstændige.
c)
Toldmyndighederne har allerede frigivet varerne til udpassage.
2. Når de varer, for hvilke der er indgivet en summarisk udpassageangivelse, ikke føres ud af Unionens toldområde, erklærer toldmyndighederne angivelsen ugyldig, i følgende tilfælde:
a)
efter ansøgning fra klarereren eller
b)
inden for 150 dage, efter at angivelsen er indgivet.
Artikel 273
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
indgivelse af den summariske udpassageangivelse som omhandlet i artikel 271
b)
ændring af den summariske udpassageangivelse i henhold til artikel 272, stk. 1, første afsnit
c)
ugyldiggørelse af den summariske udpassageangivelse i henhold til artikel 272, stk. 2.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 5
Reeksportmeddelelse
Artikel 274
Indgivelse af en reeksportmeddelelse
1. Når ikke-EU-varer omhandlet i artikel 270, stk. 3, litra b) og c), føres ud af Unionens toldområde, og der dispenseres fra forpligtelsen til at indgive en summarisk udpassageangivelse for disse varer, skal der indgives en reeksportmeddelelse.
2. Reeksportmeddelelsen skal indgives til varernes udpassagetoldsted af den person, der er ansvarlig for frembydelsen af varerne ved udpassage i henhold til artikel 267, stk. 2.
3. Reeksportmeddelelsen skal indeholde de oplysninger, der er nødvendige til at afslutte frizoneproceduren eller til at afslutte den midlertidige opbevaring.
Toldmyndighederne kan acceptere, at der benyttes handels-, havne- eller transportoplysningssystemer til indgivelse af en reeksportmeddelelse, forudsat at de indeholder de nødvendige oplysninger for en sådan meddelelse, og disse oplysninger foreligger, inden varerne føres ud af Unionens toldområde.
4. Toldmyndighederne kan i stedet for indgivelsen af reeksportmeddelelsen antage indgivelsen af en meddelelse og adgang til oplysningerne i en reeksportmeddelelse i den økonomiske operatørs edb-system.
Artikel 275
Ændring og ugyldiggørelse af reeksportmeddelelsen
1. Klarereren kan efter ansøgning få tilladelse til at ændre en eller flere oplysninger i reeksportmeddelelsen, efter at den er indgivet.
Det er ikke muligt at foretage ændringer, når der er sket et af følgende:
a)
Toldmyndighederne har meddelt den person, der indgav reeksportmeddelelsen, at de agter at undersøge varerne.
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at en eller flere oplysninger i reeksportmeddelelsen er urigtige eller ufuldstændige.
c)
Toldmyndighederne har allerede frigivet varerne til udpassage.
2. Når de varer, for hvilke der er indgivet en reeksportmeddelelse, ikke føres ud af Unionens toldområde, erklærer toldmyndighederne meddelelsen ugyldig i følgende tilfælde:
a)
efter ansøgning fra klarereren eller
b)
inden for 150 dage, efter at meddelelsen er indgivet.
Artikel 276
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
indgivelse af reeksportmeddelelsen som omhandlet i artikel 274
b)
ændring af reeksportmeddelelsen i henhold til artikel 275, stk. 1, første afsnit
c)
ugyldiggørelse af reeksportmeddelelsen i henhold til artikel 275, stk. 2.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 6
Fritagelse for eksportafgifter
Artikel 277
Fritagelse for eksportafgifter for midlertidigt eksporterede EU-varer
Med forbehold af artikel 259 er EU-varer, som midlertidigt eksporteres fra Unionens toldområde, omfattet af fritagelse for eksportafgifter, forudsat at de reimporteres.
AFSNIT IX
ELEKTRONISKE SYSTEMER, FORENKLING, DELEGATION AF BEFØJELSER, UDVALGSPROCEDURE OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Udvikling af elektroniske systemer
Artikel 278
Overgangsforanstaltninger
Andre midler til udveksling og lagring af oplysninger end edb som omhandlet i artikel 6, stk. 1, kan anvendes midlertidigt indtil senest den 31. december 2020, hvis de elektroniske systemer, der er nødvendige for anvendelse af kodeksens bestemmelser, endnu ikke er operationelle.
Artikel 279
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284, som præciserer reglerne for udveksling og lagring af data i den i artikel 278 omhandlede situation.
Artikel 280
Arbejdsprogram
1. For at støtte udviklingen af de elektroniske systemer som omhandlet i artikel 278 og regulere fastsættelsen af overgangsperioder udarbejder Kommissionen senest 1. maj 2014 et arbejdsprogram vedrørende udvikling og indførelse af de elektroniske systemer, der er omhandlet i artikel 16, stk. 1.
2. Arbejdsprogrammet som omhandlet i stk. 1 indeholder følgende prioriteter:
a)
harmoniseret udveksling af oplysninger på grundlag af internationalt anerkendte datamodeller og meddelelsesformater
b)
omstrukturering af toldprocesserne og de toldrelaterede processer med henblik på at styrke deres nyttevirkning, effektivitet og sikre en ensartet anvendelse og mindske omkostningerne i forbindelse med efterlevelse heraf, og
c)
adgang for de økonomiske operatører til en bred vifte af elektroniske toldtjenester, der sætter dem i stand til at interagere på samme måde med toldmyndighederne i enhver medlemsstat.
3. Arbejdsprogrammet som omhandlet i stk. 1 ajourføres regelmæssigt.
Artikel 281
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter det i artikel 280 omhandlede arbejdsprogram.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afgiver udvalget ikke nogen udtalelse, vedtager Kommissionen ikke de i stk. 1 omhandlede gennemførelsesretsakter, og artikel 5, stk. 4, tredje afsnit, i forordning (EU) nr. 182/2011 anvendes.
KAPITEL 2
Forenklinger i anvendelsen af toldlovgivningen
Artikel 282
Afprøvninger
Kommissionen kan efter ansøgning give en eller flere medlemsstater tilladelse til i en begrænset periode at afprøve forenklinger i anvendelsen af toldlovgivningen, navnlig når disse er it-relaterede. Afprøvningen berører ikke anvendelsen af toldlovgivningen i de medlemsstater, der ikke deltager i en sådan afprøvning, og evalueres periodisk.
Artikel 283
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter de i artikel 282 omhandlede afgørelser.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 3
Delegation af beføjelser og udvalgsprocedure
Artikel 284
Udøvelse af de delegerede beføjelser
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265 og 279, tillægges Kommissionen for en periode på fem år fra 30. oktober 2013. Kommissionen udarbejder en rapport vedrørende delegationen af beføjelser senest ni måneder inden udløbet af femårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges stiltiende for perioder af samme varighed, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet modsætter sig en sådan forlængelse senest tre måneder inden udløbet af hver periode.
3. De i artikel 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265 og 279 omhandlede delegationer af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning fra dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265 eller 279 træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet eller Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 285
Udvalgsprocedure
1. Kommissionen bistås af Toldkodeksudvalget. Dette udvalg er et udvalg som omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 4 i forordning (EU) nr. 182/2011.
3. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 8 i forordning (EU) nr. 182/2011 sammenholdt med dennes artikel 4.
4. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011.
5. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 8 i forordning (EU) nr. 182/2011 sammenholdt med dennes artikel 5.
6. Når udvalgets udtalelse skal indhentes ved skriftlig procedure, og der henvises til dette stykke, afsluttes denne procedure uden resultat, når udvalgets formandskab inden for fristen for afgivelse af udtalelsen beslutter dette.
KAPITEL 4
Afsluttende bestemmelser
Artikel 286
Ophævelse og ændring af gældende lovgivning
1. Forordning (EF) nr. 450/2008 ophæves.
2. Forordning (EØF) nr. 3925/91, forordning (EØF) nr. 2913/92 og forordning (EF) nr. 1207/2001 ophæves fra den i artikel 288, stk. 2, omhandlede dato.
3. Henvisninger til de ophævede forordninger betragtes som henvisninger til nærværende forordning og skal læses efter sammenligningstabellerne i bilaget.
4. I artikel 3, stk. 1, sjette led, i forordning (EØF) nr. 2913/92 udgår formuleringen "samt Mayotte" fra den 1. januar 2014.
5. Artikel 9, stk. 1, litra a), første led, i forordning (EØF) nr. 2658/87 udgår fra den i artikel 288, stk. 2, omhandlede dato.
Artikel 287
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 288
Anvendelse
1. Artikel 2, 7, 8, 10, 11, 17, 20, 21, 24, 25, 31, 32, 36, 37, 40, 41, 50, 52, 54, 58, 62, 63, 65, 66, 68, 75, 76, 88, 99, 100, 106, 107, 115, 122, 123, 126, 131, 132, 138, 142, 143, 151, 152, 156, 157, 160, 161, 164, 165, 168, 169, 175, 176, 178, 180, 181, 183, 184, 186, 187, 193, 196, 200, 206, 207, 209, 212, 213, 216, 217, 221, 222, 224, 225, 231, 232, 235, 236, 239, 253, 265, 266, 268, 273, 276, 279, 280, 281, 283, 284, 285 og 286 anvendes fra 30. oktober 2013.
2. Andre artikler end dem, der er omhandlet i stk. 1, anvendes fra 1. juni 2016.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 9. oktober 2013.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 952/2013/EU RENDELETE
(2013. október 9.)
az Uniós Vámkódex létrehozásáról
(átdolgozás)
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 33., 114. és 207. cikkére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
rendes jogalkotási eljárás keretében (2),
mivel:
(1)
A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 2008. április 23-i 450/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (3) (Modernizált Vámkódex) több ponton módosítani kell. Az áttekinthetőség érdekében szükség van az említett rendelet átdolgozására.
(2)
Helyénvaló biztosítani, hogy a 450/2008/EK rendelet összhangban legyen az Európai Unió működéséről szóló szerződéssel (EUMSZ), különösen annak 290. és 291. cikkével. Szintén helyénvaló, hogy a rendelet figyelembe vegye az uniós jog fejlődését és az említett rendelet néhány rendelkezése kiigazításra kerüljön annak érdekében, hogy alkalmazásuk könnyebbé váljon.
(3)
E rendelet egyes nem lényeges elemeinek kiegészítése vagy módosítása céljából a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az EUMSZ 290. cikkének megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munkája során megfelelő konzultációkat folytasson többek között szakértői szinten. A felhatalmazáson alapuló jogi aktus előkészítésekor és szövegezésekor a Bizottságnak gondoskodnia kell a vonatkozó dokumentumoknak az Európai Parlament és a Tanács részére történő egyidejű, időben történő és megfelelő továbbításáról.
(4)
A Bizottságnak helyénvaló biztosítania különösen, hogy - már jóval a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok előkészítése és szövegezése előtt - átlátható konzultációkra kerüljön sor a tagállami szakértőkkel és az üzleti világ képviselőivel.
(5)
E rendelet végrehajtása egységes feltételeinek biztosítása érdekében a Bizottságra végrehajtási hatásköröket kell ruházni a következők tekintetében: a vámhatóságok közötti, illetve a gazdálkodók és a vámhatóságok közötti információcserére és adattárolásra vonatkozó közös adatszolgáltatási követelmények teljesítéséhez használatos formátum és kódok, valamint az elektronikus adatfeldolgozási eljárástól eltérő módon történő információcserére és adattárolásra vonatkozó eljárási szabályok meghatározása; olyan határozatok elfogadása, amelyek egy vagy több tagállam számára lehetővé teszik az elektronikus adatfeldolgozási eljárástól eltérő információcsere- és adattárolási módozatok alkalmazását; a gazdálkodók és más személyek nyilvántartásba vételéért felelős vámhatóság meghatározása; az elektronikus rendszerek fejlesztésére, fenntartására és alkalmazására vonatkozó technikai rendelkezések meghatározása; a vámjogi képviselő bejegyzése szerinti tagállamtól eltérő tagállamban vámszolgáltatások nyújtására való jogosultságának átruházására és bizonyítására vonatkozó eljárási szabályok meghatározása; a vámjogszabályok alkalmazására vonatkozó határozat iránti kérelem benyújtására és elfogadására vonatkozó eljárási szabályok, valamint az ilyen határozat meghozatala és nyomon követése; a kedvező határozatok megsemmisítésére, visszavonására és módosítására vonatkozó eljárási szabályok meghatározása; a kötelező érvényű felvilágosítással kapcsolatos határozatnak az érvényesség megszűnését vagy a visszavonást követő használatára, a vámhatóságok arról való értesítésére vonatkozó eljárási szabályok, hogy az ilyen határozathozatalt felfüggesztették, illetve, hogy az ilyen felfüggesztést visszavonták; olyan határozatok elfogadása, amelyekben arra kérik a tagállamokat, hogy vonjanak vissza egy, a kötelező érvényű felvilágosítással kapcsolatos határozatot; az engedélyezett gazdálkodó státus megadására vonatkozó kritériumok alkalmazási szabályainak elfogadása; a vámellenőrzések egységes alkalmazásának biztosítására szolgáló intézkedések elfogadása, ideértve a kockázati információk cseréjét és a kockázatelemzést,
a közös kockázati kritériumok és standardok, az ellenőrzési intézkedések és a kiemelt ellenőrzési területek tekintetében; olyan kikötők vagy repülőterek felsorolása, ahol kézi- és feladott poggyászra vonatkozó vámellenőrzések és alakiságok és elvégzésére kerül sor; a valutaátszámítás szabályainak megállapítása; a vámkontingensek és vámplafonok egységes kezelésére, valamint a szabad forgalomba bocsátás vagy árukivitel felügyeletének kezelésére vonatkozó intézkedések meghatározása; áruk tarifális besorolásának meghatározásához szükséges intézkedések elfogadása; az Unió által egyoldalúan alkalmazott preferenciális intézkedések előnyeiből részesülő áruk preferenciális származására vonatkozó szabályoktól való átmeneti eltérés megadása; a nem preferenciális származás igazolására és az igazolás ellenőrzésére vonatkozó eljárási szabályok meghatározása; olyan eljárási szabályok, amelyek célja, hogy az Unióban megkönnyítsék az áruk preferenciális származásának megállapítását; egyes áruk származásának meghatározásához szükséges intézkedések elfogadása; az áruk vámértékének meghatározására szolgáló eljárási szabályok meghatározása; a biztosíték nyújtására, a biztosíték összegének meghatározására, figyelésére és a biztosíték felszabadítására, valamint a kezes által tett kötelezettségvállalás visszavonására és megszűnésére vonatkozó eljárási szabályok meghatározása; az összkezesség alkalmazását ideiglenesen megtiltására vonatkozó eljárási szabályok; vámtartozás keletkezésekor a vámhatóságok közötti kölcsönös segítségnyújtást biztosító intézkedések elfogadása; behozatali vagy kiviteli vám visszafizetésére és elengedésére vonatkozó, és a Bizottságnak nyújtandó tájékoztatásra is kiterjedő eljárási szabályok meghatározása; a behozatali vagy kiviteli vám összegének visszafizetésére vagy elengedésére vonatkozó határozatok elfogadása; a belépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtására, módosítására és érvénytelenítésére vonatkozó eljárási szabályok meghatározása; azon határidő meghatározása, amelyen belül a kockázatelemzést el kell végezni a belépési gyűjtő árunyilatkozat alapján; a tengerjáró hajók és repülőgépek megérkezéséről és az áruknak a megfelelő helyre történő elszállításáról történő értesítésre vonatkozó eljárási szabályok meghatározása;
az áruk vám elé állítására vonatkozó eljárási szabályok meghatározása; az átmeneti megőrzési árunyilatkozat benyújtására, módosítására és érvénytelenítésére, valamint az áruk átmeneti megőrzésben történő szállítására vonatkozó eljárási szabályok; az uniós áruk vámjogi státusának igazolására és az igazolás ellenőrzésére vonatkozó eljárási szabályok; az illetékes vámhivatal megállapítására, valamint elektronikus adatfeldolgozási eljárástól eltérő módozatok használata esetén a vám-árunyilatkozat benyújtására vonatkozó eljárási szabályok; a normál vám-árunyilatkozat benyújtására és az alátámasztó okmányok rendelkezésre bocsátására vonatkozó eljárási szabályok; az egyszerűsített árunyilatkozat és a kiegészítő árunyilatkozat benyújtására vonatkozó eljárási szabályok; vám-árunyilatkozatnak az áruk vám elé állítása előtti benyújtására, a vám-árunyilatkozat elfogadására és a vám-árunyilatkozatnak az áruk átengedését követő módosítására vonatkozó eljárási szabályok; az áruk vámtarifaalszámának meghatározására vonatkozó intézkedések elfogadása; a központi vámkezelésre és ebben az összefüggésben az áruk vám elé állítási kötelezettség alóli mentesítésére vonatkozó eljárási szabályok meghatározása; a nyilatkozattevő nyilvántartásaiba történő bejegyzésre vonatkozó eljárási szabályok; az önértékelés összefüggésében az engedélyes által elvégezhető vámalakiságokra és ellenőrzésekre vonatkozó eljárási szabályok; a vám-árunyilatkozat ellenőrzésére vonatkozó intézkedések elfogadása; az áruk vizsgálata és mintavételezése, valamint az ellenőrzés eredményeire;
az árukról történő rendelkezésre vonatkozó eljárási szabályok; azon információk nyújtására vonatkozó eljárási szabályok, amelyek alapján megállapítható, hogy teljesültek a tértiáruk behozatalivám-mentességre vonatkozó feltételek, és az annak bizonyítására vonatkozó eljárási szabályok, hogy teljesültek a tengeri halászati és egyéb tengerből származó termékek behozatalivám-mentességre vonatkozó feltételek; a különleges eljárások összefüggésében a gazdasági feltételek vizsgálatára vonatkozó eljárási szabályok; a különleges eljárások lezárására vonatkozó eljárási szabályok; a különleges eljárások összefüggésében a jogok és kötelezettségek átruházására és az áruk szállítására vonatkozó eljárási szabályok; a különleges eljárások összefüggésében a helyettesítő áruk felhasználására vonatkozó eljárási szabályok; az Unió vámterületén az árutovábbítással kapcsolatos nemzetközi megállapodások alkalmazására vonatkozó eljárási szabályok; áruknak az uniós árutovábbítási eljárás alá vonására és az árutovábbítási eljárás befejezésére, ezen eljárás egyszerűsítéseinek működésére, valamint az Unió vámterületén kívül eső országon vagy területen az uniós külső árutovábbítási eljárás keretében áthaladó áruk vámfelügyeletére vonatkozó eljárási szabályok; áruknak a vámraktározási vagy vámszabad területi eljárás alá vonására vonatkozó eljárási szabályok; azon határidőnek a megállapítása, amelyen belül a kockázatelemzést el kell végezni az indulást megelőző árunyilatkozat alapján; az áruk kiléptetésére vonatkozó eljárási szabályok meghatározása;
a kilépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtására, módosítására és érvénytelenítésére vonatkozó eljárási szabályok; az újrakiviteli értesítés benyújtására, módosítására és érvénytelenítésére vonatkozó eljárási szabályok; olyan munkaprogram elfogadása, amely támogatja a kapcsolódó elektronikus rendszerek fejlesztését, és iránymutatást nyújt az átmeneti időszakok megállapításához; olyan határozatok elfogadása, amelyek engedélyezik a tagállamok számára a vámjogszabályok alkalmazása egyszerűsítésének tesztelését, különösen, ha ezen egyszerűsítések információtechnológiai (IT) vonatkozásúak. Az említett hatásköröket a Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlására vonatkozó tagállami ellenőrzési mechanizmusok szabályainak és általános elveinek megállapításáról szóló, 2011. február 16-i 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (4) megfelelően kell gyakorolni.
(6)
Tekintettel arra az együttműködésre, amelyet a tagállamoknak és a Bizottságnak kell folytatniuk az Uniós Vámkódex(Vámkódex) végrehajtásához szükséges elektronikus rendszerek fejlesztése, fenntartása és alkalmazása érdekében, a Bizottság nem fogadhatja el az e fejlesztést támogató és az átmeneti időszakok megállapításához iránymutatást nyújtó munkaprogramot, ha a végrehajtási jogi aktus tervezetét vizsgáló bizottság nem nyilvánított véleményt.
(7)
A tanácsadó bizottsági eljárást kell alkalmazni a következők elfogadásához: olyan határozatok, amelyek egy vagy több tagállam számára lehetővé teszik az elektronikus adatfeldolgozási eljárástól eltérő információcsere- és adattárolási módozatok alkalmazását, mivel ezek a határozatok nem érintenek minden tagállamot; olyan határozatok, amelyekben felkérik a tagállamokat a kötelező érvényű felvilágosítással kapcsolatos határozatok visszavonására, mivel a szóban forgó határozatok csak egy tagállamot érintenek és céljuk a vámjogszabályoknak való megfelelés; a behozatali vagy kiviteli vám összegének visszafizetésére vagy elengedésére vonatkozó határozatok, mivel a szóban forgó határozatok közvetlenül a visszafizetés vagy elengedés kérelmezőjét érintik.
(8)
Helyénvaló, hogy a Bizottság kellőképpen indokolt, rendkívül sürgős esetekben, azonnal alkalmazandó végrehajtási jogi aktusokat fogadhasson el az alábbiakhoz kapcsolódóan: a vámellenőrzések egységes alkalmazásának biztosítására szolgáló intézkedések, többek között a kockázati információk cseréje és a kockázatelemzés, a közös kockázati kritériumok és standardok, az ellenőrzési intézkedések és a kiemelt ellenőrzési területek tekintetében; áruk tarifális besorolásának meghatározása; egyes áruk származásának meghatározása; az összkezesség alkalmazását ideiglenesen tiltó intézkedések.
(9)
Az Unió vámunión alapul. Indokolt - mind az Unión belüli gazdálkodók, mind az uniós vámhatóságok érdekében - a jelenlegi vámjogszabályoknak egy vámkódexben történő egybegyűjtése. A belső piac koncepciójára alapozva az említett vámkódexnek tartalmaznia kell azokat az általános szabályokat és eljárásokat, amelyek biztosítják az Unió és az Unió vámterületén kívüli országok vagy területek közötti áruforgalommal kapcsolatban uniós szinten bevezetett vámtarifa és egyéb közös szakpolitikai intézkedések végrehajtását, figyelembe véve e közös szakpolitikák követelményeit. A vámjogszabályoknak jobban kell illeszkedniük a behozatali terhek beszedésével kapcsolatos rendelkezésekhez anélkül, hogy változna a hatályos adórendelkezések alkalmazási köre.
(10)
A vámjogszabályok további modernizálása során az adminisztráció tényleges egyszerűsítésének biztosítása érdekében figyelembe kell venni a gazdálkodók véleményét.
(11)
„A Közösség pénzügyi érdekeinek védelme - Csalás elleni küzdelem - Cselekvési terv 2004-2005” című 2004. augusztus 9-i bizottsági közleménnyel összhangban az Unió pénzügyi érdekeinek védelmére vonatkozó jogi keretet célszerű átdolgozni.
(12)
A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (5) az 1980-as években a tagállamokban külön-külön alkalmazott vámeljárások integrációján alapult. Ezt a rendeletet bevezetése óta ismételten és jelentős mértékben módosították bizonyos problémák, mint a jóhiszeműség védelme vagy a biztonsági követelmények figyelembevétele, megoldása érdekében. Az említett rendelet további módosításaira került sor az Európai Parlament és a Tanács 2005. április 13-i 648/2005/EK rendeletével (6) és azt követően a 450/2008/EK rendelettel olyan, uniós, illetve nemzetközi szinten az elmúlt években végbement fontos jogi változásoknak a következményeként, mint például az Európai Szén- és Acélközösséget létrehozó szerződés hatályvesztése és a 2003-as, 2005-ös és 2011-es csatlakozási okmányok hatálybalépése, valamint a vámeljárások egyszerűsítéséről és összehangolásáról szóló nemzetközi egyezmény (a felülvizsgált Kiotói Egyezmény) módosítása, amelyhez az Unió csatlakozását a 2003. március 17-i 2003/231/EK tanácsi határozat (7) hagyta jóvá.
(13)
Helyénvaló egy olyan jogi keret beillesztése a Vámkódexbe, amely a vámjogszabályok egyes rendelkezéseinek a közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelv (8) vagy a jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezésekről szóló, 2008. december 16-i 2008/118/EK tanácsi irányelv (9) rendelkezéseinek hatálya alá tartozó vámterületrészek és az e rendelkezések hatálya alá nem tartozó területrészek közötti uniós árukereskedelemre, vagy az adott terület e rendelkezések hatálya alá nem tartozó részei közötti kereskedelemre történő alkalmazására vonatkozik. Figyelembe véve azt, hogy az érintett áruk uniós áruk, továbbá figyelembe véve a szóban forgó intézkedések adóügyi jellegét az Unión belüli kereskedelemben, indokolt megfelelő egyszerűsítéseket bevezetni az ezen árukra alkalmazandó vámalakiságok tekintetében.
(14)
Az Unió vámterületének egyes részeire vonatkozó különleges adóügyi szabályozás figyelembevétele érdekében a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az EUMSZ 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el az említett területek és az Unió vámterületének többi része között az uniós áruk forgalmára alkalmazandó vámalakiságokra és ellenőrzésekre vonatkozóan.
(15)
A jogszerű kereskedelem megkönnyítése és a csalás elleni küzdelem egyszerű, gyors és egységes vámeljárásokat és folyamatokat követelnek meg. Ezért indokolt „Az egyszerűbb és papírmentes vám- és kereskedelmi környezetről” című 2003. július 24-i bizottsági közleménnyel összhangban - a vámjogszabályok egyszerűsítése, korszerű eszközök és technológia felhasználásának a lehetővé tétele, valamint a vámjogszabályok és a modernizált vámellenőrzési megközelítések egységes alkalmazásának további elősegítése, ily módon segítve elő a hatékony és egyszerű vámkezelési eljárások alapjának a biztosítását. Az üzleti vállalkozások versenyképességének növelése érdekében a vámeljárásokat össze kell vonni, illetve egymáshoz kell hangolni, az eljárások számát pedig azokra kell csökkenteni, amelyek gazdaságilag indokoltak.
(16)
A belső piac kiteljesedése, a nemzetközi kereskedelem és befektetés akadályainak csökkenése és a fokozódó igény a biztonságra és védelemre az Unió külső határain megváltoztatták a vámhatóságok szerepét, vezető szerephez juttatva őket az ellátási láncban, és a nemzetközi kereskedelem figyelemmel kísérésében és kezelésében, és ezáltal az országok és a vállalatok versenyképességének katalizátorává tették őket. A vámjogszabályoknak ezért az új gazdasági realitásokat, valamint a vámhatóságok új szerepét és küldetését kell tükrözniük.
(17)
Az informatikai és kommunikációs technológiának a papírmentes vám- és kereskedelmi környezetről szóló 2008. január 15-i 70/2008/EK európai parlamenti és tanácsi határozatban (10) meghatározott módon történő felhasználása kulcsfontosságú eleme a kereskedelem megkönnyítése és ezzel egyidejűleg a vámellenőrzések hathatóssága biztosításának, ily módon csökkentve az üzleti vállalkozások költségeit és a társadalom számára a kockázatot. Ezért a Vámkódexben létre kell hozni az e határozat végrehajtását lehetővé tévő jogi keretet, különösen azt a jogelvet, hogy minden vám- és kereskedelmi ügyletet elektronikusan kell kezelni, és hogy a vámügyintézésre vonatkozó informatikai és kommunikációs rendszereknek minden egyes tagállamban ugyanazokat a lehetőségeket kell biztosítaniuk a gazdálkodók számára.
(18)
A papírmentes vám- és kereskedelmi környezet biztosítása érdekében a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az EUMSZ 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el az elektronikus adatfeldolgozási eljárások alkalmazásával történő információcserére és adattárolásra vonatkozó közös adatszolgáltatási követelmények tekintetében olyan esetekben, amikor más módozatok is felhasználhatók az információcsere és az adattárolás céljára, illetve a személyek nyilvántartásba vétele tekintetében. Az elektronikus adatfeldolgozási eljárásoktól eltérő módozatok mindenekelőtt átmenetileg - de legfeljebb 2020. december 31-ig - lennének alkalmazhatók, amennyiben a szükséges elektronikus rendszerek még nem működőképesek. Amennyiben központi vámkezelésről van szó, ezek az átmeneti intézkedések - a szükséges elektronikus rendszerek működőképessé válásáig - a jelenlegi úgynevezett „az egyszerűsített eljárásokra vonatkozó egységes engedély” fenntartásából állnának.
(19)
Az informatikai és kommunikációs technológia felhasználása mellett szükséges, hogy a tagállamokban összehangoltan és egységesen történjenek a vámellenőrzések annak érdekében, hogy Unió-szerte biztosított legyen az azonos szintű vámellenőrzés, és így ne alakulhasson ki versenyellenes magatartás a különböző uniós be- és kilépési pontokon.
(20)
Az üzleti tevékenység megkönnyítése érdekében - biztosítva ugyanakkor az Unió vámterületére beszállított vagy onnan kiszállításra kerülő áruk megfelelő ellenőrzési szintjeit - kívánatos, hogy a gazdálkodók által szolgáltatott információkat - a vonatkozó adatvédelmi rendelkezések figyelembevételével - a vámhatóságok egymás között és az adott ellenőrzésben érintett más szervekkel megosszák. Az említett ellenőrzéseket indokolt összehangolni azért, hogy a gazdálkodónak az információt csak egyszer kelljen megadnia, és azért, hogy az adott hatóságok az árukat ugyanabban az időben, ugyanazon a helyen ellenőrizzék.
(21)
Az üzleti tevékenység megkönnyítése érdekében minden személynek továbbra is rendelkeznie kell azzal a joggal, hogy képviselőt nevezzen ki a vámhatóságokkal fennálló ügyei intézésére. E képviseleti jogot azonban a továbbiakban tagállami jogszabályban nem lehet korlátozni. Ezenfelül annak a vámjogi képviselőnek, aki megfelel a „vámügyi egyszerűsítések” típusú engedélyezett gazdálkodó státus megadására vonatkozó kritériumoknak, joga van a gazdálkodó letelepedési helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban szolgáltatást nyújtani. A vámjogi képviselőnek főszabályként az Unió vámterületén letelepedettnek kell lennie. Ha a vámjogi képviselő olyan személyek érdekében jár el, akikre nem vonatkozik az Unió vámterületén való letelepedés követelménye, valamint egyéb indokolt esetekben ettől a kötelezettségtől el kell tekinteni.
(22)
A vámjogszabályok alkalmazásával kapcsolatos valamennyi határozatra - beleértve a kötelező érvényű felvilágosítást érintő határozatokat is - ugyanazoknak a szabályoknak kell vonatkozniuk. Bármely ilyen határozatnak az Unió egész területén érvényesnek kell lennie, és lehetővé kell tenni annak megsemmisítését, az előírt kivételektől eltekintve történő módosítását, vagy annak visszavonását, amennyiben az nem felel meg a vámjogszabályoknak vagy azok értelmezésének.
(23)
A vámeljárások elektronikus környezetben történő ésszerűsítése megköveteli a felelősségmegosztást a különböző tagállamok vámhatóságai között. Szükséges biztosítani a hathatós, visszatartó erejű és arányos szankciók megfelelő szintjét az egész belső piacon.
(24)
A szabálykövető és megbízható gazdálkodók részére meg kell adni az engedélyezett gazdálkodó státust, a vámügyi egyszerűsítésekre vagy a biztonságra és védelemre, vagy mindkettőre vonatkozóan. Az engedélyezett gazdálkodók számára lehetővé kell tenni, hogy a lehető legszélesebb körben és a lehető legnagyobb mértékben élhessenek a megadott engedélytípustól függően a vámügyi egyszerűsítésekkel, illetve a biztonsággal és védelemmel kapcsolatos könnyítésekkel. Kedvezőbb elbánásban kell részesíteni őket a vámellenőrzések tekintetében is, azaz esetükben kevesebb fizikai és okmányalapú ellenőrzést kell végrehajtani.
(25)
A szabálykövető és megbízható gazdálkodók számára biztosítani kell az „engedélyezett gazdálkodó” státus nemzetközi kölcsönös elismerését.
(26)
Egyrészről a vámjogszabályok helyes alkalmazásának a vámhatóságok által történő biztosítására vonatkozó igény, másrészről a gazdálkodók tisztességes bánásmódhoz való joga közötti egyensúly biztosítása érdekében, a vámhatóságoknak széles körű ellenőrzési hatáskört, a gazdálkodóknak pedig jogorvoslati jogot kell biztosítani.
(27)
Az Európai Unió Alapjogi Chartájának megfelelően szükséges - a vámhatóság által a vámjogszabályok alkalmazásával kapcsolatban hozott határozatokkal szembeni jogorvoslati jogon kívül - minden személynek biztosítani azt a jogot, hogy meghallgassák minden olyan határozat meghozatala előtt, amely őt hátrányosan érintené. E jog korlátozása azonban indokolt lehet, különösen ha az Unió és lakói biztonságára és védelmére, az emberek, az állatok vagy a növények egészségére, a környezetre vagy a fogyasztókra jelentett veszély jellege vagy szintje úgy kívánja.
(28)
Annak érdekében, hogy az Unió, annak polgárai és kereskedelmi partnerei esetében minimalizálni lehessen a kockázatokat, a vámellenőrzések tagállamok általi harmonizált alkalmazásának egy közös kockázatkezelési keretrendszeren és az annak végrehajtására szolgáló elektronikus rendszeren kell alapulnia. A valamennyi tagállamra vonatkozó közös kockázatkezelési keretrendszer nem akadályozhatja meg azt, hogy az árukat szúrópróbaszerűen ellenőrizzék.
(29)
A vámalakiságok és -ellenőrzések által érintett személyekkel szembeni következetes és egyenlő bánásmód biztosítása érdekében a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az EUMSZ 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el egyrészt egyéb olyan esetek meghatározása céljából, amelyekben a vámjogi képviselő számára nem előírás, hogy az Unió vámterületén letelepedett legyen, másrészt pedig a vámhatóságok által hozott - többek között a kötelező érvényű felvilágosításra, az engedélyezett gazdálkodókra és az egyszerűsítésekre vonatkozó - határozatokhoz kapcsolódó szabályok meghatározása céljából.
(30)
Meg kell állapítani azokat a tényezőket, amelyek alapján a behozatali vagy kiviteli vámot és az áruforgalommal kapcsolatos más intézkedéseket alkalmazzák. Indokolt továbbá részletesebb rendelkezéseket megállapítani a származási igazolások kiadására az Unióban, amikor a kereskedelem szükségletei azt megkövetelik.
(31)
Azon tényezők kiegészítése érdekében, amelyek alapján behozatali vagy kiviteli vámot és más intézkedéseket alkalmaznak, a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az EUMSZ 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el az áruk származásának meghatározása tekintetében.
(32)
Célszerű a behozatalivám-tartozások keletkezésének összes esetét egy csoportba összevonni - a szabad forgalomba bocsátásra vagy a részleges vámmentesség melletti ideiglenes behozatalra vonatkozó vám-árunyilatkozat benyújtását követőket kivéve - a vámtartozást keletkeztető jogalap megállapításával kapcsolatos nehézségek elkerülése érdekében. Ugyanennek kell vonatkoznia a kivitelkor keletkező vámtartozás esetére.
(33)
Helyénvaló meghatározni azt a helyet, ahol a vámtartozás keletkezik és ahol a behozatali vagy kiviteli vámot be kell szedni.
(34)
A különleges eljárásokra vonatkozó szabályoknak lehetővé kell tenniük, hogy a különleges eljárások valamennyi kategóriájára vonatkozóan egyetlen biztosíték legyen felhasználható, és azt, hogy az olyan összkezesség legyen, amely több ügyletre is vonatkozik.
(35)
Bizonyos feltételek mellett engedélyezni kell a vámtartozásokra és egyéb felmerült díjakra vonatkozó csökkentett összegű összkezesség összegének csökkentését,vagy a biztosítéknyújtás alóli mentességet. A felmerült vámtartozásokra és egyéb terhekre vonatkozó csökkentett összegű összkezesség egyenértékű a fizetendő beviteli vagy kiviteli vám teljes összegére vonatkozóan nyújtandó garanciával, különösen az érintett áruk átengedése és a könyvelésbe vétel céljából.
(36)
Annak érdekében, hogy biztosított legyen az Unió és a tagállamok pénzügyi érdekeinek jobb védelme, a biztosítéknak ki kell terjednie a nem bejelentett vagy helytelenül bejelentett árukra abban a szállítmányban vagy abban az árunyilatkozatban, amelyhez azt adták. Ugyanezen okból a kezes kötelezettségvállalásának ki kell terjednie azokra a behozatalivám- vagy kivitelivám-összegekre is, amelyeket az áruátengedést követő ellenőrzéseket követően kell megfizetni.
(37)
Az Unió és a tagállamok pénzügyi érdekeinek fokozott védelme és a csalárd gyakorlatok visszaszorítása érdekében tanácsos megegyezni az összkezesség alkalmazására vonatkozó fokozatos intézkedéseket tartalmazó rendelkezésekről. Amennyiben a csalás fokozott kockázata áll fenn, lehetőséget kell adni az összkezesség alkalmazásának ideiglenes megtiltására, az érintett gazdálkodók konkrét helyzetének figyelembevételével.
(38)
Indokolt, hogy az érintett személy jóhiszeműségét figyelembe vegyék azokban az esetekben, amikor a vámtartozás a vámjogszabályok be nem tartása révén keletkezett, és a minimálisra kell csökkenteni az adós hanyagságának hatását.
(39)
Az Unió és a tagállamok pénzügyi érdekeinek védelméhez, valamint a vámtartozásra és a biztosítékokra vonatkozó szabályok kiegészítéséhez a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az EUMSZ 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el a következők tekintetében: a vámtartozás keletkezésének helye, a behozatali és kiviteli vám összegének kiszámítása, a szóban forgó összegre vonatkozó biztosíték, valamint a vámtartozás beszedése, visszafizetése, elengedése és megszűnése.
(40)
Rögzíteni kell azt az elvet, hogy miként kell meghatározni az uniós áruk vámjogi státusát, az ilyen státus elvesztéséhez vezető körülményeket, és alapot kell szolgáltatni annak meghatározásához, hogy mikor marad változatlan ez a státus olyan esetekben, amikor az árukat ideiglenesen kiszállítják az Unió vámterületéről.
(41)
Az uniós áruknak az Unió vámterületén történő szabad szállítása és az e területre beszállított nem uniós áruk vámkezelésének biztosításához a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az EUMSZ 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el a következők meghatározása céljából: az áruk vámjogi státusa, az uniós áruk vámjogi státusának elvesztése, a szóban forgó státus megőrzése az Unió vámterületéről ideiglenesen kiszállított áruk esetében, valamint a vámmentesség feltételei tértiáruk esetében.
(42)
Indokolt annak biztosítása, hogy amikor a gazdálkodó előre megadta az áruk beléptetésével kapcsolatos kockázatalapú ellenőrzésekhez szükséges információkat, akkor a főszabály az áruk gyors átengedése legyen. Az adóügyi és kereskedelempolitikai ellenőrzéseket elsődlegesen a gazdálkodó helyiségei és területei tekintetében illetékes vámhivatalnak kell elvégeznie.
(43)
A vám-árunyilatkozattal és az áru vámeljárás alá vonásával kapcsolatos szabályokat korszerűsíteni és egyszerűsíteni kell, elsősorban annak előírásával, hogy a vám-árunyilatkozatokat főszabályként elektronikus úton kell benyújtani, hogy csak egyfajta egyszerűsített árunyilatkozat legyen, továbbá annak lehetővé tételével, hogy a vám-árunyilatkozatot a nyilatkozattevő nyilvántartásába történő bejegyzés formájában is be lehessen nyújtani.
(44)
Mivel a felülvizsgált Kiotói Egyezmény előnyben részesíti, hogy a vám-árunyilatkozat benyújtása, nyilvántartásba vétele és ellenőrzése az áruk megérkezése előtt történjen, továbbá, hogy a hely, ahol a vám-árunyilatkozatot benyújtják, elkülönüljön attól a helytől, ahol az áruk fizikailag találhatók, indokolt rendelkezni a gazdálkodó letelepedési helyén történő központi vámkezelésről.
(45)
Szükséges uniós szinten megállapítani azokat a szabályokat, amelyek irányadók az áruknak a vámhatóságok által történő megsemmisítésére vagy azokról más módon történő rendelkezésre, mivel ezekhez eddig nemzeti jogszabályokra volt szükség.
(46)
Az áruk vámeljárás alá vonásával kapcsolatos szabályok kiegészítése és az érintett személyekkel szembeni egyenlő bánásmód biztosítása érdekében indokolt, hogy a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az EUMSZ 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el a vám-árunyilatkozattal és az áruk ki átengedésével kapcsolatos szabályok tekintetében.
(47)
Indokolt a különleges eljárásokra közös és egyszerű szabályokat megállapítani, amelyeket ki kell egészíteni néhány kisebb szabállyal a különleges eljárás minden kategóriája esetében, hogy a gazdálkodó számára egyszerű legyen a megfelelő eljárás kiválasztása, hogy a hibákat elkerüljék és az áruátengedést követő beszedések és visszafizetések számát csökkentsék.
(48)
Meg kell könnyíteni olyan engedélyek egyetlen biztosítékkal és egyetlen felügyelő vámhivatal mellett történő megadását, amelyek több különleges eljárásra vonatkoznak, és az ilyen esetekben egyszerű szabályoknak kell vonatkozniuk a vámtartozások keletkezésére. Alapelvnek kell lennie, hogy a különleges eljárás alá vont árukat vagy az azokból készült termékeket akkor kell értékelni, amikor a vámtartozás keletkezik. Azt is lehetségessé kell azonban tenni - ha gazdaságilag indokolt -, hogy az árukat akkor értékeljék, amikor azokat különleges eljárás alá vonják. Ugyanezeknek az elveknek kell vonatkozniuk a szokásos kezelési módokra.
(49)
A fokozott biztonsági intézkedésekre való tekintettel az áruk vámszabad területeken történő elhelyezésének vámeljárássá kell válnia, és az árukat vámellenőrzés alá kell vonni a beléptetéskor és a nyilvántartások tekintetében.
(50)
Mivel az újrakiviteli szándékra többé már nincs szükség, az aktív feldolgozási felfüggesztő eljárást össze kell vonni a vámfelügyelet melletti feldolgozással, és az aktív feldolgozási vám-visszatérítési eljárást el kell hagyni. Ennek az egyetlen aktív feldolgozási eljárásnak kell vonatkoznia a megsemmisítésre is, kivéve ha a megsemmisítést a vámhatóság végzi, vagy az annak felügyelete alatt történik.
(51)
A különleges eljárásokra vonatkozó szabályok kiegészítése és az érintett személyekkel szembeni egyenlő bánásmód biztosítása érdekében a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az EUMSZ 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el a következőkkel kapcsolatos szabályok tekintetében: olyan esetek, amelyekben az árukat különleges eljárások alá vonják, ezen áruk szállítása, szokásos kezelési módjai és helyettesíthetősége, valamint ezen eljárások lezárása.
(52)
Az Unió vámterületéről kiszállításra kerülő uniós árukkal kapcsolatos biztonsági intézkedéseknek ugyanúgy kell vonatkozniuk a nem uniós áruk újrakivitelére is. Ugyanazokat a szabályokat kell alkalmazni az áruk minden típusára, szükség esetén olyan kivételek lehetőségével, mint például azoknál az áruknál, amelyek csak áthaladnak az Unió vámterületén.
(53)
Az Unió vámterületére beszállításra vagy onnan kiszállításra kerülő áruk vámfelügyeletének és a biztonsági intézkedések alkalmazásának biztosítása érdekében a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az EUMSz 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el a belépési gyűjtő árunyilatkozathoz és az indulás előtti árunyilatkozatokhoz kapcsolódó szabályok tekintetében.
(54)
A vámügy és a kereskedelem területén a további - különösen a legújabb eszközök és technológiák alkalmazásával történő - könnyítés lehetőségeinek feltérképezése érdekében engedélyezni kell a tagállamok számára, hogy bizonyos feltételek mellett és kérelem alapján egy meghatározott időtartamon keresztül teszteljék a vámjogszabályok alkalmazásának könnyítéseit. Az említett lehetőség nem veszélyeztetheti a vámjogszabály alkalmazását és nem teremthet új kötelezettségeket a gazdálkodók számára, akik kizárólag önkéntes alapon vehetnek részt a tesztelésben.
(55)
Az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 5. cikkében megállapított arányosság elvével összhangban szükséges és helyénvaló a vámunió hathatós működésének lehetővé tételére és a közös kereskedelempolitika végrehajtására irányuló fő célkitűzések megvalósítása céljából az Unió vámterületére beszállított vagy onnan kiszállított árukra alkalmazandó általános szabályokat és eljárásokat megállapítani. Az EUSZ 5. cikkének (4) bekezdésében megállapított arányosság elvével összhangban e rendelet nem haladja meg a kitűzött célok eléréséhez szükséges mértéket.
(56)
A vámjogszabályok egyszerűsítése és ésszerűsítése érdekében számos különálló uniós jogi aktusokban szereplő rendelkezés az átláthatóság érdekében bekerült a Vámkódexbe. A Közösségen belüli légi járaton utazó személyek kézi és feladott poggyászára, valamint a Közösségen belüli tengeri utazáson részt vevő személyek poggyászára alkalmazandó ellenőrzések és alakiságok megszüntetéséről szóló, 1991. december 19-i 3925/91/EGK tanácsi rendeletet (11), a 2913/92/EGK rendeletet, az Európai Közösség és egyes országok közötti preferenciális kereskedelemre irányadó rendelkezések alapján a származási igazolások Közösségben történő kiadásának és kiállításának, valamint egyes elfogadott exportőri engedélyek kiadásának megkönnyítésére irányuló eljárásokról szóló, 2001. június 11-i 1207/2001/EK tanácsi rendeletet (12), valamint a 450/2008/EK rendeletet ezért hatályon kívül kell helyezni.
(57)
A rendelet felhatalmazást és a végrehajtási hatáskörök átruházását megállapító rendelkezései, valamint a díjakról és költségekről szóló rendelkezéseke rendelet hatálybalépésének időpontjától kezdődően alkalmazandó. A többi rendelkezés 2016. június 1-én alkalmazandó.
(58)
E rendelet nem sérti az EUMSZ 15. cikke (3) bekezdésének megfelelően elfogadott, az okmányokhoz való hozzáférésre vonatkozó jelenleg hatályos és jövőbeli uniós szabályokat. E rendelet nem sérti továbbá az okmányokhoz való hozzáférésre vonatkozó nemzeti szabályokat.
(59)
A Bizottság megtesz minden tőle telhetőt annak érdekében, hogy biztosítsa, hogy az e rendeletben előírt felhatalmazáson alapuló és végrehajtási jogi aktusok a Vámkódex alkalmazási időpontját megelőzően kellő időben hatályba lépjenek ahhoz, hogy a tagállamok azokat időben végre tudják hajtani,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
TARTALOMJEGYZÉK
I. CÍM
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. FEJEZET
A vámjogszabályok alkalmazási köre, a vám küldetése és fogalommeghatározások
2. FEJEZET
A személyek vámjogszabályok szerinti jogai és kötelezettségei
1. szakasz
Információnyújtás
2. szakasz
Vámjogi képviselet
3. szakasz
A vámjogszabályok alkalmazásával kapcsolatos határozatok
4. szakasz
Engedélyezett gazdálkodó
5. szakasz
Szankciók
6. szakasz
Jogorvoslat
7. szakasz
Az áruk ellenőrzése
8. szakasz
Okmányok és más információk megőrzése; díjak és költségek
3. FEJEZET
Valutaátszámítás és határidők
II. CÍM
AZOK A TÉNYEZŐK, AMELYEK ALAPJÁN AZ ÁRUFORGALOMRA VONATKOZÓ BEHOZATALI ÉS KIVITELI VÁMOT ÉS MÁS INTÉZKEDÉSEKET ALKALMAZZÁK
1. FEJEZET
Közös vámtarifa és az áruk tarifális besorolása
2. FEJEZET
Az áruk származása
1. szakasz
Nem preferenciális származás
2. szakasz
Preferenciális származás
3. szakasz
Az áruk származásának meghatározása
3. FEJEZET
Az áruk vámértéke
III. CÍM
VÁMTARTOZÁS ÉS BIZTOSÍTÉKOK
1. FEJEZET
Vámtartozás keletkezése
1. szakasz
Behozatalivám-tartozás
2. szakasz
Kivitelivám-tartozás
3. szakasz
A behozatallal és a kivitellel kapcsolatban keletkezett vámtartozásra vonatkozó közös rendelkezések
2. FEJEZET
Biztosíték a lehetséges vagy meglévő vámtartozásra
3. FEJEZET
A behozatali vagy kiviteli vám összegének beszedése, megfizetése, visszafizetése és elengedése
1. szakasz
A behozatali és kiviteli vám összegének meghatározása, a vámtartozás közlése és könyvelésbe vétel
2. szakasz
A behozatali vagy kiviteli vám összegének megfizetése
3. szakasz
Visszafizetés és elengedés
4. FEJEZET
A vámtartozás megszűnése
IV. CÍM
AZ UNIÓ VÁMTERÜLETÉRE BESZÁLLÍTOTT ÁRUK
1. FEJEZET
Belépési gyűjtő árunyilatkozat
2. FEJEZET
Az áruk érkezése
1. szakasz
Az áru beléptetése az Unió vámterületére
2. szakasz
Az áruk vám elé állítása, kirakodása és vizsgálata
3. szakasz
Az áruk ideiglenes tárolása
V. CÍM
A VÁMJOGI STÁTUSRA, AZ ÁRUK VÁMELJÁRÁS ALÁ VONÁSÁRA, VALAMINT AZ ÁRUK ELLENŐRZÉSÉRE, KIADÁSÁRA ÉS AZ AZOKRÓL TÖRTÉNŐ RENDELKEZÉSRE VONATKOZÓ ÁLTALÁNOS SZABÁLYOK
1. FEJEZET
Az áruk vámjogi státusa
2. FEJEZET
Áruk vámeljárás alá vonása
1. szakasz
Általános rendelkezések
2. szakasz
Szabványos vámáru-nyilatkozatok
3. szakasz
Egyszerűsített vámáru-nyilatkozatok
4. szakasz
Valamennyi vámáru-nyilatkozatra alkalmazandó rendelkezések
5. szakasz
Egyéb egyszerűsítések
3. FEJEZET
Az áruk ellenőrzése és kiadása
1. szakasz
Ellenőrzés
2. szakasz
Kiadás
4. FEJEZET
Árukról történő rendelkezés
VI. CÍM
SZABAD FORGALOMBA BOCSÁTÁS ÉS BEHOZATALIVÁM-MENTESSÉG
1. FEJEZET
Szabad forgalomba bocsátás
2. FEJEZET
Behozatalivám-mentesség
1. szakasz
Tértiáruk
2. szakasz
A tengeri halászat és a tengerből nyert termékek
VII. CÍM
KÜLÖNLEGES ELJÁRÁSOK
1. FEJEZET
Általános rendelkezések
2. FEJEZET
Árutovábbítás
1. szakasz
Külső és belső árutovábbítás
2. szakasz
Uniós árutovábbítás
3. FEJEZET
Tárolás
1. szakasz
Közös rendelkezések
2. szakasz
Vámraktározás
3. szakasz
Vámszabad területek
4. FEJEZET
Különleges felhasználás
1. szakasz
Ideiglenes behozatal
2. szakasz
Meghatározott célra történő felhasználás
5. FEJEZET
Feldolgozás
1. szakasz
Általános rendelkezések
2. szakasz
Aktív feldolgozás
3. szakasz
Passzív feldolgozás
VIII. CÍM
AZ UNIÓ VÁMTERÜLETÉRŐL KIVITT ÁRUK
1. FEJEZET
Az áruk kiléptetését megelőző alakiságok
2. FEJEZET
Az áruk kiléptetésére vonatkozó alakiságok
3. FEJEZET
Kivitel és újrakivitel
4. FEJEZET
Kiléptetési gyújtó árunyilatkozat
5. FEJEZET
Újrakiviteli értesítés
6. FEJEZET
Kivitelivám-mentesség
IX. CÍM
ELEKTRONIKUS RENDSZEREK, EGYSZERŰSÍTÉSEK, FELHATALMAZÁS, BIZOTTSÁGI ELJÁRÁS ÉS ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
1. FEJEZET
Elektronikus rendszerek fejlesztése
2. FEJEZET
A vámjogszabályok alkalmazásának egyszerűsítései
3. FEJEZET
Felhatalmazás és bizottsági eljárás
4. FEJEZET
Záró rendelkezések
MELLÉKLET
MEGFELELÉSI TÁBLÁZATOK
I. CÍM
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. FEJEZET
A vámjogszabályok alkalmazási köre, a vám küldetése és fogalommeghatározások
1. cikk
Tárgy és alkalmazási kör
(1) Ez a rendelet létrehozza az Uniós Vámkódexet (a Vámkódex), amely megállapítja az Unió vámterületére beszállításra kerülő vagy onnan kiszállításra kerülő árukra alkalmazandó általános szabályokat és eljárásokat.
A nemzetközi jog és a nemzetközi egyezmények, valamint az egyéb tárgykörökre vonatkozó uniós jogszabályok sérelme nélkül a Vámkódex egységesen alkalmazandó az Unió vámterületének egészén.
(2) A vámjogszabályok egyes rendelkezései az Unió vámterületén kívül is alkalmazhatóak a különleges tárgykörökre vonatkozó jogszabályok vagy nemzetközi egyezmények keretén belül.
(3) A vámjogszabályok egyes rendelkezései - beleértve az abban megállapításra kerülő egyszerűsítéseket - alkalmazandók arra az uniós áruforgalomra, amelyet az Unió vámterületének a 2006/112/EK irányelv vagy a 2008/118/EK irányelv rendelkezései alá tartozó részei, valamint azon részei között folytatnak, amelyekre ezek a rendelkezések nem alkalmazandók, illetve e terület azon részei közötti áruforgalomra, amelyekre ezek a rendelkezések nem alkalmazandók.
2. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a vámjogszabályoknak az 1. cikk (3) bekezdésében említett, uniós áruforgalomra alkalmazandó rendelkezéseinek pontosítása és egyszerűsítése céljából a következőkre vonatkozóan: vám-árunyilatkozat, a vámjogi státus igazolása, az uniós belső árutovábbítási eljárás alkalmazása, annyiban, amennyiben ez nem befolyásolja a vonatkozó adóügyi intézkedések helyes alkalmazását. Az említett jogi aktusok vonatkozhatnak csak egy tagállamot érintő uniós áruforgalommal kapcsolatos különleges körülményekre.
3. cikk
A vámhatóságok küldetése
A vámhatóságoknak kell elsődlegesen felelniük az Unió nemzetközi kereskedelmének felügyeletéért, hozzájárulva ezáltal a tisztességes és nyitott kereskedelemhez, a belső piac külső vonatkozásainak, a közös kereskedelempolitikának és a kereskedelemmel összefüggő más közös uniós politikáknak a végrehajtásához, valamint az ellátási lánc átfogó biztonságához. A vámhatóságoknak olyan intézkedéseket kell hozniuk, amelyek különösen a következőket célozzák:
a)
az Unió és tagállamai pénzügyi érdekeinek védelme;
b)
az Unió védelme a tisztességtelen és jogellenes kereskedelemmel szemben, a jogszerű üzleti tevékenység támogatása mellett;
c)
az Unió és lakói biztonságáról és védelméről, valamint a környezetvédelemről való gondoskodás, szükség szerint más hatóságokkal szorosan együttműködve; és
d)
megfelelő egyensúly fenntartása a vámellenőrzések és a jogszerű kereskedelem megkönnyítése között.
4. cikk
Vámterület
(1) Az Unió vámterülete a következő területeket foglalja magában, felségvizeikkel, belvizeikkel és légterükkel együtt:
-
a Belga Királyság területe,
-
a Bolgár Köztársaság területe,
-
a Cseh Köztársaság területe,
-
a Dán Királyság területe, a Feröer szigetek és Grönland kivételével,
-
a Németországi Szövetségi Köztársaság területe, Helgoland szigete és Büsingen területe kivételével (az 1964. november 23-án a Német Szövetségi Köztársaság és a Svájci Államszövetség között létrejött szerződés),
-
az Észt Köztársaság területe,
-
Írország területe,
-
a Görög Köztársaság területe,
-
a Spanyol Királyság területe, Ceuta és Melilla kivételével,
-
a Francia Köztársaság területe; a francia tengerentúli országok és területek kivételével, amelyekre az EUMSZ negyedik részének rendelkezéseit kell alkalmazni,
-
a Horvát Köztársaság területe,
-
az Olasz Köztársaság területe, kivéve Livigno és Campione d’Italia területeit, valamint a Luganói-tó nemzeti vizeit a part és a Ponte Tresa és Porto Ceresio közötti terület politikai határa között,
-
a Ciprusi Köztársaság területe a 2003-as csatlakozási okmány rendelkezéseinek megfelelően,
-
a Lett Köztársaság területe,
-
a Litván Köztársaság területe,
-
a Luxemburgi Nagyhercegség területe,
-
Magyarország területe,
-
Málta területe,
-
a Holland Királyság európai területe,
-
az Osztrák Köztársaság területe,
-
a Lengyel Köztársaság területe,
-
a Portugál Köztársaság területe,
-
Románia területe,
-
a Szlovén Köztársaság területe,
-
a Szlovák Köztársaság területe,
-
a Finn Köztársaság területe,
-
a Svéd Királyság területe, és
-
Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának területe, valamint a Csatorna-szigetek és a Man-sziget.
(2) A tagállamok területén kívül elhelyezkedő következő területeket, beleértve felségvizeiket, belvizeiket és légtereiket - a rájuk vonatkozó egyezményeket és szerződéseket figyelembe véve - az Unió vámterülete részének kell tekinteni:
a)
FRANCIAORSZÁG
Monaco területe, ahogyan azt az 1963. május 18-án Párizsban aláírt vámegyezmény meghatározza (Journal officiel de la République française (a Francia Köztársaság Hivatalos Lapja), 1963. szeptember 27., 8679. o.);
b)
CIPRUS
Az Egyesült Királyságnak a Ciprusi Köztársaság létesítéséről szóló, Nicosiában 1960. augusztus 16-án aláírt szerződésben meghatározott Akrotiri és Dhekelia felségterületei (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
5. cikk
Fogalommeghatározások
A Vámkódex alkalmazásában:
1. „vámhatóságok”: a tagállamoknak a vámjogszabályok alkalmazásáért felelős vámigazgatásai és mindazok az egyéb hatóságok, amelyeket a nemzeti jog bizonyos vámjogszabályok alkalmazására felhatalmaz;
2. „vámjogszabályok”: a jogszabályok együttese, amely a következők összességéből áll:
a)
a Vámkódex és az azt kiegészítő vagy végrehajtó, uniós vagy nemzeti szinten elfogadott rendelkezések;
b)
a Közös Vámtarifa rendelkezései;
c)
a vámmentességek uniós rendszerének létrehozásáról szóló jogszabályok;
d)
vámügyi rendelkezéseket tartalmazó nemzetközi megállapodások, amennyiben ezek alkalmazandók az Unióban;
3. „vámellenőrzések”: a vámhatóságok által elvégzett konkrét intézkedések, amelyek célja az, hogy biztosítsák az Unió vámterülete és az e területen kívüli országok vagy területek között szállított áruk beléptetését, kiléptetését, árutovábbítását, szállítását, tárolását és meghatározott célra történő felhasználását, valamint a nem uniós áruknak és a meghatározott célra történő felhasználás alatt lévő áruknak az Unió vámterületén belüli jelenlétét és szállítását szabályozó vámjogszabályoknak és a más jogszabályoknak való megfelelést;
4. „személy”: természetes személy, jogi személy, valamint olyan személyegyesülés, amely jogi személyiséggel nem rendelkezik, de ügyleti képességét az uniós vagy a nemzeti jog elismeri;
5. „gazdálkodó”: az a személy, aki üzleti tevékenysége keretében részt vesz a vámjogszabályok hatálya alá tartozó tevékenységekben;
6. „vámjogi képviselő”: az a személy, akit egy másik személy kijelöl a vámhatóságok előtti ügyeiben a vámjogszabályok által megkövetelt cselekmények és vámalakiságok elvégzésére;
7. „kockázat”: az Unió vámterülete és az azon a területen kívüli országok vagy területek között szállított áruk beléptetésével, kiléptetésével, árutovábbításával, szállításával vagy meghatározott célra történő felhasználásával, valamint az Unió vámterületén belül nem uniós áruk jelenlétével összefüggő olyan esemény bekövetkezésének valószínűsége és hatása, amely:
a)
akadályozná az uniós vagy nemzeti intézkedések helyes alkalmazását;
b)
veszélyeztetné az Unió és tagállamai pénzügyi érdekeit; vagy
c)
fenyegetést jelentene az Unió és lakói biztonságára és védelmére, az emberek, az állatok vagy a növények egészségére, a környezetre vagy a fogyasztókra;
8. „vámalakiságok”: valamennyi olyan művelet, amelyet valamely személynek és a vámhatóságoknak el kell végezniük a vámjogszabályoknak való megfelelés érdekében;
9. „belépési gyűjtő árunyilatkozat”: azon cselekmény, amellyel valamely személy az előírt formában és módon, a megadott határidőn belül értesíti a vámhatóságokat az áruknak az Unió vámterületére való beszállításáról;
10. „kilépési gyűjtő árunyilatkozat”: azon cselekmény, amellyel valamely személy az előírt formában és módon, a megadott határidőn belül értesíti a vámhatóságokat az áruknak az Unió vámterületéről való kiszállításáról;
11. „átmeneti megőrzési árunyilatkozat”: azon cselekmény, amellyel valamely személy az előírt formában és módon jelzi, hogy az áruk átmeneti megőrzésben vannak;
12. „vám-árunyilatkozat”: azon cselekmény, amellyel valamely személy az előírt formában és módon jelzi azon szándékát, hogy az árut egy adott vámeljárás alá kívánja vonni, adott esetben jelezve bármely alkalmazandó különleges rendelkezést;
13. „újrakiviteli árunyilatkozat”: azon cselekmény, amellyel valamely személy az előírt formában és módon jelzi azon szándékát, hogy az Unió vámterületéről nem uniós árukat kíván kiszállítani a vámszabad területi eljárás hatálya alatt vagy átmeneti megőrzésben lévő áruk kivételével;
14. „újrakiviteli értesítés”: azon okmány, amellyel valamely személy az előírt formában és módon jelzi azon szándékát, hogy valamely vámszabad területi eljárás hatálya alá lévő vagy átmeneti megőrzésben lévő nem uniós árut kíván kiszállítani az Unió vámterületéről;
15. „nyilatkozattevő”: az a személy, aki saját nevében vám-árunyilatkozatot, átmeneti megőrzési árunyilatkozatot, belépési gyűjtő árunyilatkozatot, kilépési gyűjtő árunyilatkozatot, újrakiviteli árunyilatkozatot vagy újrakiviteli értesítést nyújt be, vagy az a személy, akinek a nevében ilyen árunyilatkozatot vagy értesítést nyújtanak be;
16. „vámeljárás”: a következő eljárások bármelyike, amely alá az árut a Vámkódexnek megfelelően vonhatják:
a)
szabad forgalomba bocsátás;
b)
különleges eljárások;
c)
kivitel;
17. „átmeneti megőrzés”: a nem uniós áruk azon helyzete, amikor azokat a vám elé állításuk és a vámeljárás alá vonásuk vagy újrakivitelük közötti időszakban vámfelügyelet alatt ideiglenesen tárolják;
18. „vámtartozás”: valamely személynek a hatályban lévő vámjogszabályok alapján az adott árura vonatkozó behozatali vagy kiviteli vám összegének megfizetésére való kötelezettsége;
19. „adós”: a vámtartozás megfizetéséért felelős bármely személy;
20. „behozatali vám”: az áru behozatalakor fizetendő vám;
21. „kiviteli vám”: az áru kivitelekor fizetendő vám;
22. „vámjogi státus”: az áruk uniós vagy nem uniós státusa;
23. „uniós áruk”: azok az áruk, amelyek a következő kategóriák valamelyikébe tartoznak:
a)
teljes egészében az Unió vámterületén létrejött vagy előállított áruk, amelyek nem tartalmaznak az Unió vámterületének részét nem képező országokból vagy területekről behozott árukat;
b)
az Unió vámterületének részét nem képező országokból vagy területekről erre a területre beszállított és szabad forgalomba bocsátott áruk;
c)
az Unió vámterületén belül kizárólag a b) pontban említett árukból vagy az a) és b) pontban említett árukból előállított vagy termelt áruk;
24. „nem uniós áruk”: a 23. pontban említett áruktól eltérő vagy uniós vámjogi státusukat elvesztett áruk;
25. „kockázatkezelés”: a kockázat rendszeres megállapítása, többek között véletlenszerű ellenőrzésekkel, és a kockázatnak való kitettség korlátozásához szükséges összes intézkedés végrehajtása;
26. „áru átengedése”: a vámhatóságok azon intézkedése, amellyel az árut rendelkezésre bocsátják azon vámeljárás céljaira, amely alá az adott árut vonják;
27. „vámfelügyelet”: általában a vámhatóságok által hozott olyan intézkedés, amelynek célja a vámjogszabályok és - adott esetben - az ilyen intézkedés alatt lévő árura vonatkozó egyéb rendelkezések betartatása;
28. „visszafizetés”: a már megfizetett behozatali vagy kiviteli vám összegének visszatérítése;
29. „elengedés”: a még meg nem fizetett behozatali vagy kiviteli vám összegének megfizetésére vonatkozó kötelezettség alóli mentesítés;
30. „feldolgozott termékek”: azok a feldolgozási eljárás alá vont áruk, amelyeken feldolgozási műveleteket végeztek;
31. „az Unió vámterületén letelepedett személy”:
a)
természetes személy esetében minden olyan személy, akinek szokásos tartózkodási helye az Unió vámterületén található;
b)
jogi személy vagy személyegyesülés esetén minden olyan személy, amelynek bejegyzett székhelye, központi ügyintézésének helye vagy állandó üzleti telephelye az Unió vámterületén van;
32. „állandó üzleti telephely”: olyan állandó telephely, ahol a szükséges emberi és műszaki erőforrás egyaránt állandó jelleggel biztosított, és amelyen keresztül az adott személy vámügyi műveleteinek teljes körű vagy részleges elvégzése történik;
33. „az áru vám elé állítása”: a vámhatóság értesítése az árunak a vámhivatalba vagy a vámhatóságok által kijelölt vagy jóváhagyott egyéb helyre történő érkezéséről, és az áruk vámellenőrzés céljára történő rendelkezésre állása;
34. „az áru birtokosa”: az a személy, aki az áru tulajdonosa, vagy aki az ahhoz hasonló rendelkezési joggal bír, illetve az áru felett fizikai ellenőrzést gyakorol;
35. „a vámeljárás jogosultja”:
a)
az a személy, aki a vám-árunyilatkozatot benyújtja, vagy akinek az érdekében a szóban forgó árunyilatkozatot benyújtják; vagy
b)
az a személy, akire az előbb említett személy jogai és kötelezettségei valamely vámeljárás tekintetében átszálltak;
36. „kereskedelempolitikai intézkedések”: azok a nem tarifális intézkedések, amelyeket a közös kereskedelempolitika részeként az áruk nemzetközi kereskedelmére irányadó uniós rendelkezések formájában állapítanak meg;
37. „feldolgozási műveletek”: a következők valamelyikét jelentik:
a)
az áru megmunkálása, ideértve az összeállítást, összeszerelést vagy más áruhoz történő hozzáillesztést;
b)
az áru feldolgozása;
c)
az áru megsemmisítése;
d)
az áru javítása, ideértve a helyreállítását és a beállítását is;
e)
olyan áruk felhasználása, amelyek nem találhatók meg a feldolgozott termékekben, de lehetővé teszik vagy megkönnyítik ilyen termékek előállítását, még akkor is, ha a folyamat során teljesen vagy részben elhasználódnak (gyártási segédanyagok);
38. „elszámolási kulcs”: egy adott mennyiségű, feldolgozási eljárás alá vont áru feldolgozásából előállított feldolgozott termékek mennyisége vagy százaléka;
39. „határozat”: a vámhatóságoknak a vámjogszabályokkal kapcsolatos bármely olyan aktusa, amellyel egy konkrét esetben döntést hoznak, és amely az érintett személyre vagy személyekre joghatással van;
40. „fuvarozó”:
a)
belépés esetében az a személy, aki az árukat az Unió vámterületére beszállítja, vagy aki az áruk beszállításáért a felelősséget viseli; azonban
i.
kombinált szállítás esetében a „fuvarozó” az a személy, aki azt a szállítóeszközt üzemelteti, amely - az Unió vámterületére való beszállítását követően - saját erőből tényleges szállítóeszközként továbbhalad;
ii.
járatmegosztási vagy helybérleti megállapodás keretében történő tengeri vagy légi szállítás esetében a „fuvarozó” az a személy, aki az áruknak az Unió vámterületére történő tényleges fuvarozására vonatkozó szerződést megköti, és a hajóraklevelet vagy a légifuvar-levelet kiállítja;
b)
kilépés esetében az a személy, aki az árukat az Unió vámterületéről kiszállítja, vagy aki az áruk kiszállításáért a felelősséget viseli. Azonban:
i.
olyan kombinált szállítás esetében, amikor az Unió vámterületéről kilépő tényleges szállítóeszköz csupán szállít egy másik szállítóeszközt, amely a tényleges szállítóeszköznek a rendeltetési helyére való megérkezését követően tényleges szállítóeszközként saját erőből továbbhalad, a „fuvarozó” az a személy, aki azt a szállítóeszközt üzemelteti, amely miután elhagyta az Unió vámterületét és a rendeltetési helyére megérkezett, saját erőből továbbhalad;
ii.
járatmegosztási vagy helybérleti megállapodás keretében történő tengeri vagy légi szállítás esetében a „fuvarozó” az a személy, aki az áruknak az Unió vámterületéről történő tényleges fuvarozására vonatkozó szerződést megköti, és a hajóraklevelet vagy a légifuvar-levelet kiállítja;
41. „vételi jutalék”: az a díj, amelyet az importőr azért fizet az ügynökének, mert képviseli őt az értékelendő áru vétele során.
2. FEJEZET
A személyek vámjogszabályok szerinti jogai és kötelezettségei
1. szakasz
Információnyújtás
6. cikk
Az adattárolás és információcsere módjai, valamint közös adatszolgáltatási követelmények
(1) A vámhatóságok között, illetve a gazdálkodók és a vámhatóságok között zajló, vámjogszabályok által megkövetelt minden információcserének - például árunyilatkozatok, kérelmek vagy határozatok cseréjének - és az ilyen adatok tárolásának elektronikus adatfeldolgozási eljárás igénybevételével kell történnie.
(2) Az (1) bekezdésben említett információcsere és adattárolás céljára közös adatszolgáltatási követelményeket kell kidolgozni.
(3) Az információcserének és az adattárolásnak az (1) bekezdésben említett elektronikus adatfeldolgozási eljárástól eltérő módjai az alábbiak szerint alkalmazhatók:
a)
állandó jelleggel, ha a forgalom jellegéből adódóan kellőképpen indokolt, vagy ha az érintett vámalakiságok szempontjából az elektronikus adatfeldolgozási eljárás alkalmazása nem megfelelő;
b)
ideiglenes jelleggel a vámhatóságok vagy a gazdálkodók számítógépesített rendszereinek átmeneti működési zavara esetén.
(4) Az (1) bekezdéstől eltérve, a Bizottság rendkívüli esetekben határozatokat fogadhat el, lehetővé téve egy vagy több tagállamnak, hogy az információcserének és az adattárolásnak az elektronikus adatfeldolgozási eljárástól eltérő módjait alkalmazzák.
Az eltéréssel kapcsolatos ilyen határozatot az azt kérelmező tagállam sajátos helyzetének kell indokolnia, és az eltérést meghatározott időtartamra lehet megadni. Az eltérést rendszeres időközönként felül kell vizsgálni, és a címzett tagállam kérelme alapján további meghatározott időszakokra meg lehet hosszabbítani. Amennyiben az eltérés indokai már nem állnak fenn, azt vissza kell vonni.
Az eltérés nem befolyásolhatja sem a címzett tagállam és a többi tagállam közötti információcserét, sem a más tagállamokban a vámjogszabályok alkalmazása céljából végzett információcserét és adattárolást.
7. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározására vonatkozóan:
a)
a 6. cikk (2) bekezdésében említett közös adatszolgáltatási követelmények, figyelembe véve a vámjogszabályokban megállapított vámalakiságok teljesítésének a szükségességét, valamint a 6. cikk (1) bekezdésében említett információcsere és adattárolás jellegét és célját;
b)
azon konkrét esetek, amelyekben a 6. cikk (3) bekezdése a) pontjának megfelelően az információcserének és az adattárolásnak az elektronikus adatfeldolgozási eljárástól eltérő módjait lehet alkalmazni;
c)
azon információtípusok és adatok, amelyeknek a 148. cikk (4) bekezdésében és a 214. cikk (1) bekezdésében említett nyilvántartásokban kell szerepelniük.
8. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
(1) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakat:
a)
szükség esetén a 6. cikk (2) bekezdésében említett közös adatszolgáltatási követelmények formátuma és kódja;
b)
a 6. cikk (3) bekezdésében említett elektronikus adatfeldolgozási eljárástól eltérő módon végezhető információcserére és adattárolásra vonatkozó eljárási szabályok.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak keretében kell elfogadni.
(2) A Bizottság végrehajtási aktusok révén fogadja el a 6. cikk (4) bekezdésében említett eltérésekről szóló határozatokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (2) bekezdésében említett tanácsadó bizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
9. cikk
Nyilvántartásba vétel
(1) Az Unió vámterületén letelepedett gazdálkodóknak a letelepedési helyük szerint illetékes vámhatóságnál nyilvántartásba kell vetetniük magukat.
(2) Meghatározott esetekben az Unió vámterületén nem letelepedett gazdálkodóknak nyilvántartásba kell vetetniük magukat annál a vámhatóságnál, amely azért a helyért felelős, ahol első alkalommal nyújtanak be árunyilatkozatot vagy határozat iránti kérelmet.
(3) A gazdálkodónak nem minősülő személyek eltérő rendelkezés hiányában nem kötelesek nyilvántartásba vetetni magukat a vámhatóságoknál.
Azon esetekben, amikor az első albekezdésben említett személyek kötelesek nyilvántartásba vetetniük magukat, a következők alkalmazandók:
a)
amennyiben letelepedtek az Unió vámterületén, a letelepedési helyükért felelős vámhatóságnál kell nyilvántartásba vetetniük magukat;
b)
amennyiben nem telepedtek le az Unió vámterületén, annál a vámhatóságnál kell nyilvántartásba vetetniük magukat, amely azért a helyért felelős, ahol első alkalommal nyújtanak be árunyilatkozatot vagy határozat iránti kérelmet.
(4) Meghatározott esetekben a vámhatóságok érvénytelenítik a nyilvántartásba vételt.
10. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározására vonatkozóan:
a)
a 9. cikk (2) bekezdésében említett azon esetek, amikor az Unió vámterületén nem letelepedett gazdálkodók kötelesek a vámhatóságokkal nyilvántartásba vetetni magukat;
b)
a 9. cikk (3) bekezdésének első albekezdésében említett azon esetek, amikor a gazdálkodónak nem minősülő személyek kötelesek a vámhatóságokkal nyilvántartásba vetetni magukat;
c)
a 9. cikk (4) bekezdésben említett esetek, amikor a vámhatóságok érvénytelenítenek valamely nyilvántartásba vételt.
11. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza a 9. cikkben említett, a nyilvántartásba vételért felelős vámhatóságokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
12. cikk
Információközlés és adatvédelem
(1) Minden olyan, a vámhatóságok által feladataik elvégzése során megszerzett információ, amely jellegénél fogva bizalmas, vagy amelyet bizalmas alapon adnak meg, szakmai titoktartási kötelezettség hatálya alá tartozik. Ezeket az információkat a 47. cikk (2) bekezdésében előírtak kivételével az illetékes hatóságok nem tehetik közzé az információt szolgáltató személy vagy hatóság kifejezett engedélye nélkül.
Ezen információk engedély nélküli közzététele megengedett azonban akkor, ha arra a vámhatóságokat a hatályos rendelkezések értelmében kötelezik vagy felhatalmazzák, különösen adatvédelmi tekintetben vagy jogi eljárással kapcsolatban.
(2) Az Unió vámterületének részét nem képező országok vagy területek vámhatóságaival vagy más illetékes hatóságaival az (1) bekezdésben említett bizalmas információkat közölni az ezekkel az országokkal vagy területekkel folytatott vámügyi együttműködés céljából nemzetközi egyezmények vagy a közös kereskedelempolitika területére vonatkozó uniós jogszabályok keretében.
(3) Bármely információnak az (1) és (2) bekezdésben említett közzétételekor vagy közlésekor a hatályos adatvédelmi rendelkezéseknek maradéktalanul megfelelő szintű adatvédelemről kell gondoskodni.
13. cikk
Kiegészítő információk cseréje a vámhatóságok és a gazdálkodók között
(1) A vámhatóságok és a gazdálkodók - különösen a kockázat azonosítására és ellensúlyozására irányuló kölcsönös együttműködés céljából - kicserélhetnek egymás között bármely olyan információt, amelyet a vámjogszabályok kifejezetten nem követelnek meg. Erre a cserére írásos megállapodás alapján kerülhet sor, és magában foglalhatja a gazdálkodók számítógépes rendszeréhez való hozzáférés biztosítását a vámhatóságok számára.
(2) Az egyik fél által a másiknak az (1) bekezdésben említett együttműködés keretében rendelkezésre bocsátott információ bizalmas, kivéve ha a két fél másként állapodik meg.
14. cikk
Információnyújtás a vámhatóságok részéről
(1) A vámhatóságoktól bárki kérhet felvilágosítást a vámjogszabályok alkalmazásával kapcsolatban. Az ilyen kérés visszautasítható, ha az nem egy ténylegesen tervezett, nemzetközi áruforgalommal kapcsolatos tevékenységhez kapcsolódik.
(2) A vámhatóságoknak rendszeres párbeszédet kell folytatniuk a gazdálkodókkal és más, a nemzetközi áruforgalomban érintett hatóságokkal. Elő kell segíteniük az átláthatóságot azáltal, hogy a vámjogszabályokat, az általános igazgatási rendelkezéseket és a kérelem-formanyomtatványokat szabadon rendelkezésre bocsátják - amikor kivitelezhető - díjmentesen és az interneten keresztül.
15. cikk
Információnyújtás a vámhatóságok számára
(1) A vámalakiságok elvégzésében vagy a vámellenőrzésekben közvetve vagy közvetlenül érintett személyek kötelesek a vámhatóságok kérésére, az előírt határidőn belül a megfelelő formában a vámhatóságok rendelkezésére bocsátani a szükséges okmányokat és információkat, valamint megadni részükre a vámalakiságok vagy vámellenőrzések végrehajtásához szükséges segítséget.
(2) A vám-árunyilatkozat, az átmeneti megőrzési árunyilatkozat, a belépési gyűjtő árunyilatkozat, a kilépési gyűjtő árunyilatkozat, az újrakiviteli árunyilatkozat vagy újrakiviteli értesítés vámhatóságoknak történő benyújtásával, vagy az engedély vagy bármely más határozat iránti kérelem benyújtásával az érintett személy felelősséggel tartozik a következőkért:
a)
az árunyilatkozatban, értesítésben vagy kérelemben megadott információ pontossága és teljessége;
b)
az árunyilatkozatot, értesítést vagy kérelmet alátámasztó okmányok hitelessége, pontossága és érvényessége;
c)
adott esetben a szóban forgó áruknak az érintett vámeljárás alá vonásával, illetve az engedélyezett műveletek lefolytatásával kapcsolatos összes kötelezettség teljesítése.
Az első albekezdés a vámhatóságok által megkövetelt vagy a vámhatóságok számára megadott, bármilyen más formában történő információnyújtásra is vonatkozik.
Amikor a 18. cikkben említett módon az érintett személy vámjogi képviselője nyújtja be az árunyilatkozatot vagy az értesítést, a kérelmet vagy az információt, a vámjogi képviselőre is vonatkoznak a jelen bekezdés első albekezdésében megállapított kötelezettségek.
16. cikk
Elektronikus rendszerek
(1) A tagállamok együttműködnek a Bizottsággal olyan elektronikus rendszerek kifejlesztésében, fenntartásában és alkalmazásában, amelyek a vámhatóságok közötti és a Bizottsággal végzett információcserére és adattárolásra szolgálnak a Vámkódexszel összhangban.
(2) Az a tagállam, amely részére biztosították a 6. cikk (4) bekezdése szerinti eltérést, az eltérés értelmében nem köteles kifejleszteni, fenntartani és alkalmazni e cikk (1) bekezdésben említett elektronikus rendszereket.
17. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza a 16. cikk (1) bekezdésében említett elektronikus rendszerek kifejlesztésére, fenntartására és alkalmazására vonatkozó technikai rendelkezéseket.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
2. szakasz
Vámjogi képviselet
18. cikk
Vámjogi képviselő
(1) Bármely személy kijelölhet vámjogi képviselőt.
Az ilyen képviselet lehet közvetlen, amely esetben a vámjogi képviselő egy másik személy nevében és érdekében jár el, vagy közvetett, amely esetben a vámjogi képviselő saját nevében, de egy másik személy érdekében jár el.
(2) A vámjogi képviselőnek az Unió vámterületén letelepedettnek kell lennie.
Ez a követelmény - eltérő rendelkezés hiányában - nem vonatkozik arra az esetre, ha a vámjogi képviselő olyan személyek érdekében jár el, akikre nem vonatkozik az Unió vámterületén való letelepedés követelménye.
(3) A tagállamok az uniós joggal összhangban meghatározhatják azokat a feltételeket, amelyek mellett a vámjogi képviselő szolgáltatást nyújthat abban a tagállamban, amelyben letelepedett. Mindazonáltal - az érintett tagállam által alkalmazott kevésbé szigorú kritériumok sérelme nélkül - az a vámjogi képviselő, aki megfelel a 39. cikk a)-d) pontjában megállapított kritériumoknak, jogosult a letelepedés szerinti tagállamtól eltérő tagállamban ilyen szolgáltatásokat nyújtani.
(4) A tagállamok alkalmazhatják az Unió vámterületén nem letelepedett vámjogi képviselőkre a (3) bekezdés első mondatának megfelelően meghatározott feltételeket.
19. cikk
Meghatalmazás
(1) A vámhatóságok előtti eljárás során a vámjogi képviselő nyilatkozik arról, hogy a képviselt személy érdekében jár el, valamint arról, hogy a képviselet közvetlen vagy közvetett.
Azon személyeket, akik elmulasztanak nyilatkozatot tenni arról, hogy vámjogi képviselőként járnak el, illetve akik azt állítják, hogy vámjogi képviselőként járnak el anélkül, hogy erre meghatalmazással bírnának, úgy kell tekinteni, mint akik saját nevükben és saját érdekükben járnak el.
(2) Azoktól a személyektől, akik úgy nyilatkoznak, hogy vámjogi képviselőként járnak el, a vámhatóságok megkövetelhetik annak bizonyítását, hogy meghatalmazással rendelkeznek az általuk képviselt személytől.
Meghatározott esetekben a vámhatóságoknak nem kell megkövetelniük erre vonatkozó bizonyíték nyújtását.
(3) A vámhatóságok nem követelhetik meg, hogy a vonatkozó cselekményeket és vámalakiságokat rendszeresen végző, vámjogi képviselőként eljáró személy minden egyes esetben bizonyítékot mutasson be a meghatalmazásáról, feltéve, hogy e személy az említett bizonyítékot kérésre be tudja mutatni a vámhatóságoknak.
20. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározására vonatkozóan:
a)
azon esetek, amelyekben nem alkalmazandó a 18. cikk (2) bekezdésének második albekezdésében említett mentesség;
b)
azon esetek, amelyekben a vámhatóságoknak nem kell megkövetelniük a 19. cikk (2) bekezdésének első albekezdésében említett meghatalmazásról szóló bizonyítékot.
21. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza a 18. cikk (3) bekezdésében említett jogosultság megszerzésére és bizonyítására vonatkozó eljárási szabályokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
3. szakasz
A vámjogszabályok alkalmazásával kapcsolatos határozatok
22. cikk
Kérelem alapján hozott határozatok
(1) Ha valamely személy kérelmez egy, a vámjogszabályok alkalmazásához kapcsolódó határozatot, e személynek minden, az illetékes vámhatóságok által kért, a határozathozatalhoz szükséges információt rendelkezésre kell bocsátania.
A vámjogszabályokban meghatározott feltételeknek megfelelően a határozatot kérelmezheti több személy is, és az vonatkozhat több személyre is.
Eltérő rendelkezés hiányában az illetékes vámhatóság az azon a helyen illetékes hatóság, ahol a kérelmező vámügyi tevékenységekkel kapcsolatos főkönyveit vezetik, vagy ahol ezek hozzáférhetőek, és ahol a határozat hatálya alá eső tevékenységeknek legalább egy részét végezni fogják.
(2) A vámhatóságok késedelem nélkül és legkésőbb a határozat iránti kérelem kézhezvételét követő 30 napon belül ellenőrzik, hogy teljesülnek-e a kérelem elfogadásának a feltételei.
Ha a vámhatóságok azt állapítják meg, hogy a kérelem tartalmazza mindazokat az információkat, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a határozatot meghozzák, az első albekezdésben meghatározott határidőn belül közlik a kérelmezővel, hogy a kérelmet elfogadták.
(3) Eltérő rendelkezés hiányában az illetékes vámhatóság az (1) bekezdésben említett határozatot késedelem nélkül és legkésőbb a kérelem elfogadásától számított 120 napon belül meghozza, és erről a kérelmezőt egyidejűleg értesíti.
Amennyiben a vámhatóságok a határozat meghozatalának határidejét nem tudják betartani, a vonatkozó határidő lejárta előtt erről értesítik a kérelmezőt, megjelölve a határidő túllépésének indokait, és feltüntetve azt a további időtartamot, amelyet a határozat meghozatalához szükségesnek tartanak. Eltérő rendelkezés hiányában ez a további időtartam nem haladhatja meg a 30 napot.
A második albekezdés sérelme nélkül, a vámhatóságok a határozat meghozatalára a vámjogszabályokban megállapított határidőt meghosszabbíthatják, amennyiben a kérelmező a feltételeknek és kritériumoknak való megfelelést célzó kiigazítások megtétele érdekében meghosszabbítást kér. A kiigazításokról és a megtételükhöz szükséges további időtartamról tájékoztatni kell a vámhatóságot, amely határoz a meghosszabbításról.
(4) A határozat vagy a vámjogszabályok eltérő rendelkezése hiányában, a határozat attól a naptól kezdve hatályos, amelyen a kérelmező azt megkapta, vagy úgy tekintendő, hogy megkapta. A 45. cikk (2) bekezdésében meghatározott esetek kivételével az elfogadott határozatok a vámhatóságok által az elfogadás napjától végrehajthatók.
(5) A vámjogszabályok eltérő rendelkezése hiányában a határozat időbeli korlátozás nélkül érvényes.
(6) Egy olyan határozat meghozatala előtt, amely hátrányosan érintené a kérelmezőt, a vámhatóságoknak közölniük kell a határozatuk alapjául használni kívánt okokat a kérelmezővel, akinek meg kell adni a lehetőséget arra, hogy kifejezze álláspontját egy attól a naptól számított, meghatározott időtartamon belül, amelyen a közlést megkapta vagy úgy tekintendő, hogy megkapta. Ezen időtartam lejártát követően a kérelmezőt megfelelő formában értesíteni kell a határozatról.
Az első albekezdés nem alkalmazandó a következő esetek egyikében sem:
a)
amennyiben az a 33. cikk (1) bekezdésében említett határozatra vonatkozik;
b)
a vámkontingensből való részesedés megtagadása esetén, amennyiben az adott vámkontingens mértéke az 56. cikk (4) bekezdésének első albekezdése értelmében kimerült;
c)
amennyiben az Unió és lakói biztonságára és védelmére, az emberek, az állatok vagy a növények egészségére, a környezetre vagy a fogyasztókra jelentett veszély jellege vagy szintje úgy kívánja;
d)
amennyiben a határozat célja egy olyan másik határozat végrehajtásának a biztosítása, amelyet az első albekezdés alkalmazásában hoztak, az érintett tagállam jogának sérelme nélkül;
e)
amennyiben csalás elleni küzdelem céljából indított vizsgálatot sértene;
f)
egyéb meghatározott esetekben.
(7) A kérelmezőt hátrányosan érintő határozatban meg kell jelölni az alapjául szolgáló okokat és utalni kell a 44. cikkben meghatározott jogorvoslati jogra.
23. cikk
A kérelemre hozott határozatok kezelése
(1) A határozat jogosultjának teljesítenie kell a határozatból eredő kötelezettségeit.
(2) A határozat jogosultja köteles haladéktalanul értesíteni a vámhatóságot a határozat meghozatalát követően felmerült bármely olyan tényezőről, amely befolyásolhatja a határozat fenntartását vagy tartalmát.
(3) A más tárgykörökre vonatkozó olyan rendelkezések sérelme nélkül, amelyek meghatározzák azokat az eseteket, amikor a határozatok érvénytelenek vagy semmisek, a határozatot hozó vámhatóságok bármikor megsemmisíthetik, módosíthatják vagy visszavonhatják a határozatot, amennyiben az nem felel meg a vámjogszabályoknak.
(4) Meghatározott esetekben a vámhatóságok elvégzik az alábbiakat:
a)
újraértékelik a határozatot;
b)
felfüggesztik azokat a határozatokat, amelyek nem megsemmisítendők, visszavonandók vagy módosítandók.
(5) A vámhatóságoknak nyomon kell követniük a vonatkozó feltételeknek és kritériumoknak a határozat jogosultja általi teljesítését. Nyomon kell követniük továbbá a határozatból eredő kötelezettségek teljesítését. Amennyiben a határozat jogosultját három évnél rövidebb ideje alapították, a vámhatóság a jogosultat a határozat meghozatalát követő első évben szoros nyomon követés alatt tartja.
24. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározására vonatkozóan:
a)
a 22. cikk (1) bekezdésének harmadik albekezdésében említett kivételek;
b)
a 22. cikk (2) bekezdésében a kérelem elfogadására vonatkozó feltételek;
c)
az adott határozat meghozatalára vonatkozó határidő, beleértve annak esetleges meghosszabbítását is, a 22. cikk (3) bekezdésének megfelelően;
d)
a 22. cikk (4) bekezdésében említett esetek, ha a határozat attól eltérő időpontban lép hatályba, amikor a kérelmező azt megkapta, vagy úgy tekintendő, hogy megkapta;
e)
a 22. cikk (5) bekezdésében említett azon esetek, amikor a határozat nem időbeli korlátozás nélkül érvényes;
f)
a 22. cikk (6) bekezdésének első albekezdésében említett időtartam;
g)
a 22. cikk (6) bekezdése második albekezdésének f) pontjában említett meghatározott esetek, amelyekben a kérelmezőnek nincs lehetősége arra, hogy kifejezze álláspontját;
h)
a határozatok újraértékelésének és felfüggesztésének a 23. cikk (4) bekezdése szerinti esetei és szabályai.
25. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
a határozat iránti kérelemnek a 22. cikk (1) és (2) bekezdése szerinti benyújtása és elfogadása;
b)
a 22. cikkben említett határozat meghozatala, beleértve adott esetben az érintett tagállamokkal való konzultációt is;
c)
a határozatok nyomon követése a 23. cikk (5) bekezdésének megfelelően.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
26. cikk
A határozatok egész Unióra szóló érvényessége
Azon esetek kivételével, amikor a határozatok hatálya egy vagy több tagállamra korlátozódik, a vámjogszabályok alkalmazásával kapcsolatos határozatok érvényessége az Unió vámterületének egészére kiterjed.
27. cikk
A kedvező határozatok megsemmisítése
(1) A vámhatóságoknak meg kell semmisíteniük a határozat jogosultja számára kedvező határozatot, ha az összes alábbi feltétel teljesül:
a)
a határozatot helytelen vagy hiányos információ alapján hozták meg;
b)
a határozat jogosultja tudta, vagy ésszerűen tudnia kellett volna, hogy az információ helytelen vagy hiányos volt;
c)
ha az információ helyes és teljes körű lett volna, a határozat más lett volna.
(2) A határozat jogosultját értesíteni kell a határozat megsemmisítéséről.
(3) A megsemmisítés attól a naptól kezdve lép hatályba, amelyen az eredeti határozat hatályba lépett, kivéve ha a vámjogszabályoknak megfelelően erről a határozatban másképp rendelkeznek.
28. cikk
A kedvező határozatok visszavonása és módosítása
(1) A 27. cikkben említettektől eltérő esetekben a kedvező határozatot vissza kell vonni vagy módosítani kell:
a)
ha a határozat kiadására vonatkozó feltételek közül egy vagy több nem teljesült, vagy már nem teljesül; vagy
b)
a határozat jogosultjának kérelmére.
(2) Eltérő rendelkezés hiányában a több személynek címzett kedvező határozat csak annak a személynek a tekintetében vonható vissza, aki vagy amely a határozatban foglalt kötelezettséget nem teljesíti.
(3) A határozat jogosultját értesíteni kell a határozat visszavonásáról vagy módosításáról.
(4) A 22. cikk (4) bekezdését alkalmazni kell a határozat visszavonására vagy módosítására.
Kivételes esetekben azonban, ha a határozat jogosultjának jogos érdekei úgy kívánják, a vámhatóságok a visszavonás vagy módosítás hatálybalépésének napját legfeljebb egy évvel későbbi időpontra is tehetik. Ezt az időpontot a visszavonó vagy módosító határozatban fel kell tüntetni.
29. cikk
Előzetes kérelem nélkül hozott határozatok
Kivéve, ha a vámhatóság igazságszolgáltatási szervként jár el, a 2. cikk (4), (5), (6) és (7) bekezdése, a 23. cikk (3) bekezdése és a 26., 27. és 28. cikk vonatkozik azokra a határozatokra is, amelyeket a vámhatóságok az érintett személy előzetes kérelme nélkül hoztak.
30. cikk
A vámeljárás vagy átmeneti megőrzés alá vont árukra vonatkozó határozatokra alkalmazandó korlátozások
A kedvező határozat visszavonása, módosítása vagy felfüggesztése nem érinti azokat az árukat, amelyeket a visszavonás, módosítás vagy felfüggesztés hatálybalépésének időpontjában a visszavont, módosított vagy felfüggesztett határozat alapján már vámeljárás vagy átmeneti megőrzés alá vontak és még az említett vámeljárás alatt állnak, vagy átmeneti megőrzésben vannak, kivéve ha az érintett személy azt kéri.
31. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározására vonatkozóan:
a)
a 28. cikk (2) bekezdésében említett azon esetek, amelyekben a több személynek címzett kedvező határozatot vissza lehet vonni a határozatból eredő kötelezettségek teljesítését elmulasztó személytől eltérő személyek tekintetében is;
b)
azon rendkívüli esetek, amelyekben a vámhatóságok a 28. cikk (4) bekezdése második albekezdésének megfelelően megváltoztathatják azt az időpontot, amikor a visszavonás vagy a módosítás hatályba lép.
32. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza a kedvező határozatok megsemmisítésére, visszavonására vagy módosítására vonatkozó eljárási szabályokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljáráskeretében kell elfogadni.
33. cikk
A kötelező érvényű felvilágosításra vonatkozó határozatok
(1) A vámhatóságoknak kérelemre kötelező érvényű tarifális felvilágosításra vonatkozó határozatokat (KTF-határozatok) vagy kötelező érvényű származási felvilágosításra vonatkozó határozatokat (KSZF-határozatok) kell hozniuk.
Az ilyen kérelem nem fogadható el bármely alábbi körülmény fennállása esetén:
a)
ha a kérelmet valamely határozat jogosultja vagy az érdekében eljáró személy ugyanabban a vámhivatalban vagy egy másikban azonos áruval kapcsolatban, valamint KSZF-határozatok esetében a származás megszerzését meghatározó azonos körülmények között nyújtja vagy nyújtotta be;
b)
ha a kérelem nem a KTF- vagy KSZF-határozatok tervezett felhasználására vagy valamely vámeljárás tervezett alkalmazására vonatkozik.
(2) A KTF- vagy a KSZF-határozatok csak az áruk tarifális besorolása vagy származásuk megállapítása tekintetében kötelező érvényűek az alábbiakat illetően:
a)
a vámhatóságokat a határozat jogosultjával szemben csak az olyan áruk tekintetében kötelezik, amelyekre nézve a vámalakiságokat a határozat hatálybalépésének napját követően végezték el;
b)
a határozat jogosultját a vámhatóságokkal szemben e határozatok csak attól a naptól kötelezik, amelyen a határozatról az értesítést megkapta, vagy úgy tekintendő, hogy megkapta.
(3) A KTF- vagy a KSZF-határozatok a hatálybalépésük napjától számítva három évig érvényesek.
(4) A KTF- vagy a KSZF-határozatoknak egy bizonyos vámeljárás keretében való alkalmazásához a határozat jogosultjának be kell tudnia bizonyítani, hogy:
a)
a KTF-határozat esetében a bejelentett áruk minden tekintetben megfelelnek a határozatban leírt áruknak;
b)
a KSZF-határozat esetében az érintett áruk és a származás megszerzését meghatározó körülmények minden tekintetben megfelelnek a határozatban leírt áruknak és körülményeknek.
34. cikk
A kötelező érvényű felvilágosítással kapcsolatos határozatok kezelése
(1) A KTF-határozat a 33. cikk (3) bekezdésében említett időtartam lejárta előtt érvényét veszti, ha már nem felel meg a jogszabályoknak az alábbiak eredményeképpen:
a)
az 56. cikk (2) bekezdésének a) és b) pontjában említett nómenklatúrák módosításának elfogadása;
b)
az 57. cikk (4) bekezdésében említett intézkedések elfogadása;
az ilyen módosítás vagy intézkedés alkalmazási időpontjától kezdődő hatállyal.
(2) A KSZF-határozat a 33. cikk (3) bekezdésében említett időtartam lejárta előtt érvényét veszti az alábbi esetekben:
a)
amennyiben rendelet elfogadására kerül sor vagy az Unió olyan megállapodást köt, amely az Unióban alkalmazandóvá válik, és a KSZF-határozat már nem felel meg az ezáltal meghatározott jogszabályoknak - az említett rendelet vagy megállapodás alkalmazásának időpontjától;
b)
amennyiben a határozat már nem egyeztethető össze a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) által létrehozott, a származási szabályokról szóló megállapodással vagy az e megállapodás értelmezésére elfogadott magyarázó megjegyzésekkel vagy származási állásfoglalással - az Európai Unió Hivatalos Lapjában való közzétételük időpontjától.
(3) A KTF- vagy a KSZF-határozatok visszamenőleges hatállyal nem vesztik érvényüket.
(4) A 23. cikk (3) bekezdésétől és a 27. cikktől eltérve a KTF- és a KSZF-határozatokat meg kell semmisíteni, ha azok a kérelmezőktől kapott pontatlan vagy hiányos információn alapulnak.
(5) A KTF- és a KSZF-határozatokat a 23. cikk (3) bekezdésének és a 28. cikknek megfelelően kell visszavonni. Mindazonáltal, ha a határozat jogosultja kérelmezi, az nem kerül visszavonásra.
(6) A KTF- és a KSZF-határozatokat nem lehet módosítani.
(7) A vámhatóságoknak vissza kell vonniuk a KTF-határozatokat:
a)
ha azok már nem egyeztethetők össze az 56. cikk (2) bekezdésének a) és b) pontjában említett nómenklatúrák bármelyikének értelmezésével, az alábbiak közül bármelyik következtében:
i.
az 1987 július 23-i vám- és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 2658/87/EGK tanácsi rendelet (13) 9. cikke (1) bekezdése a) pontjának második francia bekezdésében említett magyarázó megjegyzések, az Európai Unió Hivatalos Lapjában való közzétételük időpontjától kezdődő hatállyal;
ii.
az Európai Unió Bíróságának valamely ítélete, az ítélet rendelkező részének az Európai Unió Hivatalos Lapjában való közzétételétől kezdődő hatállyal;
iii.
a Vámegyüttműködési Tanács létrehozásáról szóló, 1950. december 15-én, Brüsszelben kelt egyezmény által létrehozott szervezet keretében elfogadott, a Harmonizált Áruleíró és Kódrendszer Nómenklatúra Magyarázatának módosítása, vagy valamely besorolási határozat vagy vélemény, a Bizottság közleményének az Európai Unió Hivatalos Lapjának C sorozatában való közzétételének időpontjától kezdődő hatállyal;
b)
egyéb meghatározott esetekben.
(8) A KSZF-határozatokat vissza kell vonni:
a)
ha azok már nem egyeztethetők össze az Európai Unió Bíróságának valamely ítéletével, az ítélet rendelkező részének az Európai Unió Hivatalos Lapjában való közzétételétől kezdődő hatállyal, vagy
b)
egyéb meghatározott esetekben.
(9) Ha az (1) bekezdés b) pontja vagy a (2), a (7), illetve a (8) bekezdés alkalmazandó, a KTF- vagy a KSZF-határozatok mégis felhasználhatók az adott határozat alapján és érvényességének lejárta vagy visszavonása előtt kötött, kötelező érvényű szerződések tekintetében. Ez a további felhasználhatóság nem vonatkozik azokra az esetekre, amikor a KSZF-határozatot kivinni kívánt áruk tekintetében hozták.
A további felhasználhatóság nem haladhatja meg az attól a naptól számított hat hónapot, amelyen a KTF- vagy a KSZF-határozatok érvényességüket vesztik vagy visszavonásra kerülnek. Az 57. cikk (4) bekezdésében vagy a 67. cikkben említett intézkedés azonban kizárhatja e bekezdés első albekezdésének alkalmazását vagy rövidebb időtartamot állapíthat meg. Olyan termékek esetében azonban, amelyekhez behozatali vagy kiviteli igazolást nyújtottak be a vámalakiságok elvégzésekor, a hat hónapos időtartam helyébe az igazolást érvényességi ideje lép.
A KTF- vagy a KSZF-határozatok további felhasználhatóságának igénybevétele érdekében az érintett határozat jogosultjának kérelmet kell benyújtania a határozatot meghozó vámhatósághoz a határozat érvényessége megszűnésének vagy visszavonásának időpontjától számított 30 napon belül, és a kérelemben fel kell tüntetnie azokat a mennyiségeket, amelyekre a további felhasználhatóságot kérelmezi, valamint azt a tagállamot vagy tagállamokat, amelyben vagy amelyekben a további felhasználhatóság időtartama alatt az áruk vámkezelése meg fog történni. A vámhatóságnak határozatot kell hoznia a további felhasználhatóságról és erről haladéktalanul értesítenie kell a határozat jogosultját, mégpedig legkésőbb 30 nappal azt az időpontot követően, amelyben a határozat meghozatalához számára szükséges minden információt kézhez kap.
(10) A Bizottság értesíti a vámhatóságokat, amennyiben:
a)
felfüggeszti az olyan árukra vonatkozó KTF- és a KSZF-határozatok meghozatalát, amelyek helyes és egységes tarifális besorolása vagy származásuk megállapítása nem biztosított;
b)
visszavonja az a) pontban említett felfüggesztést.
(11) A Bizottság határozatot hozhat, amelyben felkéri a tagállamokat, hogy vonjanak vissza KTF- vagy KSZF-határozatokat az áruk helyes és egységes tarifális besorolásának vagy származásuk megállapításának biztosítása érdekében.
35. cikk
Az egyéb tényezőkre vonatkozó kötelező érvényű felvilágosítással kapcsolatos határozatok
Meghatározott esetekben a vámhatóságoknak kérelemre határozatot kell hozniuk a II. címben említett olyan egyéb tényezőkre vonatkozó kötelező érvényű felvilágosítással kapcsolatban, amelyek alapján behozatali vagy kiviteli vámok, illetve egyéb árukereskedelmi intézkedések alkalmazására kerül sor.
36. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el a következők meghatározására vonatkozóan:
a)
a 34. cikk (7) bekezdésének b) pontjában és a 34. cikk (8) bekezdésének b) pontjában említett olyan meghatározott esetek, amelyekben a KTF- vagy KSZF-határozatokat vissza kell vonni;
b)
a 35. cikkben említett esetek, amikor a kötelező érvényű felvilágosítással kapcsolatos határozatok meghozatala egyéb olyan tényezők tekintetében történik, amelyek alapján behozatali vagy kiviteli vámok, illetve egyéb árukereskedelmi intézkedések alkalmazására kerül sor.
37. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
(1) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén elfogadja az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
KTF- vagy KSZF-határozatok felhasználása azt követően, hogy azok érvényességüket vesztették vagy visszavonásra kerültek, a 34. cikk (9) bekezdése harmadik albekezdésének megfelelően;
b)
a vámhatóságok Bizottság általi, a 34. cikk (10) bekezdésének a) és b) pontja szerinti értesítése;
c)
a 35. cikkben említett és érvényességük elvesztését követően a 36. cikk b) pontjának megfelelően meghatározott határozatok felhasználása;
d)
a 35. cikkben említett és a 36. cikk b) pontjának megfelelően meghatározott határozatok felfüggesztése, valamint a vámhatóságok értesítése a felfüggesztésről, illetve a felfüggesztés visszavonásáról.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
(2) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén elfogadja azokat a határozatokat, amelyekben felkéri a tagállamokat a következők visszavonására:
a)
a 34. cikk (11) bekezdésében említett határozatok;
b)
a 35. cikkben említett és a 36. cikk b) pontjának megfelelően meghatározott határozatok.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (2) bekezdésében említett tanácsadó bizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
Amennyiben a 285. cikk (1) bekezdésében említett bizottság írásbeli eljárás útján nyilvánít véleményt, a 285. cikk (6) bekezdése alkalmazandó.
4. szakasz
Engedélyezett gazdálkodó
38. cikk
Kérelmezés és engedélyezés
(1) Az a gazdálkodó, aki az Unió vámterületén letelepedett, és aki megfelel a 39. cikkben felsorolt kritériumoknak, engedélyezett gazdálkodó státust kérelmezhet.
A vámhatóságok - szükség esetén a más illetékes hatóságokkal folytatott konzultációt követően - adják meg ezt a státust, amelyet figyelemmel kell kísérni.
(2) Az engedélyezett gazdálkodó státus a következő típusú engedélyeket foglalja magában:
a)
a „vámügyi egyszerűsítések” típusú engedélyezett gazdálkodóét, amely lehetővé teszi annak jogosultja számára, hogy a vámjogszabályoknak megfelelően bizonyos egyszerűsítéseket élvezzen;
b)
a „biztonság és védelem” típusú engedélyezett gazdálkodóét, amely a jogosultat a biztonsági és védelmi szempontok tekintetében könnyítésekre jogosítja fel.
(3) A (2) bekezdésben említett két típusú engedéllyel egyszerre is lehet rendelkezni.
(4) Az engedélyezett gazdálkodó státust a 39., 40. és 41. cikkre is figyelemmel valamennyi tagállam vámhatóságai elismerik.
(5) A vámhatóságoknak - a „vámügyi egyszerűsítések” típusú engedélyezett gazdálkodó státus elismerése alapján és feltéve, hogy a vámjogszabályokban meghatározott, valamely konkrét típusú egyszerűsítésre vonatkozó követelmények teljesülnek - engedélyezniük kell, hogy a gazdálkodó ebben az egyszerűsítésben részesüljön. A vámhatóságok nem vizsgálják újra az engedélyezett gazdálkodó státus megadásakor egyszer már megvizsgált kritériumokat.
(6) A (2) bekezdésben említett engedélyezett gazdálkodók a számukra megadott engedély típusától függően a vámellenőrzések tekintetében kedvezőbb elbánásban részesülnek, mint az egyéb gazdálkodók, így többek között kevesebb fizikai és okmányalapú ellenőrzésen kell átesniük.
(7) A vámhatóságok az engedélyezett gazdálkodó státusból eredő kedvezményeket az Unió vámterületén kívül eső országokban vagy területeken letelepedett személyek esetében annak biztosítják, aki teljesíti az érintett országok vagy területek vonatkozó jogszabályaiban megállapított feltételeket és kötelezettségeket, amennyiben e feltételeket és kötelezettségeket az Unió az Unió vámterületén letelepedett engedélyezett gazdálkodókra vonatkozóan megállapított feltételekkel és kötelezettségekkel egyenértékűnek ismeri el. A kedvezmények megadása kölcsönösségi alapon történik, hacsak az Unió másképp nem dönt, és azt nemzetközi megállapodás vagy a közös kereskedelempolitika terén hozott uniós jogszabály erősíti meg.
39. cikk
A státus megadása
Az engedélyezett gazdálkodó státus megadására vonatkozó kritériumok a következők:
a)
vámjogszabályok és adószabályok súlyos vagy ismételt megsértésének hiánya, ideértve azt is, hogy a kérelmező gazdasági tevékenységeihez kapcsolódóan súlyos bűncselekmény nincs nyilvántartva;
b)
annak bizonyítása a kérelmező részéről, hogy műveleteit és az áruforgalmat szigorúan ellenőrzi a kereskedelmi és adott esetben szállítási nyilvántartások vezetésének rendszerén keresztül, ami lehetővé teszi a megfelelő vámellenőrzést;
c)
fizetőképesség, amely akkor tekinthető igazoltnak, ha a kérelmező olyan jó pénzügyi helyzetben van, amely lehetővé teszi számára kötelezettségei teljesítését az érintett üzleti tevékenységtípus jellemzőinek kellő figyelembevétele mellett;
d)
a 38. cikk (2) bekezdésének a) pontjában említett engedély vonatkozásában a végzett tevékenységhez közvetlenül kapcsolódó, a gyakorlati jellegű szakértelem, vagy szakmai képesítések; és
e)
a 38. cikk (2) bekezdésének b) pontjában említett engedélyt illetően megfelelő biztonsági és védelmi szabványok alkalmazása, amelyek akkor tekinthetők teljesítettnek, ha a kérelmező bizonyítja, hogy a nemzetközi ellátási lánc biztonságát és védelmét biztosító megfelelő intézkedéseket alkalmaz, többek között a testi épség, a hozzáférés-ellenőrzés, a logisztikai folyamatok és bizonyos árutípusok kezelése, a személyzet és az üzleti partnerek azonosítása tekintetében.
40. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározására vonatkozóan:
a)
a 38. cikk (2) bekezdésének a) pontjában említett egyszerűsítések;
b)
a 38. cikk (2) bekezdésének b) pontjában említett könnyítések;
c)
a 38. cikk (6) bekezdésében említett kedvezőbb elbánás.
41. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén elfogadja a 39. cikkben említett kritériumok alkalmazására vonatkozó szabályokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
5. szakasz
Szankciók
42. cikk
Szankciók alkalmazása
(1) Minden tagállamnak rendelkeznie kell a vámjogszabályok betartásának elmulasztásáért kiszabott szankciókról. Az ilyen szankcióknak hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük.
(2) Amennyiben igazgatási szankciók alkalmazására kerül sor, azok többek között a következők közül az egyik, vagy mindkét formát ölthetik:
a)
a vámhatóságok által kiszabandó pénzbírság, beleértve adott esetben a büntetőjogi szankció helyébe lépő vagy azt felváltó pénzfizetési kötelezettséget;
b)
az érintett személy által birtokolt valamely engedély visszavonása, felfüggesztése vagy módosítása.
(3) A tagállamok e cikknek a 288. cikk (2) bekezdésével összhangban meghatározott alkalmazási időpontjától számított 180 napon belül értesítik a Bizottságot e cikk (1) bekezdésében előírt hatályban lévő nemzeti rendelkezésekről, és haladéktalanul értesítik a rendelkezéseket érintő bármiféle későbbi módosításról.
6. szakasz
Jogorvoslat
43. cikk
Igazságszolgáltatási szerv által hozott határozatok
A 44. és 45. cikk nem alkalmazható azokra a jogorvoslatokra, amelyeket az igazságügyi hatóság vagy az igazságügyi hatóságként eljáró vámhatóságok által hozott, a vámjogszabályok alkalmazására vonatkozó határozat megsemmisítése, visszavonása vagy módosítása céljából nyújtanak be.
44. cikk
Jogorvoslati jog
(1) Bármely személynek joga van jogorvoslati kérelmet benyújtani a vámhatóság által a vámjogszabályok alkalmazásával kapcsolatban hozott bármely olyan határozat ellen, amely őt közvetlenül és személyesen érinti.
Bármely személy, aki vagy amely a vámhatóságtól egy határozat meghozatalát kérte, és kérelmére a határozatot nem kapta meg a 22. cikk (3) bekezdésében említett határidőn belül, szintén jogosult a jogorvoslati jog gyakorlására.
(2) A jogorvoslati jog legalább két lépésben gyakorolható:
a)
első lépésben a tagállamok által erre a célra kijelölt vámhatóság vagy igazságügyi hatóság vagy más szerv előtt;
b)
ezt követően valamely olyan, döntéseiben magasabb szintű független szerv előtt, amely lehet igazságügyi hatóság vagy ezzel egyenértékű szakosodott szerv, a tagállamokban hatályban lévő rendelkezéseknek megfelelően.
(3) A jogorvoslatot abban a tagállamban kell benyújtani, ahol a határozatot hozták vagy annak meghozatalát kérték.
(4) A tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy a jogorvoslati eljárás lehetővé tegye a vámhatóságok által hozott határozatok gyors megerősítését vagy kijavítását.
45. cikk
A végrehajtás felfüggesztése
(1) A jogorvoslat benyújtása nem jár a vitatott határozat végrehajtásának felfüggesztésével.
(2) A vámhatóságok azonban teljes egészében vagy részben felfüggesztik az ilyen határozat végrehajtását, ha alapos okkal feltételezhetik, hogy a vitatott határozat nem áll összhangban a vámjogszabályokkal, vagy ha az érintett személynek helyrehozhatatlan kárt okozna.
(3) A (2) bekezdésben említett esetekben, amelyekben a vitatott határozat hatására behozatali- vagy kivitelivám-fizetési kötelezettség merül fel, a határozat végrehajtása felfüggesztésének feltétele biztosíték nyújtása, kivéve, ha dokumentált értékelés alapján megállapítást nyer, hogy az ilyen biztosíték az adósnak valószínűleg súlyos gazdasági vagy szociális nehézségeket okozna.
7. szakasz
Az áruk ellenőrzése
46. cikk
Kockázatkezelés és vámellenőrzés
(1) A vámhatóságok bármely olyan vámellenőrzést elvégezhetnek, amelyet szükségesnek tartanak.
A vámellenőrzések különösen magukban foglalhatják az áruk vizsgálatát, a mintavételt, az árunyilatkozatban vagy az értesítésben feltüntetett információk pontosságának és teljességének ellenőrzését és az okmányok meglétének, hitelességének, pontosságának és érvényességének ellenőrzését, a gazdálkodók számviteli és egyéb nyilvántartásainak vizsgálatát, a szállítóeszközök átvizsgálását, a poggyász vagy egyéb, a személyek által szállított vagy rajtuk lévő áru átvizsgálását, valamint hivatalos vizsgálatok és egyéb hasonló cselekmények elvégzését.
(2) A nem véletlenszerű vámellenőrzéseknek elsősorban elektronikus adatfeldolgozási eljárásokat használó kockázatelemzésen kell alapulniuk, a kockázatok azonosítása és értékelése, illetve a szükséges ellenintézkedések kialakítása céljából, a nemzeti, uniós és adott esetben nemzetközi szinten kialakított kritériumok alapján.
(3) A vámellenőrzéseket egy olyan közös kockázatkezelési keretrendszerben kell végrehajtani, amely a kockázattal kapcsolatos információk és a kockázatelemzési eredmények vámigazgatások közötti cseréjén alapul, és közös kockázati kritériumokat és standardokat, ellenőrzési intézkedéseket és kiemelt ellenőrzési területeket határoz meg.
Az ilyen információkon és kritériumokon alapuló ellenőrzéseket az (1) bekezdéssel vagy egyéb hatályos rendelkezésekkel összhangban végrehajtott egyéb ellenőrzések sérelme nélkül kell elvégezni.
(4) A vámhatóságok kockázatkezelést végeznek, hogy különbséget tegyenek a vámellenőrzés alá eső vagy vámfelügyelet alá tartozó árukhoz kapcsolódó kockázati szintek között és hogy meghatározzák, hogy az árukat különleges vámellenőrzés alá vonják-e, és ha igen, ez hol történjen.
A kockázatkezelés magában foglalja az adatok és információk gyűjtését, a kockázatelemzést és -értékelést, intézkedések előírását, illetve megtételét, valamint az eljárás és az eljárás eredményeinek rendszeres figyelemmel kísérését és felülvizsgálatát a nemzetközi, uniós és nemzeti források és stratégiák alapján.
(5) A vámhatóságok kicserélik a kockázatra vonatkozó információkat és a kockázatelemzés eredményeit, amennyiben:
a)
a vámhatóság úgy értékeli, hogy a kockázatok jelentősek és vámellenőrzést tesznek szükségessé, és az ellenőrzés eredményeiből megállapítható, hogy a kockázatot kiváltó esemény bekövetkezett; vagy
b)
az ellenőrzés eredményeiből nem állapítható meg az, hogy a kockázatot kiváltó esemény bekövetkezett, de az érintett vámhatóság úgy véli, hogy a veszély nagy kockázatot jelent valahol másutt az Unióban.
(6) A (3) bekezdésben említett közös kockázati kritériumok és standardok, az ellenőrzési intézkedések és a kiemelt ellenőrzési területek megállapításakor figyelembe kell venni a következőket:
a)
az arányosság a kockázathoz képest;
b)
az ellenőrzések szükséges alkalmazásának sürgőssége;
c)
a kereskedelmi forgalomra, az egyes tagállamokra és az ellenőrzési erőforrásokra gyakorolt valószínű hatás.
(7) A (3) bekezdésben említett közös kockázati kritériumok és standardok a következők közül valamennyit tartalmazzák:
a)
a kockázatok leírása;
b)
az áruk vagy gazdálkodók vámellenőrzésre történő kiválasztásához alkalmazandó kockázati tényezők vagy mutatók;
c)
a vámhatóságok által végrehajtandó vámellenőrzések jellege;
d)
a c) pontban említett vámellenőrzések alkalmazásának időtartama.
(8) A kiemelt ellenőrzési területek az egy bizonyos időszakban fokozott szintű kockázatelemzés és vámellenőrzés tárgyát képező konkrét vámeljárásokra, árutípusokra, útvonalakra, fuvarozási módokra vagy gazdálkodókra terjednek ki, a vámhatóságok által általában elvégzett egyéb ellenőrzések sérelme nélkül.
47. cikk
A hatóságok együttműködése
(1) Amikor a vámhatóságoktól eltérő, hatáskörrel rendelkező hatóságok ugyanazon áruk tekintetében a vámellenőrzéstől eltérő ellenőrzéseket végeznek, a vámhatóságok törekszenek arra, hogy az ilyen ellenőrzéseket e más hatóságokkal szoros együttműködésben, és - amikor lehetséges - a vámellenőrzésekkel egy időben és egy helyen végezzék el (egyablakos ellenőrzés); ennek megvalósítását a vámhatóságok koordinálják.
(2) Az ebben a szakaszban említett ellenőrzések keretében a vámhatóságok és más, hatáskörrel rendelkező hatóságok, amikor az a kockázat minimalizálásához és a csalás elleni küzdelemhez szükséges, megoszthatják egymással és a Bizottsággal az Unió vámterülete és az Unió vámterületén kívüli országok vagy területek között szállított áruk beléptetésével, kiléptetésével, árutovábbításával, szállításával, tárolásával és meghatározott célra történő felhasználásával - ideértve a postaforgalmat is -, a nem uniós áruknak és a meghatározott célra történő felhasználás alatt lévő áruknak az Unió vámterületén belüli jelenlétével és szállításával összefüggésben kapott adatokat, valamint bármely ellenőrzés eredményét. A vámhatóságok és a Bizottság szintén cserélhetnek egymással ilyen adatokat a vámjogszabályok egységes alkalmazásának biztosítása céljából.
48. cikk
Áruátengedést követő ellenőrzés
Vámellenőrzés céljából a vámhatóságok ellenőrizhetik a vám-árunyilatkozatban, az átmeneti megőrzési árunyilatkozatban, a belépési gyűjtő árunyilatkozatban, a kilépési gyűjtő árunyilatkozatban, az újrakiviteli árunyilatkozatban vagy újrakiviteli értesítésben feltüntetett információk pontosságát és teljességét, valamint az alátámasztó okmányok meglétét, hitelességét, pontosságát és érvényességét, továbbá megvizsgálhatják a nyilatkozattevőnek az érintett áruval kapcsolatos műveletekre, az ezt megelőző vagy az ezt követő, ezen árukat érintő kereskedelmi ügyletekre vonatkozó számviteli és egyéb nyilvántartásait, az említett áru átengedését követően. A vámhatóság, amennyiben még van rá lehetőség, meg is vizsgálhatja az árut és/vagy mintát vehet belőle.
Az ilyen ellenőrzés az áru birtokosa vagy annak képviselője, az említett műveletekben üzleti minőségben közvetlenül vagy közvetve érintett valamilyen más személy, vagy az említett dokumentumokat és adatokat üzleti célból birtokában tartó valamilyen más személy helyiségében vagy területén végezhető el.
49. cikk
Unión belüli légi és tengeri járatok
(1) A vámellenőrzéseket vagy -alakiságokat az Unión belüli légi járaton utazó vagy az Unión belüli tengeri utazáson részt vevő személyek kézi és feladott poggyásza tekintetében csak akkor kell elvégezni, ha a vámjogszabályok ilyen ellenőrzéseket vagy vámalakiságokat előírnak.
(2) Az (1) bekezdés nem érinti az alábbiak alkalmazását:
a)
biztonsági és védelmi ellenőrzések;
b)
a tilalmakhoz vagy korlátozásokhoz kapcsolódó ellenőrzések.
50. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
(1) A Bizottság a vámellenőrzés egységes alkalmazásának biztosítása érdekében a 46. cikk (3) bekezdésében említettek értelmében végrehajtási jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el, többek között a kockázattal kapcsolatos információk cseréje és a kockázatelemzés eredménye, a közös kockázati kritériumok és standardok, az ellenőrzési intézkedések és a kiemelt ellenőrzési területek tekintetében.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
Az így hozott intézkedések jellegéből adódó sürgősség okán, amelyet a közös kockázatkezelési keretrendszer gyors frissítésének és a kockázattal kapcsolatos információk cseréje és a kockázatelemzés kiigazításának igényét is kellőképpen alátámasztó sürgősség nyomós okán, a Bizottság a 285. cikk (5) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően azonnal alkalmazandó végrehajtási jogi aktusokat fogad el.
Amennyiben a 285. cikk (1) bekezdésében említett bizottság írásbeli eljárás útján nyilvánít véleményt, a 285. cikk (6) bekezdése alkalmazandó.
(2) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza azon kikötők és repülőterek listáját, amelyeken a 49. cikkel összhangban a vámellenőrzéseket és -alakiságokat el kell végezni a következők tekintetében:
a)
a következő személyek kézi- és feladott poggyásza;
i.
akik nem uniós repülőtérről érkező olyan légi járművön utaznak, amely egy uniós repülőtéren való közbülső leszállás után egy másik uniós repülőtérre folytatja útját;
ii.
akik olyan légi járművön utaznak, amely egy uniós repülőtéren való közbülső leszállás után egy nem uniós repülőtérre folytatja útját;
iii.
akik ugyanazon hajón olyan egymás utáni útszakaszokból álló tengeri utazáson vesznek részt, amely egy nem uniós kikötőből indul, ott megáll, vagy oda érkezik;
iv.
akik kedvtelési célú vízi jármű és turisztikai vagy üzleti célú légi jármű fedélzetén utaznak;
b)
kézi- és feladott poggyászok:
i.
amelyek egy nem uniós repülőtérről jövő légi jármű fedélzetén érkeznek egy uniós repülőtérre, és amelyeket ezen uniós repülőtéren egy Unión belüli légi járatként közlekedő légi járműre rakodnak át;
ii.
amelyeket egy uniós repülőtéren rakodtak be egy Unión belüli légi járatként közlekedő légi járműre, és amelyeket át fognak rakodni egy másik uniós repülőtéren egy olyan légi járműre, amelynek rendeltetési helye egy nem uniós repülőtér.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
8. szakasz
Az okmányok és más információk megőrzése,valamint díjak és költségek
51. cikk
Az okmányok és más információk megőrzése
(1) Az érintett személy a vámellenőrzés céljából köteles megőrizni a 15. cikk (1) bekezdésében említett okmányokat és információkat legalább három évig, a vámhatóságok számára hozzáférhető és elfogadható bármely módon.
A harmadik albekezdésben említettektől eltérő körülmények között szabad forgalomba bocsátott áru vagy kivitelre bejelentett áru esetében ez az időtartam annak az évnek a végétől kezdődik, amikor a szabad forgalomba bocsátásra vagy a kivitelre vonatkozó vám-árunyilatkozatot elfogadták.
A meghatározott célra történő felhasználásukra való tekintettel nulla vagy csökkentett behozatalivám-tétel mellett szabad forgalomba bocsátott áruk esetében ez az időtartam annak az évnek a végétől kezdődik, amelyben az ezekre vonatkozó vámfelügyelet megszűnik.
A más vámeljárás alá vont áru, illetve az átmeneti megőrzésben lévő áru esetében ez az időtartam annak az évnek a végétől kezdődik, amelyben az adott vámeljárást lezárták, illetve az átmeneti megőrzés befejeződött.
(2) A 103. cikk (4) bekezdésének sérelme nélkül, ha valamely vámtartozással kapcsolatban a végrehajtott vámellenőrzés azt mutatja, hogy a vonatkozó tételt javítani kell a könyvelésben, és az érintett személyt erről értesítették, az okmányokat és az információt e cikk (1) bekezdésében megállapított határidőn túl további három évig meg kell őrizni.
Amennyiben jogorvoslat benyújtására került sor vagy bírósági eljárás indult, az okmányok és az információ megőrzendő az (1) bekezdésben meghatározott időtartamig, vagy - attól függően, hogy melyik következik be később - a jogorvoslati eljárás vagy a bírósági eljárás befejeződéséig.
52. cikk
Díjak és költségek
(1) A vámhatóságok nem számítanak fel díjat a vámellenőrzés elvégzéséért vagy a vámjogszabályok bármely más alkalmazásáért, ha ez az illetékes vámhivatal hivatalos nyitvatartási idejében történik.
(2) A vámhatóságok díjat számíthatnak fel vagy megtéríttethetik a költségeket, amikor bizonyos szolgáltatásokat, különösen az alábbiakat nyújtják:
a)
vámtisztviselők jelenléte kérésre a hivatalos munkaidőn kívül vagy a vámhivatali helyiségektől vagy területektől eltérő helyen;
b)
elemzések vagy szakértői jelentések az árukról, valamint az árunak a kérelmezőhöz történő visszaküldéséhez szükséges postaköltség, különösen a 33. cikk alapján hozott határozatok vagy a 14. cikk (1) bekezdésének megfelelő információnyújtás tekintetében;
c)
az áruk vizsgálata vagy azokból történő mintavétel ellenőrzési célokra, vagy az áruk megsemmisítése, amikor a vámtisztviselők alkalmazásán kívüli költségek is keletkeznek;
d)
kivételes ellenőrzési intézkedések, amikor ezek az áru jellege vagy valamely lehetséges kockázat miatt szükségesek.
3. FEJEZET
Valutaátszámítás és határidők
53. cikk
Valutaátszámítás
(1) Az illetékes hatóságok közzéteszik és/vagy az interneten hozzáférhetővé teszik az alkalmazandó átváltási árfolyamot, amikor a valuta átszámítása szükséges az alábbi okok valamelyike miatt:
a)
az áru vámértékének meghatározásához használt tényezők annak a tagállamnak a pénznemétől eltérő pénznemben vannak kifejezve, mint ahol a vámérték megállapítása történik;
b)
szükség van az euro értékére nemzeti pénznemekben kifejezve az áruk tarifális besorolása és a behozatali vagy kiviteli vám összegének meghatározásához, beleértve a Közös Vámtarifában szereplő értékküszöböket.
(2) Ha az (1) bekezdésben említettektől eltérő okokból szükséges a valutaátszámítás, az eurónak a nemzeti pénznemekben kifejezett, a vámjogszabályok keretén belül alkalmazandó értékét legalább évente egyszer rögzíteni kell.
54. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén fogadja el az 53. cikk (1) és (2) bekezdésében említett célokból szükséges valutaátszámításokra vonatkozó szabályokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
55. cikk
Időtartamok, időpontok és határidők
(1) Amikor a vámjogszabályok egy időtartamot, időpontot vagy határidőt állapítanak meg, kivéve ha arról másképp rendelkeznek, az ilyen időtartam nem hosszabbítható meg és nem csökkenthető, illetve az ilyen időpont vagy határidő nem halasztható el vagy hozható előbbre.
(2) Az időtartamra, időpontokra és határidőkre vonatkozóan az időtartamokra, időpontokra és határidőkre vonatkozó szabályok meghatározásáról szóló, 1971. június 3-i 1182/71/EGK, EURATOM tanácsi rendeletben (14) megállapított szabályokat kell alkalmazni, kivéve, ha a vámjogszabályok erről eltérően rendelkeznek.
II. CÍM
AZOK A TÉNYEZŐK, AMELYEK ALAPJÁN AZ ÁRUFORGALOMRA VONATKOZÓ BEHOZATALI ÉS KIVITELI VÁMOT ÉS MÁS INTÉZKEDÉSEKET ALKALMAZZÁK
1. FEJEZET
Közös Vámtarifa és az áruk tarifális besorolása
56. cikk
Közös vámtarifa és felügyelet
(1) Az esedékes behozatali és kiviteli vám a Közös Vámtarifán alapul.
Az áruforgalommal kapcsolatos különleges tárgykörökre vonatkozó uniós rendelkezések által előírt egyéb intézkedéseket adott esetben ezen áruk tarifális besorolásának megfelelően kell alkalmazni.
(2) A Közös Vámtarifa magában foglalja:
a)
a 2658/87/EGK tanácsi rendelet által megállapított Kombinált Nómenklatúrát;
b)
minden más nómenklatúrát, amely teljes egészében vagy részben a Kombinált Nómenklatúrán alapul, vagy amely azt valamilyen albontással egészíti ki, és amelyet a különleges tárgykörökre vonatkozó uniós rendelkezések állapítanak meg az áruforgalommal kapcsolatos tarifális intézkedések alkalmazására tekintettel;
c)
a Kombinált Nómenklatúra hatálya alá tartozó árukra alkalmazandó szerződéses vagy normál, autonóm vámot;
d)
az azokban a megállapodásokban szereplő preferenciális tarifális intézkedéseket, amelyeket az Unió kötött bizonyos, az Unió vámterületén kívüli országokkal vagy területekkel, vagy ilyen országok vagy területek csoportjaival;
e)
azokat a preferenciális tarifális intézkedéseket, amelyeket az Unió egyoldalúan fogadott el bizonyos, az Unió vámterületén kívüli országok vagy területek, vagy ilyen országok vagy területek csoportjai vonatkozásában;
f)
azokat az autonóm intézkedéseket, amelyek bizonyos árukra vonatkozó vám csökkentéséről vagy az annak megfizetése alóli kivételről rendelkeznek;
g)
a bizonyos árukra - jellegük vagy meghatározott célra történő felhasználásuk folytán - megadott kedvezményes tarifális elbánást, a c)-f) vagy a h) pontban említett intézkedések keretén belül;
h)
a mezőgazdasági, kereskedelmi vagy más uniós jogszabályok által megállapított egyéb tarifális intézkedéseket.
(3) Ha az érintett áru kielégíti a (2) bekezdés d)-g) pontjában meghatározott intézkedésekben foglalt feltételeket, akkor az azokban a rendelkezésekben említett intézkedéseket kell alkalmazni a nyilatkozattevő kérelmére az adott bekezdés c) pontjában megállapítottak helyett. Az ilyen kérelmet be lehet nyújtani utólagosan is, feltéve, hogy a vonatkozó intézkedésben vagy a Vámkódexben megállapított határidőket és feltételeket betartják.
(4) Ha a (2) bekezdés d)-g) pontjában említett intézkedések alkalmazása, vagy az ugyanazon bekezdés h) pontjában említett intézkedések alóli kivétel a behozatal vagy a kivitel egy bizonyos mennyiségére korlátozódik, az ilyen alkalmazás vagy kivétel a vámkontingensek esetében megszűnik, amint a megadott behozatali vagy kiviteli mennyiséget elérték.
A vámplafonok esetében az ilyen alkalmazás az Unió egy jogi aktusával szűnik meg.
(5) Az olyan szabad forgalomba bocsátás vagy árukivitel, amelyre az (1) és a (2) bekezdésben említett intézkedések alkalmazandók, felügyelet tárgyát képezheti.
57. cikk
Az áruk tarifális besorolása
(1) A Közös Vámtarifa alkalmazásához az áru „tarifális besorolása” abból áll, hogy meghatározzák a Kombinált Nómenklatúra alszámainak vagy további albontásainak egyikét, amely alá azt az árut be kell sorolni.
(2) A nem tarifális intézkedések alkalmazásához az áru „tarifális besorolása” abból áll, hogy meghatározzák a Kombinált Nómenklatúra alszámainak vagy további albontásainak egyikét, vagy bármely más, az uniós rendelkezések által megállapított, teljes egészében vagy részben a Kombinált Nómenklatúrán alapuló, vagy ahhoz további albontásokat megadó nómenklatúra alszámainak vagy további albontásainak egyikét, amely alá azt az árut be kell sorolni.
(3) Az (1) és (2) bekezdésnek megfelelően meghatározott alszámot vagy további albontást kell alkalmazni az adott alszámhoz tartozó intézkedések alkalmazásának céljára.
(4) A Bizottság intézkedéseket fogadhat el az áruk tarifális besorolásának az (1) és (2) bekezdésnek megfelelő meghatározása érdekében.
58. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
(1) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el a 49. cikk (4) bekezdésében említett vámkontingensek és vámplafonok egységes kezelése, valamint a szabad forgalomba bocsátás vagy árukivitel 56. cikk (5) bekezdésében említett felügyeletének végrehajtása tekintetében.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
(2) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén elfogadja az 57. cikk (4) bekezdésében említett intézkedéseket.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
A Kombinált Nómenklatúra helyes és egységes alkalmazása gyors biztosításának igénye által is kellőképpen alátámasztott sürgősségből fakadó nyomós ok miatt, a Bizottság a 285. cikk (5) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően azonnal alkalmazandó végrehajtási jogi aktusokat fogad el.
Amennyiben a 285. cikk (1) bekezdésében említett bizottság írásbeli eljárás útján nyilvánít véleményt, a 285. cikk (6) bekezdése alkalmazandó.
2. FEJEZET
Az áruk származása
1. szakasz
Nem preferenciális származás
59. cikk
Alkalmazási kör
A 60. és 61. cikk állapítja meg a szabályokat az áruk nem preferenciális származásának meghatározásához, a következők alkalmazásában:
a)
a Közös Vámtarifa, az 56. cikk (2) bekezdésének d) és e) pontjában említett intézkedések kivételével;
b)
az áruforgalommal kapcsolatos különleges tárgykörökre vonatkozó uniós rendelkezések által megállapított, a tarifális intézkedésektől eltérő intézkedések; és
c)
egyéb, az áruk származásával kapcsolatos uniós intézkedések.
60. cikk
A származás megszerzése
(1) A teljes egészében egyetlen országban vagy területen létrejött vagy előállított árut az abból az országból vagy területről származónak kell tekinteni.
(2) Az olyan árut, amelynek előállítása egynél több országot vagy területet érint, abból az országból vagy területről származónak kell tekinteni, ahol az utolsó lényeges, gazdaságilag indokolt feldolgozása vagy megmunkálása történt - egy e célra felszerelt vállalkozás területén -, aminek eredményeként új terméket állítanak elő, vagy ami az előállítás fontos szakaszát képezi.
61. cikk
A származás igazolása
(1) Amikor a vámjogszabályok alapján a vám-árunyilatkozatban a származást feltüntetik, a vámhatóságok előírhatják, hogy a nyilatkozattevő igazolja az áru származását.
(2) Amikor az áru származásának igazolását a vámjogszabályok vagy más, különleges tárgykörökre vonatkozó uniós jogszabályok alapján megadták, a vámhatóságok megalapozott kétség esetén további bizonyítékot kérhetnek annak biztosítására, hogy a feltüntetett származás összhangban van a vonatkozó uniós jogszabályok által megállapított szabályokkal.
(3) Amennyiben a kereskedelem szükségletei azt megkövetelik, az Unióban származást igazoló okmány adható ki a rendeltetési hely szerinti országban vagy területen hatályos származási szabályokkal vagy bármely egyéb olyan módszerrel összhangban, amely alapján azonosítható az az ország, ahol az áru teljes egészében létrejött vagy előállításra került, illetve ahol az utolsó lényeges átalakítása történt.
62. cikk
Felhatalmazás
A Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el azon szabályok meghatározására vonatkozóan, amelyek alapján úgy kell tekinteni, hogy az áru - amely tekintetében a nem preferenciális származás megállapítása az 59. cikkben említett uniós intézkedések alkalmazásának céljából szükséges - teljes egészében egyetlen országban vagy területen jött létre vagy került előállításra, vagy a 60. cikkel összhangban az utolsó lényeges, gazdaságilag indokolt feldolgozása vagy megmunkálása egy adott országban vagy területen - egy e célra felszerelt vállalkozás területén - történt, aminek eredményeként új terméket állítanak elő, vagy ami az előállítás fontos szakaszát képezi.
63. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén elfogadja a 61 cikkben említett származási igazolás benyújtására és ellenőrzésére vonatkozó eljárási szabályokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
2. szakasz
Preferenciális származás
64. cikk
Az áruk preferenciális származása
(1) Ahhoz, hogy az áru az 56. cikk (2) bekezdésének d) vagy e) pontjában említett intézkedésekből vagy nem tarifális preferenciális intézkedésekből származó előnyöket élvezhesse, meg kell felelnie a preferenciális származás e cikk (2)-(5) bekezdésében említett szabályainak.
(2) Azoknak az áruknak az esetében, amelyek olyan megállapodásokban szereplő preferenciális intézkedések előnyeiből részesülnek, amelyeket az Unió kötött bizonyos, az Unió vámterületén kívüli országokkal vagy területekkel, vagy ilyen országok vagy területek csoportjaival, a preferenciális származás szabályait azok a megállapodások határozzák meg.
(3) Azoknak az áruknak az esetében, amelyek bizonyos, az Unió vámterületén kívüli országokkal vagy területekkel, vagy ilyen országok vagy területek csoportjaival szemben - az (5) bekezdésben említettek kivételével - az Unió által egyoldalúan alkalmazott preferenciális intézkedések előnyeiből részesülnek, a Bizottság intézkedéseket fogad el a preferenciális származás szabályainak meghatározását illetően.
E szabályoknak vagy azon a kritériumon kell alapulniuk, hogy az áru teljes egészében létrejött vagy előállításra került, vagy pedig azon, hogy az kielégítő feldolgozás vagy megmunkálás eredménye.
(4) Azoknak az áruknak az esetében, amelyek az Unió vámterülete, illetve Ceuta és Melilla közötti kereskedelemre alkalmazandó, 1985-ös csatlakozási okmány 2. jegyzőkönyvében szereplő, preferenciális intézkedések előnyeiből részesülnek, a preferenciális származás szabályait az említett jegyzőkönyv 9. cikkével összhangban kell elfogadni.
(5) Azoknak az áruknak az esetében, amelyek az Unióval társult tengerentúli országok és területek javára szóló preferenciális rendelkezésekben szereplő preferenciális intézkedések előnyeiből részesülnek, a preferenciális származás szabályait az EUMSZ 203. cikkének megfelelően kell meghatározni.
(6) Saját kezdeményezésére vagy valamely kedvezményezett ország vagy terület kérelmére a Bizottság az említett országnak vagy területnek bizonyos árukra átmeneti eltérést adhat a preferenciális származás (3) bekezdésben említett szabályai alól.
Az átmeneti eltérés a következő okok egyikével is indokolható:
a)
olyan belső vagy külső tényezők, amelyek ideiglenesen meggátolják a kedvezményezett országot vagy területet abban, hogy megfelelhessen a preferenciális származás szabályainak;
b)
a kedvezményezett országnak vagy területnek időre van szüksége ahhoz, hogy felkészüljön az említett szabályoknak való megfelelésre.
Az eltérés iránti kérelmet az érintett kedvezményezett országnak vagy területnek írásban kell benyújtania a Bizottsághoz. A kérelem megjelöli a második albekezdés szerinti, az eltérést szükségessé tevő okokat, és magában foglalja a megfelelő alátámasztó okmányokat.
Az átmeneti eltérésnek az eltérés engedélyezését megalapozó belső vagy külső tényezők időtartamára, illetőleg arra az időtartamra kell korlátozódnia, amelyre a kedvezményezett országnak vagy területnek szüksége van a kérdéses szabályok teljesítéséhez.
Eltérés engedélyezése esetén az érintett kedvezményezett országnak vagy területnek teljesítenie kell az eltérés felhasználásáról a Bizottság felé teljesítendő információszolgáltatással és az eltérés tárgyát képező mennyiségek kezelésével kapcsolatban megállapított követelményeket.
65. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el a preferenciális származásnak a 64. cikk (3) bekezdésében említett szabályainak meghatározása vonatkozásában.
66. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén fogadja el az alábbiakat:
a)
az áruk 64. cikk (1) bekezdésében említett preferenciális származásának az Unióban való megállapítását elősegítő eljárási szabályok;
b)
a kedvezményezett országnak vagy területnek a 64. cikk (6) bekezdésében említett átmeneti eltérést biztosító intézkedés.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
3. szakasz
Egyes áruk származásának meghatározása
67. cikk
A Bizottság által hozott intézkedések
A Bizottság intézkedéseket fogadhat el egyes áruk származásának az említett árukra vonatkozó származási szabályokkal összhangban történő megállapítására.
68. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság a 67. cikkben említett intézkedéseket végrehajtási jogi aktusok révén fogadja el. E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
Az így hozott határozatok jellegéből adódó sürgősség nyomós okán, amelyet a származási szabályok helyes és egységes alkalmazása gyors biztosításának igénye is kellőképpen alátámaszt, a Bizottság a 285. cikk (5) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően azonnal alkalmazandó végrehajtási jogi aktusokat fogad el.
Amennyiben a 285. cikk (1) bekezdésében említett bizottság írásbeli eljárás útján nyilvánít véleményt, a 285. cikk (6) bekezdése alkalmazandó.
3. FEJEZET
Az áruk vámértéke
69. cikk
Alkalmazási kör
Az áruk vámértékét a Közös Vámtarifa, valamint az áruforgalommal kapcsolatos különleges tárgykörökre vonatkozó uniós rendelkezések által megállapított nem tarifális intézkedések alkalmazása céljából a 70. és 74. cikknek megfelelően kell meghatározni.
70. cikk
A vámérték megállapításának az ügyleti értéken alapuló módszere
(1) Az áru vámértékének elsődleges alapja az ügyleti érték, azaz az áruért az Unió vámterületére irányuló kivitel céljából történő eladáskor ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő - szükség esetén kiigazított - ár.
(2) A ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ár a behozott áruért a vevő részéről az eladónak vagy a vevő részéről harmadik félnek az eladó javára teljesített vagy teljesítendő teljes kifizetés, és a behozott áru eladásának feltételeként teljesített vagy teljesítendő minden kifizetést magában kell foglalnia.
(3) Az ügyleti értéket kell alkalmazni valamennyi következő feltétel teljesítése esetén:
a)
a vevő számára az áru feletti rendelkezésre vagy az általa történő felhasználásra vonatkozóan nincs egyéb korlátozás, mint az alábbiak valamelyike:
i.
olyan korlátozások, amelyeket az Unió jogszabályai vagy hatóságai írnak elő vagy követelnek meg;
ii.
azon földrajzi terület behatárolása, amelyen belül az áruk viszonteladásra kerülhetnek;
iii.
olyan korlátozások, amelyek az áru vámértékét jelentősen nem befolyásolják;
b)
az eladás vagy az ár nem függ olyan feltételektől vagy ellenszolgáltatásoktól, amelyeknek az értéke nem határozható meg az értékelendő árut illetően;
c)
az áruknak a vevő általi későbbi viszonteladásából, átengedéséből vagy használatából származó haszon - sem közvetlenül, sem közvetve - nem kerül vissza az eladóhoz, kivéve, ha a megfelelő kiigazítás elvégezhető;
d)
a vevő és az eladó nincs kapcsolatban egymással, vagy a kapcsolat nem befolyásolta az árat.
71. cikk
Az ügyleti érték elemei
(1) A vámértéknek a 70. cikk alapján történő megállapításakor a behozott áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árat ki kell egészíteni:
a)
a következőkkel, olyan mértékben, ahogyan ezek a vevő számára felmerülnek, de nem szerepelnek az áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árban:
i.
jutalék és ügynöki jutalék, a vételi jutalékok kivételével;
ii.
azoknak a tárolóeszközöknek a költsége, amelyek vámszempontból a szóban forgó áruval egy tekintet alá esnek; és
iii.
csomagolás költsége, beleértve a munkabért és az anyagköltséget egyaránt;
b)
az alábbi áruk és szolgáltatások értékével, megfelelően megosztva, ha azokat közvetlenül vagy közvetve a vevő biztosítja ingyenesen vagy kedvezményesen a behozott áruk előállításával és kivitelre történő eladásával kapcsolatban történő felhasználásra, olyan mértékben, ahogyan ez az érték nem szerepel a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árban:
i.
a behozott áruba beépített anyagok, alkatrészek, részek és hasonló tételek;
ii.
a behozott áru előállításában használt szerszámok, présminták, öntőformák és hasonló tételek;
iii.
a behozott áru előállítása során elhasznált anyagok; és
iv.
az Unió területén kívül végzett, és a behozott áru előállításához szükséges mérnöki munka, fejlesztés, művészmunka, formatervezés, tervrajzok és vázlatok;
c)
az értékelendő árukhoz kapcsolódó azon jogdíjakkal és licencdíjakkal, amelyeket közvetve vagy közvetlenül, az értékelendő áruk eladásának feltételeként a vevő köteles kiegyenlíteni, olyan mértékben, amennyiben az ilyen jogdíjakat és licencdíjakat a ténylegesen fizetett vagy fizetendő árba nem számították bele;
d)
a behozott áru későbbi viszonteladásából, átengedéséből vagy felhasználásából származó bevétel azon részének értékével, amely közvetve vagy közvetlenül az eladóhoz kerül; és
e)
az árunak az Unió vámterületére való beszállítása helyéig felmerülő alábbi költségekkel:
i.
a behozott áru szállításának és biztosításának költsége; valamint és
ii.
a behozott áru szállításával kapcsolatos rakodási és anyagmozgatási költségek.
(2) A ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árhoz történő hozzászámítás az (1) bekezdéssel összhangban kizárólag objektív és számszerűsíthető adatok alapján történhet.
(3) A vámérték meghatározásakor a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árhoz való hozzászámítás csak az e cikkben megállapítottak szerint történhet.
72. cikk
A vámértékbe nem beszámítandó elemek
A vámértéknek a 70. cikk alapján történő megállapításakor az alábbiak egyike sem számítandó be:
a)
a behozott áruk szállítási költsége az Unió vámterületére történő beléptetésüket követően;
b)
a behozott áruknak, így például ipari üzemnek, gépnek vagy berendezésnek az Unió vámterületére történő beléptetése után végrehajtott építés, létesítés, szerelés, karbantartás vagy technikai segítségnyújtás költsége;
c)
a vevő által megkötött és a behozott áru vásárlásával kapcsolatos finanszírozási megállapodások szerinti kamatterhek, függetlenül attól, hogy a pénzügyi fedezetet az eladó vagy más személy biztosítja-e, feltéve, hogy a finanszírozási megállapodást írásban kötötték, és amennyiben ezt számára előírják, a vevő bizonyítani tudja, hogy az alábbi feltételek teljesülnek:
i.
az említett árut valóban a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árként bejelentett áron értékesítették; és
ii.
a megjelölt kamatláb nem lépi túl azt a szintet, amelyet az ilyen ügyletekre szokásosan alkalmaznak abban az országban, ahol, és abban az időpontban, amikor a finanszírozást biztosítják;
d)
az Unió területén a behozott áru újraelőállításához való jogért fizetett díjak;
e)
vételi jutalékok;
f)
behozatali vámok vagy az Unióban az áru behozatala vagy értékesítése miatt fizetendő egyéb terhek;
g)
a 71. cikk (1) bekezdésének c) pontja ellenére a behozott áru forgalmazási vagy viszonteladási jogáért a vevő által teljesített kifizetések, amennyiben az ilyen kifizetések nem képezik feltételét az árunak az Unióba irányuló kivitelre történő eladásának.
73. cikk
Egyszerűsítés
A vámhatóságok kérelemre engedélyezhetik, hogy az alábbiakat egyedi kritériumok alapján állapítsák meg, amennyiben ezek a vám-árunyilatkozat elfogadásának napján nem számszerűsíthetők:
a)
a 70. cikk (2) bekezdésével összhangban az áru vámértékébe beszámítandó összegek;és
b)
a 71. és a 72. cikkben említett összegek.
74. cikk
A vámérték megállapításának másodlagos módszerei
(1) Ha az áru vámértéke a 70. cikk alapján nem határozható meg, akkor a (2) bekezdés a)-d) pontját kell alkalmazni - ebben a sorrendben - az első olyan pontig, amely szerint az áru vámértéke meghatározható.
A (2) bekezdés c) és a d) pontja alkalmazásának sorrendjét meg kell fordítani, ha azt a nyilatkozattevő kéri.
(2) Az (1) bekezdés értelmében a vámérték:
a)
az Unió vámterületére irányuló kivitelre eladott és az áru értékelésével azonos vagy közel azonos időpontban kivitt azonos áru ügyleti értéke;
b)
az Unió vámterületére irányuló kivitelre eladott és az áru értékelésével azonos vagy közel azonos időpontban kivitt hasonló áru ügyleti értéke;
c)
azon az egységáron alapuló érték, amelyen a behozott árut, vagy az azonos vagy hasonló behozott árut a legnagyobb összmennyiségben értékesítették az Unió vámterületén belül az eladókkal kapcsolatban nem lévő személyek számára; vagy
d)
a számított érték, amely az alábbiak összegéből áll:
i.
az anyagok, illetve a gyártás vagy a behozott áru előállításában alkalmazott más feldolgozás költsége vagy értéke;
ii.
az értékelendő áruval azonos típusú vagy fajtájú, a kivitel országában az Unióba irányuló kivitelre előállított áru gyártóinál az eladáskor rendszerint jelentkező nyereséggel és általános költségekkel egyenlő összeg;
iii.
a 71. cikk (1) bekezdésének e) pontjában említett elemek költsége vagy értéke.
(3) Ha a vámérték az (1) bekezdés alapján nem határozható meg, azt az Unió vámterületén rendelkezésre álló adatok alapján, az alábbiakban szereplő elvekkel és általános rendelkezésekkel összhangban lévő, valamennyi ésszerű eszköz felhasználásával kell meghatározni:
a)
az Általános Vám- és Kereskedelmi Egyezmény VII. cikkének végrehajtásáról szóló egyezmény;
b)
az Általános Vám- és Kereskedelmi Egyezmény VII. cikke;
c)
ez a fejezet.
75. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a 73. cikkben említett engedély kiadására vonatkozó feltételek meghatározására vonatkozóan.
76. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
a vámérték 70. cikk (1) és (2) bekezdése, valamint a 71. és 72. cikk szerinti megállapítása, beleértve a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ár kiigazításának szabályait is;
b)
a 70. cikk (3) bekezdésében említett feltételek alkalmazása;
c)
a vámérték 74. cikkben említett megállapítása.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
III. CÍM
VÁMTARTOZÁS ÉS BIZTOSÍTÉKOK
1. FEJEZET
Vámtartozás keletkezése
1. szakasz
Behozatalivám-tartozás
77. cikk
Szabad forgalomba bocsátás és ideiglenes behozatal
(1) Behozatalivám-tartozás azáltal keletkezik, hogy behozatalivám-köteles, nem uniós árukat a következő vámeljárások bármelyike alá vonnak:
a)
szabad forgalomba bocsátás, ide értve a meghatározott célra történő felhasználásra vonatkozó rendelkezéseket is;
b)
ideiglenes behozatal, a behozatali vám alóli részleges mentességgel.
(2) A vámtartozás a szóban forgó vám-árunyilatkozat elfogadásának időpontjában keletkezik.
(3) A nyilatkozattevő az adós. Közvetett képviselet esetén az a személy, akinek az érdekében a vám-árunyilatkozatot benyújtották, szintén adósnak minősül.
Ha az (1) bekezdésben említett valamelyik eljárás vonatkozásában olyan információ alapján készítenek vám-árunyilatkozatot, amely ahhoz vezet, hogy a behozatali vám egy részét vagy teljes egészét nem szedik be, az a személy, aki az árunyilatkozat elkészítéséhez szükséges információt nyújtotta, és tudta, vagy tudnia kellett volna, hogy ez az információ valótlan, szintén adósnak tekintendő.
78. cikk
A nem származó árukra vonatkozó különös rendelkezések
(1) Amikor a vámvisszatérítés vagy a behozatalivám-fizetés alóli kivétel tilalma vonatkozik olyan nem származó árukra, amelyeket olyan termékek előállítása során használnak fel, amelyekre származási igazolást adnak ki vagy állítanak ki az Unió és bizonyos, az Unió vámterületén kívüli országokkal vagy területekkel, vagy ilyen országok vagy területek csoportjaival kötött preferenciális megállapodás keretében, e nem származó áruk tekintetében a szóban forgó termékek újrakiviteli árunyilatkozatának elfogadása révén behozatalivám-tartozás keletkezik.
(2) Amikor az (1) bekezdés alapján vámtartozás keletkezik, az e tartozásnak megfelelő behozatali vám összegét ugyanolyan feltételek mellett kell meghatározni, mint az aktív feldolgozási eljárás befejezése céljából a szóban forgó termék előállításában felhasznált nem származó áru szabad forgalomba bocsátására vonatkozó vám-árunyilatkozat elfogadásával azonos napon keletkezett vámtartozás esetén.
(3) Ilyen esetekben a 77. cikk (2) és (3) bekezdését kell alkalmazni. A 270. cikkben említett nem uniós áruk esetében azonban az adós az a személy, aki az újrakiviteli árunyilatkozatot benyújtja. Közvetett képviselet esetén az a személy, akinek az érdekében az árunyilatkozatot benyújtották, szintén adósnak minősül.
79. cikk
Szabályok be nem tartása miatt keletkezett vámtartozás
(1) Behozatalivám-köteles áruk esetében behozatalivám-tartozás keletkezik az alábbiak bármelyikének be nem tartása esetén:
a)
az egyik olyan kötelezettség, amelyet a vámjogszabályok a nem uniós áruknak az Unió vámterületére való belépésével, vámfelügyelet alóli elvonásával, vagy ezen áruknak azon a területen való szállításával, feldolgozásával, tárolásával, átmeneti megőrzésével, ideiglenes behozatalával vagy az azokról történő rendelkezéssel kapcsolatban állapítanak meg;
b)
egy, az áruknak az Unió vámterületén belüli meghatározott célra történő felhasználásával kapcsolatos, jogszabályban megállapított kötelezettség;
c)
egy olyan feltétel, amely a nem uniós áruk vámeljárás alá vonására vagy - az áruk meghatározott célra történő felhasználása alapján - nulla vagy csökkentett behozatalivám-tétel megadására vonatkozik.
(2) A vámtartozás keletkezésének időpontja a következők valamelyike:
a)
az az időpont, amikor annak a kötelezettségnek, amelynek a nemteljesítése vámtartozást keletkeztet, nem tettek eleget, vagy már nem tesznek eleget;
b)
az az időpont, amikor az áruk vámeljárás alá vonására vonatkozó vám-árunyilatkozatot elfogadják, amennyiben ezt követően megállapítják, hogy egy olyan feltétel, amely az áruk ilyen eljárás alá vonására vagy - az áruk meghatározott célra történő felhasználása alapján - vámfizetés alóli kivétel vagy csökkentett behozatalivám-tétel megadására vonatkozik, valójában nem teljesült.
(3) Az (1) bekezdés a) és b) pontjában említett esetekben az adós a következők bármelyike:
a)
az a személy, akinek az érintett kötelezettségeket teljesítenie kellett;
b)
az a személy, akinek tudomása volt vagy tudomása kellett, hogy legyen arról, hogy a vámjogszabályok szerinti kötelezettséget nem teljesítették, és aki annak a személynek az érdekében járt el, akinek a kötelezettséget teljesítenie kellett, vagy aki részt vett a kötelezettség nemteljesítéséhez vezető cselekményben;
c)
az a személy, aki a szóban forgó árut megszerezte vagy birtokában tartotta, és az áru megszerzésekor vagy átvételekor tudomása volt, vagy tudomása kellett, hogy legyen arról, hogy, a vámjogszabályok szerinti valamely kötelezettséget nem teljesítettek.
(4) Az (1) bekezdés c) pontjában említett esetekben az adós az a személy, akinek meg kell felelnie azoknak a feltételeknek, amelyek az árunak a vámeljárás alá vonására vagy az azon vámeljárás alá vont árura vonatkozó vám-árunyilatkozatra vagy az áru meghatározott célra történő felhasználása alapján vámfizetés alóli kivétel vagy csökkentett behozatalivám-tétel megadására vonatkoznak.
Ha az (1) bekezdés c) pontjában említett valamelyik vámeljárás vonatkozásában olyan vám-árunyilatkozat készül, és olyan, a vámjogszabályok szerint megkövetelt információt adtak át a vámhatóságoknak az árunak az említett vámeljárás alá vonására vonatkozó feltételekkel kapcsolatban, amely ahhoz vezet, hogy a behozatali vám egy részét vagy teljes egészét nem szedik be, adós az a személy is, aki a vám-árunyilatkozat elkészítéséhez szükséges információt nyújtotta, és tudta, vagy tudnia kellett volna, hogy ez az információ valótlan.
80. cikk
A már megfizetett behozatali vám összegének levonása
(1) Ha a 79. cikk (1) bekezdésének megfelelően vámtartozás keletkezik a meghatározott célra történő felhasználás miatt csökkentett behozatalivám-tétel mellett szabad forgalomba bocsátott áru vonatkozásában, a vámtartozásnak megfelelő behozatali vám összegéből le kell vonni az áru szabad forgalomba bocsátásakor megfizetett behozatali vám összegét.
Az első albekezdést alkalmazni kell, ha az ilyen áru megsemmisítéséből származó maradék és hulladék vonatkozásában vámtartozás keletkezik.
(2) Ha a 79. cikk (1) bekezdése alapján vámtartozás keletkezik a behozatali vám alóli részleges mentesség mellett ideiglenes behozatal alá vont áruk vonatkozásában, a vámtartozásnak megfelelő behozatali vám összegéből le kell vonni a részleges mentesség szerint megfizetett behozatali vám összegét.
2. szakasz
Kivitelivám-tartozás
81. cikk
Kivitel és passzív feldolgozás
(1) Kivitelivám-tartozás azáltal keletkezik, hogy kivitelivám-köteles árukat vonnak a kiviteli eljárás vagy passzív feldolgozási eljárás alá.
(2) A vámtartozás a vám-árunyilatkozat elfogadásának időpontjában keletkezik.
(3) A nyilatkozattevő az adós. Közvetett képviselet esetén az a személy, akinek az érdekében a vám-árunyilatkozatot benyújtották, szintén adósnak minősül.
Ha a vám-árunyilatkozatot olyan információ alapján készítették el, amely ahhoz vezet, hogy a kiviteli vám egy részét vagy teljes egészét nem szedik be, az a személy, aki a vám-árunyilatkozat elkészítéséhez szükséges információt nyújtotta, és tudta, vagy tudnia kellett volna, hogy ez az információ valótlan, szintén adós.
82. cikk
Szabályok be nem tartása miatt keletkezett vámtartozás
(1) Kivitelivám-köteles áruk esetében kivitelivám-tartozás keletkezik az alábbiak bármelyikének be nem tartása esetén:
a)
az áruk kilépésével kapcsolatos, vámjogszabályban megállapított kötelezettségek egyike;
b)
azok a feltételek, amelyek szerint az árut az Unió vámterületéről teljes vagy részleges kivitelivám-mentesség mellett szállíthatják ki.
(2) A vámtartozás keletkezésének időpontja a következők bármelyike:
a)
az az időpont, amikor az árut az Unió vámterületéről, vám-árunyilatkozat nélkül, ténylegesen kiszállítják;
b)
az az időpont, amikor az áru az attól eltérő rendeltetési helyre ér, mint az, amelyre megengedték, hogy az Unió vámterületéről teljes vagy részleges kivitelivám-mentesség mellett kiszállítsák;
c)
amennyiben a vámhatóság nem tudja megállapítani a b) pontban említett időpontot, annak a határidőnek a lejárta, amelyet az áruk ilyen mentességre jogosító feltételek teljesítésének igazolására állapítottak meg.
(3) Az (1) bekezdés a) pontjában említett esetekben az adós a következők bármelyike:
a)
az a személy, akinek az érintett kötelezettségeket teljesítenie kellett;
b)
az a személy, akinek tudomása volt vagy tudomása kellett, hogy legyen arról, hogy az adott kötelezettséget nem teljesítették, és aki annak a személynek az érdekében járt el, akinek a kötelezettséget teljesítenie kellett;
c)
az a személy, aki részt vett abban a cselekményben, amely a kötelezettség nemteljesítéséhez vezetett, és tudott arról, vagy tudnia kellett volna arról, hogy vám-árunyilatkozatot nem nyújtottak be, holott be kellett volna.
(4) Az (1) bekezdés b) pontjában említett esetekben az adós az a személy, akinek meg kell felelnie azoknak a feltételeknek, amelyek szerint megengedték, hogy az árut az Unió vámterületéről teljes vagy részleges kivitelivám-mentesség mellett kiszállítsák.
3. szakasz
A behozatallal és a kivitellel kapcsolatban keletkezett vámtartozásra vonatkozó közös rendelkezések
83. cikk
Tilalmak és korlátozások
(1) Behozatalivám-, illetve kivitelivám-tartozás keletkezik akkor is, ha az bármilyen jellegű behozatali vagy kiviteli tiltó vagy korlátozó intézkedés alá tartozó árura vonatkozik.
(2) Ugyanakkor vámtartozás nem keletkezik a következő esetek egyikében sem:
a)
hamis pénznek az Unió vámterületére történő jogellenes bejuttatásakor;
b)
az illetékes hatóságok által - azok orvosi és tudományos célra való felhasználására való tekintettel - szigorúan felügyelt kábítószerek és pszichotróp anyagok kivételével ilyen anyagoknak az Unió vámterületére történő bejuttatásakor.
(3) A szankcióknak vámmal kapcsolatos bűncselekményekre, illetve szabálysértésekre történő alkalmazásában mindenesetre úgy kell tekinteni, hogy vámtartozás keletkezett, ha valamely tagállam jogrendje szerint a behozatali vagy kiviteli vám vagy a vámtartozás megléte képezi a szankciók meghatározásának alapját.
84. cikk
Több adós
Ha több személy felel egyetlen vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám összegének megfizetéséért, egyetemlegesen felelősek az említett összeg megfizetéséért.
85. cikk
A behozatali vagy kiviteli vám összegének kiszámítására vonatkozó általános szabályok
(1) Az árura alkalmazandó behozatali vagy kiviteli vám összegét azoknak a vámkiszámítási szabályoknak az alapján kell meghatározni, amelyek erre az árura a vámtartozás keletkezésének időpontjában vonatkoztak.
(2) Ha azt az időpontot, amikor a vámtartozás keletkezett, nem lehet pontosan meghatározni, úgy kell tekinteni, hogy a vámtartozás abban az időpontban keletkezett, amikor a vámhatóságok megállapították, hogy az áruk olyan helyzetben vannak, ami vámtartozás keletkezését eredményezi.
Amikor azonban a vámhatóság rendelkezésére álló információk lehetővé teszik számukra annak megállapítását, hogy a vámtartozás ennek a megállapításnak az időpontját megelőzően keletkezett, a vámtartozást abban a legkorábbi időpontban keletkezettnek kell tekinteni, amelynél egy ilyen helyzet megállapítható.
86. cikk
A behozatali vám összegének kiszámítására vonatkozó különleges szabályok
(1) Ha valamely vámeljárás alá vont vagy átmeneti megőrzésben lévő áru tekintetében tárolásra vagy szokásos kezelési módokra vonatkozó költségek merültek fel az Unió vámterületén, az ilyen költségeket vagy értéknövekedést nem lehet figyelembe venni a behozatali vám összegének kiszámításához, ha a nyilatkozattevő kielégítő igazolást ad ezekről a költségekről.
A műveletek során felhasznált nem uniós áruk vámértékét, mennyiségét, jellegét és származását azonban figyelembe kell venni a behozatali vám összegének kiszámításához.
(2) Ha a vámeljárás alá vont áruk tarifális besorolása a szokásos kezelési módok eredményeként az Unió vámterületén belül megváltozik, a nyilatkozattevő kérésére a vámeljárás alá vont áru eredeti tarifális besorolását kell alkalmazni.
(3) Ha a vámtartozás aktív feldolgozási eljárásból eredő feldolgozott termékeknél keletkezik, az ilyen tartozásnak megfelelő behozatali vám összegét - a nyilatkozattevő kérésére - az ezekre az árukra vonatkozó vám-árunyilatkozat elfogadásának időpontjában az aktív feldolgozási eljárás alá vont árura alkalmazandó tarifális besorolás, vámérték, mennyiség, jelleg és származás alapján kell meghatározni.
(4) Azonban meghatározott esetekben a behozatali vám összegét a kérelmező kérése nélkül e cikk (2) és (3) bekezdésének megfelelően kell meghatározni az 56. cikk (2) bekezdésének h) pontjában említett tarifális intézkedések megkerülésének kivédésére.
(5) Ha a vámtartozás aktív feldolgozási eljárásból eredő feldolgozott termékeknél vagy helyettesítő termékeknél keletkezik a 261. cikk (1) bekezdése szerint, a behozatali vám összegét az Unió vámterületén kívül elvégzett feldolgozási művelet költsége alapján kell kiszámítani.
(6) Amennyiben vámjogszabályok kedvezményes tarifális elbánást, behozatali vagy kiviteli vámmentességet, vagy behozatalivám- vagy kivitelivám-fizetés alóli teljes vagy részleges kivételt írnak elő e rendelet 49. cikke (2) bekezdésének d)-g) pontja, a 203., 204., 205. és 208. cikke, vagy a 259-262. cikke vagy a vámmentességek közösségi rendszerének létrehozásáról szóló, 2009. november 16-i 1186/2009/EK tanácsi rendelet (15) értelmében, az ilyen kedvezményes tarifális elbánást, mentességet vagy kivételt kell alkalmazni azokban az esetekben is, amikor vámtartozás keletkezik az e rendelet 79. vagy 82. cikke értelmében, azzal a feltétellel, hogy a mulasztás, amely vámtartozás keletkezéséhez vezetett, nem valósított meg megtévesztési kísérletet.
87. cikk
A vámtartozás keletkezésének helye
(1) Vámtartozás azon a helyen keletkezik, ahol a 77., 78. és 81. cikkben említett vám-árunyilatkozatot vagy újrakiviteli árunyilatkozatot benyújtják.
Minden más esetben a vámtartozás keletkezésének helye az a hely, ahol az azt eredményező esemény történik.
Ha ezt a helyet nem lehet meghatározni, akkor úgy kell tekinteni, hogy a vámtartozás azon a helyen keletkezett, ahol a vámhatóság megállapította, hogy az áruk olyan helyzetben vannak, ami vámtartozás keletkezését eredményezi.
(2) Ha az árura vonatkozóan a vámeljárás még nem zárult le vagy amennyiben az átmeneti megőrzést nem megfelelően fejezték be, és a vámtartozás keletkezésének helyét az (1) bekezdés második és harmadik albekezdése alapján meghatározott időtartamon belül nem lehet megállapítani, úgy kell tekinteni, hogy a vámtartozás vagy azon a helyen keletkezett, ahol az árut az érintett eljárás alá vonták, vagy ahol az Unió vámterületére annak az eljárásnak az alapján beléptették, vagy azon a helyen, ahol az áru átmeneti megőrzésben volt.
(3) Ha a vámhatóságok számára a rendelkezésükre álló információk lehetővé teszik annak megállapítását, hogy a vámtartozás több helyen keletkezhetett, úgy kell tekinteni, hogy a vámtartozás keletkezési helye az a hely, ahol először keletkezett.
(4) Ha valamely vámhatóság megállapítja, hogy a 79. cikk vagy a 82. cikk értelmében egy másik tagállamban vámtartozás keletkezett és a tartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám összege 10 000 EUR-nál alacsonyabb, úgy kell tekinteni, hogy a vámtartozás abban a tagállamban keletkezett, ahol a megállapítást tették.
88. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározására vonatkozóan:
a)
az olyan árukra alkalmazandó behozatali vagy kiviteli vám összegének kiszámítására vonatkozó szabályok, amelyek esetében a vámtartozás különleges eljárás keretében keletkezett, kiegészítve a 85. és 86. cikkben meghatározott szabályokat;
b)
a 86. cikk (4) bekezdésében említett esetek;
c)
a 87. cikk (2) bekezdésében említett időtartam.
2. FEJEZET
Biztosíték a lehetséges vagy meglévő vámtartozásra
89. cikk
Általános rendelkezések
(1) Ez a fejezet - eltérő rendelkezés hiányában - a már keletkezett és az esetlegesen keletkező vámtartozásokra vonatkozó biztosítékokra egyaránt alkalmazandó.
(2) Ha a vámhatóságok lehetséges vagy meglévő vámtartozásra vonatkozóan biztosíték nyújtását követelik meg, akkor a biztosítéknak legalább a behozatali vagy a kiviteli vám összegét, valamint az áru behozatalával vagy kivitelével kapcsolatos egyéb terheket fedeznie kell amennyiben:
a)
a biztosítékot az áruk uniós árutovábbítási eljárás alá vonásához használják fel; vagy
b)
a biztosíték egynél több tagállamban is felhasználható.
Az olyan biztosíték, amely a biztosítékot megkövetelő tagállamon kívül nem használható fel, kizárólag a szóban forgó tagállamban érvényes, és annak legalább a behozatali vagy a kiviteli vám összegét fedeznie kell.
(3) Ha a vámhatóságok biztosíték nyújtását követelik meg, azt az adóstól vagy attól a személytől kell megkövetelni, aki adóssá válhat. Azt is megengedhetik, hogy az erre kötelezettől eltérő személy nyújtsa a biztosítékot.
(4) A 97. cikk sérelme nélkül a vámhatóság adott áru vagy egy adott vám-árunyilatkozat tekintetében csak egyetlen biztosíték nyújtását követelheti meg.
Az adott árunyilatkozathoz nyújtott biztosíték az árunyilatkozatban szereplő vagy az árunyilatkozat alapján átengedett valamennyi áru esetében - az árunyilatkozat helyességétől függetlenül - vonatkozik a vámtartozásnak megfelelő behozatali és kiviteli vámok és az egyéb terhek összegére.
Amennyiben a biztosítékot még nem szabadították fel, az a biztosított összeg erejéig felhasználható az érintett áruk áruátengedést követő ellenőrzése után fizetendő behozatali vagy kiviteli vámok és egyéb terhek összegének a beszedésére is.
(5) Az e cikk (3) bekezdésében említett személy által benyújtott kérelem alapján a vámhatóság a 95. cikk (1), (2) és (3) bekezdésével összhangban összkezesség nyújtását engedélyezheti a két vagy több művelethez, árunyilatkozathoz vagy vámeljáráshoz kapcsolódó vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám összegének fedezésére.
(6) A vámhatóságok ellenőrzik a biztosítékot.
(7) Nem lehet biztosítékot megkövetelni államoktól, regionális és helyi hatóságoktól vagy más, közjogi szabályozás alá eső szervektől azoknak a tevékenységeknek a tekintetében, amelyekben hatóságként vesznek részt.
(8) Nem követelhető biztosíték a következő esetek egyikében sem:
a)
a Rajnán, a rajnai vízi utakon, a Dunán vagy a dunai vízi utakon szállított áruk;
b)
helyhez kötött szállítóberendezéssel szállított áruk;
c)
meghatározott esetekben, amikor az árut ideiglenes behozatali eljárás alá vonták;
d)
a 233. cikk (4) bekezdésének e) pontjában említett egyszerűsítés útján uniós árutovábbítási eljárás alá vont és tengeri vagy légi úton, uniós kikötők, illetve uniós repülőterek között szállított áruk.
(9) A vámhatóság eltekinthet a biztosíték nyújtásának megkövetelésétől, ha a biztosítandó behozatali vagy kiviteli vám összege nem haladja meg a Közösség harmadik országokkal folytatott külkereskedelmére vonatkozó statisztikáról szóló 2009. május 6-i 471/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (16) 3. cikkének (4) bekezdésében meghatározott, az árunyilatkozatokra vonatkozó statisztikai értékküszöböt.
90. cikk
Kötelező biztosíték
(1) Amennyiben kötelező biztosítékot nyújtani, a vámhatóságok a vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám és egyéb terhek pontos összegében állapítják meg a biztosíték összegét, feltéve, hogy a biztosíték megkövetelésének időpontjában ez az összeg bizonyosan megállapítható.
Amennyiben a pontos összeget nem lehet megállapítani, a biztosíték összegét a keletkezett vagy esetlegesen keletkező vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vámnak és egyéb terheknek a vámhatóság által becsült maximális összegében kell meghatározni.
(2) A 95. cikk sérelme nélkül, amennyiben összkezességet nyújtanak olyan vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám összegére és egyéb terhekre, amelyek nagysága idővel változik, az ilyen biztosíték összegét olyan szinten kell megállapítani, amely mindenkor fedezi a vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám és az egyéb terhek összegét.
91. cikk
Nem kötelező biztosíték
Ha nem kötelező a biztosíték nyújtása, az ilyen biztosítékot minden esetben meg kell követelniük a vámhatóságoknak, ha úgy ítélik meg, hogy nem biztos a vámtartozásnak megfelelő behozatali, illetve kiviteli vám és egyéb terhek összegének a megfizetése az előírt időtartamon belül. Annak összegét ezeknek a hatóságoknak úgy kell meghatározniuk, hogy ne haladja meg a 90. cikkben említett szintet.
92. cikk
Biztosítéknyújtás
(1) A biztosíték a következő formák bármelyikében nyújtható:
a)
készpénzletéttel vagy bármely más, a vámhatóság által a készpénzletéttel egyenértékűnek elismert fizetési móddal, amely euróban vagy annak a tagállamnak a pénznemében fizetendő, amelyben a biztosítékot megkövetelik;
b)
kezes által nyújtott kezességvállalással;
c)
bármely más formájú biztosítékkal, ha az egyenértékű garanciát ad arra, hogy a vámtartozásnak megfelelő behozatali, illetve kiviteli vámok és az egyéb terhek összegét meg fogják fizetni.
(2) A készpénzletét formájában vagy bármely más azzal egyenértékű fizetési eszközzel nyújtott biztosítékot az abban a tagállamban hatályos rendelkezéseknek megfelelően kell nyújtani, ahol a biztosítékot megkövetelik.
Amennyiben a biztosíték készpénzletét vagy bármely más azzal egyenértékű fizetési eszköz, akkor a vámhatóság ezen összeg után nem fizet kamatot.
93. cikk
A biztosíték megválasztása
A biztosíték nyújtására kötelezett személy választhat a 92. cikk (1) bekezdésében meghatározott biztosítéktípusok között.
A vámhatóság azonban elutasíthatja a választott biztosítéktípus elfogadását, ha az összeegyeztethetetlen az adott vámeljárás megfelelő lefolytatásával.
A vámhatóság megkövetelheti, hogy a választott biztosítéktípus meghatározott ideig változatlan maradjon.
94. cikk
Kezes
(1) A 92. cikk (1) bekezdése b) pontjában említett kezesnek az Unió vámterületén letelepedett harmadik személynek kell lennie. A kezest a biztosítékot megkövetelő vámhatóságnak jóvá kell hagynia, kivéve, ha a kezes a hatályos uniós rendelkezésekkel összhangban az Unióban engedélyezett hitelintézet, pénzintézet vagy biztosítótársaság.
(2) A kezes írásban kötelezettséget vállal arra, hogy a vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám és az egyéb terhek biztosított összegét megfizeti.
(3) A vámhatóság elutasíthatja a kezes vagy a javasolt biztosítéktípus elfogadását, ha azok bármelyike nem látszik egyértelműen biztosítani a vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám és az egyéb terhek összegének az előírt időtartamon belüli megfizetését.
95. cikk
Összkezesség
(1) A 89. cikk (5) bekezdésében említett engedély csak azoknak a személyeknek kerül megadásra, akik megfelelnek a következők közül valamennyi feltételnek:
a)
az Unió vámterületén letelepedettek;
b)
teljesítik a 39. cikk a) pontjában meghatározott kritériumokat; és
c)
rendszeresen alkalmazzák a vonatkozó vámeljárásokat, átmeneti megőrzési létesítményt üzemeltetnek vagy teljesítik a 39. cikk d) pontjában meghatározott kritériumokat.
(2) Ha az esetlegesen keletkező vámtartozásokra és egyéb terhekre összkezességet kell nyújtani, a gazdálkodó számára engedélyezhető a csökkentett összegű összkezesség nyújtása vagy a biztosítéknyújtás alóli mentesség, amennyiben megfelel a 39. cikk b) és c) pontjában meghatározott kritériumoknak.
(3) Ha a felmerült vámtartozásokra és egyéb terhekre összkezességet kell nyújtani, a „vámügyi egyszerűsítések” típusú engedélyezett gazdálkodók számára kérelem alapján engedélyezett a csökkentett összegű összkezesség nyújtása.
(4) A (3) bekezdésben említett, csökkentett összegű összkezesség egyenértékű a biztosítéknyújtással.
96. cikk
Az összkezesség felhasználásával kapcsolatos átmeneti tilalmak
(1) Különleges eljárások, illetve átmeneti megőrzés keretében a Bizottság dönthet az alábbiak közül bármelyik alkalmazásának ideiglenes megtiltásáról:
a)
a 95. cikk (2) bekezdésében említett, csökkentett összegre vonatkozó összkezesség vagy biztosítéknyújtás alóli mentesség;
b)
a 95. cikkben említett összkezesség azon áruk tekintetében, amelyekről megállapították, hogy nagymértékű csalás tárgyát képezték.
(2) Az e cikk (1) bekezdése a) és b) pontjának alkalmazása esetén engedélyezhető a 95. cikkben említett csökkentett összegű összkezesség vagy biztosítéknyújtás alóli mentesség, illetve összkezesség alkalmazása, amennyiben az érintett személy teljesíti valamelyik alábbi feltételt:
a)
az adott személy bizonyítani tudja, hogy a szóban forgó áruk vonatkozásában az (1) bekezdésben említett határozatot megelőző két évben általa lebonyolított műveletek keretében semmiféle vámtartozás nem keletkezett;
b)
abban az esetben, ha az (1) bekezdésben említett határozatot megelőző két évben vámtartozás keletkezett, az adott személy bizonyítani tudja, hogy a vámtartozást az adós vagy adósok vagy a kezes az előírt határidőn belül kiegyenlítette.
Az átmeneti tilalom hatálya alatt álló összkezesség alkalmazását lehetővé tevő engedély megszerzéséhez az érintett személynek szintén teljesítenie kell a 39. cikk b) és c) pontjában meghatározott feltételeket.
97. cikk
Kiegészítő vagy helyettesítő biztosíték
Ha a vámhatóság megállapítja, hogy a nyújtott biztosíték nem biztosítja, vagy a továbbiakban nem bizonyos vagy nem elégséges ahhoz, hogy biztosítsa a vámtartozásnak megfelelő behozatali, vagy kiviteli vám és egyéb terhek összegének az előírt időtartamon belüli megfizetését, akkor előírja a 89. cikk (3) bekezdésében említett személynek, hogy saját választása szerint nyújtson kiegészítő biztosítékot, vagy az eredeti biztosítékot új biztosítékkal helyettesítse.
98. cikk
A biztosíték felszabadítása
(1) A vámhatóságoknak a biztosítékot haladéktalanul fel kell szabadítaniuk, ha a vámtartozás vagy az egyéb terhekre vonatkozó fizetési kötelezettség megszűnt vagy a továbbiakban már nem merülhet fel.
(2) Ha a vámtartozás vagy az egyéb terhekre vonatkozó fizetési kötelezettség részben szűnt meg, vagy a biztosított összegnek csak egy részére vonatkozóan merülhet fel, az érintett személy kérésére a biztosíték megfelelő részét fel kell szabadítani, kivéve, ha a szóban forgó összeg ezt az intézkedést nem indokolja.
99. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározására vonatkozóan:
a)
a 89. cikk (8) bekezdése c) pontjában említett meghatározott esetek, amikor az ideiglenes behozatali eljárás alá vont áruk esetében nem írnak elő biztosítékot;
b)
a 92. cikk (1) bekezdésének c) pontjában említett biztosíték formájára és a 94. cikkben említett kezesre vonatkozó szabályok;
c)
a 95. cikk (2) bekezdése szerinti csökkentett összegű összkezesség vagy a biztosítéknyújtás alóli mentesség használatára vonatkozó engedély kiadásának feltételei;
d)
valamely biztosíték felszabadítására vonatkozó határidők.
100. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
(1) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
a biztosíték összegének - ideértve a 95. cikk (2) és (3) bekezdésében említett csökkentett összeget is - a meghatározása;
b)
a 89. cikkben említett biztosítéknyújtás és annak felügyelete, a 94. cikkben említett kezes által tett kötelezettségvállalás visszavonása vagy megszüntetése, illetve a biztosíték 98. cikkben említett felszabadítása;
c)
a 96. cikkben említett átmeneti tilalomra vonatkozó szabályok.
E végrehajtási aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
(2) A Bizottság a 96. cikkben említett intézkedéseket végrehajtási jogi aktusok révén fogadja el.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
Az így hozott intézkedések jellegéből adódó, az Unió és tagállamai pénzügyi érdekei védelmének gyors megerősítése által is kellőképpen alátámasztott sürgősségből fakadó nyomós ok miatt, a Bizottság a 285. cikk (5) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően azonnal alkalmazandó végrehajtási jogi aktusokat fogad el.
Amennyiben a 285. cikk (1) bekezdésében említett bizottság írásbeli eljárás útján nyilvánít véleményt, a 285. cikk (6) bekezdése alkalmazandó.
3. FEJEZET
A behozatali vagy kiviteli vám összegének beszedése, megfizetése, visszafizetése és elengedése
1. szakasz
A behozatali és kiviteli vám összegének meghatározása, a vámtartozás közlése és könyvelésbe vétel
101. cikk
A behozatali vagy kiviteli vám összegének meghatározása
(1) A fizetendő behozatali vagy kiviteli vám összegét az azon a helyen illetékes vámhatóság állapítja meg, ahol a vámtartozás keletkezett vagy a 87. cikknek megfelelően keletkezettnek tekintendő, amint rendelkezik a megfelelő információkkal.
(2) A 48. cikk sérelme nélkül a vámhatóságok elfogadhatják a fizetendő behozatali vagy kiviteli vámnak a nyilatkozattevő által meghatározott összegét.
(3) Amennyiben a behozatali vagy kiviteli vám fizetendő összege nem egész szám, akkor az összeget kerekíteni lehet.
Amennyiben az első albekezdésben említett összeget euróban adják meg, azt legfeljebb a legközelebb eső egész számra lehet fel- vagy lekerekíteni.
Azon tagállamok, amelyek pénzneme nem az euro értelemszerűen alkalmazhatják a második albekezdés rendelkezéseit, vagy eltérhetnek az említett albekezdéstől, amennyiben a kerekítésre alkalmazandó szabályok nem járnak a második albekezdésben meghatározott szabályokból eredőnél nagyobb pénzügyi hatással.
102. cikk
A vámtartozás közlése
(1) A vámtartozást az azon a helyen előírt formában kell közölni az adóssal, ahol a vámtartozás keletkezett, vagy a 87. cikknek megfelelően keletkezettnek tekintendő.
Az első albekezdésben említett közlést az alábbi esetek egyikében sem kell megtenni:
a)
amikor a behozatali vagy kiviteli vám összegének végleges meghatározásáig vám formájában megjelenő átmeneti kereskedelempolitikai intézkedés került bevezetésre;
b)
amikor a fizetendő behozatali vagy kiviteli vám összege meghaladja a 33. cikknek megfelelően hozott határozat alapján megállapított összeget;
c)
amikor az eredeti határozatot, amely szerint a vámtartozást egyáltalán nem kell közölni, vagy a fizetendő behozatali vagy kiviteli vám összegénél kisebb behozatalivám- vagy kivitelivám-összeg mellett kellett közölni, olyan általános rendelkezések alapján hozták meg, amelyeket bírósági határozat később érvénytelenített;
d)
amikor a vámhatóságok a vámjogszabályok értelmében mentesülnek a vámtartozás közlése alól.
(2) Ha a fizetendő behozatali vagy kiviteli vám összege megegyezik a vám-árunyilatkozaton feltüntetett összeggel, akkor az áru vámhatóság általi átengedése egyenértékű a vámtartozás adóssal történő közlésével.
(3) Ha a (2) bekezdés nem alkalmazandó, a vámhatóságoknak a vámtartozást akkor kell közölniük az adóssal, amikor meg tudják állapítani a fizetendő behozatali vagy kiviteli vám összegét, és erről határozatot tudnak hozni.
Mindazonáltal, amennyiben a vámtartozásról szóló értesítés valamely nyomozás érdekeit sértené, a vámhatóságok elhalaszthatják az értesítést arra az időre, amikor az már nem sérti a nyomozás érdekeit.
(4) Ha a fizetést biztosítékkal fedezték, a vámhatóság által megállapított időtartam alatt az egy és ugyanazon személynek átengedett valamennyi árura vonatkozó behozatali vagy kiviteli vám teljes összegének megfelelő vámtartozás közölhető a szóban forgó időtartam végén. A vámhatóság által megállapított időtartam nem haladhatja meg a 31 napot.
103. cikk
A vámtartozás elévülése
(1) A vámtartozás keletkezésének napjától számított három év eltelte után a vámtartozás már nem közölhető az adóssal.
(2) Ha a vámtartozás olyan cselekmény eredményeként keletkezett, amely elkövetése időpontjában büntetőeljárást vonhatott maga után, az (1) bekezdésben meghatározott három éves időtartam a nemzeti joggal összhangban legalább öt, de legfeljebb 10 évre növekszik.
(3) Az (1) és (2) bekezdésben előírt időszakokat fel kell függeszteni, amennyiben:
a)
jogorvoslati kérelmet nyújtanak be a 44. cikkel összhangban; a felfüggesztés a jogorvoslati kérelem benyújtásának napjától kezdődően alkalmazandó és a jogorvoslati eljárás időtartamára szól; vagy
b)
a vámhatóságok a 22. cikk (6) bekezdésével összhangban közli az adóssal azokat az okokat, amelyek alapján értesíteni kívánják a vámtartozásáról, e felfüggesztés a közlés időpontjától kezdődően és azon időszak végéig alkalmazandó, amíg az adósnak lehetősége van álláspontjának kifejtésére.
(4) Ha a vámtartozás a 116. cikk (7) bekezdése szerint ismét érvényessé válik, az (1) és (2) bekezdésben meghatározott időtartamokat felfüggesztettnek kell tekinteni attól a naptól számítva, amikor a visszafizetési vagy elengedési kérelmet a 121. cikknek megfelelően benyújtották, addig a napig, amikor a visszafizetésről vagy elengedésről szóló határozatot meghozták.
104. cikk
Könyvelésbe vétel
(1) A 101. cikkben említett vámhatóságok a nemzeti jogszabályoknak megfelelően veszik könyvelésbe a fizetendő behozatali vagy kiviteli vámnak az említett cikkel összhangban megállapított összegét.
Az első albekezdés nem alkalmazandó a 102. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében említett esetekben.
(2) A vámhatóságoknak nem kell könyvelésbe venniük azokat a behozatalivám- vagy kivitelivám-összegeket, amelyek olyan vámtartozást jelentenek, amelyet a 103. cikk alapján már nem lehet közölni az adóssal.
(3) A tagállamok meghatározzák a behozatali, illetve kiviteli vám összegének könyvelésbe vételére vonatkozó gyakorlati eljárásokat. Ezek az eljárások eltérhetnek annak megfelelően, hogy a vámtartozás keletkezésének körülményeire tekintettel, a vámhatóság megbizonyosodik-e arról, hogy az említett összegeket megfizetik.
105. cikk
A könyvelésbe vétel időpontja
(1) Ha a behozatali vám alóli részleges mentesség melletti ideiglenes behozataltól eltérő vámeljárás során az árukra vonatkozó vám-árunyilatkozat elfogadása - vagy ezzel azonos joghatású bármely más intézkedés eredményeként vámtartozás keletkezik, a vámhatóságok a fizetendő behozatali vagy kiviteli vám összegét az áru átengedését követő 14 napon belül veszik könyvelésbe.
Ha azonban a fizetést biztosítékkal fedezték, a vámhatóság által megállapított, 31 napot meg nem haladó időtartam alatt az egy és ugyanazon személynek átengedett valamennyi árura vonatkozó behozatali vagy kiviteli vám teljes összege az időtartam végén egyetlen bejegyzéssel könyvelésbe vehető. Az ilyen könyvelésbe vételnek a szóban forgó időtartam lejártát követő 14 napon belül kell megtörténnie.
(2) Ha az áru a fizetendő behozatali vagy kiviteli vám összegének megállapítását vagy beszedését érintő bizonyos feltételektől függően engedhető át, a könyvelésbe vételnek attól a naptól számított 14 napon belül kell megtörténnie, amelyen a fizetendő behozatali vagy kiviteli vám összegét, vagy a vámfizetési kötelezettséget megállapították.
Ha azonban a vámtartozás vám formájában megjelenő átmeneti kereskedelempolitikai intézkedéshez kapcsolódik, a fizetendő behozatali vagy kiviteli vám összegét a végleges kereskedelempolitikai intézkedést megállapító rendeletnek az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napját követő 2 hónapon belül kell könyvelésbe venni.
(3) Ha az (1) bekezdésben említettektől eltérő körülmények között keletkezik vámtartozás, a fizetendő behozatali vagy kiviteli vám összegét attól a naptól számított 14 napon belül kell könyvelésbe venni, amikor a vámhatóság a szóban forgó behozatali vagy kiviteli vám összegét meg tudja határozni, és határozatot tud hozni.
(4) A (3) bekezdést kell alkalmazni a beszedendő behozatali vagy kiviteli vám összegére vagy annak még beszedendő részére, ha a fizetendő vámösszeget még nem vették könyvelésbe az (1), (2) és (3) bekezdésnek megfelelően, vagy ha annak megállapítása és könyvelésbe vétele a fizetendőnél alacsonyabb összegben történt.
(5) Az (1), (2) és (3) bekezdésben megállapított könyvelésbevételi határidők nem alkalmazhatók előre nem látható körülmények vagy vis maior esetén.
(6) A könyvelésbe vétel a 102. cikk (3) bekezdésének második albekezdésében említett esetben elhalasztható arra az időre, amikor a vámtartozás közlése már nem sérti a nyomozás érdekeit.
106. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a 102. cikk (1) bekezdésének d) pontjában említett azon esetek meghatározására, amikor a vámhatóságok mentesülnek a vámtartozás közlése alól.
107. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el a vámhatóságok közötti, vámtartozás keletkezése esetén biztosítandó kölcsönös segítségnyújtás vonatkozásában.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
2. szakasz
A behozatali vagy kiviteli vám összegének megfizetése
108. cikk
Általános fizetési határidők és a fizetési határidő felfüggesztése
(1) A vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám 102. cikk szerint közölt összegét az adós a vámhatóság által előírt időtartamon belül fizeti meg.
A 45. cikk (2) bekezdésének sérelme nélkül ez az időtartam nem haladhatja meg a vámtartozás adóssal történő közlésétől számított tíz napot. Abban az esetben, ha a könyvelésbe vétel a 105. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében megállapított feltételek szerint összevontan történik, az időtartamot úgy kell megállapítani, hogy az adós ne kaphasson hosszabb fizetési határidőt, mint amelyet a 110. cikknek megfelelő halasztott fizetés megadása esetén kapott volna.
A vámhatóság az adós által benyújtott kérelem alapján meghosszabbíthatja a határidőt, ha a fizetendő behozatali vagy kiviteli vám összegének megállapítása a 48. cikkben említett áruátengedést követő ellenőrzés folyamán történt. A 112. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül az ilyen hosszabbítások nem haladhatják meg az adós számára ahhoz szükséges időt, hogy megtegye az indokolt lépéseket kötelezettségének rendezésére.
(2) Ha az adós a 110-112. cikkben megállapított fizetési könnyítések valamelyikére jogosult, a fizetést legkésőbb az e könnyítésekre vonatkozóan előírt időtartamon vagy időtartamokon belül kell teljesíteni.
(3) Az alábbi esetek bármelyikében a vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám összegének megfizetésére vonatkozó határidő felfüggesztésre kerül:
a)
ha a vám elengedését a 121. cikknek megfelelően kérelmezik;
b)
ha az árut elkobozzák, megsemmisítik, vagy az államnak felajánlják;
c)
ha a vámtartozás a 79. cikk alapján keletkezett, és egynél több adós van.
109. cikk
Fizetés
(1) A fizetés történhet készpénzben vagy bármely más, teljesítésre alkalmas módon, ideértve az egyenlegbeszámítást a nemzeti jogszabályokkal összhangban.
(2) A fizetés történhet az adós helyett egy harmadik személy által.
(3) Az adós bármikor megfizetheti a behozatali vagy kiviteli vám összegének egészét vagy egy részét azon időtartam lejártát megelőzően, amely a megfizetésre rendelkezésre áll.
110. cikk
Halasztott fizetés
A vámhatóság az érintett személy által benyújtott kérelem alapján és biztosíték nyújtása mellett, engedélyezi a fizetendő vám megfizetésének halasztását, a következő módok valamelyike szerint:
a)
a 105. cikk (1) bekezdése első albekezdésének vagy a 105. cikk (4) bekezdésének megfelelően könyvelésbe vett minden egyes behozatalivám- vagy kivitelivám-összeg vonatkozásában külön-külön;
b)
a 105. cikk (1) bekezdése első albekezdésének megfelelően, a vámhatóság által megállapított, 31 napot nem meghaladó időtartam során könyvelésbe vett valamennyi behozatalivám- vagy kivitelivám-összeg vonatkozásában együttesen;
c)
a 105. cikk (1) bekezdése második albekezdésének megfelelően egyetlen bejegyzést képező valamennyi behozatalivám- vagy kivitelivám-összeg vonatkozásában együttesen.
111. cikk
A fizetési halasztás időtartamai
(1) A 110. cikk szerinti fizetési halasztás időtartama 30 nap.
(2) Ha a halasztott fizetés a 110. cikk a) pontjának megfelelően történik, az időtartamot az azt követő naptól kell számítani, amelyen a vámtartozást az adóssal közölték.
(3) Ha a halasztott fizetés a 110. cikk b) pontjának megfelelően történik, az időtartamot az azt követő naptól kell számítani, amelyen az összevonásra nyitva álló időtartam lejár. Ebből az időtartamból le kell vonni az összevonásra nyitva álló időtartam felének megfelelő napok számát.
(4) Ha a halasztott fizetés a 110. cikk c) pontjának megfelelően történik, az időtartamot annak az időtartamnak a végét követő naptól kell számítani, amelyet a szóban forgó áru átengedésére előírtak. Ebből az időtartamból le kell vonni az érintett időtartam felének megfelelő napok számát.
(5) Ha a (3) és a (4) bekezdésben említett időtartamokban a napok száma páratlan szám, az e bekezdések alapján a 30 napos időtartamból levonandó napok száma a szomszédos kisebbik páros szám felével egyenlő.
(6) Ha a (3) és a (4) bekezdésben említett időtartamok naptári hetek, a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy azt a behozatalivám- vagy kivitelivám-összeget, amelyre vonatkozóan a fizetést elhalasztották, legkésőbb a szóban forgó naptári hét után következő negyedik hét péntekén kell megfizetni.
Ha ezek az időszakok naptári hónapok, a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy azt a behozatalivám- vagy kivitelivám-összeget, amelyre vonatkozóan a fizetést elhalasztották, a szóban forgó naptári hónap utáni hónap tizenhatodik napjáig kell megfizetni.
112. cikk
Egyéb fizetési könnyítések
(1) A vámhatóság az adósnak a halasztott fizetéstől eltérő fizetési könnyítést is adhat, azzal a feltétellel, hogy ehhez az adós biztosítékot nyújt.
(2) Ha a könnyítéseket az (1) bekezdés alapján adják meg, a behozatali vagy kiviteli vám összegét hitelkamattal kell megterhelni.
Azon tagállamok esetében, amelyek pénzneme az euró, a hitelkamatláb megegyezik az Európai Unió Hivatalos Lapjának C sorozatában közzétett, az Európai Központi Bank által az esedékesség hónapjának első napján a fő refinanszírozási műveletek vonatkozásában alkalmazott kamatláb egy százalékponttal növelt mértékével.
Azon tagállamok esetében, amelyek pénzneme nem az euro, a hitelkamatláb megegyezik az adott hónap első napján a nemzeti központi bank által a fő refinanszírozási műveletek vonatkozásában alkalmazott kamatláb egy százalékponttal növelt mértékével, illetve ha egy tagállam esetében nem áll rendelkezésre a nemzeti központi bank kamatlába, az ezzel leginkább egyenértékű, a tagállam pénzpiacán az adott hónap első napján alkalmazott kamatláb egy százalékponttal növelt mértékével.
(3) A vámhatóság eltekinthet biztosíték megkövetelésétől vagy a hitelkamat felszámításától, ha az adós helyzetének okmányokkal alátámasztott értékelése alapján megállapítást nyer, hogy ez súlyos gazdasági vagy szociális nehézségeket okozna.
(4) A vámhatóságok nem számíthatnak fel hitelkamatot, amennyiben az egyes beszedési intézkedésekhez tartozó összeg kevesebb 10 EUR-nál.
113. cikk
A fizetés végrehajtása
Ha a fizetendő behozatali vagy kiviteli vám összegét az előírt időtartam alatt nem fizették meg, a vámhatóságoknak az összeg megfizetését minden, az érintett tagállam jogszabályai szerint rendelkezésükre álló eszközzel biztosítaniuk kell.
114. cikk
Késedelmi kamat
(1) Késedelmi kamatot kell felszámítani a behozatali vagy kiviteli vám összegére az előírt időtartam lejártának napjától a megfizetés napjáig.
Azon tagállamok esetében, amelyek pénzneme az euro, a késedelmi kamatláb megegyezik az Európai Unió Hivatalos Lapjának C sorozatában közzétett, az Európai Központi Bank által az esedékesség hónapjának első napján a fő refinanszírozási műveletek vonatkozásában alkalmazott kamatláb két százalékponttal növelt mértékével.
Azon tagállamok esetében, amelyek pénzneme nem az euró, a késedelmi kamatláb megegyezik az adott hónap első napján a nemzeti központi bank által a fő refinanszírozási műveletek vonatkozásában alkalmazott kamatláb két százalékponttal növelt mértékével, illetve ha egy tagállam esetében nem áll rendelkezésre a nemzeti központi bank kamatlába, az ezzel leginkább egyenértékű, a tagállam pénzpiacán a kérdéses hónap első napján alkalmazott kamatláb két százalékponttal növelt mértékével.
(2) Ha a vámtartozás a 79. vagy a 82. cikk alapján merült fel, vagy ha a vámtartozásról szóló értesítés egy áruátengedést követő ellenőrzés eredménye, a behozatali vagy kiviteli vám összegén felül késedelmi kamatot kell felszámítani, a vámtartozás keletkezésének napjától a közlés napjáig.
A késedelmi kamatot az (1) bekezdésnek megfelelően kell megállapítani.
(3) A vámhatóság eltekinthet a késedelmi kamat felszámításától, ha az adós helyzetének okmányokkal alátámasztott értékelése alapján megállapítást nyer, hogy ennek felszámítása súlyos gazdasági vagy szociális nehézségeket okozna.
(4) A vámhatóságok nem számíthatnak fel késedelmi kamatot, amennyiben az egyes beszedési intézkedésekhez tartozó összeg kevesebb 10 EUR-nál.
115. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el, amelyekben meghatározza a 108. cikk (3) bekezdésében említett vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám összegének megfizetésére vonatkozó határidő felfüggesztésének szabályait és időtartamát.
3. szakasz
Visszafizetés és elengedés
116. cikk
Általános rendelkezések
(1) Az ebben a szakaszban megállapított feltételekre is figyelemmel, a behozatali vagy kiviteli vám összegét a következő okok bármelyike esetén vissza kell fizetni vagy el kell engedni:
a)
a behozatali vagy kiviteli vám túlzott mértékben felszámított összege;
b)
hibás áruk vagy a szerződés feltételeinek nem megfelelő áruk;
c)
az illetékes hatóságok hibája;
d)
méltányosság.
Ha a behozatali vagy kiviteli vám összegét megfizették és a vonatkozó vám-árunyilatkozatot a 174. cikknek megfelelően érvénytelenítik, ezt az összeget vissza kell fizetni.
(2) A vámhatóságok kötelesek visszafizetni vagy elengedni a behozatali vagy kiviteli vám (1) bekezdésben említett összegét, amennyiben az eléri a 10 EUR-t, kivéve ha az érintett személy kéri az ennél alacsonyabb összeg visszafizetését vagy elengedését.
(3) Amennyiben a vámhatóságok úgy ítélik meg, hogy a 119. vagy a 120. cikk alapján meg kell adni a visszafizetést vagy az elengedést, az érintett tagállam határozathozatal céljából továbbítja az ügyet a Bizottságnak az alábbi esetekben:
a)
amennyiben a vámhatóságok úgy ítélik meg, hogy a különleges körülmények abból adódnak, hogy a Bizottság nem teljesítette kötelezettségeit;
b)
amennyiben a vámhatóságok úgy ítélik meg, hogy a Bizottság a 119. cikk értelmében hibát követett el;
c)
amennyiben az ügy körülményei a tagállamok közigazgatási hatóságai közötti kölcsönös segítségnyújtásról, valamint a vám- és mezőgazdasági jogszabályok helyes alkalmazásának biztosítása érdekében e hatóságok és a Bizottság együttműködéséről szóló 1997. március 13-i 515/97/EK tanácsi rendelet (17) vagy bármely más olyan uniós jogszabály vagy az Unió által valamely országokkal vagy országok csoportjával kötött olyan megállapodás alapján végrehajtott uniós vizsgálat megállapításaira vonatkoznak, amelyben rendelkeztek az ilyen irányú uniós vizsgálatok végrehajtásáról;
d)
amennyiben azon összeg, amelynek megfizetésére az adott személy egy vagy több behozatali vagy kiviteli művelet tekintetében kötelezhető, hiba vagy különleges körülmények eredményeképpen legalább 500 000 EUR.
Az első albekezdés ellenére az említett ügyeket az alábbi esetekben nem szabad továbbítani:
a)
amennyiben a Bizottság korábban határozatot fogadott el egy hasonló jogi megítélésű és hasonló ténybeli alapokon nyugvó ügyben;
b)
amennyiben a Bizottság előtt egy hasonló jogi megítélésű és hasonló ténybeli alapokon nyugvó ügy elbírálása már folyamatban van.
(4) A határozat meghozatalára vonatkozó illetékességi szabályokra is figyelemmel, ha a vámhatóságok a 121. cikk (1) bekezdésében említett időtartamokon belül saját maguk fedik fel, hogy a behozatali vagy kiviteli vám adott összege a 117., 119. vagy 120. cikk alapján visszafizetendő vagy elengedendő, azt saját kezdeményezésükre visszafizetik vagy elengedik.
(5) Nem adható meg a visszafizetés vagy az elengedés, ha a vámtartozás közlését eredményező helyzet az adós általi megtévesztésből ered.
(6) A visszafizetés nem keletkeztet kamatfizetést az érintett vámhatóságok részéről.
Kamatot kell fizetni azonban, ha a visszafizetés megadására vonatkozó határozatot nem hajtják végre a határozat meghozatalának napjától számított három hónapon belül, kivéve, ha a határidő betartásának elmulasztása a vámhatóságokon kívül álló okokból történt.
Ilyen esetekben a kamat a három hónapos időszak lejárati napjától a visszafizetés napjáig fizetendő. A kamatlábat a 112. cikknek megfelelően kell meghatározni.
(7) Ha a vámhatóságok a visszafizetést vagy elengedést tévedésből adták meg, az eredeti vámtartozás válik ismét érvényessé, amennyiben az a 103. cikk értelmében még nem évült el.
Ilyen esetekben az (5) bekezdés második albekezdése szerint fizetendő kamat visszatérítendő.
117. cikk
A behozatali vagy kiviteli vám túlzott mértékben felszámított összegei
(1) A behozatali vagy kiviteli vám összegét vissza kell fizetni vagy el kell engedni, amennyiben a vámtartozásról szóló eredeti közlésnek megfelelő vámtartozás összege meghaladja a fizetendő összeget, vagy a vámtartozást az adóssal a 102. cikk (1) bekezdésének c) vagy d) pontjába ütközően közölték.
(2) Ha a visszafizetésre vagy az elengedésre vonatkozó kérelem vámkontingens, vámplafon vagy egyéb preferenciális tarifális szabály szerint az árura a szabad forgalomba bocsátásra vonatkozó vám-árunyilatkozat elfogadásának időpontjában alkalmazott csökkentett vagy nulla behozatali vámtételen alapul, a visszafizetés vagy elengedés csak akkor adható meg, ha a szükséges okmányokkal együtt beadott kérelem benyújtásának időpontjában az alábbi feltételek valamelyike teljesül:
a)
vámkontingens esetén annak mennyisége még nem merült ki;
b)
egyéb esetekben az egyébként fizetendő vámtételt nem állították vissza.
118. cikk
Hibás áruk vagy a szerződés feltételeinek nem megfelelő áruk
(1) A behozatali vám összegét vissza kell fizetni vagy el kell engedni, amennyiben a vámtartozás közlése olyan árukra vonatkozik, amelyeket az importőr visszautasított, mivel azok az átengedés időpontjában hibásak voltak, vagy nem feleltek meg a behozatal alapjául szolgáló szerződés feltételeinek.
Hibás áruknak azokat az árukat kell tekinteni, amelyek átengedésük előtt károsodottak voltak.
(2) A (3) bekezdés ellenére a visszafizetést vagy elengedést meg kell adni, feltéve, hogy az árut még nem használták, kivéve az olyan kezdeti használatot, amelyre azért lehetett szükség, hogy meg lehessen állapítani, hogy az áru hibás-e, vagy hogy az megfelel-e a szerződés feltételeinek, és feltéve, hogy az árut az Unió vámterületéről kiszállítják.
(3) A visszafizetés vagy az elengedés nem adható meg amennyiben:
a)
az árut szabad forgalomba bocsátása előtt tesztelés céljából különleges eljárásnak vetették alá, kivéve, ha megállapítható, hogy az a tény, hogy az áru hibás volt, vagy nem felelt meg a szerződés feltételeinek, szokásos körülmények között nem lett volna észlelhető a tesztek során;
b)
az áruk hibás voltát a szerződés feltételei - különösen az ár - meghatározásakor figyelembe vették, mielőtt az árukat vámtartozást keletkeztető vámeljárás alá vonták; vagy
c)
az árukat a kérelmező azután értékesíti, miután megállapította, hogy azok hibásak, vagy nem felelnek meg a szerződés feltételeinek.
(4) Az érintett személy által benyújtott kérelem alapján a vámhatóság engedélyezi az árunak az Unió vámterületéről való kiszállítása helyett annak aktív feldolgozási eljárás - a megsemmisítési célút is beleértve - vagy külső árutovábbítási eljárás vagy vámraktározási vagy vámszabad területi eljárás alá vonását.
119. cikk
Az illetékes hatóságok által elkövetett hibák
(1) A 116. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében és a 117., 118. és 120. cikkben említetteken kívüli esetekben a behozatali vagy kiviteli vám összegét vissza kell fizetni vagy el kell engedni, ha az illetékes hatóságok hibájából a vámtartozásról szóló eredeti közlésnek megfelelő összeg alacsonyabb volt a fizetendő összegnél, feltéve, hogy a következő feltételek teljesülnek:
a)
az adós ésszerűen nem vehette észre a hibát; és
b)
az adós jóhiszeműen járt el.
(2) Ha a 117. cikk (2) bekezdésében megállapított feltételek nem teljesülnek, a visszafizetést vagy elengedést meg kell adni, ha az árukra a vámhatóság hibájából nem alkalmazták a csökkentett vagy nulla vámtételt, és a szabad forgalomba bocsátásra vonatkozó vám-árunyilatkozat, amelyhez a csökkentett vagy nulla vámtétel alkalmazásához szükséges minden okmányt csatoltak, tartalmazott minden adatot.
(3) Amikor az árukra vonatkozó preferenciális elbánást igazgatási együttműködés alapján adják meg, amelyben részt vesznek az Unió vámterületén kívüli ország vagy terület hatóságai, az azon hatóságok által kiadott igazolás, amennyiben az helytelennek bizonyul, olyan hibának minősül, amelyről az (1) bekezdés a) pontjának értelmében nem tételezhető fel, hogy észre kellett volna venni.
A helytelen igazolás kiadása azonban nem jelent hibát, ha az igazolás a tények exportőr általi helytelen bemutatásán alapul, kivéve, ha nyilvánvaló, hogy a kiadó hatóságoknak tudomásuk volt, vagy tudomásuknak kellett lennie arról, hogy az áru nem felel meg a preferenciális elbánásra jogosító feltételeknek.
Az adós jóhiszeműnek tekintendő, ha bizonyítani tudja, hogy az érintett kereskedelmi műveletek időtartama alatt kellő figyelmet fordított arra, hogy a preferenciális elbánás valamennyi feltétele teljesüljön.
Az adós nem hivatkozhat jóhiszeműségre, ha a Bizottság az Európai Unió Hivatalos Lapjában közleményt jelentetett meg, amelyben kijelenti, hogy kétségek merültek fel a preferenciális rendelkezéseknek a kedvezményezett ország vagy terület részéről történő alkalmazásának helyességével kapcsolatban.
120. cikk
Méltányosság
(1) A 116. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében és a 117., 118. és 119. cikkben említettektől eltérő esetekben a behozatali vagy kiviteli vám összegét méltányosságból vissza kell fizetni vagy el kell engedni, ha a vámtartozás olyan különleges körülmények között keletkezett, amelyek között az adósnak megtévesztés vagy nyilvánvaló hanyagság nem tulajdonítható.
(2) Az (1) bekezdésben említett különleges körülmények akkor állnak fenn, ha az eset körülményei alapján egyértelmű, hogy az adós kivételes helyzetben van az ugyanazon üzletágban tevékenykedő más gazdálkodókhoz képest, és hogy ilyen körülmények hiányában nem szenvedte volna el a behozatali vagy kiviteli vám összegének beszedéséből adódó hátrányt.
121. cikk
Visszafizetési és elengedési eljárás
(1) A 116. cikknek megfelelő visszafizetési vagy elengedési kérelmeket a vámhatóságokhoz kell benyújtani a következő időtartamokon belül:
a)
a túlzott mértékben felszámított behozatalivám- vagy kivitelivám-összegek, az illetékes hatóságok hibája vagy méltányosság esetében a vámtartozás közlésének napjától számított három éven belül;
b)
a hibás áruk vagy a szerződés feltételeinek nem megfelelő áruk esetében a vámtartozás közlésének napjától számított egy éven belül;
c)
a vám-árunyilatkozat érvénytelenítése esetén az érvénytelenítésre alkalmazandó szabályokban meghatározott időtartamon belül.
Az első albekezdés a) és b) pontjában meghatározott időtartamot meg kell hosszabbítani, ha a kérelmező igazolja, hogy előre nem látható körülmény vagy vis maior miatt akadályoztatva volt a kérelem előírt időtartamon belüli benyújtásában.
(2) Amennyiben a vámhatóságoknak az előadott indokok alapján nem áll módjukban megadni a behozatali- vagy kivitelivám-összeg visszafizetését vagy elengedését, el kell végezniük a visszafizetésre vagy elengedésre vonatkozó kérelem érdemi vizsgálatát a 116. cikkben a visszafizetésre vagy elengedésre vonatkozóan említett egyéb okok tekintetében.
(3) Ha a 44. cikk szerint jogorvoslati kérelmet nyújtanak be a vámtartozás közlésével szemben, az (1) bekezdés első albekezdésében meghatározott időtartamot fel kell függeszteni a jogorvoslati eljárások időtartamára, attól a naptól számítva, amikor a jogorvoslati kérelem benyújtása megtörtént.
(4) Amennyiben a vámhatóság a 119. és a 120. cikknek megfelelően visszafizetést vagy elengedést ad, arról az érintett tagállamnak tájékoztatnia kell a Bizottságot.
122. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el, amelyekben megállapítja a Bizottság által követendő, a 116. cikk (3) bekezdésében említett bizottsági határozat meghozatalára vonatkozó, különösen a következőkre irányadó szabályokat:
a)
az ügy elfogadásának feltételei;
b)
a határozathozatal határideje és e határidő felfüggesztése;
c)
az érintett személyt hátrányosan érintő határozat meghozatala előtt azon indokok közlése, amelyekre a Bizottság alapozni kívánja a határozatát;
d)
a határozatról való értesítés;
e)
a határozathozatal vagy az ilyen határozatról való értesítés elmulasztásának következményei.
123. cikk
Végrehajtási hatáskörök átruházása
(1) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
a 116. cikkben említett visszafizetés és elengedés;
b)
a Bizottságnak a 121. cikk (4) bekezdése szerinti tájékoztatása és a közlendő információk.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
(2) A Bizottság a 116. cikk (3) bekezdésében említett határozatot végrehajtási jogi aktusok révén fogadja el.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (2) bekezdésében említett tanácsadó bizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
Amennyiben a 285. cikk (1) bekezdésében említett bizottság írásbeli eljárás útján nyilvánít véleményt, a 285. cikk (6) bekezdése alkalmazandó.
4. FEJEZET
Vámtartozás megszűnése
124. cikk
Megszűnés
(1) A vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám összegének az adós igazságszolgáltatási szerv által megállapított fizetésképtelensége miatti behajthatatlanságára vonatkozó, hatályos rendelkezések sérelme nélkül, a behozatalivám- vagy kivitelivám-tartozás valamely következő módon szűnik meg:
a)
ha az adóst a 103. cikkben foglaltak szerint már nem lehet értesíteni a vámtartozásról;
b)
a behozatali vagy kiviteli vám összegének megfizetésével;
c)
az (5) bekezdéstől függően, a behozatali vagy kiviteli vám összegének elengedésével;
d)
a behozatali- vagy kivitelivám-fizetési kötelezettséggel járó vámeljárásra bejelentett áru esetében, ha a vám-árunyilatkozatot érvénytelenítik;
e)
ha a behozatali- vagy kivitelivám-köteles árukat elkobozzák, vagy lefoglalják és azzal egyidejűleg vagy azt követően elkobozzák;
f)
ha a behozatalivám- vagy kivitelivám-köteles áruk a vámfelügyelet alatt megsemmisülnek vagy azokat az államnak felajánlják;
g)
ha az áruk eltűnése vagy a vámjogszabályokból származó kötelezettségek nemteljesítése az áru tényleges jellege, előre nem látható körülmények vagy vis maior eredményeként vagy a vámhatóságok utasítása eredményeként az említett áru teljes megsemmisülése vagy helyrehozhatatlan károsodása miatt következett be; e pont alkalmazásában az árukat helyrehozhatatlanul károsodottnak kell tekinteni, ha azok emberi használatra alkalmatlanná váltak;
h)
ha a vámtartozás a 79. vagy a 82. cikk alapján keletkezett, és a következő feltételek teljesülnek:
i.
a mulasztás, amely vámtartozás keletkezéséhez vezetett, nem volt jelentős hatással az érintett vámeljárás helyes lefolytatására, és nem valósított meg megtévesztési kísérletet;
ii.
minden, az áruk helyzetének rendezéséhez szükséges alakiságot ezt követően elvégeznek;
i)
ha a meghatározott célra történő felhasználásuk alapján nulla vagy csökkentett behozatalivám-tétel mellett szabad forgalomba bocsátott árut a vámhatóságok engedélyével kivitték;
j)
ha a 78. cikk alapján keletkezett és az abban a cikkben említett, a preferenciális tarifális elbánás megadásának lehetővé tétele érdekében elvégzett alakiságokat érvénytelenítik;
k)
ha a (6) bekezdéstől függően a vámtartozás a 79. cikk alapján keletkezett, és a vámhatóságok számára kielégítő bizonyítékot szolgáltatnak arról, hogy az árukat nem használták fel vagy fogyasztották el, és az Unió vámterületéről kiszállították azokat.
(2) A vámtartozást - az (1) bekezdés e) pontjában említett esetekben - a vámmal kapcsolatos bűncselekmények, illetve szabálysértések esetén alkalmazandó szankciók alkalmazásában nem lehet megszűntnek tekinteni, ha valamely tagállam jogrendje értelmében a kiviteli vagy behozatali vám vagy a vámtartozás fennállása képezi az alapot a szankciók meghatározásához.
(3) Ha az (1) bekezdés g) pontjával összhangban a vámtartozás megszűnik a meghatározott célra történő felhasználása alapján nulla vagy csökkentett behozatalivám-tétel mellett szabad forgalomba bocsátott áru vonatkozásában, az ezek megsemmisüléséből származó minden maradékot vagy hulladékot nem uniós árunak kell tekinteni.
(4) Az áruk természetéből eredő helyrehozhatatlan veszteségek veszteségnormájára vonatkozó hatályos rendelkezések alkalmazandók abban az esetben, ha az érintett személy nem tudja igazolni, hogy a tényleges veszteség meghaladja az adott árura vonatkozó veszteségnorma alkalmazásával kiszámított veszteséget.
(5) Ha több személy kötelezett a vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám összegének megfizetésére, és az elengedést megadták, a vámtartozás csak annak a személynek vagy azoknak a személyeknek a tekintetében szűnik meg, aki(k)nek az elengedést megadták.
(6) Az (1) bekezdés k) pontjában említett esetben a vámtartozás nem szűnik meg a megtévesztést megkísérlő személlyel vagy személyekkel szemben.
(7) Ha a vámtartozás a 79. cikk alapján keletkezett, az azon személy tekintetében szűnik meg, akinek magatartása nem foglalt magában semmiféle megtévesztési kísérletet, és aki hozzájárult a csalás elleni küzdelemhez.
125. cikk
Szankciók alkalmazása
Ha a vámtartozás a 124. cikk (1) bekezdésének h) pontja alapján szűnt meg, az nem zárja ki azt, hogy a tagállamok a vámjogszabályok betartásának elmulasztásáért szankciókat alkalmazzanak.
126. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el azon mulasztások listájának meghatározására és a 124. cikk (1) bekezdése h) pontja i. alpontjának kiegészítésére vonatkozóan, amelyek nincsenek jelentős hatással az érintett vámeljárás helyes lefolytatására.
IV. CÍM
AZ UNIÓ VÁMTERÜLETÉRE BESZÁLLÍTOTT ÁRUK
1. FEJEZET
Belépési gyűjtő árunyilatkozat
127. cikk
A belépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtása
(1) Az Unió vámterületére beszállított árukra belépési gyűjtő árunyilatkozatot kell benyújtani.
(2) Az (1) bekezdésben említett kötelezettségek teljesítése alól mentesülnek:
a)
az olyan szállítóeszközök és az ezeken fuvarozott olyan áruk, amelyek az Unió vámterületének felségvizein vagy légterén megállás nélkül haladnak át; és
b)
az egyéb esetek, amikor az áruk vagy a forgalom jellege kellőképpen indokolja, vagy nemzetközi megállapodások ezt megkövetelik.
(3) A belépési gyűjtő árunyilatkozatot az első beléptető vámhivatalnál, megadott határidőn belül kell benyújtania azt megelőzően, hogy az árut beszállítják az Unió vámterületére.
A vámhatóságok megengedhetik a belépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtását más vámhivatalhoz is, feltéve hogy ez utóbbi a szükséges adatokat azonnal közli az első beléptető vámhivatallal, vagy azokat annak elektronikus úton a rendelkezésére bocsátja.
(4) A belépési gyűjtő árunyilatkozatot a fuvarozónak kell benyújtania.
A fuvarozó kötelezettségeitől függetlenül, a belépési gyűjtő árunyilatkozatot helyette a következő személyek valamelyike is benyújthatja:
a)
az importőr vagy a címzett vagy más olyan személy, akinek a nevében, vagy akinek az érdekében a fuvarozó eljár;
b)
bármely személy, aki képes arra, hogy a szóban forgó árukat a beléptető vámhivatalnál vám elé állítsa vagy állíttassa.
(5) A belépési gyűjtő árunyilatkozatnak tartalmaznia kell a biztonsági és védelmi célú kockázatelemzéshez szükséges adatokat.
(6) Meghatározott esetekben, ha az (5) bekezdésben említett valamennyi adat nem szerezhető be a (4) bekezdésben említett személyektől, a szóban forgó adatszolgáltatás érdekében előírható az említett adatokkal és a megfelelő adatszolgáltatási jogokkal rendelkező egyéb személyek számára, hogy közöljék azokat.
(7) A vámhatóságok elfogadhatják, hogy kereskedelmi, kikötői vagy szállítási informatikai rendszereket használjanak fel a belépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtásához, feltéve hogy ezek a rendszerek tartalmazzák a belépési gyűjtő árunyilatkozathoz szükséges adatokat, és azon adatok megadott határidőn belül rendelkezésre állnak, mielőtt az árukat beszállítanák az Unió vámterületére.
(8) A vámhatóság a belépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtása helyett elfogadhatja értesítés benyújtását és a gazdálkodó számítógépes rendszerében a belépési gyűjtő árunyilatkozathoz szükséges adatokhoz való hozzáférést.
128. cikk
Kockázatelemzés
A 127. cikk (3) bekezdésében említett vámhivatalnak megadott határidőn belül biztosítania kell, hogy - elsődlegesen biztonsági és védelmi célzattal - elvégezzék a kockázatelemzést a 114. cikk (1) bekezdésében említett belépési gyűjtő árunyilatkozat vagy a 127. cikk (8) bekezdésében említett adatok alapján, és a kockázatelemzés eredményei alapján meghozzák a szükséges intézkedéseket.
129. cikk
A belépési gyűjtő árunyilatkozat módosítása és érvénytelenítése
(1) A nyilatkozattevő számára ilyen irányú kérelem esetén megengedhető, hogy a belépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtását követően annak egy vagy több adatát módosítsa.
Nem lehetséges a módosítás a következő események bármelyike után:
a)
a vámhatóság értesítette a belépési gyűjtő árunyilatkozatot benyújtó személyt arról, hogy szándékában áll megvizsgálni az árut;
b)
a vámhatóság megállapította, hogy a belépési gyűjtő árunyilatkozat adatai helytelenek;
c)
az árukat már vám elé állították.
(2) Amennyiben azon árukat, amelyekre vonatkozóan belépési gyűjtő árunyilatkozatot nyújtottak be, nem szállítják be az Unió vámterületére, a vámhatóságnak érvénytelenítenie kell az említett árunyilatkozatot:
a)
vagy a nyilatkozattevő kérelmére;
b)
vagy az árunyilatkozat benyújtását követő 200 napon belül.
130. cikk
A belépési gyűjtő árunyilatkozat helyett benyújtott nyilatkozatok
(1) A 127. cikk (3) bekezdésében említett vámhivatal eltekinthet a belépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtásától azoknak az áruknak a tekintetében, amelyeknél az említett árunyilatkozat benyújtásának határideje előtt vám-árunyilatkozatot nyújtanak be. Ebben az esetben a vám-árunyilatkozatnak legalább a belépési gyűjtő árunyilatkozathoz szükséges adatokat tartalmaznia kell. Mindaddig, amíg a vám-árunyilatkozatot a 172. cikknek megfelelően el nem fogadták, az a belépési gyűjtő árunyilatkozat státusával rendelkezik.
(2) A 127. cikk (3) bekezdésében említett vámhivatal eltekinthet a belépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtásától azoknak az áruknak a tekintetében, amelyekre az említett árunyilatkozat benyújtásának határideje előtt átmeneti megőrzési árunyilatkozatot nyújtanak be. Az árunyilatkozatnak legalább a belépési gyűjtő árunyilatkozathoz szükséges adatokat tartalmaznia kell. Mindaddig, amíg a bejelentett árukat a 139. cikknek megfelelően vám elé nem állították, az átmeneti megőrzési árunyilatkozat a belépési gyűjtő árunyilatkozat státusával rendelkezik.
131. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározására vonatkozóan:
a)
azon esetek, amelyekben a 127. cikk (2) bekezdésének c) pontjával összhangban eltekintenek a belépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtásának kötelezettségétől;
b)
a 127. cikk (3) és (7) bekezdésében említett azon megadott határidő, amelyen belül a belépési gyűjtő árunyilatkozatot be kell nyújtani - figyelembe véve az áruk vagy a szállítás jellegét -, mielőtt az árukat beszállítják az Unió vámterületére;
c)
a 127. cikk (6) bekezdésében említett esetek és azon egyéb személyek, akik az ilyen esetekben kötelezhetők a belépési gyűjtő árunyilatkozat adatainak szolgáltatására.
132. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakat:
a)
a 127. cikkben említett belépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtására vonatkozó eljárási szabályok;
b)
eljárási szabályok és a belépési gyűjtő árunyilatkozat adatainak megadása a 127. cikk (6) bekezdésében említett egyéb személyek által;
c)
a kockázatelemzés végrehajtására és a szükséges intézkedések megtételére vonatkozó határidő a 128. cikkben foglaltaknak megfelelően;
d)
a belépési gyűjtő árunyilatkozat módosítására vonatkozó eljárási szabályok a 129. cikk (1) bekezdésével összhangban;
e)
a belépési gyűjtő árunyilatkozat érvénytelenítésére vonatkozó eljárási szabályok a 129. cikk (2) bekezdésével összhangban, az áruk megfelelő beléptetésének figyelembevételével.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
2. FEJEZET
Az áruk érkezése
1. szakasz
Az áruk beléptetése az Unió vámterületére
133. cikk
Értesítés tengerjáró hajó vagy légi jármű érkezéséről
(1) Az Unió vámterületére belépő tengerjáró hajó vagy légi jármű üzemeltetőjének értesítenie kell az érkezésről az első beléptető vámhivatalt a szállítóeszköz érkezésekor.
Amennyiben a vámhatóság már értesült a tengerjáró hajó vagy légi jármű érkezéséről, eltekinthet az első albekezdésben említett értesítéstől.
(2) A vámhatóság elfogadhatja, hogy a szállítóeszköz beérkezéséről tengeri vagy légi kikötői rendszerek, illetve más rendelkezésre álló információs módszerek útján is megadható legyen az értesítés.
134. cikk
Vámfelügyelet
(1) Az Unió vámterületére beszállított áruk a beléptetés időpontjától kezdve vámfelügyelet alatt állnak és vámellenőrzés alá vonhatóak. Adott esetben vonatkoznak rájuk többek között a közerkölcs, a közrend vagy közbiztonság, emberek, állatok vagy növények egészségének és életének védelme, a környezet védelme, a művészi, történelmi vagy régészeti értékkel rendelkező nemzeti kincsek védelme és az ipari vagy kereskedelmi tulajdon oltalma alapján indokolt tilalmak és korlátozások - beleértve a kábítószer-prekurzorok, a bizonyos szellemi tulajdonjogokat megsértő áruk és a készpénz ellenőrzését -, továbbá vonatkozik rájuk a halászati védelemmel és gazdálkodással foglalkozó intézkedések és a kereskedelempolitikai intézkedések végrehajtása.
Az áru vámfelügyelet alatt marad mindaddig, amíg ez vámjogi státusának meghatározásához szükséges, és a vámhatóságok engedélye nélkül a vámfelügyelet alól nem vonható ki.
A 254. cikk sérelme nélkül, az uniós árukra nem vonatkozik a vámfelügyelet, miután vámjogi státusukat megállapították.
A nem uniós áruk vámfelügyelet alatt maradnak, amíg vámjogi státusuk meg nem változik, vagy az Unió vámterületéről kiszállítják vagy megsemmisítik őket.
(2) Bármely személy, aki vámfelügyelet alatt álló áruk birtokosa, a vámhatóságok engedélyével bármikor megvizsgálhatja az árukat vagy mintát vehet azokból, különösen tarifális besorolásuk, vámértékük vagy vámjogi státusuk megállapítása érdekében.
135. cikk
A megfelelő helyre történő szállítás
(1) Annak a személynek, aki az Unió vámterületére árut szállít be, azt haladéktalanul tovább kell szállítania a vámhatóság által kijelölt útvonalon és utasításainak megfelelően - ha vannak ilyenek - a vámhatóságok által kijelölt vámhivatalhoz, vagy bármely más e hatóságok által kijelölt vagy jóváhagyott helyre, vagy valamely vámszabad területre.
(2) A vámszabad területre beszállított árukat közvetlenül erre a vámszabad területre kell beszállítani, tengeri vagy légi úton, vagy - ha szárazföldön történik a szállítás - az Unió vámterületének más részén történő keresztülhaladás nélkül, amennyiben a vámszabad terület érintkezik valamely tagállam és egy harmadik ország közötti szárazföldi határral.
(3) Az a személy, aki az áru fuvarozásáért a felelősséget viseli az Unió vámterületére történő beszállítását követően, felel az (1) és (2) bekezdésben megállapított kötelezettségek betartásáért.
(4) Azt az árut, amely kívül van ugyan az Unió vámterületén, de a hatályban lévő rendelkezések értelmében valamely tagállam vámhatóságának vámellenőrzése alá vonható az Unió vámterületén kívüli országgal vagy területtel megkötött megállapodás eredményeként, ugyanúgy kell kezelni, mint az Unió vámterületére beszállított árut.
(5) Az (1) és a (2) bekezdés nem zárja ki a határövezeteken belül vagy csővezetéken és egyéb vezetéken szállított árukra, valamint bármilyen, elhanyagolható gazdasági jelentőségű forgalomra, például levelekre, levelezőlapokra vagy nyomtatványokra és azok egyéb hordozóeszközön tárolt elektronikus megfelelőire vagy az utasok által szállított árukra vonatkozó különleges szabályok alkalmazását, amennyiben a vámfelügyelet és a vámellenőrzés lehetősége ezáltal nem kerül veszélybe.
(6) Az (1) bekezdés nem alkalmazandó olyan szállítóeszközökre és az ezeken fuvarozott olyan árukra, amelyek az Unió vámterületének felségvizein vagy légterén megállás nélkül haladnak át.
136. cikk
Unión belüli légi és tengeri járatok
A 127-130. és a 133. cikk, a 135. cikk (1) bekezdése, a 137., 139-141., valamint a 144-149. cikk nem alkalmazandó az olyan nem uniós árukra és a 155. cikkben említett olyan árukra, amelyek az Unió vámterületén lévő két pont közötti tengeri vagy légi szállítás közben ideiglenesen elhagyják e területet, feltéve hogy a fuvarozás közvetlen útvonalon történik, az Unió vámterületén kívüli megállás nélkül.
137. cikk
Szállítás különleges körülmények között
(1) Ha előre nem látható körülmények vagy vis maior következtében a 135. cikk (1) bekezdésében megállapított kötelezettség nem teljesíthető, annak a személynek, akit ez a kötelezettség terhel, vagy az érdekében eljáró bármely más személynek haladéktalanul tájékoztatnia kell a vámhatóságot az előállt helyzetről. Ha az előre nem látható körülmények vagy a vis maior nem eredményezik az áru teljes elvesztését, a vámhatóságot értesíteni kell az áru pontos helyéről.
(2) Ha előre nem látható körülmények vagy vis maior következtében a 135. cikk (6) bekezdésének hatálya alá tartozó hajó vagy repülőgép arra kényszerül, hogy ideiglenesen az Unió vámterületén lévő kikötőbe fusson be vagy ott szálljon le, és nem teljesíthető a 135. cikk (1) bekezdésében megállapított kötelezettség, a hajót vagy repülőgépet az Unió vámterületére beszállító személynek vagy az érdekében eljáró bármely más személynek haladéktalanul tájékoztatnia kell a vámhatóságot az előállt helyzetről.
(3) A vámhatóságok határozzák meg azokat az intézkedéseket, amelyeket meg kell hozni az (1) bekezdésben említett áru, valamint a (2) bekezdésben meghatározott körülmények között a hajó vagy repülőgép és az ezeken lévő bármilyen áru vámfelügyeletének lehetővé tételére és - adott esetben - annak biztosítására, hogy ezt követően elszállításra kerüljenek valamelyik vámhivatalhoz vagy a hatóságok által kijelölt vagy jóváhagyott egyéb helyre.
138. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
a 133. cikkben említett érkezési értesítés;
b)
a 135. cikk (5) bekezdésében említett áruszállítás.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
2. szakasz
Az áruk vám elé állítása, kirakodása és vizsgálata
139. cikk
Az áruk vám elé állítása
(1) Az Unió vámterületére beszállított árukat megérkezésükkor haladéktalanul vám elé kell állítania a kijelölt vámhivatalnál vagy a vámhatóság által kijelölt vagy jóváhagyott bármilyen egyéb helyen vagy a vámszabad területen a következő személyek közül az egyiknek:
a)
az a személy, aki az árukat az Unió vámterületére beszállította;
b)
az a személy, akinek a nevében vagy akinek az érdekében az árukat e területre beszállító személy eljár;
c)
az a személy, aki az áruk fuvarozásáért a felelősséget viselte, miután azokat az Unió vámterületére beszállították.
(2) Azon árukat, amelyeket tengeri vagy légi úton szállítottak be az Unió vámterületére, és amelyek fuvarozás céljából ugyanezen szállítóeszköz fedélzetén maradnak, csak abban a kikötőben, illetve repülőtéren kell vám elé állítani, ahol kirakják vagy átrakják azokat. Mindazonáltal az Unió vámterületére beszállított azon árukat, amelyeket az adott út során más áruk ki- és berakodásának lehetővé tétele érdekében kiraknak, majd újból felraknak ugyanazon szállítóeszköz fedélzetére, nem kell az adott kikötőben, illetve repülőtéren vám elé állítani.
(3) Az (1) bekezdésben említett személy kötelezettségeitől függetlenül, az áruk vám elé állítását helyette a következő személyek egyike is elvégezheti:
a)
bármely személy, aki az árut azonnal vámeljárás alá vonja;
b)
a raktározási létesítmények üzemeltetésének engedélyese vagy bármely személy, aki egy vámszabad területen tevékenységet végez.
(4) Az árukat vám elé állító személynek hivatkoznia kell az árukra vonatkozóan benyújtott belépési gyűjtő árunyilatkozatra, vagy a 130. cikkben említett esetekben a vám-árunyilatkozatra vagy az átmeneti megőrzési árunyilatkozatra, kivéve ha mentesült a belépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtásának kötelezettsége alól.
(5) Ha a vám elé állított nem uniós árukra vonatkozóan nem nyújtottak be belépési gyűjtő árunyilatkozatot, a 127. cikk (4) bekezdésében említett személyek valamelyikének - hacsak nem mentesült ezen árunyilatkozat benyújtásának kötelezettsége alól - a 127. cikk (6) bekezdésének sérelme nélkül haladéktalanul be kell nyújtania ezen árunyilatkozatot vagy ahelyett egy vám-árunyilatkozatot vagy egy átmeneti megőrzési árunyilatkozatot.
(6) Az (1) bekezdés nem zárja ki a határövezeteken belül vagy csővezetéken és egyéb vezetéken szállított árukra, valamint bármilyen, elhanyagolható gazdasági jelentőségű forgalomra, például a levelekre, levelezőlapokra vagy nyomtatványokra és azok egyéb hordozóeszközön tárolt elektronikus megfelelőire vagy az utasok által szállított árukra vonatkozó különleges szabályok alkalmazását, amennyiben a vámfelügyelet és a vámellenőrzés lehetősége ezáltal nem kerül veszélybe.
(7) A vámhatóság engedélye nélkül a vám elé állított áruk nem szállíthatók el a vám elé állításuk helyéről.
140. cikk
Az áruk kirakodása és vizsgálata
(1) Az áruknak az azokat fuvarozó szállítóeszközről való kirakása vagy átrakása kizárólag a vámhatóság engedélyével történhet, a vámhatóság által kijelölt vagy jóváhagyott helyeken.
Nincs azonban szükség ilyen engedélyre olyan közvetlen veszély esetében, amely szükségessé teszi az áru egy részének vagy egészének azonnali kirakodását. Ebben az esetben a vámhatóságot erről haladéktalanul tájékoztatni kell.
(2) Az áruk vizsgálata, mintavétel vagy az árukat fuvarozó szállítóeszközök vizsgálata céljából a vámhatóságok bármikor megkövetelhetik az áru kirakodását és kicsomagolását.
141. cikk
Árutovábbítás keretében szállított áruk
(1) A 135. cikk (2)-(6) bekezdése és a 139. és 140., valamint a 144-149. cikk nem alkalmazandó abban az esetben, amikor már árutovábbítási eljárás alatt álló árut szállítanak be az Unió vámterületére.
(2) A 140. és 144-149. cikk vonatkozik az árutovábbítási eljárásban szállított nem uniós árukra, miután az ilyen árukat az Unió vámterületén lévő rendeltetési vámhivatalban vám elé állították az árutovábbításra vonatkozó eljárásnak megfelelően.
142. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a 139. cikk (1) bekezdésében említett helyek jóváhagyására vonatkozó feltételek meghatározására.
143. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az áruk 139. cikkben említett vám elé állítására vonatkozó eljárási szabályokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
3. szakasz
Áruk átmeneti megőrzése
144. cikk
Átmeneti megőrzésben lévő áruk
A nem uniós áruk vám elé állításukkor átmeneti megőrzésbe kerülnek.
145. cikk
Átmeneti megőrzési árunyilatkozat
(1) A vám elé állított nem uniós áruk tekintetében átmeneti megőrzési árunyilatkozatot kell benyújtani, amely tartalmazza az átmeneti megőrzésre irányadó rendelkezések alkalmazásához szükséges összes adatot.
(2) Amikor az uniós jog azt előírja, vagy amikor a vámellenőrzéshez az szükséges, a vámhatóságokhoz be kell nyújtani az átmeneti megőrzésben lévő árukra vonatkozó okmányokat.
(3) Az átmeneti megőrzési árunyilatkozatot a 139. cikk (1) vagy (2) bekezdésében említett személyek valamelyikének kell benyújtania legkésőbb az áruk vám elé állításának időpontjában.
(4) Az átmeneti megőrzési árunyilatkozatnak - hacsak nem áll fenn mentesség a belépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtásának kötelezettsége alól - tartalmaznia kell a vám elé állított árukra vonatkozóan benyújtott bármely belépési gyűjtő árunyilatkozatra való hivatkozást, kivéve ha az áruk már átmeneti megőrzésben vannak, vagy vámeljárás alá vonták őket, és még nem hagyták el az Unió vámterületét.
(5) A vámhatóságok elfogadhatják, hogy az átmeneti megőrzési árunyilatkozat az alábbi formák valamelyikét is ölthesse:
a)
hivatkozás a szóban forgó árura vonatkozóan benyújtott bármely belépési gyűjtő árunyilatkozatra, kiegészítve az átmeneti megőrzési árunyilatkozaton feltüntetendő adatokkal;
b)
manifeszt vagy más fuvarokmány, ha az tartalmazza az átmeneti megőrzési árunyilatkozaton feltüntetendő adatokat, beleértve a szóban forgó árukra vonatkozóan benyújtott bármely belépési gyűjtő árunyilatkozatra való hivatkozást.
(6) A vámhatóságok elfogadhatják, hogy kereskedelmi, kikötői vagy szállítási informatikai rendszereket használjanak az átmeneti megőrzési árunyilatkozat benyújtásához, feltéve, hogy azok tartalmazzák az ilyen árunyilatkozathoz szükséges adatokat, és ezen adatok a (3) bekezdéssel összhangban rendelkezésre állnak.
(7) Az átmeneti megőrzési árunyilatkozatra a 188-193. cikk alkalmazandó.
(8) Az átmeneti megőrzési árunyilatkozatot az alábbi célokra is fel lehet használni:
a)
a 133. cikkben említett érkezési értesítés; vagy
b)
az áruk 139. cikkben említett vám elé állítása, amennyiben az eleget tesz az e rendelkezésekben meghatározott feltételeknek.
(9) Az átmeneti megőrzési árunyilatkozat benyújtása nem követelmény, amennyiben legkésőbb az áruk vám elé állításának időpontjában a 153-156. cikkel összhangban megállapították azok uniós vámjogi státusát.
(10) Az átmeneti megőrzési árunyilatkozatot a vámhatóságoknak meg kell őrizniük vagy annak a rendelkezésükre kell állnia, hogy ellenőrizhessék, hogy az érintett árukat a későbbiekben a 149. cikkel összhangban vámeljárás vagy újrakivitel alá vonták-e.
(11) Az (1)-(10) bekezdés alkalmazásában, amennyiben árutovábbítási eljárás keretében szállított, nem uniós árukat az Unió vámterületén lévő rendeltetési vámhivatalnál állítanak vám elé, az ezen árutovábbítási művelet adatai az átmeneti megőrzési árunyilatkozatnak tekintendők, feltéve hogy e szempontból teljesítik a követelményeket. Az áruk birtokosa azonban az árutovábbítási eljárás befejezését követően benyújthat átmeneti megőrzési árunyilatkozatot.
146. cikk
Az átmeneti megőrzési árunyilatkozat módosítása és érvénytelenítése
(1) A nyilatkozattevő számára ilyen irányú kérelem esetén meg kell engedni, hogy az átmeneti megőrzési árunyilatkozat benyújtását követően annak egy vagy több adatát módosítsa. A módosítás nem eredményezheti azt, hogy az árunyilatkozat az eredeti áruktól eltérő árukra vonatkozzon.
Nem lehetséges a módosítás a következő események bármelyike után:
a)
a vámhatóságok tájékoztatták az árunyilatkozatot benyújtó személyt arról, hogy szándékukban áll megvizsgálni az árut;
b)
a vámhatóságok megállapították, hogy az árunyilatkozat adatai helytelenek.
(2) Amennyiben azon árukat, amelyekre vonatkozóan az árunyilatkozatot benyújtották, nem állítják vám elé, a vámhatóságnak érvénytelenítenie kell az említett árunyilatkozatot:
a)
a nyilatkozattevő kérelmére; vagy
b)
az árunyilatkozat benyújtását követő 30 napon belül.
147. cikk
Az áruk átmeneti megőrzésének feltételei és az ezzel kapcsolatos feladatok
(1) Az átmeneti megőrzésben lévő áruk csak a 148. cikk szerinti átmeneti megőrzési létesítményben vagy adott esetben a vámhatóságok által kijelölt vagy jóváhagyott más helyeken tárolhatók.
(2) A 134. cikk (2) bekezdés sérelme nélkül, az átmeneti megőrzésben lévő áru csak olyan kezelésnek vethető alá, amely külsejének vagy műszaki jellemzőinek megváltoztatása nélkül állaga megőrzéséhez szükséges.
(3) A 148. cikkben említett engedélyes, illetőleg - azokban az esetekben, amikor az árukat a vámhatóságok által kijelölt vagy jóváhagyott más helyeken őrzik - az árut tároló személy felelős az összes alábbiért:
a)
annak biztosítása, hogy az átmeneti megőrzésben lévő árukat ne vonják ki a vámfelügyelet alól;
b)
az átmeneti megőrzésben lévő áruk tárolásából eredő kötelezettségek teljesítése.
(4) Ha bármely okból az áruk nem tarthatók átmeneti megőrzésben, a vámhatóságoknak késedelem nélkül minden szükséges intézkedést meg kell tenniük az áruk helyzetének rendezésére a 197., 198. és 199. cikkel összhangban.
148. cikk
Engedély átmeneti megőrzési létesítmények üzemeltetésére
(1) Átmeneti megőrzési létesítmények üzemeltetéséhez a vámhatóság engedélyére van szükség. Nincs szükség ilyen engedélyre, ha az átmeneti megőrzési létesítményt maga a vámhatóság működteti.
Az engedélynek tartalmaznia kell azon feltételeket, amelyek mellett az átmeneti megőrzési létesítményt üzemeltetni kell.
(2) Az (1) bekezdésben említett engedély csak olyan személyeknek adható meg, akik teljesítik valamennyi következő feltételt:
a)
az Unió vámterületén letelepedett személyek;
b)
akik a műveletek megfelelő lefolytatásához szükséges garanciát megadják; a „vámügyi egyszerűsítések” típusú engedélyezett gazdálkodók esetében e feltétel teljesítettnek tekintendő, amennyiben a 38. cikk (2) bekezdésének a) pontjában említett engedélyben figyelembe veszik az átmeneti megőrzési létesítmények üzemeltetését;
c)
a 89. cikkel összhangban biztosítékot nyújtanak.
Összkezesség nyújtása esetén az említett biztosítékhoz kapcsolódó kötelezettségek teljesítését megfelelő ellenőrzés keretében nyomon kell követni.
(3) Az (1) bekezdésben említett engedély csak akkor adható meg, ha a vámhatóság anélkül képes gyakorolni a vámfelügyeletet, hogy az ezzel kapcsolatos gazdasági szükségletekhez képest aránytalan adminisztratív intézkedéseket kellene bevezetnie.
(4) Az engedélyesnek a vámhatóságok által jóváhagyott formában megfelelő nyilvántartást kell vezetnie.
A nyilvántartásnak tartalmaznia kell mindazokat az információkat és adatokat, amelyek alapján a vámhatóságok felügyelni tudják az átmeneti megőrzési létesítmény működését, különös tekintettel a tárolt áruk, azok vámjogi státusa és szállításuk azonosítására.
A „vámügyi egyszerűsítések” típusú engedélyezett gazdálkodó esetében az első és a második albekezdésben említett kötelezettség teljesítettnek tekintendő, ha nyilvántartása az átmeneti megőrzés lefolytatásának céljaira megfelel.
(5) A vámhatóságok felhatalmazhatják az engedélyest arra, hogy átmeneti megőrzésben lévő árukat szállítson különböző átmeneti megőrzési létesítmények között az alábbiak szerint, azzal a feltétellel, hogy e szállítások nem növelik a csalás kockázatát:
a)
az ilyen szállításra egyazon vámhatóság felügyelete mellett kerül sor;
b)
az ilyen szállításra kizárólag egy engedély vonatkozik, amelyet a „vámügyi egyszerűsítések” típusú engedélyezett gazdálkodó részére adtak ki; vagy
c)
a szállítás egyéb eseteiben.
(6) Ha erre gazdasági igény mutatkozik, és amennyiben a vámfelügyeletet nem érinti hátrányosan, a vámhatóságok engedélyezhetik az uniós áruk átmeneti megőrzési létesítményben történő tárolását. Az ilyen áru nem tekintendő átmeneti megőrzésben lévő árunak.
149. cikk
Az átmeneti megőrzés befejeződése
Az átmeneti megőrzésben lévő nem uniós árukat 90 napon belül vámeljárás alá kell vonni vagy újra ki kell vinni.
150. cikk
A vámeljárás megválasztása
Eltérő rendelkezés hiányában a nyilatkozattevő, az érintett eljárás feltételei szerint, szabadon megválaszthatja, hogy mely vámeljárás alá vonja az árukat, függetlenül azok jellegétől vagy mennyiségétől, illetve származási, feladási vagy rendeltetési országától.
151. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározására vonatkozóan:
a)
a 147. cikk (1) bekezdésében említett helyek jóváhagyására vonatkozó feltételek;
b)
a 148. cikkben említett átmeneti megőrzési létesítmények üzemeltetésének engedélyezésére vonatkozó feltételek;
c)
a 148. cikk (5) bekezdésének c) pontjában említett szállítás esetei.
152. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
a 145. cikkben említett átmeneti megőrzési árunyilatkozat benyújtása;
b)
az átmeneti megőrzési árunyilatkozatnak a 146. cikk (1) bekezdésével összhangban történő módosítása;
c)
az átmeneti megőrzési árunyilatkozatnak a 146. cikk (2) bekezdésével összhangban történő érvénytelenítése;
d)
az átmeneti megőrzésben lévő áruknak a 148. cikk (5) bekezdésében említett szállítása.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
V. CÍM
A VÁMJOGI STÁTUSRA, AZ ÁRUK VÁMELJÁRÁS ALÁ VONÁSÁRA, VALAMINT AZ ÁRUK ELLENŐRZÉSÉRE, ÁTENGEDÉSÉRE ÉS AZ AZOKRÓL TÖRTÉNŐ RENDELKEZÉSRE VONATKOZÓ ÁLTALÁNOS SZABÁLYOK
1. FEJEZET
Az áruk vámjogi státusa
153. cikk
Az áruk uniós vámjogi státusának vélelmezése
(1) Az Unió vámterületén található minden áru uniós vámjogi státusszal rendelkező árunak vélelmezendő, kivéve, ha megállapítást nyer, hogy az áru nem minősül uniós árunak.
(2) Meghatározott esetekben, amikor az (1) bekezdésben meghatározott vélelem nem alkalmazandó, az áruk uniós vámjogi státusát bizonyítani kell.
(3) Meghatározott esetekben a teljes egészében az Unió vámterületén létrejött vagy előállított áruk nem rendelkeznek az uniós vámjogi státusszal, amennyiben átmeneti megőrzésben lévő vagy külső árutovábbítási, tárolási, ideiglenes behozatali vagy aktív feldolgozási eljárás alá vont árukból állították őket elő.
154. cikk
Az áruk uniós vámjogi státusának elvesztése
Az uniós áruk a következő esetekben válnak nem uniós árukká:
a)
ha azokat kiszállítják az Unió vámterületéről, amennyiben a belső árutovábbítás szabályai nem alkalmazandók;
b)
ha azokat külső árutovábbítási, tárolási vagy aktív feldolgozási eljárás alá vonják, amennyiben azt a vámjogszabályok megengedik;
c)
ha azokat a meghatározott célra történő felhasználási eljárás alá vonták és azt követően vagy felajánlották az államnak, vagy megsemmisítették és hulladék marad hátra;
d)
ha a szabad forgalomba bocsátásra vonatkozó árunyilatkozatot érvénytelenítik az áruk átengedését követően.
155. cikk
Az Unió vámterületét ideiglenesen elhagyó uniós áruk
(1) A 227. cikk (2) bekezdésének b)-f) pontjában említett esetekben az áruk csak akkor őrzik meg uniós vámjogi státusukat, ha azt bizonyos feltételek mellett és a vámjogszabályok által meghatározott formában állapították meg.
(2) Meghatározott esetekben az uniós áruk vámeljárás és vámjogi státusuk megváltozása nélkül szállíthatók az Unió vámterületének egyik pontjáról a másikra úgy, hogy közben ideiglenesen elhagyják e területet.
156. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározására vonatkozóan:
a)
azon esetek, amelyekben a 153. cikk (1) bekezdésében meghatározott vélelem nem alkalmazandó;
b)
azon feltételek, amelyek mellett az uniós áruk vámjogi státusának igazolása megkönnyíthető;
c)
azon esetek, amelyekben a 153. cikk (3) bekezdésében említett áruk nem rendelkeznek az uniós áruk vámjogi státusával;
d)
azon esetek, amelyekben a 155. cikk (2) bekezdésében említett áruk vámjogi státusa nem módosul.
157. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az uniós áruk vámjogi státusa igazolására és ellenőrzésére vonatkozó eljárási szabályokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
2. FEJEZET
Áruk vámeljárás alá vonása
1. szakasz
Általános rendelkezések
158. cikk
Az árukra vonatkozó vám-árunyilatkozat és az uniós áruk vámfelügyelete
(1) Minden, vámeljárás alá vonásra szánt áruról - a vámszabad-területi eljárást kivéve - az adott vámeljárásnak megfelelő vonatkozó vám-árunyilatkozatot kell benyújtani.
(2) Meghatározott - a 6. cikk (2) bekezdésében említettektől eltérő - esetekben a vám-árunyilatkozat elektronikus adatfeldolgozási eljárástól eltérő módon is benyújtható.
(3) A kivitelre, uniós belső árutovábbításra vagy passzív feldolgozásra bejelentett uniós áru vámfelügyelet alatt áll az (1) bekezdésben említett vám-árunyilatkozat elfogadásától számítva addig az időpontig, amíg kiszállítják az Unió vámterületéről, vagy azt az államnak felajánlják, vagy megsemmisítik, vagy a vám-árunyilatkozatot érvénytelenítik.
159. cikk
Illetékes vámhivatalok
(1) Az uniós jogszabályok eltérő rendelkezése hiányában, a tagállamoknak kell meghatározniuk a területükön lévő különböző vámhivatalok helyét és illetékességét.
(2) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a vámhivatalok hivatalos nyitva tartását ésszerűen és megfelelően jelöljék ki - figyelembe véve a forgalom és az áruk jellegét, valamint azokat a vámeljárásokat, amelyek alá azokat vonják - annak érdekében, hogy ne akadályozzák és ne torzítsák a nemzetközi forgalmat.
(3) Eltérő rendelkezés hiányában az áruk vámeljárás alá vonásában illetékes vámhivatal az áruk vám elé állítási helyén illetékes vámhivatal.
160. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el azon esetek meghatározására vonatkozóan, amikor a vám-árunyilatkozat a 158. cikk (2) bekezdésével összhangban elektronikus adatfeldolgozási eljárástól eltérő módon is benyújtható.
161. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
a 159. cikk (2a) bekezdésében említettől eltérő illetékes vámhivatalok meghatározása, beleértve a beléptető és a kiléptető vámhivatalokat is;
b)
a vám-árunyilatkozatnak a 158. cikk (2) bekezdésében említett esetekben történő benyújtása.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
2. szakasz
Normál vám-árunyilatkozat
162. cikk
A normál vám-árunyilatkozat tartalma
A normál vám-árunyilatkozatnak tartalmaznia kell minden olyan adatot, amely azon vámeljárásra vonatkozó rendelkezések alkalmazásához szükséges, amelyre az árut bejelentik.
163. cikk
Alátámasztó okmányok
(1) Az azon vámeljárásra irányadó rendelkezések alkalmazásához szükséges alátámasztó okmányoknak, amelyre az árukat bejelentették, a vám-árunyilatkozat benyújtásának időpontjában a nyilatkozattevő birtokában kell lenniük és a vámhatóságok rendelkezésére kell állniuk.
(2) Amikor az uniós jog azt előírja, vagy amikor a vámellenőrzéshez az szükséges, a vámhatóságok számára alátámasztó okmányokat kell benyújtani.
(3) Egyes esetekben a gazdálkodók állíthatják ki az alátámasztó okmányokat, amennyiben a vámhatóságoktól erre engedélyt kaptak.
164. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a 163. cikk (3) bekezdésében említett engedély megadása szabályainak megállapítására vonatkozóan.
165. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
a 162. cikkben említett normál vám-árunyilatkozat benyújtása;
b)
a 163. cikk (1) bekezdésében említett alátámasztó okmányok rendelkezésre bocsátása.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
3. szakasz
Egyszerűsített vám-árunyilatkozatok
166. cikk
Egyszerűsített árunyilatkozat
(1) A vámhatóságok elfogadhatják, hogy egy személy az árukat olyan egyszerűsített árunyilatkozat alapján vonja vámeljárás alá, amely adott esetben nem tartalmazza a 162. cikkben említett adatok vagy a 163. cikkben említett alátámasztó okmányok mindegyikét.
(2) Az (1) bekezdésben említett egyszerűsített árunyilatkozat rendszeres használatának feltétele a vámhatóságtól kapott engedély.
167. cikk
Kiegészítő árunyilatkozat
(1) A 166. cikk szerinti egyszerűsített árunyilatkozat vagy a nyilatkozattevő nyilvántartásaiba a 182. cikk alapján tett bejegyzés esetében a nyilatkozattevőnek megadott határidőn belül kiegészítő árunyilatkozatot kell benyújtania az illetékes vámhivatalhoz, amelyben az érintett vámeljáráshoz szükséges adatok szerepelnek.
A 166. cikk szerinti egyszerűsített árunyilatkozat esetében a szükséges alátámasztó okmányoknak a megadott határidőn belül a nyilatkozattevő birtokában kell lenniük és a vámhatóságok rendelkezésére kell állniuk.
A kiegészítő árunyilatkozat lehet általános, időszakos vagy összegző jellegű.
(2) A kiegészítő árunyilatkozat benyújtására vonatkozó kötelezettség nem alkalmazandó az alábbi esetekben:
a)
amennyiben az árukat vámraktározási eljárás alá vonták;
b)
egyéb konkrét esetekben.
(3) A vámhatóságok eltekinthetnek a kiegészítő árunyilatkozat benyújtására vonatkozó kötelezettségtől, ha teljesülnek a következő feltételek:
a)
az egyszerűsített árunyilatkozat olyan árukra vonatkozik, amelyek értéke és mennyisége nem éri el a statisztikai küszöböt;
b)
az egyszerűsített árunyilatkozat már tartalmazza a szóban forgó vámeljáráshoz szükséges összes információt; és
c)
az egyszerűsített árunyilatkozatot nem a nyilatkozattevő nyilvántartásába történő bejegyzés révén nyújtják be.
(4) A 166. cikkben említett egyszerűsített árunyilatkozat, illetve a nyilatkozattevő nyilvántartásaiba a 182. cikk alapján történő bejegyzés és a kiegészítő árunyilatkozat egyetlen, egymástól elválaszthatatlan okiratnak tekintendő, amely külön-külön, értelemszerűen azon a napon lép hatályba, amikor az egyszerűsített árunyilatkozatot a 172. cikknek megfelelően elfogadják, illetve azon a napon, amikor az árukat a nyilatkozattevő nyilvántartásába bejegyzik.
(5) Annak a helynek, ahol a kiegészítő árunyilatkozatot be kell nyújtani, a 87. cikk alkalmazásában azt a helyet kell tekinteni, ahol a vám-árunyilatkozatot benyújtották.
168. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározására vonatkozóan:
a)
a 166. cikk (2) bekezdésében említett engedély megadásának feltételei;
b)
a 167. cikk (1) bekezdésének első albekezdésében említett azon megadott határidő, amelyen belül a kiegészítő árunyilatkozatot be kell nyújtani;
c)
a 167. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében említett azon megadott határidő, amelyen belül az alátámasztó okmányoknak a nyilatkozattevő birtokában kell lenniük;
d)
azon konkrét esetek, amelyekben a 167. cikk (2) bekezdése b) pontjának megfelelően a nyilatkozattevő mentesül a kiegészítő árunyilatkozat benyújtásának kötelezettsége alól.
169. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiak benyújtására vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
a 166. cikkben említett egyszerűsített árunyilatkozat;
b)
a 167. cikkben említett kiegészítő árunyilatkozat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
4. szakasz
Valamennyi vám-árunyilatkozatra alkalmazandó rendelkezések
170. cikk
A vám-árunyilatkozat benyújtása
(1) A 167. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül, vám-árunyilatkozatot bármely olyan személy benyújthat, aki az árura vonatkozóan az árunyilatkozatban kért vámeljárásra irányadó rendelkezések alkalmazásához megkövetelt valamennyi információt biztosítani tudja. Ennek a személynek arra is képesnek kell lennie, hogy a szóban forgó árukat vám elé állítsa vagy állíttassa.
Ha azonban a vám-árunyilatkozat elfogadása különös kötelezettségeket ró egy adott személyre, a kérdéses árunyilatkozatot ennek a személynek vagy képviselőjének kell benyújtania.
(2) A nyilatkozattevőnek az Unió vámterületén letelepedettnek kell lennie.
(3) Az (2) bekezdéstől eltérően, az Unió vámterületén való letelepedés követelménye nem vonatkozik a következő nyilatkozattevőkre:
a)
azok a személyek, akik árutovábbítási eljárásra vagy ideiglenes behozatalra nyújtanak be vám-árunyilatkozatot;
b)
azok a személyek, akik alkalmilag nyújtanak be vám-árunyilatkozatot, többek között aktív feldolgozási vagy meghatározott célra történő felhasználási eljárás céljából, amennyiben a vámhatóságok azt indokoltnak találják;
c)
az Unió vámterületével határos ország területén letelepedett azon személyek, akik a vám-árunyilatkozatban hivatkozott árukat az említett ország határán fekvő uniós határvámhivatalnál állítják vám elé, feltéve, hogy az adott ország viszonosság alapján megadja ugyanezeket a kedvezményeket az Unió vámterületén letelepedett személyeknek.
(4) A vám-árunyilatkozatokat hitelesíteni kell.
171. cikk
Vám-árunyilatkozat benyújtása az áruk vám elé állítását megelőzően
A vám-árunyilatkozat az áruk vám elé állításának várható időpontja előtt is benyújtható. Ha az árukat nem állítják vám elé a vám-árunyilatkozat benyújtását követő 30 napon belül, a vám-árunyilatkozat be nem nyújtottnak minősül.
172. cikk
A vám-árunyilatkozat elfogadása
(1) Az e fejezetben megállapított feltételeknek megfelelő vám-árunyilatkozatokat a vámhatóságnak azonnal el kell fogadnia, amennyiben azokat az árukat, amelyekre vonatkoznak, vám elé állították.
(2) Eltérő rendelkezés hiányában a bejelentett árura vonatkozó vámeljárásra irányadó rendelkezések és minden egyéb behozatali vagy kiviteli alakiság alkalmazásakor figyelembe veendő nap a vám-árunyilatkozat vámhatóság által történő elfogadásának napja.
173. cikk
A vám-árunyilatkozat módosítása
(1) A nyilatkozattevő számára kérelem esetén meg kell engedni, hogy a vám-árunyilatkozat egy vagy több adatát módosítsa, azt követően, hogy azt a vámhatóság már elfogadta. A módosítás nem eredményezheti, hogy a vám-árunyilatkozat az eredeti áruktól eltérő árukra vonatkozzon.
(2) Nem engedhető meg ilyen módosítás, ha azt a következő események bármelyike után kérelmezték:
a)
a vámhatóság tájékoztatta a nyilatkozattevőt arról, hogy meg kívánja vizsgálni az árut;
b)
a vámhatóság megállapította, hogy a vám-árunyilatkozat adatai helytelenek;
c)
a vámhatóság már átengedte az árut.
(3) A nyilatkozattevő kérelme esetén a vám-árunyilatkozat elfogadása napjától számított három éven belül engedhető meg a vám-árunyilatkozatnak az áruk átengedését követő módosítása annak érdekében, hogy a nyilatkozattevő megfeleljen az áruknak a szóban forgó vámeljárás alá vonásával kapcsolatos kötelezettségeinek.
174. cikk
A vám-árunyilatkozat érvénytelenítése
(1) A vámhatóságok a nyilatkozattevő kérelme alapján a már elfogadott vám-árunyilatkozatot a következő esetekben érvénytelenítik:
a)
ha meggyőződnek arról, hogy az árut azonnal egy másik vámeljárás alá vonják; vagy
b)
ha meggyőződnek arról, hogy a különleges körülmények eredményeként az áruknak azon vámeljárás alá vonása, amelyre bejelentették azokat, többé nem indokolt.
Ha azonban a vámhatóság már tájékoztatta a nyilatkozattevőt arról a szándékáról, hogy meg kívánja vizsgálni az árut, a vám-árunyilatkozat érvénytelenítése iránti kérelmet addig nem lehet elfogadni, amíg a vizsgálatot el nem végezték.
(2) A vám-árunyilatkozatot nem lehet érvényteleníteni, miután az árukat átengedték, hacsak arról másképp nem rendelkeznek.
175. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el, amelyekben meghatározza a vám-árunyilatkozatnak az áru átengedését követő, a 174. cikk (2) bekezdése szerinti érvénytelenítésének az eseteit.
176. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
a vám-árunyilatkozatnak a 171. cikkel összhangban történő benyújtása;
b)
a vám-árunyilatkozat 172. cikkben említett elfogadása, beleértve az említett szabályoknak a 179. cikkben említett esetekben történő alkalmazását is;
c)
a vám-árunyilatkozatnak az áru átengedését követő módosítása a 173. cikk (3) bekezdésével összhangban.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
5. szakasz
Egyéb egyszerűsítések
177. cikk
Az eltérő vámtarifaalszámok alá tartozó árukra vonatkozó vám-árunyilatkozatok elkészítésének egyszerűsítése
(1) Ha egy szállítmány eltérő vámtarifaalszámok alá tartozó árukból tevődik össze, és a felszámítható behozatali vagy kiviteli vámhoz képest aránytalan munkaterheléssel és költséggel járna, ha a vám-árunyilatkozat elkészítése céljából ezen áruk mindegyikét a saját vámtarifaalszámuk szerint kezelnék, a vámhatóság - a nyilatkozattevő kérelmére - beleegyezhet abba, hogy a behozatali vagy a kiviteli vámot a teljes szállítmányra annak az árunak a vámtarifaalszáma alapján vessék ki, amelyre a legmagasabb behozatalivám- vagy kivitelivám-tétel vonatkozik.
(2) A vámhatóságok nem engedhetik meg az (1) bekezdésben említett egyszerűsítés alkalmazását az olyan áruk esetében, amelyekre tilalmak vagy korlátozások vagy jövedékiadó-kötelezettség vonatkozik, amennyiben az intézkedés alkalmazásához szükség van a helyes besorolásra.
178. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság a 177. cikk (1) bekezdésének alkalmazásához szükséges vámtarifaalszámok meghatározásához végrehajtási jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
179. cikk
Központi vámkezelés
(1) A vámhatóságok kérelem alapján engedélyezhetik valamely személy számára, hogy a letelepedési helyén illetékes vámhivatalnál nyújtson be vám-árunyilatkozatot olyan árukra vonatkozóan, amelyeket egy másik vámhivatalnál állítanak vám elé.
Az első albekezdésben említett engedélyezési követelmény alól mentesítést lehet adni, amennyiben a vám-árunyilatkozat benyújtására és az áruk vámhivatalnál történő vám elé állítására egyazon vámhatóság felügyelete mellett kerül sor.
(2) Az (1) bekezdésben említett engedélyt olyan személy kérelmezheti, aki a „vámügyi egyszerűsítések” típusú engedélyezett gazdálkodó státusszal rendelkezik.
(3) Az a vámhivatal, amelynél a vám-árunyilatkozatot benyújtották, köteles:
a)
felügyelni az áruknak az adott vámeljárás alá vonását;
b)
elvégezni a vám-árunyilatkozat ellenőrzéséhez szükséges, a 188. cikk a) és b) pontjában említett vámellenőrzéseket;
c)
indokolt esetben kérni attól a vámhivataltól, amelynél az árukat vám elé állították, hogy végezze el a vám-árunyilatkozat ellenőrzéséhez szükséges, a 188. cikk c) és d) pontjában említett vámellenőrzéseket; és
d)
elvégezni a vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vámok összegének beszedéséhez szükséges vámalakiságokat.
(4) Az a vámhivatal, amelynél a vám-árunyilatkozatot benyújtották, és az a vámhivatal, amelynél az árukat vám elé állították, köteles megosztani egymással a vám-árunyilatkozat ellenőrzéséhez és az áruk átengedéséhez szükséges információkat.
(5) Annak a vámhivatalnak, amelynél az árukat vám elé állították - az Unió vámterületére beszállított vagy onnan kiszállított árukra vonatkozó saját ellenőrzéseinek sérelme nélkül - el kell végeznie a (3) bekezdés c) pontjában említett vámellenőrzéseket, és ezek eredményét közölnie kell azzal a vámhivatallal, amelynél a vám-árunyilatkozatot benyújtották.
(6) Annak a vámhivatalnak, amelynél a vám-árunyilatkozatot benyújtották, át kell engednie az árukat a 194. és a 195. cikkel összhangban, figyelembe véve az alábbiakat:
a)
a vám-árunyilatkozatok ellenőrzése céljából elvégzett saját ellenőrzéseinek eredménye;
b)
az azon vámhivatal által a vám-árunyilatkozat ellenőrzése céljából végzett ellenőrzések eredménye, amelynél az árukat vám elé állították, valamint az Unió vámterületére beszállított vagy onnan kiszállított árukra vonatkozó ellenőrzéseinek eredménye.
180. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a 179. cikk (1) bekezdésének első albekezdésében említett engedélyezés feltételeinek meghatározására vonatkozóan.
181. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
a központi vámkezelés, beleértve a 179. cikkben említett, vonatkozó vámalakiságokat és ellenőrzéseket is;
b)
a központi vámkezelés keretében az áruk vám elé állításának kötelezettsége alóli, a 182. cikk (3a) bekezdésében említett mentesség.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
182. cikk
Bejegyzés a nyilatkozattevő nyilvántartásába
(1) A vámhatóságok kérelem alapján engedélyezhetik, hogy valamely személy a nyilatkozattevő nyilvántartásába való bejegyzés formájában nyújtson be vám-árunyilatkozatot - ideértve az egyszerűsített árunyilatkozatot is -, amennyiben az említett árunyilatkozat adatai a nyilatkozattevő elektronikus rendszerében a vám-árunyilatkozatnak a nyilatkozattevő nyilvántartásába való bejegyzés formájában történő benyújtásakor a vámhatóságnak is rendelkezésére állnak.
(2) A vám-árunyilatkozat elfogadottnak tekintendő az áruk nyilvántartásba való bejegyzésének pillanatában.
(3) A vámhatóságok kérelem alapján eltekinthetnek az áruk vám elé állításának követelményétől. Ez esetben az árukat a nyilatkozattevő nyilvántartásába való bejegyzés pillanatában átengedettnek kell tekinteni.
Mentesség csak az összes alábbi feltétel teljesülése esetén nyújtható:
a)
a nyilatkozattevő a „vámügyi egyszerűsítések” típusú engedélyezett gazdálkodó;
b)
az adott áruk jellege és áramlása - amely ismeretes a vámhatóság előtt - azt indokolja;
c)
a felügyelő vámhivatal hozzáfér mindazon információkhoz, amelyeket szükségesnek vél ahhoz, hogy szükség esetén élhessen az áruk vizsgálatának elvégzésére vonatkozó jogával; és
d)
a nyilvántartásba való bejegyzéskor az árukra már nem vonatkozik tilalom vagy korlátozás, kivéve ha az engedély másként rendelkezik.
A felügyelő vámhivatal mindazonáltal bizonyos esetekben- mentesség nyújtása ellenére - kérheti az áruk vám elé állítását.
(4) Az engedélyben fel kell tüntetni azokat a feltételeket, amelyek mellett az áruk átengedhetők.
183. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a 182. cikk (1) bekezdésében említett engedélyezés feltételeinek meghatározására vonatkozóan.
184. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza a 182. cikkben említett, a nyilatkozattevő nyilvántartásába való bejegyzéssel kapcsolatos eljárási szabályokat, ideértve a vonatkozó vámalakiságokat és ellenőrzéseket is.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
185. cikk
Önértékelés
(1) A vámhatóságok kérelem alapján engedélyezhetik a gazdálkodó számára, hogy bizonyos vámalakiságokat a vámhatóságok helyett elvégezzen, meghatározza a fizetendő behozatali és kiviteli vám összegét, valamint vámfelügyelet mellett végrehajtson bizonyos ellenőrzéseket.
(2) Az (1) bekezdésben említett engedélyt olyan személy kérelmezheti, aki a „vámügyi egyszerűsítések” típusú engedélyezett gazdálkodó státusszal rendelkezik.
186. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározására vonatkozóan:
a)
a 185. cikk (1) bekezdésében említett engedélyezés feltételei;
b)
a 185. cikk (1) bekezdésében említett engedély birtokosa által elvégezhető vámalakiságok és ellenőrzések.
187. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az engedélyes által a 185. cikk (1) bekezdésével összhangban elvégzendő vámalakiságokra és ellenőrzésekre vonatkozó eljárási szabályokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
3. FEJEZET
Az áruk ellenőrzése és átengedése
1. szakasz
Ellenőrzés
188. cikk
A vám-árunyilatkozat ellenőrzése
A vámhatóság az elfogadott vám-árunyilatkozatban szereplő adatok pontosságának ellenőrzése céljából:
a)
megvizsgálhatja az árunyilatkozatot és az azt alátámasztó okmányokat;
b)
előírhatja a nyilatkozattevő számára, hogy egyéb okmányokat is benyújtson;
c)
megvizsgálhatja az árukat;
d)
mintákat vehet elemzéshez vagy az áruk részletes vizsgálatához.
189. cikk
Az áruk vizsgálata és mintavétel
(1) Az árunak a vizsgálat és a mintavétel helyére történő szállítását, valamint minden olyan műveletet, amely a vizsgálathoz vagy a mintavételhez szükséges, a nyilatkozattevő végzi, vagy az az ő felelősségére történik. A felmerült költségeket a nyilatkozattevő viseli.
(2) A nyilatkozattevő jogosult arra, hogy jelen legyen vagy képviselve legyen az áru vizsgálatánál és a mintavételnél. Ha a vámhatóságnak alapos indokai vannak arra, megkövetelheti a nyilatkozattevőtől, hogy legyen jelen vagy képviselve, amikor az árut megvizsgálják vagy mintát vesznek, illetve hogy biztosítsa az ilyen vizsgálat vagy mintavétel megkönnyítéséhez szükséges segítséget.
(3) Amennyiben a mintavétel a hatályos rendelkezéseknek megfelelően történik, a vámhatóság nem tartozik kártalanítási felelősséggel azzal kapcsolatban, de viseli az elemzések és vizsgálatok költségeit.
190. cikk
Az áruk részleges vizsgálata és mintavételezése
(1) Ha a vám-árunyilatkozatban foglalt áruknak csak egy részét vizsgálják meg vagy csak egy részéből vesznek mintákat, a részleges vizsgálat, vagy a minták elemzésének vagy vizsgálatának eredményeit úgy kell tekinteni, hogy azok az ugyanazon árunyilatkozatban szereplő összes árura vonatkoznak.
A nyilatkozattevő személy kérheti azonban az áru további vizsgálatát, vagy az abból történő mintavételt, ha úgy ítéli meg, hogy a részleges vizsgálatnak, vagy a minták elemzésének vagy vizsgálatának eredményei nem érvényesek a bejelentett áruk többi részére. A kérésnek eleget kell tenni, feltéve, hogy az árukat nem engedték még át, vagy ha már átengedték, akkor a nyilatkozattevő igazolja, hogy azokat semmilyen módon nem változtatták meg.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában, ha egy vám-árunyilatkozat kettő vagy több tétel alá tartozó árura vonatkozik, az egyes tételek alá tartozó árukra vonatkozó adatokat úgy kell tekinteni, mintha külön árunyilatkozatot képeznének.
191. cikk
Az ellenőrzés eredményei
(1) A vám-árunyilatkozat ellenőrzésének eredményeit fel kell használni azon vámeljárásra vonatkozó rendelkezések alkalmazásához, amely alá az árut vonták.
(2) Ha nem kerül sor a vám-árunyilatkozat ellenőrzésére, az (1) bekezdést a szóban forgó árunyilatkozatban szereplő adatok alapján kell alkalmazni.
(3) A vámhatóságok által végzett ellenőrzés eredményei azonos bizonyítóerővel bírnak az Unió vámterületének egészén.
192. cikk
Azonosítási intézkedések
(1) A vámhatóságok, vagy - adott esetben - azon gazdálkodók, akiknek ezt a vámhatóságok engedélyezték, megteszik az áru azonosításához szükséges intézkedéseket, amennyiben ez szükséges az azon vámeljárásra vonatkozó rendelkezéseknek való megfelelés biztosításához, amelyre az említett árut bejelentették.
Ezen azonosítási intézkedések azonos joghatással bírnak az Unió vámterületének egészén.
(2) Az árura, a csomagolásra vagy a szállítóeszközökre felhelyezett azonosítási eszközök eltávolítása vagy megsemmisítése csak a vámhatóság által vagy a vámhatóság által erre felhatalmazott gazdálkodók által történhet, kivéve, ha előre nem látható körülmények vagy vis maior eredményeként eltávolításuk vagy megsemmisítésük az áru vagy a szállítóeszköz védelmének biztosítása érdekében elengedhetetlen.
193. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén intézkedéseket határoz meg a vám-árunyilatkozat ellenőrzése, az áruk vizsgálata és mintavételezése, valamint az ellenőrzés eredményei tekintetében.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
2. szakasz
Átengedés
194. cikk
Az áruk átengedése
(1) Amennyiben teljesülnek az árunak a szóban forgó eljárás alá vonásához szükséges feltételek, valamint feltéve, hogy minden korlátozás alkalmazásra került és az árura nem vonatkozik semmilyen tiltó rendelkezés, a vámhatóságnak át kell engednie az árut, amint elvégezték a vám-árunyilatkozatban szereplő adatok ellenőrzését, vagy azokat ellenőrzés nélkül elfogadták.
Az első albekezdés vonatkozik arra az esetre is, ha a 188. cikkben említett ellenőrzést ésszerű időtartamon belül nem lehet elvégezni, és az árut ellenőrzés céljából már nem szükséges tovább ott tartani.
(2) Az ugyanazon vám-árunyilatkozatban foglalt összes árut egyszerre kell átengedni.
Az első albekezdés alkalmazásában, ha egy vám-árunyilatkozat kettő vagy több tétel alá tartozó árura vonatkozik, az egyes tételek alá tartozó árukra vonatkozó adatokat úgy kell tekinteni, mintha külön vám-árunyilatkozatot képeznének.
195. cikk
A vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám összegének megfizetése vagy biztosíték nyújtása alapján történő átengedés
(1) Ha az áru vámeljárás alá vonása vámtartozást keletkeztet, az árukat csak akkor engedi át a vámhatóság, ha a vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám összegét megfizették, vagy ha a vámtartozás fedezésére biztosítékot nyújtottak.
Az első albekezdés azonban - a harmadik albekezdés sérelme nélkül - a behozatali vám alóli részleges mentesség melletti ideiglenes behozatalra nem alkalmazható.
Ha azon vámeljárást szabályozó rendelkezések alapján, amelyre az árut bejelentették, a vámhatóság biztosíték nyújtását követeli meg, az említett árut nem lehet a szóban forgó vámeljárásra átengedni, amíg nem nyújtottak biztosítékot.
(2) Meghatározott esetekben az áruk átengedésének nem feltétele a biztosíték nyújtása az olyan áruk tekintetében, amelyek vámkontingens igénybevételére vonatkozó kérelem tárgyát képezik.
(3) Amennyiben a 166., 182. és 185. cikkben említett egyszerűsítést alkalmazzák és összkezességet nyújtanak, az áruk átengedésének nem feltétele, hogy a vámhatóság figyelje a kezességet.
196. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a 195. cikk (2) bekezdésében említett esetek meghatározására vonatkozóan.
4. FEJEZET
Árukról történő rendelkezés
197. cikk
Az áru megsemmisítése
Ha a vámhatóságoknak arra alapos indokaik vannak, megkövetelhetik a vám elé állított áru megsemmisítését, és erről az áruk birtokosát megfelelően tájékoztatniuk kell. Az áru megsemmisítésének költségeit az áru birtokosa viseli.
198. cikk
A vámhatóságok által foganatosítandó intézkedések
(1) A vámhatóságoknak minden szükséges intézkedést meg kell hozniuk - beleértve az elkobzást és az értékesítést vagy a megsemmisítést is - az árukról történő rendelkezés érdekében a következő esetekben:
a)
ha a vámjogszabályok által a nem uniós áruknak az Unió vámterületére való beléptetésével kapcsolatban megállapított kötelezettségek egyikét nem teljesítették, vagy az árukat a vámfelügyelet alól kivonták;
b)
ha az áruk az alábbi okok bármelyike miatt nem engedhetők át:
i.
a nyilatkozattevőnek felróható okok miatt nem volt lehetőség az áruvizsgálat elvégzésére vagy folytatására a vámhatóság által előírt időtartamon belül;
ii.
nem bocsátották rendelkezésre azokat az okmányokat, amelyeket be kell nyújtani, mielőtt az árut a kért vámeljárás alá lehet vonni, vagy arra át lehet engedni;
iii.
nem teljesítették azokat a kifizetéseket, vagy nem nyújtottak olyan biztosítékot az előírt időtartamon belül, amelyeket a behozatali vagy kiviteli vám tekintetében teljesíteni vagy nyújtani kellett volna;
iv.
az áruk tilalmak vagy korlátozások alá esnek;
c)
ha az árut nem szállították el az átengedését követő ésszerű időtartamon belül;
d)
ha átengedésük után az árukról megállapítást nyer, hogy nem teljesítették az átengedés feltételeit;
e)
ha az árukat a 199. cikknek megfelelően az államnak felajánlották.
(2) Azon nem uniós árukat, amelyeket felajánlottak az államnak, lefoglaltak vagy elkoboztak, vámraktározási eljárás alá vontnak kell tekinteni. Ezeket az árukat be kell jegyezni a vámraktár üzemeltetőjének a nyilvántartásába, vagy ha az árukat a vámhatóságok tárolják, akkor ez utóbbiak nyilvántartásába.
Ha a megsemmisítés, az államnak való felajánlás, a lefoglalás vagy elkobzás előtt álló árukra vonatkozóan már benyújtottak vám-árunyilatkozatot, akkor a nyilvántartásnak tartalmaznia kell a vám-árunyilatkozatra való hivatkozást. A vámhatóságoknak érvényteleníteniük kell a kérdéses vám-árunyilatkozatot.
(3) Az (1) bekezdésben említett intézkedések költségeit a következők viselik:
a)
az (1) bekezdés a) pontjában említett esetben az a személy, akinek az érintett kötelezettségeket teljesítenie kellett, vagy aki az árukat a vámfelügyelet alól kivonta;
b)
az (1) bekezdés b) és c) pontjában említett esetekben a nyilatkozattevő;
c)
az (1) bekezdés d) pontjában említett esetben az a személy, akinek teljesítenie kell az áruk átengedésére vonatkozó feltételeket;
d)
az (1) bekezdés e) pontjában említett esetben az a személy, aki az árukat felajánlja az államnak.
199. cikk
Felajánlás
A vámeljárás jogosultja vagy - adott esetben - az áru birtokosa felajánlhat az államnak nem uniós árukat és meghatározott célra történő felhasználás alatt lévő árukat a vámhatóságok előzetes engedélyével.
200. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
az áruk 197. cikkben említett megsemmisítése;
b)
az áruknak a 198. cikk (1) bekezdésében említett értékesítése;
c)
az áruknak az állam részére történő, a 199. cikkben említett felajánlása.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
VI. CÍM
SZABAD FORGALOMBA BOCSÁTÁS ÉS BEHOZATALIVÁM-MENTESSÉG
1. FEJEZET
Szabad forgalomba bocsátás
201. cikk
Alkalmazási kör és hatály
(1) Az uniós piacon való forgalomba hozatalra vagy az Unió vámterületén belüli magáncélú felhasználásra vagy fogyasztásra szánt nem uniós árukat szabad forgalomba kell bocsátani.
(2) A szabad forgalomba bocsátás a következőket foglalja magában:
a)
az esedékes behozatali vám beszedése;
b)
adott esetben egyéb terhek beszedése, ahogyan azt az egyéb terhek beszedésére vonatkozó hatályban lévő vonatkozó rendelkezések előírják;
c)
kereskedelempolitikai intézkedések, valamint tilalmak és korlátozások alkalmazása, amennyiben azokat nem kell alkalmazni egy korábbi szakaszban; és
d)
az áruk behozatala tekintetében megállapított egyéb alakiságok elvégzése.
(3) A szabad forgalomba bocsátással a nem uniós áru uniós vámjogi státust szerez.
202. cikk
Kereskedelempolitikai intézkedések
(1) Ha aktív feldolgozási eljárásból származó feldolgozott termékeket szabad forgalomba bocsátanak, és a behozatali vám összegének kiszámítására a 86. cikk (3) bekezdésének megfelelően kerül sor, akkor azok a kereskedelempolitikai intézkedések alkalmazandók, amelyeket azon áruk szabad forgalomba bocsátására vonatkozóan kell alkalmazni, amelyeket az aktív feldolgozási eljárás alá vontak.
(2) Az (1) bekezdés nem vonatkozik a hulladékra és a maradékra.
(3) Ha aktív feldolgozási eljárásból származó feldolgozott termékeket szabad forgalomba bocsátanak, és a behozatali vám összegének kiszámítására a 85. cikk (1) bekezdésének megfelelően kerül sor, akkor az ilyen árukra vonatkozó kereskedelempolitikai intézkedések csak akkor alkalmazandók, ha az áruk, amelyeket aktív feldolgozási eljárás alá vontak, ezeknek az intézkedéseknek a hatálya alá tartoznak.
(4) Ha az uniós jogszabályok a szabad forgalomba bocsátásra vonatkozóan kereskedelempolitikai intézkedéseket írnak elő, az ilyen intézkedéseket nem kell alkalmazni a passzív feldolgozást követően szabad forgalomba bocsátott feldolgozott termékekre, amennyiben:
a)
a feldolgozott termékek megtartják a 60. cikk értelmében vett uniós származásukat;
b)
a passzív feldolgozás magában foglalja a javítást, beleértve a 261. cikk szerinti szabvány csererendszert is; vagy
c)
a passzív feldolgozás további feldolgozási műveleteket követ, a 258. cikknek megfelelően.
2. FEJEZET
Behozatalivám-mentesség
1. szakasz
Tértiáruk
203. cikk
Alkalmazási kör és hatály
(1) Azon nem uniós árunak, amelyet - miután eredetileg az Unió vámterületéről uniós áruként vittek ki - három éven belül erre a vámterületre visszahoznak és szabad forgalomba bocsátásra bejelentenek, az érintett személy kérelmére behozatalivám-mentességet kell biztosítani.
Az első albekezdés még akkor is alkalmazandó, ha a tértiáruk csak egy részét képezik az Unió vámterületéről előzőleg kivitt áruknak.
(2) Az (1) bekezdésben említett három éves időtartam túlléphető különleges körülmények figyelembevétele érdekében.
(3) Ha az Unió vámterületéről történő kivitele előtt a tértiárut meghatározott célra történő felhasználása alapján nulla vagy csökkentett behozatalivám-tétel mellett bocsátották szabad forgalomba, az (1) bekezdés értelmében vett vámmentesség csak akkor adható meg, ha azt ugyanarra a meghatározott célra történő felhasználásra kívánják újra szabad forgalomba bocsátani.
Ha az a meghatározott célra történő felhasználás, amelyre a szóban forgó árut szabad forgalomba kívánják bocsátani, már nem azonos, az árura a behozatali vám összegét csökkenteni kell minden olyan összeggel, amelyet az árura vonatkozóan akkor szedtek be, amikor azt először szabad forgalomba bocsátották. Amennyiben az utóbbi összeg túllépi a tértiáru szabad forgalomba bocsátásakor kivetett összeget, semmilyen visszafizetés nem adható.
(4) Ha az uniós áruk a 154. cikk alapján elvesztették uniós vámjogi státusukat és ezt követően azokat szabad forgalomba bocsátották, az (1), (2) és (3) bekezdést kell alkalmazni.
(5) A behozatalivám-mentességet csak akkor lehet megadni, ha az áru visszahozatala ugyanabban az állapotban történik, amelyben kivitelére sor került.
(6) A behozatalivám-mentességet alá kell támasztani olyan információkkal, amelyek igazolják, hogy teljesülnek a mentesség feltételei.
204. cikk
A közös agrárpolitika keretében megállapított intézkedések előnyeiből részesülő áruk
A 203. cikkben meghatározott behozatalivám-mentesség nem adható meg azon áruk esetében, amelyek a közös agrárpolitika keretében hozott és az Unió vámterületéről való kivitelüket magában foglaló intézkedések nyújtotta kedvezményekben részesültek, kivéve, ha erről meghatározott esetekben másként nem rendelkeznek.
205. cikk
Áruk, amelyeket korábban aktív feldolgozási eljárás alá vontak
(1) A 203. cikket kell alkalmazni az olyan feldolgozott termékekre, amelyeket aktív feldolgozási eljárást követően eredetileg az Unió vámterületéről újra kivittek.
(2) A nyilatkozattevő által benyújtott kérelem alapján, és amennyiben a nyilatkozattevő a szükséges információt benyújtja, az (1) bekezdés szerinti árukra vonatkozó behozatali vám összegét a 86. cikk (3) bekezdésének megfelelően kell meghatározni. Az újrakiviteli árunyilatkozat elfogadásának napját kell a szabad forgalomba bocsátás időpontjának tekinteni.
(3) A 203. cikkben megállapított behozatalivám-mentesség nem adható meg azon feldolgozott termékekre, amelyeket a 223. cikk (2) bekezdésének c) pontjával összhangban vittek ki, kivéve ha biztosított, hogy ezen árukat nem vonják aktív feldolgozási eljárás alá.
206. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el, amelyekben meghatározza a következőket:
a)
azon esetek, amelyekben az áru állapota visszahozatalkor a kiviteli állapottal megegyezőnek minősül;
b)
a 204. cikkben említett konkrét esetek.
207. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza a 203. cikk (6) bekezdésében említett információnyújtásra vonatkozó eljárási szabályokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
2. szakasz
A tengeri halászat és a tengerből nyert termékek
208. cikk
A tengeri halászati termékek és a tengerből nyert egyéb termékek
(1) A 60. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül, szabad forgalomba bocsátásukkor mentességet kell biztosítani a behozatali vám alól a következőknek:
a)
a valamely tagállamban lajstromozott vagy bejegyzett és ennek az államnak a lobogója alatt hajózó hajókkal az Unió vámterületén kívüli ország vagy terület parti tengeréből nyert tengeri halászati és egyéb termékek;
b)
az a) pontban megállapított feltételeket kielégítő feldolgozóhajók fedélzetén az abban a pontban említett termékekből előállított termékek.
(2) Az (1) bekezdésben említett behozatalivám-mentességet alá kell támasztani az arra vonatkozó bizonyítékkal, hogy teljesülnek az abban a bekezdésben meghatározott feltételek.
209. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza a 208. cikk (2) bekezdésében említett bizonyítékok nyújtására vonatkozó eljárási szabályokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
VII. CÍM
KÜLÖNLEGES ELJÁRÁSOK
1. FEJEZET
Általános rendelkezések
210. cikk
Alkalmazási kör
Az áruk a különleges eljárások bármely következő kategóriái alá vonhatók:
a)
árutovábbítás, amely külső és belső árutovábbítást foglal magában;
b)
tárolás, amely a vámraktározást és a vámszabad területeket foglalja magában;
c)
különleges felhasználás, amely az ideiglenes behozatalt és a meghatározott célra történő felhasználást foglalja magában;
d)
feldolgozás, amely az aktív és passzív feldolgozást foglalja magában.
211. cikk
Engedélyezés
(1) Vámhatóság engedélye szükséges a következő esetekben:
a)
az aktív és passzív feldolgozási eljárás, az ideiglenes behozatali eljárás vagy a meghatározott célra történő felhasználási eljárás alkalmazása;
b)
az áruk vámraktározására szolgáló raktározási létesítmények üzemeltetése, kivéve, ha a raktározási létesítmény üzemeltetője maga a vámhatóság.
Azon feltételek, amelyek szerint az első albekezdésben említett eljárások egyikének vagy közülük többnek az alkalmazása, vagy a raktározási létesítmények üzemeltetése megengedett, az engedélyben kerülnek meghatározásra.
(2) A vámhatóságok az összes alábbi feltétel teljesülése esetén visszamenőleges hatályú engedélyt ad ki:
a)
bizonyított gazdasági igény áll fenn;
b)
a kérelem nem kapcsolódik csalási kísérlethez;
c)
a kérelmező számlákkal vagy nyilvántartásokkal bizonyította, hogy
i.
az eljárás valamennyi feltétele teljesül;
ii.
adott esetben az áru beazonosítható az érintett időszakban;
iii.
az említett számlák vagy nyilvántartások lehetővé teszik az eljárás ellenőrzését;
d)
az áru helyzetének szabályossá tételéhez szükséges összes alakiság elvégezhető, ideértve szükség esetén az érintett vám-árunyilatkozat érvénytelenítését;
e)
a kérelmező a kérelem elfogadásának időpontjától számított három éven belül nem kapott visszamenőleges hatályú engedélyt;
f)
nincs szükség a gazdasági feltételek vizsgálatára, kivéve ha a kérelem azonos jellegű műveletre vagy árukra vonatkozó engedély megújítására irányul;
g)
a kérelem nem érinti az áruk vámraktározására szolgáló raktározási létesítmények üzemeltetését;
h)
ha a kérelem azonos jellegű műveletre vagy árukra vonatkozó engedély megújítására irányul, akkor a kérelmet az eredeti engedély lejártát követő három éven belül nyújtják be.
A vámhatóságok visszamenőleges hatályú engedélyt adhatnak ki továbbá akkor, ha a vámeljárás alá vont áruk nem állnak többé rendelkezésre abban az időpontban, amikor az ilyen engedély iránti kérelmet elfogadták.
(3) Amennyiben erről másképp nem rendelkeznek, az (1) bekezdésben említett engedély csak az összes alábbi feltételnek megfelelő személyeknek adható meg:
a)
az Unió vámterületén letelepedett személyek;
b)
akik a műveletek megfelelő lefolytatásához szükséges garanciát megadják; a „vámügyi egyszerűsítések” típusú engedélyezett gazdálkodók esetében e feltétel teljesítettnek tekintendő, amennyiben a 38. cikk (2) bekezdésének a) pontjában említett engedélyben figyelembe veszik a vonatkozó különleges eljárás alá tartozó tevékenységet;
c)
amikor vámtartozás vagy egyéb terhek keletkezhetnek különleges eljárás alá vont áruknál, akik a 89. cikknek megfelelően biztosítékot nyújtanak;
d)
az ideiglenes behozatali vagy az aktív feldolgozási eljárás esetében az árukat felhasználják vagy felhasználásukat megszervezik, vagy az árukon feldolgozási műveleteket végeznek vagy megszervezik azok elvégzését.
(4) Eltérő rendelkezés hiányában és a (3) bekezdés kiegészítéseképpen, az (1) bekezdésben említett engedély csak a következő feltételek összességének teljesülése esetén adható meg:
a)
a vámhatóság anélkül gyakorolhatja a vámfelügyeletet, hogy a gazdasági igényekhez képest aránytalan adminisztratív intézkedéseket kellene bevezetnie;
b)
az uniós termelők alapvető érdekeit nem érintené hátrányosan a feldolgozási eljárásra vonatkozó engedély (gazdasági feltételek).
(5) Az uniós termelők alapvető érdekei nem tekintendők hátrányosan érintettnek a (4) bekezdés b) pontjában említettek szerint, kivéve ha ennek az ellenkezője bizonyított, vagy akkor, ha a gazdasági feltételeket teljesítettnek kell tekinteni.
(6) Ha bizonyíték van arra, hogy az uniós termelők alapvető érdekei valószínűleg hátrányt szenvednének, akkor uniós szinten meg kell vizsgálni a gazdasági feltételeket.
212. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározása vonatkozásában:
a)
a 211. cikk (1) bekezdésében említett eljárásokhoz kapcsolódó engedély kiadásának feltételei;
b)
a 211. cikk (3) és (4) bekezdésében említett feltételek teljesítése alóli kivételek;
c)
azon esetek, amelyekben a 211. cikk (5) bekezdésében említetteknek megfelelően a gazdasági feltételeket teljesítettnek kell tekinteni.
213. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza a 211. cikk (6) bekezdésében említett gazdasági feltételek vizsgálatára vonatkozó eljárási szabályokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
214. cikk
Nyilvántartások
(1) Az árutovábbítási eljárás kivételével, vagy ha másként nem rendelkeznek, az engedélyesnek, a vámeljárás jogosultjának, valamint a vámszabad területen áruk tárolásával, megmunkálásával vagy feldolgozásával, illetve az áruk eladásával vagy vételével járó tevékenységet végző valamennyi személynek a vámhatóságok által jóváhagyott formában megfelelő nyilvántartást kell vezetnie.
A nyilvántartásoknak tartalmazniuk kell mindazokat az információkat és adatokat, amelyek alapján a vámhatóságok el tudják látni az érintett eljárás felügyeletét, különösen az eljárás alá vont áruk, azok vámjogi státusa és szállításaik azonosítására tekintettel.
(2) A „vámügyi egyszerűsítések” típusú engedélyezett gazdálkodó esetében akkor minősül teljesítettnek az (1) bekezdésben meghatározott kötelezettség, ha nyilvántartása a vonatkozó különleges eljárás céljára megfelel.
215. cikk
A különleges eljárás lezárása
(1) Az árutovábbítási eljárástól eltérő esetekben és a 254. cikk sérelme nélkül, a különleges eljárás akkor kerül lezárásra, amikor az eljárás alá vont árukat vagy a feldolgozott termékeket valamely következő vámeljárás alá vonták, azokat az Unió vámterületéről kiszállították, vagy azokat megsemmisítették és hulladék nem maradt utánuk, vagy a 199. cikknek megfelelően azokat az államnak felajánlották.
(2) A vámhatóságoknak le kell zárniuk az árutovábbítási eljárást, ha meg tudják állapítani az indító vámhivatal és a rendeltetési vámhivatal számára elérhető adatok összehasonlítása alapján, hogy az eljárás szabályosan befejeződött.
(3) A vámhatóságoknak minden szükséges intézkedést meg kell hozniuk azon áru helyzetének rendezésére, amelynek tekintetében az előírt feltételek alapján az eljárás nem zárult le.
(4) Az eljárást megadott határidőn belül le kell zárni, kivéve ha arról másképp rendelkeznek.
216. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a 215. cikk (4) bekezdésében említett határidő meghatározására vonatkozóan.
217. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza a különleges eljárás 215. cikkben említett lezárására vonatkozó eljárási szabályokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
218. cikk
Jogok és kötelezettségek átruházása
Valamely vámeljárás jogosultjának az árutovábbítástól eltérő valamely különleges eljárás alá vont árukra vonatkozó jogai és kötelezettségei teljesen vagy részben átruházhatók egy másik személyre, aki eleget tesz az érintett eljárásra megállapított feltételeknek.
219. cikk
Az áruk szállítása
Meghatározott esetekben az árutovábbítástól eltérő különleges eljárás alá vont vagy vámszabad területen levő áruk az Unió vámterületén különböző helyek között szállíthatók.
220. cikk
Szokásos kezelési módok
A vámraktározás vagy feldolgozási eljárás alá vont vagy vámszabad területen levő árukon elvégezhetők a szokásos kezelési módok, amelyek az állaguk megóvását, a külső megjelenésük vagy eladhatóságuk javítását, illetve a forgalmazásuk vagy viszonteladásuk előkészítését szolgálják.
221. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el, amelyek:
a)
megállapítják az árutovábbítástól eltérő különleges eljárás alá vont vagy vámszabad területen levő áruk 219. cikk szerinti szállításának eseteit és az arra vonatkozó feltételeket;
b)
meghatározzák a vámraktározás vagy feldolgozási eljárás alá vont vagy vámszabad területen levő áruknak a 220. cikk szerinti szokásos kezelési módjait.
222. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
a vámeljárás jogosultjának az árutovábbítástól eltérő valamely különleges eljárás alá vont árukra vonatkozó jogainak és kötelezettségeinek a 218. cikk szerinti átruházása;
b)
az árutovábbítástól eltérő különleges eljárás alá vont vagy vámszabad területen levő áruknak a 219. cikk szerinti szállítása.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
223. cikk
Helyettesítő áruk
(1) Helyettesítő áruk az olyan uniós áruk, amelyeket a különleges eljárás alá vont áruk helyett tárolnak, használnak vagy dolgoznak fel.
A passzív feldolgozási eljárásban helyettesítő áruk az olyan nem uniós áruk, amelyeket a passzív feldolgozási eljárás alá vont uniós áruk helyett dolgoznak fel.
Ezzel ellentétes rendelkezés hiányában a helyettesítő áruknak ugyanazzal a nyolcjegyű Kombinált Nómenklatúra-kóddal, azonos kereskedelmi minőséggel és műszaki jellemzőkkel kell rendelkezniük, mint azoknak az áruknak, amelyeket helyettesítenek.
(2) A vámhatóságoknak kérelemre engedélyezniük kell a következőket, feltéve hogy biztosított az eljárás megfelelő lefolytatása, különösen a vámfelügyelet vonatkozásában:
a)
a vámraktározási, vámszabad területi, meghatározott célra történő felhasználási és feldolgozási eljárás alá vont helyettesítő áruk használatát;
b)
meghatározott esetekben az ideiglenes behozatali eljárás alá vont helyettesítő áruk használatát;
c)
az aktív feldolgozási eljárás esetében a helyettesítő árukból előállított feldolgozott termékek kivitelét azoknak az áruknak a behozatalát megelőzően, amelyeket helyettesítenek;
d)
a passzív feldolgozási eljárás esetében a helyettesítő árukból előállított feldolgozott termékek behozatalát azoknak az áruknak a kivitelét megelőzően, amelyeket helyettesítenek.
A „vámügyi egyszerűsítések” típusú engedélyezett gazdálkodók esetében biztosítottnak tekintendő az eljárás megfelelő lefolytatása, amennyiben a 38. cikk (2) bekezdésének a) pontjában említett engedélyben figyelembe veszik a helyettesítő áruknak az adott eljáráshoz való használatával kapcsolatos tevékenységet.
(3) Helyettesítő áruk felhasználása a következő esetek egyikében sem engedélyezhető:
a)
amennyiben az aktív feldolgozási eljárásban kizárólag a 220. cikkben meghatározott szokásos kezelési módokat végeznek;
b)
amennyiben a behozatalivám-visszatérítés vagy a behozatalivám-fizetés alóli kivétel tilalma olyan, nem származó árukra vonatkozik, amelyeket olyan feldolgozott termékek aktív feldolgozási eljárás keretében történő előállítása során használnak fel, amelyekre származási igazolást adnak ki vagy állítanak ki az Unió és bizonyos, az Unió vámterületén kívüli országokkal vagy területekkel, vagy ilyen országok vagy területek csoportjaival kötött preferenciális megállapodás keretében;
c)
amennyiben ez indokolatlan behozatalivám-előnyhöz vezetne, illetve ha azt az uniós jog előírja.
(4) A (2) bekezdés c) pontjában említett esetben és ha a feldolgozott termékek kivitelivám-kötelesek lennének, ha nem az aktív feldolgozási eljárás keretében kerülnének kivitelre, az engedélyesnek biztosítékot kell nyújtania a kiviteli vám megfizetésének biztosítására arra az esetre, ha a nem uniós áru behozatala nem történik meg a 257. cikk (3) bekezdésében említett időtartamon belül.
224. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők vonatkozásában:
a)
a 223. cikk (1) bekezdésének harmadik albekezdésében említett kivételek;
b)
azok a feltételek, amelyek mellett a 223. cikk (2) bekezdésének megfelelően helyettesítő árukat használhatnak;
c)
azon meghatározott esetek, amelyekben a helyettesítő áruk a 223. cikk (2) bekezdése b) pontjának megfelelően az ideiglenes behozatali eljárás alá vonhatók;
d)
azon esetek, amelyekben a helyettesítő áruk használata a 223. cikk (3) bekezdésének c) pontja szerint nem megengedett.
225. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza a helyettesítő áruknak a 223. cikk (2) bekezdése szerint engedélyezett használatára vonatkozó eljárási szabályokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
2. FEJEZET
Árutovábbítás
1. szakasz
Külső és belső árutovábbítás
226. cikk
Külső árutovábbítás
(1) A külső árutovábbítási eljárás lehetővé teszi a nem uniós áruknak az Unió vámterületén belül egy adott pontról egy másikra történő szállítását, anélkül, hogy a következők bármelyike vonatkozna rájuk:
a)
behozatali vám;
b)
egyéb terhek az egyéb vonatkozó hatályban lévő rendelkezések szerint;
c)
kereskedelempolitikai intézkedések, amennyiben azok nem tiltják az áruknak az Unió vámterületére való beléptetését, illetve onnan való kiléptetését.
(2) Meghatározott esetekben uniós árukat külső árutovábbítási eljárás alá kell vonni.
(3) Az (1) bekezdésben említett szállításra a következők valamelyike alapján kerülhet sor:
a)
uniós külső árutovábbítási eljárás keretében;
b)
a TIR-egyezménynek megfelelően, amennyiben az említett szállítás:
i.
az Unió vámterületén kívül kezdődött vagy fejeződik be;
ii.
az Unió vámterületének két pontja között, az Unió vámterületének részét nem képező országon vagy területen keresztül valósul meg;
c)
az ATA-egyezménynek/az Isztambuli egyezménynek megfelelően, amennyiben árutovábbítás történik;
d)
a Rajnai Manifest alapján (a felülvizsgált Rajnai Hajózási Egyezmény 9. cikke);
e)
az 1951. június 19-én Londonban aláírt, az Észak-atlanti Szerződés tagállamai közötti, a fegyveres erőik jogállásáról szóló egyezményben előírt 302. formanyomtatvánnyal;
f)
a postarendszeren keresztül, az Egyetemes Postaegyesület jogi aktusainak megfelelően, amikor az áruk az ilyen aktusok szerinti jogok és kötelezettségek jogosultjai által vagy azok részére kerülnek fuvarozásra.
227. cikk
Belső árutovábbítás
(1) A belső árutovábbítási eljárás a (2) bekezdésben megállapított feltételek mellett lehetővé teszi az Unió vámterületének egyik pontjáról a másikra uniós áruk e vámterületen kívüli területen vagy országon keresztül történő szállítását vámjogi státusukban történő változás nélkül.
(2) Az (1) bekezdésben említett szállításra a következők alapján kerülhet sor:
a)
uniós belső árutovábbítási eljárás keretében, amennyiben valamely nemzetközi megállapodás ilyen lehetőségről rendelkezik;
b)
a TIR-egyezménynek megfelelően;
c)
az ATA-egyezménynek/az Isztambuli egyezménynek megfelelően, amennyiben árutovábbítás történik;
d)
a Rajnai Manifest alapján (a felülvizsgált Rajnai Hajózási Egyezmény 9. cikke);
e)
az 1951. június 19-én Londonban aláírt, az Észak-atlanti Szerződés tagállamai közötti, a fegyveres erőik jogállásáról szóló egyezményben előírt 302. formanyomtatvány alapján;
f)
a postarendszeren keresztül, az Egyetemes Postaegyesület jogi aktusainak megfelelően, amikor az áruk az ilyen aktusok szerinti jogok és kötelezettségek jogosultjai által vagy azok részére kerülnek fuvarozásra.
228. cikk
Az árutovábbítás szempontjából egységes terület
Ha a TIR-egyezménynek, az ATA-egyezménynek / az Isztambuli egyezménynek megfelelően, a 302. formanyomtatvány alapján vagy a postarendszeren keresztül árukat szállítanak az Unió vámterületének egyik pontjáról egy másik pontjára, akkor az Unió vámterületét az ilyen áruszállítás szempontjából egységes területet képező területnek kell tekinteni.
229. cikk
Személyek kizárása a TIR-műveletek folytatásából
(1) Ha a tagállamok vámhatóságai úgy határoznak, hogy a TIR-egyezmény 38. cikke alapján egy személyt kizárnak a TIR-műveletek folytatásából, a határozatot az Unió teljes vámterületén alkalmazni kell, és egyetlen vámhivatal sem fogadhatja el az e személy által benyújtott TIR-igazolványokat.
(2) A tagállam értesíti a többi tagállamot és a Bizottságot az (1) bekezdésben említett határozatról és annak alkalmazási dátumáról.
230. cikk
Engedélyezett címzett a TIR-egyezmény alkalmazásában
A vámhatóságok kérelemre engedélyezhetik az, „engedélyezett címzettként” megnevezett személy számára, hogy valamely engedélyezett helyen a TIR-egyezménynek megfelelően szállított árukat fogadjon az eljárásnak a TIR-egyezmény (1) cikkének d) pontja szerinti befejezése érdekében.
231. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározására vonatkozóan:
a)
azon meghatározott esetek, amelyekben az uniós áruk a 226. cikk (2) bekezdésének megfelelően külső árutovábbítási eljárás alá vonandók;
b)
a 230. cikkben említett engedély megadására vonatkozó feltételek.
232. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza a 226. cikk (3) bekezdésének b)-f) pontjában, valamint a 227. cikk (2) bekezdésének b)-f) pontjában szereplő rendelkezésekkel kapcsolatban az Unió vámterületén belül alkalmazandó eljárási szabályokat, figyelembe véve az Unió igényeit. E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
2. szakasz
Uniós árutovábbítás
233. cikk
Az uniós árutovábbítási eljárás jogosultjának, valamint az uniós árutovábbítási eljárás keretében szállított áruk fuvarozójának és címzettjének kötelezettségei
(1) Az uniós árutovábbítási eljárás jogosultja felel a következők összességéért:
a)
az áruk sértetlen vám elé állítása és a megkövetelt információk rendelkezésre bocsátása a rendeltetési vámhivatalnál az előírt határidőn belül és az azonosítás biztosítására a vámhatóság által hozott intézkedések betartásával;
b)
az eljárásra vonatkozó vámügyi rendelkezések betartása;
c)
ha a vámjogszabályok másként nem rendelkeznek, biztosíték nyújtása az árukkal összefüggésben esetlegesen keletkező vámtartozásnak megfelelő behozatali vagy kiviteli vám összegének, illetve a hatályban lévő egyéb vonatkozó rendelkezések szerinti egyéb terhek megfizetésére.
(2) A vámeljárás jogosultjának kötelezettségei akkor teljesülnek és az árutovábbítási eljárás akkor fejeződik be, amikor az eljárás alá vont áruk és a megkövetelt információk a rendeltetési vámhivatalnál a vámszabályoknak megfelelően elérhetőek.
(3) Az áruk fuvarozója vagy címzettje, aki abban a tudatban veszi át az árukat, hogy azokat uniós árutovábbítási eljárás keretében szállítják, szintén felel azért, hogy az árut az előírt határidőn belül sértetlenül és az azonosítás biztosítására a vámhatóság által hozott intézkedések megfelelő betartásával, a rendeltetési vámhivatalnál vám elé állítsák.
(4) A vámhatóságok kérelemre engedélyezhetik bármely következő egyszerűsítést az áruk uniós árutovábbítási eljárás alá vonása vagy az eljárás befejezése tekintetében:
a)
az engedélyezett feladó státusza, amely lehetővé teszi az engedélyes számára, hogy anélkül vonjon árukat uniós árutovábbítási eljárás alá, hogy azokat vám elé állítaná;
b)
az engedélyezett címzett státusza, amely lehetővé teszi az engedélyes számára, hogy engedélyezett helyen uniós árutovábbítási eljárás keretében szállított árukat fogadjon az eljárásnak a 233. cikk (2) bekezdésének megfelelő befejezése érdekében;
c)
különleges zárak használata, ha zárra van szükség az uniós árutovábbítási eljárás alá vont áruk azonosításának biztosításához;
d)
csökkentett adattartalmú vám-árunyilatkozat alkalmazása az áruk uniós árutovábbítási eljárás alá vonásához;
e)
elektronikus fuvarokmány vám-árunyilatkozatként való használata az áruk uniós árutovábbítási eljárás alá vonásához, feltéve, hogy az okmány tartalmazza az ilyen árunyilatkozatban szereplő adatokat, és ezek az adatok az indulási és a rendeltetési helyen a vámhatóságok rendelkezésére állnak az áruk vámfelügyeletének és az eljárás lezárásának lehetővé tétele érdekében.
234. cikk
Az Unió vámterületén kívüli országon vagy területen, az uniós külső árutovábbítási eljárás keretében áthaladó áruk
(1) Az uniós külső árutovábbítási eljárás alkalmazandó az Unió vámterületén kívüli országon vagy területen áthaladó árukra, ha a következő feltételek valamelyike teljesül:
a)
valamely nemzetközi megállapodás az ilyen lehetőségről rendelkezik;
b)
az azon az országon vagy területen keresztül történő fuvarozás az Unió vámterületén kiállított egyetlen fuvarokmány fedezete mellett történik.
(2) Az (1) bekezdés b) pontjában említett esetben az uniós külső árutovábbítási eljárás lefolytatása felfüggesztésre kerül, amíg az áruk az Unió vámterületén kívül vannak.
235. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a 233. cikk (4) bekezdésében említett engedélyek kiadására vonatkozó feltételek meghatározására vonatkozóan.
236. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
az áruk uniós árutovábbítási eljárás alá vonása és ennek az eljárásnak a befejezése;
b)
a 233. cikk (4) bekezdésében említett egyszerűsítések alkalmazása;
c)
a 234. cikkben említettek szerint az Unió vámterületén kívüli országon vagy területen, az uniós külső árutovábbítási eljárás keretében áthaladó áruk vámfelügyelete.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
3. FEJEZET
Tárolás
1. szakasz
Közös rendelkezések
237. cikk
Alkalmazási kör
(1) A tárolási eljárás során a nem uniós áruk az Unió vámterületén tárolhatók anélkül, hogy a következők bármelyikének a hatálya alá tartoznának:
a)
behozatali vám;
b)
egyéb terhek az egyéb vonatkozó hatályban lévő rendelkezések szerint;
c)
kereskedelempolitikai intézkedések, amennyiben azok nem tiltják az áruknak az Unió vámterületére való beléptetését, illetve onnan való kiléptetését.
(2) A különleges tárgykörökre vonatkozó uniós jogszabályoknak megfelelően, vagy annak érdekében, hogy a behozatali vám visszafizetését vagy elengedését megengedő határozat előnyeiből részesülhessenek, az uniós áruk vámraktározási vagy vámszabad területi eljárás alá vonhatók.
(3) Ha erre gazdasági igény mutatkozik és amennyiben a vámfelügyeletet nem érinti hátrányosan, a vámhatóságok engedélyezhetik az áruk vámraktározására szolgáló raktározási létesítményekben az uniós áruk tárolását. Az áruk nem tekinthetők úgy, hogy vámraktározási eljárás alatt állnak.
238. cikk
A tárolási eljárás időtartama
(1) Nincs időbeli korlátozás arra vonatkozóan, hogy az áruk meddig maradhatnak tárolási eljárás alatt.
(2) Kivételes körülmények között a vámhatóságok határidőt állapíthatnak meg a tárolási eljárás lezárására vonatkozóan, különösen akkor, ha az áru típusa és jellege hosszú távú tárolás esetén veszélyt jelenthet az emberek, az állatok vagy a növények egészségére vagy a környezetre.
239. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza a 237. cikk (2) bekezdésében említettek szerinti vámraktározási vagy vámszabad területi eljárás alá vonásra vonatkozó eljárási szabályokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
2. szakasz
Vámraktározás
240. cikk
Tárolás vámraktárakban
(1) A vámraktározási eljárás szerint nem uniós áruk az erre az eljárásra a vámhatóságok által engedélyezett helyiségekben vagy bármilyen egyéb helyen vámfelügyelet alatt tárolhatók (vámraktárak).
(2) A vámraktárakat áruk vámraktározására használhatja bármely személy (közvámraktár) vagy a vámraktározás engedélyese (magánvámraktár).
(3) A vámraktározási eljárás alá vont áru ideiglenesen kitárolható a vámraktárból. Az ilyen kitárolást, a vis maior eset kivételével, a vámhatóságnak előzetesen engedélyeznie kell.
241. cikk
Feldolgozás
(1) Ha erre gazdasági igény mutatkozik és amennyiben a vámfelügyeletet nem érinti hátrányosan, a vámhatóságok engedélyezhetik az áruk aktív feldolgozási vagy meghatározott célra történő felhasználási eljárás szerinti, vámraktárban való feldolgozását az említett eljárásokhoz előírt feltételektől függően.
(2) Az (1) bekezdésben említett áruk nem tekinthetők úgy, hogy vámraktározási eljárás alatt állnak.
242. cikk
Az engedélyesnek vagy a vámeljárás jogosultjának feladatai
(1) Az engedélyes és a vámraktározási eljárás jogosultja felelős a következőkért:
a)
annak biztosítása, hogy a vámraktározási eljárásban lévő árukat ne vonják ki a vámfelügyelet alól; és
b)
a vámraktározási eljárás alatt álló áru tárolásából eredő kötelezettségek teljesítése.
(2) Az (1) bekezdéstől eltérően, ha az engedély közvámraktárra vonatkozik, az engedély úgy is rendelkezhet, hogy az (1) bekezdés a) vagy b) pontjában említett feladatok kizárólag a vámeljárás jogosultjára hárulnak.
(3) A vámeljárás jogosultja felelős az árunak a vámraktározási eljárás alá vonásából eredő kötelezettségek teljesítéséért.
3. szakasz
Vámszabad területek
243. cikk
A vámszabad területek kijelölése
(1) A tagállamok az Unió vámterületének egyes részeit vámszabad területnek jelölhetik ki.
Mindegyik vámszabad területre a tagállam állapítja meg az ahhoz tartozó területet és határozza meg a belépési és kilépési pontokat.
(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal a területükön működő vámszabad területekre vonatkozó információkat.
(3) A vámszabad területeknek körülkerítetteknek kell lenniük.
A vámszabad területek határai, illetve be- és kilépési pontjai vámfelügyelet alatt állnak.
(4) A vámszabad területre belépő vagy ezeket elhagyó személyek, áruk és szállítóeszközök vámellenőrzés alá vonhatók.
244. cikk
Épületek és tevékenységek a vámszabad területeken
(1) Vámszabad területen bármely épület építéséhez a vámhatóságok előzetes jóváhagyása szükséges.
(2) A vámjogszabályoktól függően bármely ipari, kereskedelmi vagy szolgáltatási tevékenységet megengedett a vámszabad területen. Ilyen tevékenységek végzéséről a vámhatóságokat előzetesen értesíteni kell.
(3) A vámhatóság tilalmakat vagy korlátozásokat írhat elő a (2) bekezdésben említett tevékenységekre vonatkozóan, a szóban forgó áru jellegére, vagy a vámfelügyelet követelményeire, vagy a biztonsági és védelmi követelményekre figyelemmel.
(4) A vámhatóságok azoknak a személyeknek, akik nem biztosítják a szükséges garanciákat a vámjogszabályok betartására, megtilthatja, hogy a vámszabad területen tevékenységet végezzenek.
245. cikk
Az áruk vám elé állítása és eljárás alá vonása
(1) A vámszabad területre szállított árukat vám elé kell állítani, és azokon el kell végezni az előírt vámalakiságokat a következő esetek mindegyikében:
a)
ha a vámszabad területre közvetlenül az Unió vámterületén kívülről szállították be ezeket;
b)
ha olyan vámeljárás alá vonták ezeket, amely a vámszabad területi eljárás alá vonáskor befejeződött, vagy az lezárásra kerül;
c)
ha azért vonták ezeket vámszabad területi eljárás alá, hogy behozatali vám visszafizetésére vagy elengedésére vonatkozó határozat előnyeiből részesüljenek;
d)
ha egyéb, vámjogszabálytól eltérő jogszabály írja elő az említett alakiságokat.
(2) Azokat az árukat, amelyeket a vámszabad területre nem az (1) bekezdésben foglalt körülmények között szállítottak be, nem kell vám elé állítani.
(3) A 246. cikk sérelme nélkül a vámszabad területre szállított árukat vámszabad területi eljárás alá vontnak kell tekinteni:
a)
a vámszabad területre való belépésük pillanatában, kivéve ha már egy másik vámeljárás alá vonták ezeket; vagy
b)
az árutovábbítási eljárás befejezésének pillanatában kivéve, ha azonnal egy következő vámeljárás alá vonták ezeket.
246. cikk
Uniós áruk vámszabad területeken
(1) Uniós áruk beléptethetők, tárolhatók, szállíthatók, felhasználhatók, feldolgozhatók vagy elfogyaszthatók a vámszabad területen. Az ilyen esetekben az áruk nem tekinthetők vámszabad területi eljárás alatt levőknek.
(2) Az érintett személy kérelmére a vámhatóságoknak meg kell állapítaniuk a következő áruk valamennyiének uniós vámjogi státusát:
a)
uniós áruk, amelyek belépnek a vámszabad területre;
b)
uniós áruk, amelyek feldolgozási műveleteken mentek át vámszabad területen;
c)
áruk, amelyeket szabad forgalomba bocsátottak egy vámszabad területen belül.
247. cikk
Nem uniós áruk vámszabad területeken
(1) Nem uniós áruk, miközben a vámszabad területen maradnak, szabad forgalomba bocsáthatók vagy aktív feldolgozási, ideiglenes behozatali vagy meghatározott célra történő felhasználási eljárás alá vonhatók, az ezen eljárásokra megállapított feltételek szerint.
Az ilyen esetekben az áruk nem tekinthetők vámszabad területi eljárás alatt levőknek.
(2) A készletekre vagy az élelmiszer-tárolásra alkalmazandó rendelkezések sérelme nélkül, ahol az érintett eljárás így rendelkezik, az (1) bekezdés nem zárja ki az olyan áru elfogyasztását vagy felhasználását, amelynek szabad forgalomba bocsátása vagy ideiglenes behozatala nem vonná maga után behozatali vám vagy a közös agrárpolitikában vagy kereskedelempolitikában meghatározott intézkedések alkalmazását.
Ilyen felhasználás vagy elfogyasztás esetén nincs szükség a szabad forgalomba bocsátási vagy az ideiglenes behozatali eljárásra vonatkozó vám-árunyilatkozat benyújtására.
Ilyen vám-árunyilatkozatot azonban meg kell követelni, ha az árukra vámkontingens vagy vámplafon vonatkozik.
248. cikk
Áruk vámszabad területről való kiszállítása
(1) A vámjogszabályoktól eltérő tárgykörökre vonatkozó jogszabályok sérelme nélkül a vámszabad területeken levő áruk az Unió vámterületéről kivihetők vagy újrakivihetők, illetve az Unió vámterületének más részére beszállíthatók.
(2) A valamely vámszabad területről az Unió vámterületének más részeibe kiszállított árukra a 134-149. cikket kell alkalmazni.
249. cikk
Vámjogi státus
Ha az árut vámszabad területről az Unió vámterületének egy másik részére szállítják ki vagy vámeljárás alá vonják, azt nem uniós árunak kell tekinteni, kivéve ha uniós vámjogi státusát bizonyítják.
A kiviteli vám és kiviteli engedélyek vagy a közös agrárpolitika vagy a kereskedelempolitika értelmében megállapított kiviteli ellenőrzési intézkedések alkalmazása céljából azonban ezeket az árukat uniós áruknak kell tekinteni, kivéve ha megállapítást nyer, hogy ezek nem rendelkeznek uniós vámjogi státusszal.
4. FEJEZET
Különleges felhasználás
1. szakasz
Ideiglenes behozatal
250. cikk
Alkalmazási kör
(1) Az ideiglenes behozatali eljárás lehetővé teszi az újrakivitelre szánt nem uniós áruk különleges felhasználását az Unió vámterületén a behozatali vám alóli teljes vagy részleges mentesség mellett, és az alábbiak bármelyikének alkalmazása nélkül:
a)
egyéb terhek az egyéb vonatkozó hatályban lévő rendelkezések szerint;
b)
kereskedelempolitikai intézkedések, amennyiben azok nem tiltják az áruknak az Unió vámterületére való beléptetését, illetve onnan való kiléptetését.
(2) Az ideiglenes behozatali eljárás csak akkor alkalmazható, ha a következő feltételek teljesülnek:
a)
az árukon nem kívánnak semmiféle változást végrehajtani, kivéve a használatból eredő szokásos értékcsökkenést;
b)
biztosítható az eljárás alá vont áruk azonosíthatósága, kivéve ha az azonosításra szolgáló intézkedések hiánya - tekintettel az áru vagy a tervezett használat jellegére - nem teremt alapot az eljárással való valamiféle visszaélésre, vagy a 223. cikkben említett esetben, amikor a helyettesítő árukra megállapított feltételeknek való megfelelés ellenőrizhető;
c)
a vámeljárás jogosultja az Unió vámterületén kívül letelepedett, kivéve ha erről másképp rendelkeznek;
d)
az uniós vámjogszabályokban meghatározott teljes vagy részleges vámmentességre vonatkozó követelmények teljesülnek.
251. cikk
Időtartam, ami alatt az áruk ideiglenes behozatali eljárás alatt maradhatnak
(1) A vámhatóságok meghatározzák azt az időtartamot, amelyen belül az ideiglenes behozatali eljárás alá vont árut újra ki kell vinni, vagy egy következő vámeljárás alá kell vonni. Ennek az időtartamnak elegendőnek kell lennie ahhoz, hogy az engedélyezett felhasználás célja megvalósulhasson.
(2) Ellenkező értelmű rendelkezés hiányában az a maximális időtartam, amely alatt az áruk ideiglenes behozatali eljárás alatt maradhatnak ugyanazzal a céllal és ugyanazon engedélyes felelőssége mellett, 24 hónap, még akkor is, ha az eljárás az áruk egy másik különleges vámeljárás alá vonásával zárult le, és azt követően ismét ideiglenes behozatali eljárás alá vonják azokat.
(3) Ha - kivételes körülmények között - az engedélyezett felhasználás nem valósulhat meg az (1) és a (2) bekezdésben említett időtartamon belül, a vámhatóság az engedélyes indokolt kérelme esetén ésszerű időtartammal meghosszabbíthatja az időtartamot.
(4) Az a teljes időtartam, ameddig az áruk ideiglenes behozatali eljárás alatt állhatnak, nem haladhatja meg a 10 évet, kivéve, ha valamilyen előre nem látható esemény következik be.
252. cikk
A behozatali vám összege a behozatali vám alóli részleges mentesség melletti ideiglenes behozatal esetén
(1) A behozatali vám összegét a behozatali vám alóli részleges mentesség mellett ideiglenes behozatali eljárás alá vont áruk tekintetében a behozatali vám azon összegének 3 %-ában kell megállapítani, amelyet akkor kellett volna megfizetni az érintett áruk után, ha azokat azon a napon bocsátották volna szabad forgalomba, amikor ideiglenes behozatali eljárás alá vonták azokat.
Ez az összeg minden olyan hónapban vagy töredékhónapban fizetendő, amelynek során az áruk a behozatali vámok alóli részleges mentesség melletti ideiglenes behozatali eljárás alatt voltak.
(2) A behozatali vám összege nem haladhatja meg azt az összeget, amelyet akkor kellett volna megfizetni, ha a szóban forgó árukat azon a napon bocsátották volna szabad forgalomba, amikor ideiglenes behozatali eljárás alá vonásuk történt.
253. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a következők meghatározása vonatkozásában:
a)
a 250. cikk (1) bekezdésében említett különleges felhasználás;
b)
a 250. cikk (2) bekezdésének d) pontjában említett követelmények.
2. szakasz
Meghatározott célra történő felhasználás
254. cikk
Meghatározott célra történő felhasználási eljárás
(1) A meghatározott célra történő felhasználási eljárás szerint az áruk szabad forgalomba bocsáthatók nulla vagy csökkentett vámtétel mellett, különleges felhasználásukra figyelemmel.
(2) Ha az áruk olyan termelési szakaszban vannak, amelyben kizárólag az előírt meghatározott célú felhasználás érhető el költséghatékony módon, a vámhatóságok az engedélyben meghatározhatják azokat a feltételeket, amelyek alapján úgy tekintendő, hogy az árukat felhasználták arra a célra, amelyet a nulla vagy a csökkentett vámtétel alkalmazásához meghatároztak.
(3) Ha az áruk ismételt felhasználásra alkalmasak, és a vámhatóságok a visszaélések elkerülésére azt célszerűnek tartják, a vámfelügyeletet tovább kell folytatni az azon időpontot követő legfeljebb két évig, amikor az árukat a nulla vagy a csökkentett vámtétel alkalmazásához meghatározott célokra először felhasználták.
(4) A vámfelügyelet a meghatározott célra történő felhasználási eljárásban a következő esetek bármelyikében véget ér:
a)
ha az árut felhasználták arra a célra, amelyet a nulla vagy csökkentett vámtétel alkalmazásához meghatároztak;
b)
ha az árut kiszállították az Unió vámterületéről, megsemmisítették vagy az államnak felajánlották;
c)
ha az árut egy attól a céltól eltérő célra használták fel, mint amelyet a nulla vagy csökkentett vámtétel alkalmazásához meghatároztak, és a vonatkozó behozatali vámot megfizették.
(5) Amennyiben elszámolási kulcsra van szükség, a meghatározott célra történő felhasználási eljárásra a 255. cikket kell alkalmazni.
(6) Az áruknak az előírt meghatározott célú megmunkálásából vagy feldolgozásából származó hulladék és maradék, valamint a természetes súlyveszteségnek tulajdonítható veszteség az előírt meghatározott célú felhasználásra bocsátott árunak tekintendő.
(7) A meghatározott célra történő felhasználási eljárás alá vont áruk megsemmisítéséből keletkező hulladék és maradék vámraktározási eljárás alá vontnak tekintendő.
5. FEJEZET
Feldolgozás
1. szakasz
Általános rendelkezések
255. cikk
Elszámolási kulcs
Kivéve, ha az elszámolási kulcsot a különleges tárgykörökre vonatkozó uniós jogszabályok határozzák meg, a feldolgozási művelet elszámolási kulcsát vagy átlagos elszámolási kulcsát vagy adott esetben annak meghatározási módszerét a vámhatóságok megállapítják.
Az elszámolási kulcsot vagy az átlagos elszámolási kulcsot azon tényleges körülmények alapján kell meghatározni, amelyek mellett a feldolgozási műveletet végzik vagy végezni fogják. Ezt a kulcsot, ha indokolt, a 28. cikknek megfelelően ki lehet igazítani.
2. szakasz
Aktív feldolgozás
256. cikk
Alkalmazási kör
(1) A 223. cikk sérelme nélkül, az aktív feldolgozási eljárás lehetővé teszi, hogy a nem uniós árukat az Unió vámterületén egy vagy több feldolgozási műveletnek vessék alá, anélkül, hogy ezekre az árukra az alábbiak bármelyike alkalmazásra kerülne:
a)
behozatali vám;
b)
egyéb terhek az egyéb vonatkozó hatályban lévő rendelkezések szerint;
c)
kereskedelempolitikai intézkedések, amennyiben azok nem tiltják az áruknak az Unió vámterületére való beléptetését, illetve onnan való kiléptetését.
(2) Az aktív feldolgozási eljárás a javításon és megsemmisítésen kívüli esetekben csak olyan esetben alkalmazható, ha - a gyártási segédanyagok felhasználását nem érintve - az eljárás alá vont áruk a feldolgozott termékekben beazonosíthatók.
A 223. cikkben említett esetben az eljárás igénybe vehető, ha a helyettesítő árukra vonatkozóan megállapított feltételeknek való megfelelés ellenőrizhető.
(3) Az (1) és a (2) bekezdésen kívül az aktív feldolgozási eljárást bármelyik következő árura is lehet alkalmazni:
a)
azok az áruk, amelyeken műveleteket szándékoznak elvégezni annak biztosítására, hogy megfeleljenek a szabad forgalomba bocsátásukhoz szükséges műszaki követelményeknek;
b)
azok az áruk, amelyeket a 220. cikknek megfelelő szokásos kezelési módoknak kell alávetni.
257. cikk
A vámeljárás lezárásának időtartama
(1) A vámhatóságok meghatározzák azt az időtartamot, amelyen belül az aktív feldolgozási eljárást le kell zárni a 216. cikkel összhangban.
Ez az időtartam attól az időponttól számítandó, amikor a nem uniós árut az eljárás alá vonják, továbbá annak figyelembe kell vennie a feldolgozási műveletek elvégzéséhez és az eljárás lezárásához szükséges időt.
(2) A vámhatóságok az (1) bekezdés alapján meghatározott időtartamot ésszerű időtartammal meghosszabbíthatják, amennyiben az engedélyes indokolt kérelmet nyújt be.
Az engedély meghatározhatja, hogy a valamely naptári hónap, negyedév vagy félév során kezdődő időtartam a következő naptári hónap, negyedév vagy félév utolsó napján járjon le.
(3) A 223. cikk (2) bekezdése c) pontjának megfelelő előzetes kivitel esetén az engedélyben meg kell határozni azt az időtartamot, amelyen belül a nem uniós árukat be kell jelenteni az aktív feldolgozási eljárásra, figyelembe véve a beszerzéshez és az Unió vámterületére szállításhoz szükséges időt.
Az első albekezdésben említett időtartamot hónapokban kell meghatározni, és az nem haladhatja meg a hat hónapot. Ez az időtartam a megfelelő helyettesítő áruból előállított feldolgozott termékekre vonatkozó kiviteli árunyilatkozat elfogadásának napjától kezdődik.
(4) Az engedélyes kérésére a (3) bekezdésben említett hat hónapos időtartam - annak lejárta után is - meghosszabbítható, feltéve hogy a teljes időtartam nem haladja meg a 12 hónapot.
258. cikk
Ideiglenes újrakivitel további feldolgozásra
A vámhatóságok kérelemre engedélyezhetik, hogy az aktív feldolgozási eljárás alá vont áruk vagy a feldolgozott termékek egy része vagy egésze ideiglenesen újból kivihető legyen az Unió vámterületén kívülre további feldolgozás céljából, a passzív feldolgozási eljárásra meghatározott feltételeknek megfelelően.
3. szakasz
Passzív feldolgozás
259. cikk
Alkalmazási kör
(1) A passzív feldolgozási eljárás alatt uniós áruk ideiglenesen kivihetők az Unió vámterületéről annak érdekében, hogy azokat feldolgozási műveleteknek vessék alá. Az ezekből az árukból eredő feldolgozott termékek szabad forgalomba bocsáthatók a behozatali vám alóli teljes vagy részleges mentesség mellett az engedélyes vagy az Unió vámterületén letelepedett bármely egyéb személy kérelmére, feltéve hogy e személy megszerezte az engedélyes hozzájárulását, és az engedélyezés feltételei teljesülnek.
(2) A passzív feldolgozás nem engedhető meg a következő uniós áruk egyikére sem:
a)
áruk, amelyek kivitele behozatali vám visszafizetésével vagy elengedésével jár;
b)
áruk, amelyeket a kivitel előtt nulla vagy csökkentett vámtétel mellett bocsátottak szabad forgalomba meghatározott célra történő felhasználásukra figyelemmel, mindaddig, amíg az ilyen meghatározott célra történő felhasználás céljai nem teljesültek, kivéve ha ezeket az árukat javítási műveleteknek kell alávetni;
c)
áruk, amelyek kivitele export-visszatérítéssel jár;
d)
áruk, amelyek vonatkozásában a c) pontban említett visszatérítéstől eltérő, a közös agrárpolitika szerinti, az említett áruk kivitele alapján járó pénzügyi előny megadására kerül sor.
(3) A vámhatóság meghatározza azt az időtartamot, amelyen belül az ideiglenesen kivitt árukat újra be kell hozni az Unió vámterületére feldolgozott termékek formájában, és azokat szabad forgalomba kell bocsátani, annak érdekében, hogy a behozatali vám alóli teljes vagy részleges mentességben részesüljenek. Ezt az időtartamot a vámhatóság az engedélyes által benyújtott, indokolt kérelem alapján ésszerű időtartammal meghosszabbíthatja.
260. cikk
Díjmentesen megjavított áruk
(1) Amennyiben a vámhatóságok számára elfogadható módon megállapítást nyert, hogy az árukat díjmentesen javították, akár a szerződéses vagy jogszabályban foglalt garanciális kötelezettség alapján, akár gyártási vagy anyaghiba miatt, akkor azoknak a behozatali vám alól teljes mentességet kell biztosítani.
(2) Az (1) bekezdés nem alkalmazható, ha a gyártási vagy anyaghibát a szóban forgó áru első szabad forgalomba bocsátásakor már figyelembe vették.
261. cikk
Szabvány csererendszer
(1) A szabvány csererendszer szerint az importtermék (helyettesítő termék) a (2)-(5) bekezdésnek megfelelően a feldolgozott termék helyébe léphet.
(2) A vámhatóságok kérelemre engedélyezik a szabvány csererendszer alkalmazását, ha a feldolgozási művelet a közös agrárpolitikában meghatározott intézkedések vagy mezőgazdasági termékek feldolgozásából származó egyes árukra alkalmazandó különleges rendelkezések hatálya alá tartozó áruktól eltérő hibás uniós áruk javítását foglalja magában.
(3) A helyettesítő terméknek ugyanazzal a nyolcjegyű Kombinált Nómenklatúra-kóddal, azonos kereskedelmi minőséggel és műszaki jellemzőkkel kell rendelkeznie, mint amellyel a hibás áru rendelkezne, amennyiben az javításon ment volna keresztül.
(4) Ha a hibás áruk a kivitel előtt használtak voltak, a helyettesítő termékeknek is használtaknak kell lenniük.
A vámhatóságok azonban mentességet biztosítanak az első albekezdésben megállapított követelmény alól, ha a helyettesítő termék rendelkezésre bocsátása díjmentesen történt, akár szerződéses vagy jogszabályban foglalt garanciális kötelezettség alapján, akár anyag- vagy gyártási hiba miatt.
(5) A feldolgozott termékekre vonatkozó rendelkezések a helyettesítő termékekre is vonatkoznak.
262. cikk
A helyettesítő termékek előzetes behozatala
(1) A vámhatóságok az általuk megállapításra kerülő feltételek mellett és az érintett személy kérelmére engedélyezik a helyettesítő termékek behozatalát a hibás áru kivitele előtt.
Valamely helyettesítő termék ilyen előzetes behozatala esetén biztosítékot kell nyújtani a behozatali vám összegének fedezetére, amely akkor lenne fizetendő, ha a hibás áru kivitelére nem kerülne sor a (2) bekezdésnek megfelelően.
(2) A hibás árukat attól a naptól számított két hónapon belül kell kivinni, amikor a vámhatóság a helyettesítő termék szabad forgalomba bocsátására vonatkozó árunyilatkozatot elfogadta.
(3) Ha - rendkívüli körülmények között - a hibás áru nem vihető ki a (2) bekezdésben említett határidőn belül, a vámhatóság az engedélyes indokolt kérelme esetén a határidőt ésszerű időtartammal meghosszabbíthatja.
VIII. CÍM
AZ UNIÓ VÁMTERÜLETÉRŐL KISZÁLLÍTOTT ÁRUK
1. FEJEZET
Az áruk kiléptetését megelőző alakiságok
263. cikk
Indulás előtti árunyilatkozat benyújtása
(1) Az Unió vámterületéről való kiszállításra szánt árukról azt megelőzően, hogy azokat az Unió vámterületéről kivinnék, meghatározott határidőn belül indulás előtti árunyilatkozatot kell benyújtani az illetékes vámhivatalhoz.
(2) Az (1) bekezdésben említett kötelezettség teljesítése alól mentesülnek:
a)
az olyan szállítóeszközök és az ezeken fuvarozott olyan áruk, amelyek az Unió vámterületének felségvizein vagy légterén megállás nélkül haladnak át; vagy
b)
azon meghatározott esetek, amikor az áruk vagy a forgalom jellege kellőképpen indokolja vagy nemzetközi megállapodások ezt megkövetelik.
(3) Az indulás előtti árunyilatkozat a következő formák valamelyikében nyújtható be:
a)
vám-árunyilatkozat abban az esetben, ha az Unió vámterületéről való kiszállításra szánt árukat olyan vámeljárás alá vonják, amelyhez ilyen árunyilatkozatra szükség van;
b)
a 270. cikk szerinti újrakiviteli árunyilatkozat;
c)
a 271. cikk szerinti kilépési gyűjtő árunyilatkozat.
(4) Az indulás előtti árunyilatkozatnak tartalmaznia kell a biztonsági és védelmi célú kockázatelemzéshez szükséges adatokat.
264. cikk
Kockázatelemzés
Azon vámhivatal, amelyhez a 228. cikkben említett indulás előtti árunyilatkozatot benyújtják, garantálja, hogy megadott határidőn belül - elsődlegesen biztonsági és védelmi célzattal - kockázatelemzést végezzenek az indulás előtti árunyilatkozat alapján, és a kockázatelemzés eredményei alapján meghozza a szükséges intézkedéseket.
265. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el a következők meghatározása vonatkozásában:
a)
a 228. cikk (1) bekezdésében említett azon meghatározott határidő, amelyen belül az indulás előtti árunyilatkozatot be kell nyújtani-, mielőtt az árukat kiszállítják az Unió vámterületéről, figyelembe véve a forgalom jellegét;
b)
azon meghatározott esetek, amelyekben a 228. cikk (2) bekezdésének c) pontjával összhangban eltekintenek az indulás előtti árunyilatkozat benyújtásának kötelezettségétől.
266. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza a 264. cikkben említett azon határidőt, amelyen belül - a 263. cikk (1) bekezdésében említett határidőt figyelembe véve - el kell végezni a kockázatelemzést.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
2. FEJEZET
Az áruk kiléptetésére vonatkozó alakiságok
267. cikk
Vámfelügyelet és a kiléptetésre vonatkozó alakiságok
(1) Az Unió vámterületéről kiszállított áru vámfelügyelet alatt áll, és vámellenőrzés alá vonható. Adott esetben a vámhatóságok meghatározhatják azt az útvonalat, amelyet használni kell, és azt a határidőt, amelyen belül az árukat ki kell szállítani az Unió vámterületéről.
(2) Az Unió vámterületéről való kiszállításra szánt árut az alábbi személyek egyikének kell vám elé állítania:
a)
az a személy, aki az árut az Unió vámterületéről kiszállítja;
b)
az a személy, akinek a nevében, vagy akinek az érdekében az árukat az Unió vámterületéről kiszállító személy eljár;
c)
az a személy, aki az áru fuvarozásáért a felelősséget vállalja, mielőtt azt az Unió vámterületéről kiléptetik.
(3) Az Unió vámterületéről kiszállításra szánt árukra adott esetben az alábbiak vonatkoznak:
a)
behozatali vám visszafizetése vagy elengedése;
b)
az export-visszatérítések kifizetése;
c)
kiviteli vám beszedése;
d)
az egyéb terhekre vonatkozó hatályos rendelkezések szerint megkövetelt alakiságok;
e)
a többek között a közerkölcs, a közrend vagy közbiztonság, emberek, állatok vagy növények egészségének és életének védelme, a környezet védelme, a művészi, történelmi vagy régészeti értékkel bíró nemzeti kincsek védelme és az ipari és kereskedelmi tulajdon oltalma alapján indokolt tilalmak és korlátozások alkalmazása - beleértve a kábítószer-prekurzorokra, a bizonyos szellemi tulajdonjogokat sértő árukra és a készpénzre vonatkozó ellenőrzéseket -, valamint a halászati védelemmel és gazdálkodással foglalkozó intézkedések és kereskedelempolitikai intézkedések végrehajtása.
(4) A kilépésre történő átengedést a vámhatóság azzal a feltétellel teszi lehetővé, hogy a kérdéses árukat az Unió vámterületéről ugyanabban az állapotban szállítják ki, mint amilyenben voltak, amikor
a)
a vám-árunyilatkozatot vagy az újrakiviteli árunyilatkozatot elfogadták; vagy
b)
a kilépési gyűjtő árunyilatkozatot benyújtották.
268. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusokkal meghatározza a 267. cikkben említett kiléptetésre vonatkozó eljárási szabályokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
3. FEJEZET
Kivitel és újrakivitel
269. cikk
Uniós áruk kivitele
(1) Az Unió vámterületéről kiszállítani kívánt uniós árukat kiviteli eljárás alá kell vonni.
(2) Az (1) bekezdés nem alkalmazható a következő uniós áruk egyikére sem:
a)
passzív feldolgozási eljárás alá vont áruk;
b)
az Unió vámterületéről azt követően kiszállított áruk, hogy azokat a meghatározott célra történő felhasználási eljárás alá vonták;
c)
a héa- vagy jövedékiadó-mentesen, repülési és hajózási készletekként szállított áruk, függetlenül a légi járat vagy a hajó úti céljától, amelyek esetében az áruk ilyen jellegét bizonyítani kell;
d)
belső árutovábbítási eljárás alá vont áruk;
e)
a 155. cikknek megfelelően az Unió vámterületéről ideiglenesen kiszállított áruk.
(3) A (2) bekezdés a), b) és c) pontjában említett esetekben a kiviteli vám-árunyilatkozatokra vonatkozóan a vámjogszabályokban megállapított alakiságokat kell alkalmazni.
270. cikk
Nem uniós áruk újrakivitele
(1) Az Unió vámterületéről való kiszállításra szánt nem uniós árura az illetékes vámhivatalnak benyújtandó újrakiviteli árunyilatkozatot kell kitölteni.
(2) Az újrakiviteli árunyilatkozatra a 158-195. cikket kell alkalmazni.
(3) Az (1) bekezdés nem alkalmazható a következő áruk egyikére sem:
a)
azok az áruk, amelyeket külső árutovábbítási eljárás alá vontak, és amelyek csak áthaladnak az Unió vámterületén;
b)
azok az áruk, amelyeket egy vámszabad területen átrakodnak, vagy amelyek közvetlenül onnan kerülnek újrakivitelre;
c)
azok az áruk, amelyek átmeneti megőrzésben vannak, és közvetlenül egy átmeneti megőrzési létesítményből kerülnek újrakivitelre.
4. FEJEZET
Kilépési gyűjtő árunyilatkozat
271. cikk
A kilépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtása
(1) Amennyiben az árukat az Unió vámterületéről való kiszállításra szánják, és indulás előtti árunyilatkozatként nem nyújtanak be vám-árunyilatkozatot vagy újrakiviteli árunyilatkozatot, kilépési gyűjtő árunyilatkozatot kell a kiléptető vámhivatalnál benyújtani.
A vámhatóságok megengedhetik a kilépési gyűjtő árunyilatkozat más vámhivatalhoz való benyújtását is, feltéve, hogy ez utóbbi a szükséges adatokat azonnal közli a kiléptető vámhivatallal, vagy azokat elektronikus úton a rendelkezésére bocsátja.
(2) A kilépési gyűjtő árunyilatkozatot a fuvarozónak kell benyújtania.
A fuvarozó kötelezettségeitől függetlenül, a kilépési gyűjtő árunyilatkozatot a következő személyek valamelyike is benyújthatja a fuvarozó helyett:
a)
az exportőr vagy a feladó vagy más olyan személy, akinek a nevében, vagy akinek az érdekében a fuvarozó eljár;
b)
bármely személy, aki képes arra, hogy a szóban forgó árukat a kiléptető vámhivatalnál vám elé állítsa vagy állíttassa.
(3) A vámhatóságok elfogadhatják, hogy kereskedelmi, kikötői vagy szállítási informatikai rendszereket használjanak fel a kilépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtásához, feltéve hogy azok tartalmazzák az ilyen árunyilatkozathoz szükséges adatokat, és ezen adatok megadott határidőn belül rendelkezésre állnak, mielőtt az árukat kivinnék az Unió vámterületéről.
(4) A vámhatóságok a kilépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtása helyett elfogadhatják értesítés benyújtását és a gazdálkodó számítógépes rendszerében a kilépési gyűjtő árunyilatkozathoz szükséges adatokhoz való hozzáférést.
272. cikk
A kilépési gyűjtő árunyilatkozat módosítása és érvénytelenítése
(1) A nyilatkozattevő számára ilyen irányú kérelem esetén megengedhető, hogy a kilépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtását követően annak egy vagy több adatát módosítsa.
Nem lehetséges a módosítás a következő események bármelyike után:
a)
a vámhatóság értesítette a kilépési gyűjtő árunyilatkozatot benyújtó személyt arról, hogy szándékában áll megvizsgálni az árut;
b)
a vámhatóság megállapította, hogy a kilépési gyűjtő árunyilatkozat egy vagy több adata pontatlan vagy hiányos;
c)
a vámhatóság már engedélyezte az áru kilépésre történő átengedését.
(2) Amennyiben azokat az árukat, amelyekre vonatkozóan kilépési gyűjtő árunyilatkozatot nyújtottak be, nem szállítják ki az Unió vámterületéről, a vámhatóságnak az alábbi esetekben érvénytelenítenie kell az említett árunyilatkozatot:
a)
a nyilatkozattevő kérelmére;
b)
az árunyilatkozat benyújtását követő 150 napon belül.
273. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
a 271. cikkben említett kilépési gyűjtő árunyilatkozat benyújtása;
b)
a kilépési gyűjtő árunyilatkozatnak a 272. cikk (1) bekezdésének első albekezdésével összhangban történő módosítása;
c)
a kilépési gyűjtő árunyilatkozatnak a 272. cikk (2) bekezdésével összhangban történő érvénytelenítése.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
5. FEJEZET
Újrakiviteli értesítés
274. cikk
Újrakiviteli értesítés benyújtása
(1) Ha a 270. cikk (3) bekezdésének b) és c) pontjában említett nem uniós árukat kiszállítják az Unió vámterületéről, és ezek az áruk mentesülnek azon kötelezettség alól, hogy azokra vonatkozóan kilépési gyűjtő árunyilatkozatot kell benyújtani, akkor újrakiviteli értesítést kell benyújtani.
(2) Az újrakiviteli értesítést az árukat kiléptető vámhivatalnál kell benyújtania annak a személynek, aki a 267. cikk (2) bekezdésének megfelelően az áruk vám elé állításáért felel a kiléptetéskor.
(3) Az újrakiviteli értesítésnek tartalmaznia kell a vámszabad területi eljárás lezárásához vagy az átmeneti megőrzés befejezéséhez szükséges adatokat.
A vámhatóságok elfogadhatják, hogy kereskedelmi, kikötői vagy szállítási informatikai rendszereket használjanak fel az újrakiviteli értesítés benyújtásához, feltéve hogy azok tartalmazzák az ilyen értesítéshez szükséges adatokat, és ezek az adatok rendelkezésre állnak, mielőtt az árukat kiszállítanák az Unió vámterületéről.
(4) A vámhatóságok az újrakiviteli értesítés helyett elfogadhatják más értesítés benyújtását és a gazdálkodó számítógépes rendszerében az újrakiviteli értesítésben feltüntetendő adatokhoz való hozzáférést.
275. cikk
Az újrakiviteli értesítés módosítása és érvénytelenítése
(1) A nyilatkozattevő számára ilyen irányú kérelem esetén megengedhető, hogy az újrakiviteli értesítés benyújtását követően annak egy vagy több adatát módosítsa.
Nem lehetséges a módosítás a következő események bármelyike után:
a)
a vámhatóság értesítette az újrakiviteli értesítést benyújtó személyt arról, hogy szándékában áll megvizsgálni az árut;
b)
a vámhatóság megállapította, hogy az újrakiviteli értesítés egy vagy több adata pontatlan vagy hiányos;
c)
a vámhatóság már engedélyezte az áru kilépésre történő átengedését.
(2) Amennyiben azokat az árukat, amelyekre vonatkozóan újrakiviteli értesítést nyújtottak be, nem szállítják ki az Unió vámterületéről, a vámhatóságnak az alábbi esetekben érvénytelenítenie kell az említett értesítést:
a)
a nyilatkozattevő kérelmére;
b)
az értesítés benyújtását követő 150 napon belül.
276. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén meghatározza az alábbiakra vonatkozó eljárási szabályokat:
a)
a 274. cikkben említett újrakiviteli értesítés benyújtása;
b)
az újrakiviteli értesítésnek a 275. cikk (1) bekezdésének első albekezdésével összhangban történő módosítása;
c)
az újrakiviteli értesítésnek a 275. cikk (2) bekezdésével összhangban történő érvénytelenítése.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
6. FEJEZET
Kivitelivám-mentesség
277. cikk
Ideiglenesen kivitt uniós áruk kivitelivám-mentessége
A 259. cikk sérelme nélkül az Unió vámterületéről ideiglenesen kivitt uniós áruk újrabehozataluk feltétele mellett kivitelivám-mentességben részesülnek.
IX. CÍM
ELEKTRONIKUS RENDSZEREK, EGYSZERŰSÍTÉSEK, FELHATALMAZÁS, BIZOTTSÁGI ELJÁRÁS ÉS ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
1. FEJEZET
Elektronikus rendszerek fejlesztése
278. cikk
Átmeneti intézkedések
A 6. cikk (1) bekezdésében említett elektronikus adatfeldolgozási technikáktól eltérő, az információk cseréjére és adattárolásra szolgáló eszközök legkésőbb 2020. december 31-ig alkalmazhatók átmeneti alapon, ha a Vámkódex rendelkezéseinek alkalmazásához szükséges elektronikus rendszerek addigra még nem működőképesek.
279. cikk
Felhatalmazás
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 284. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el, amelyekben meghatározza a 278. cikkben említett helyzetben alkalmazandó adatcsere és -tárolás szabályait.
280. cikk
Munkaprogram
(1) A Bizottság 2014. május 1-ig munkaprogramot készít a 16. cikk (1) bekezdésében említett elektronikus rendszerek kifejlesztésére és telepítésére vonatkozóan, annak érdekében, hogy elősegítse a 278. cikkben említett elektronikus rendszerek kifejlesztését, és szabályozza az átmeneti időszakok meghatározását.
(2) Az (1) bekezdésben említett munkaprogram prioritásai a következők:
a)
összehangolt információcsere nemzetközi szinten elfogadott adatmodellek és üzenetformátumok alapján;
b)
a vámügyi és a vám vonatkozású folyamatok átalakítása hatékonyságuk, eredményességük és egységes alkalmazásuk előmozdítása, valamint a jogszabályoknak való megfelelés költségeinek csökkentése érdekében; és
c)
széles körű elektronikus vámügyi szolgáltatások nyújtása a gazdálkodóknak, amelyek lehetővé teszik számukra, hogy minden tagállam vámhatóságával ugyanolyan módon lépjenek érintkezésbe.
(3) Az (1) bekezdésben említett munkaprogramot rendszeresen naprakésszé kell tenni.
281. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén elfogadja a 280. cikkben említett munkaprogramot.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
Ha a bizottság nem nyilvánít véleményt, a Bizottság nem fogadja el az (1) bekezdésben említett végrehajtási jogi aktusokat, és a 182/2011/EU rendelet 5. cikke (4) bekezdésének harmadik albekezdése alkalmazandó.
2. FEJEZET
A vámjogszabályok alkalmazásának egyszerűsítései
282. cikk
Tesztek
A Bizottság - kérelem esetén - egy vagy több tagállamnak engedélyezheti, hogy korlátozott időtartamig teszteljék a vámjogszabályok alkalmazásának - különösen az informatikai technológiákhoz kapcsolódó - egyszerűsítéseit. A teszt nem érinti a vámjogszabályok azon tagállamokban való alkalmazását, amelyek nem vesznek részt az ilyen tesztben, és azt rendszeres időközönként értékelni kell.
283. cikk
A végrehajtási hatáskörök átruházása
A Bizottság végrehajtási jogi aktusok révén elfogadja a 282. cikkben említett határozatokat.
E végrehajtási jogi aktusokat a 285. cikk (4) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
3. FEJEZET
Felhatalmazás és bizottsági eljárás
284. cikk
A felhatalmazás gyakorlása
(1) A Bizottság az e cikkben meghatározott feltételek mellett felhatalmazást kap felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására.
(2) A Bizottság a 2., 7., 10., 20., 24., 31., 36., 40., 62., 65., 75., 88., 99., 106., 115., 122., 126., 131., 142., 151., 156., 160., 164., 168., 175., 180., 183., 186., 196., 206., 212., 213., 221., 224., 231., 235., 253., 265. és 279. cikkekben említett felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadására vonatkozó felhatalmazása ötéves időtartamra szól 2013. október 30-i -tól/től hatállyal. A Bizottság legkésőbb kilenc hónappal az ötéves időtartam vége előtt jelentést készít a felhatalmazásra vonatkozóan. A mennyiben az Európai Parlament vagy a Tanács nem ellenzi a meghosszabbítást legkésőbb három hónappal az egyes időtartamok vége előtt, akkor a felhatalmazás hallgatólagosan meghosszabbodik a korábbival megegyező időtartamra.
(3) Az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja a 2., 7., 10., 20., 24., 31., 36., 40., 62., 65., 75., 88., 99., 106., 115., 122., 126., 131., 142., 151., 156., 160., 164., 168., 175., 180., 183., 186., 196., 206., 212., 213., 221., 224., 231., 235., 253., 265. és 279. cikkekben említett felhatalmazást. A visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban megjelölt felhatalmazást. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon vagy a benne megjelölt későbbi időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét.
(4) A Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadását követően haladéktalanul és egyidejűleg értesíti az Európai Parlamentet és a Tanácsot e jogi aktus elfogadásáról.
(5) A 2., 7., 10., 20., 24., 31., 36., 40., 62., 65., 75., 88., 99., 106., 115., 122., 126., 131., 142., 151., 156., 160., 164., 168., 175., 180., 183., 186., 196., 206., 212., 213., 221., 224., 231., 235., 253., 265. és 279. cikkek értelmében elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktus csak akkor lép hatályba, ha az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a jogi aktusról való értesítését követő két hónapon belül sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt ellene kifogást, illetve ha az említett időtartam lejártát megelőzően mind az Európai Parlament, mind a Tanács arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem fog kifogást emelni. Az Európai Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére ez az időtartam két hónappal meghosszabbodik.
285. cikk
Bizottsági eljárás
(1) A Bizottságot a Vámkódexbizottság segíti. Ez a bizottság a 182/2011/EU rendelet értelmében vett bizottságnak minősül.
(2) Az e bekezdésre történő hivatkozáskor a 182/2011/EU rendelet 4. cikkét kell alkalmazni.
(3) Az e bekezdésre történő hivatkozáskor a 182/2011/EU rendeletnek a 4. cikkével összefüggésben értelmezett 8. cikkét kell alkalmazni.
(4) Az e bekezdésre történő hivatkozáskor a 182/2011/EU rendelet 5. cikkét kell alkalmazni.
(5) Az e bekezdésre történő hivatkozáskor a 182/2011/EU rendeletnek az 5. cikkével összefüggésben értelmezett 8. cikkét kell alkalmazni.
(6) Ha a bizottságnak írásbeli eljárásban kell véleményt nyilvánítania és erre a bekezdésre történik hivatkozás, az ilyen eljárást eredmény nélkül lezárják, amennyiben a véleménynyilvánításra megállapított határidőn belül az elnök úgy határoz.
4. FEJEZET
Végső rendelkezések
286. cikk
A hatályos jogszabályok hatályon kívül helyezése és módosítása
(1) A 450/2008/EK rendelet hatályát veszti.
(2) A 3925/91/EGK rendelet, a 2913/92/EGK rendelet és az 1207/2001/EK rendelet a 288. cikk (2) bekezdésében említett időponttól kezdve hatályát veszti.
(3) A hatályon kívül helyezett rendeletekre történő hivatkozásokat az erre a rendeletre történő hivatkozásokként kell értelmezni, a mellékletben foglalt megfelelési táblázatoknak megfelelően.
(4) A 2913/92/EGK rendelet 3. cikke (1) bekezdésének hatodik franciabekezdéséből 2014. január 1-jétől el kell hagyni az „és Mayotte-ot” szövegrészt.
(5) A 288. cikk (2) bekezdésében említett időponttól el kell hagyni a 2658/87/EGK rendelet 9. cikke (1) bekezdése a) pontjának első franciabekezdését.
287. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
288. cikk
Alkalmazás
(1) A 2., 7., 8., 10., 11., 17., 20., 21., 24., 25., 31., 32., 36., 37., 40., 41., 50., 52., 54., 58., 62., 63., 65., 66., 68., 75., 76., 88., 99., 100., 106., 107., 115., 122., 123., 126., 131., 132., 138., 142., 143., 151., 152., 156., 157., 160., 161., 164., 165., 168., 169., 175., 176., 178., 180., 181., 183., 184., 186., 187., 193., 196., 200., 206., 207., 209., 212., 213., 216., 217., 221., 222., 224., 225., 231., 232., 235., 236., 239., 253., 265., 266., 268., 273., 276., 279., 280., 281., 283., 284., 285. és 286. cikk 2013. október 30-i napjától alkalmazandó.
(2) Az (1) bekezdésben említetteken kívüli cikkeket 2016. június 1-tól kell alkalmazni.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Strasbourgban, 2013. október 9-én.