EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 542/2014
af 15. maj 2014
om ændring af forordning (EU) nr. 1215/2012 med hensyn til de regler, der skal anvendes for så vidt angår Den Fælles Patentdomstol og Beneluxdomstolen
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 81, stk. 2, litra a), c) og e),
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Den 19. februar 2013 undertegnede Kongeriget Belgien, Republikken Bulgarien, Den Tjekkiske Republik, Kongeriget Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Republikken Estland, Irland, Den Hellenske Republik, Den Franske Republik, Den Italienske Republik, Republikken Cypern, Republikken Letland, Republikken Litauen, Storhertugdømmet Luxembourg, Ungarn, Republikken Malta, Kongeriget Nederlandene, Republikken Østrig, Den Portugisiske Republik, Rumænien, Republikken Slovenien, Den Slovakiske Republik, Republikken Finland, Kongeriget Sverige og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland aftalen om en fælles patentdomstol (3) (»patentdomstolsaftalen«). Patentdomstolsaftalen fastsætter, at den ikke træder i kraft før den første dag i den fjerde måned efter ikrafttrædelsesdatoen for ændringerne til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 (4) vedrørende nævnte forordnings forbindelse med patentdomstolsaftalen.
(2)
Den 15. oktober 2012 undertegnede Kongeriget Belgien, Storhertugdømmet Luxembourg og Kongeriget Nederlandene, der er parter i traktaten af 31. marts 1965 om oprettelsen af en Beneluxdomstol og dennes kompetence (»Beneluxdomstolstraktaten«), en protokol om ændring af traktaten. Nævnte protokol gjorde det muligt at overføre kompetence til Beneluxdomstolen i særlige spørgsmål, som er omfattet af anvendelsesområdet for forordning (EU) nr. 1215/2012.
(3)
Det er nødvendigt at regulere forholdet mellem forordning (EU) nr. 1215/2012 og patentdomstolsaftalen og Beneluxdomstolstraktaten gennem ændring af nævnte forordning.
(4)
Den Fælles Patentdomstol og Beneluxdomstolen bør anses som værende retter som defineret i forordning (EU) nr. 1215/2012 med henblik på at sikre retssikkerhed og retlig forudsigelighed for personer, der kan sagsøges ved disse to retter på et sted beliggende i en anden medlemsstat end den, der udpeges efter reglerne i forordning (EU) nr. 1215/2012.
(5)
De i denne forordning fastsatte ændringer af forordning (EU) nr. 1215/2012 med hensyn til Den Fælles Patentdomstol har til formål at tillægge denne domstol international kompetence og berører ikke den interne fordeling af sager blandt denne domstols afdelinger og ej heller ordningerne i patentdomstolsaftalen vedrørende udøvelse af kompetence, herunder enekompetence, i den overgangsperiode, der er fastsat i patentdomstolsaftalen.
(6)
I deres egenskab af retter, der er fælles for flere medlemsstater, kan Den Fælles Patentdomstol og Beneluxdomstolen ikke, i modsætning til en ret i én medlemsstat, udøve kompetence i henhold til national ret over for sagsøgte, der ikke har bopæl i en medlemsstat. For at gøre det muligt for disse to retter at udøve kompetence over for sådanne sagsøgte bør bestemmelserne i forordning (EU) nr. 1215/2012 derfor, for så vidt angår spørgsmål, der er omfattet af Den Fælles Patentdomstols og Beneluxdomstolens respektive kompetence, også finde anvendelse på sagsøgte, der har bopæl i tredjelande. De gældende kompetenceregler i forordning (EU) nr. 1215/2012 sikrer, at der er en tæt forbindelse mellem de søgsmål, som forordningen finder anvendelse på, og medlemsstaternes område. Det er derfor hensigtsmæssigt at udvide disse regler til at omfatte søgsmål mod alle sagsøgte uanset deres bopæl. Ved anvendelsen af kompetencereglerne i forordning (EU) nr. 1215/2012 bør Den Fælles Patentdomstol og Beneluxdomstolen (i det følgende individuelt omtalt som en »fælles ret«) kun anvende de regler, der er relevante for det spørgsmål, med hensyn til hvilket de er tillagt kompetence.
(7)
En fælles ret bør kunne behandle tvister, der omfatter sagsøgte fra tredjelande, på grundlag af en regel om residualkompetence i søgsmål med påstand om krænkelse af et europæisk patent, hvorved der opstår grundlag for krav om skadeserstatning både i og uden for Unionen. En sådan residualkompetence bør udøves, såfremt et formuegode, der tilhører sagsøgte, befinder sig i en medlemsstat, der er part i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet, og hvis den pågældende tvist har tilstrækkelig tilknytning til en sådan medlemsstat, f.eks. fordi sagsøger har bopæl der, eller tvistens bevismateriale findes i denne medlemsstat. Ved fastlæggelsen af sin kompetence bør den fælles ret tage hensyn til værdien af det pågældende formuegode, som ikke bør være ubetydelig, og som bør muliggøre i hvert fald delvis fuldbyrdelse af dommen i de medlemsstater, der er parter i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet.
(8)
Bestemmelserne i forordning (EU) nr. 1215/2012 om litispendens og indbyrdes sammenhængende krav, der skal hindre parallelle sager og uforenelige retsafgørelser, bør finde anvendelse, når søgsmål anlægges ved en fælles ret og ved en ret i en medlemsstat, hvor patentdomstolsaftalen eller, i givet fald, Beneluxdomstolstraktaten ikke finder anvendelse.
(9)
Bestemmelserne i forordning (EU) nr. 1215/2012 om litispendens og indbyrdes sammenhængende krav bør ligeledes finde anvendelse, når der i den overgangsperiode, der er fastsat i patentdomstolsaftalen, anlægges søgsmål vedrørende visse typer af tvister ved på den ene side Den Fælles Patentdomstol og på den anden side en national ret i en medlemsstat, der er part i patentdomstolsaftalen.
(10)
Retsafgørelser, der træffes af Den Fælles Patentdomstol eller af Beneluxdomstolen, bør anerkendes og fuldbyrdes i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1215/2012 i en medlemsstat, som ikke er part i patentdomstolsaftalen eller Beneluxdomstolstraktaten, alt efter tilfældet.
(11)
Retsafgørelser, der træffes af retter i en medlemsstat, der ikke er part i patentdomstolsaftalen eller Beneluxdomstolstraktaten, alt efter tilfældet, bør anerkendes og fuldbyrdes i en anden medlemsstat i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1215/2012.
(12)
Forordning (EU) nr. 1215/2012 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed.
(13)
Målet for denne forordning kan ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af medlemsstaterne, men kan på grund af dens omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU). I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(14)
I medfør af artikel 3 og artikel 4a, stk. 1, i protokol (nr. 21) om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til TEU og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), har disse medlemsstater meddelt, at de ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af denne forordning.
(15)
I medfør af artikel 1 og 2 i protokol (nr. 22) om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til TEU og TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne forordning, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark, idet Danmark dog kan anvende de i denne forordning fastsatte ændringer til forordning (EU) nr. 1215/2012 i medfør af artikel 3 i aftalen af 19. oktober 2005 mellem Det Europæiske Fællesskab og Kongeriget Danmark om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (5) -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
I kapitel VII i forordning (EU) nr. 1215/2012 indsættes følgende artikler:
»Artikel 71a
1. Med henblik på denne forordning anses en ret, der er fælles for flere medlemsstater som omhandlet i stk. 2 (en »fælles ret«), som værende en ret i en medlemsstat, når en sådan fælles ret i henhold til det instrument, ved hvilket den blev oprettet, udøver kompetence i spørgsmål, der er omfattet af denne forordnings anvendelsesområde.
2. Med henblik på denne forordning anses hver af de følgende retter som en fælles ret:
a)
Den Fælles Patentdomstol oprettet ved aftalen om en fælles patentdomstol, som blev undertegnet den 19. februar 2013 (»patentdomstolsaftalen«), og
b)
Beneluxdomstolen oprettet ved traktaten af 31. marts 1965 om oprettelsen af en Beneluxdomstol og dennes kompetence (»Beneluxdomstolstraktaten«).
Artikel 71b
Kompetencen for en fælles ret fastlægges som følger:
1)
en fælles ret har kompetence i tilfælde, hvor retterne i en medlemsstat, der er part i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet, i henhold til denne forordning ville have kompetence på et område, som er reguleret ved det pågældende instrument
2)
hvis sagsøgte ikke har bopæl i en medlemsstat, og der ved denne forordning i øvrigt ikke tillægges nogen kompetence over for vedkommende, finder kapitel II anvendelse, hvor dette er relevant, uanset sagsøgtes bopæl.
Der kan over for en fælles ret anmodes om foreløbige, herunder sikrende, retsmidler, selv om en ret i et tredjeland er kompetent til at påkende sagens realitet
3)
hvis en fælles ret har kompetence over en sagsøgt i henhold til nr. 2) i en tvist vedrørende krænkelse af et europæisk patent, hvorved der opstår grundlag for krav om skadeserstatning i Unionen, kan denne ret også udøve kompetence vedrørende krav om skadeserstatning uden for Unionen som følge af en sådan krænkelse.
En sådan kompetence kan kun fastlægges, hvis et formuegode, der tilhører sagsøgte, befinder sig i en medlemsstat, der er part i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet, og tvisten har tilstrækkelig tilknytning til en sådan medlemsstat.
Artikel 71c
1. Artikel 29-32 finder anvendelse, når der anlægges søgsmål ved en fælles ret og ved en ret i en medlemsstat, der ikke er part i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet.
2. Artikel 29-32 finder anvendelse, når der i den overgangsperiode, der er omhandlet i patentdomstolsaftalens artikel 83, anlægges søgsmål ved Den Fælles Patentdomstol og ved en ret i en medlemsstat, der er part i patentdomstolsaftalen.
Artikel 71d
Denne forordning finder anvendelse på anerkendelse og fuldbyrdelse af:
a)
retsafgørelser truffet af en fælles ret, som skal anerkendes og fuldbyrdes i en medlemsstat, der ikke er part i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet, og
b)
retsafgørelser truffet af retter i en medlemsstat, der ikke er part i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet, som skal anerkendes og fuldbyrdes i en medlemsstat, der er part i dette instrument.
Såfremt der i en medlemsstat, der er part i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet, søges anerkendelse og fuldbyrdelse af en retsafgørelse truffet af en fælles ret, finder nævnte instruments bestemmelser om anerkendelse og fuldbyrdelse dog anvendelse i stedet for bestemmelserne i denne forordning.«.
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 10. januar 2015.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 15. maj 2014.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 542/2014/EU RENDELETE
(2014. május 15.)
az 1215/2012/EU rendeletnek az Egységes Szabadalmi Bíróság és a Benelux Bíróság vonatkozásában alkalmazandó szabályok tekintetében történő módosításáról
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 81. cikke (2) bekezdésének a), c) és e) pontjára,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
rendes jogalkotási eljárás keretében (2),
mivel:
(1)
A Belga Királyság, a Bolgár Köztársaság, a Cseh Köztársaság, a Dán Királyság, a Németországi Szövetségi Köztársaság, az Észt Köztársaság, Írország, a Görög Köztársaság, a Francia Köztársaság, az Olasz Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Luxemburgi Nagyhercegség, Magyarország, a Máltai Köztársaság, a Holland Királyság, az Osztrák Köztársaság, a Portugál Köztársaság, Románia, a Szlovén Köztársaság, a Szlovák Köztársaság, a Finn Köztársaság, a Svéd Királyság, valamint Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága 2013. február 19-én megállapodást (3) írt alá az Egységes Szabadalmi Bíróságról (a továbbiakban: az ESZB-megállapodás). Az ESZB-megállapodás értelmében a megállapodás nem léphet hatályba az 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletet (4) módosító, a rendelet és az ESZB-megállapodás viszonyát rendező jogszabály hatálybalépését követő negyedik hónap első napjáig.
(2)
A Belga Királyság, a Luxemburgi Nagyhercegség és a Holland Királyság, amelyek a Benelux Bíróság létrehozásáról és jogállásáról szóló, 1965. március 31-i megállapodás (a továbbiakban: a Benelux Bíróságról szóló megállapodás) részesei, 2012. október 15-én az említett megállapodás módosításáról szóló jegyzőkönyvet írtak alá. A jegyzőkönyv az 1215/2012/EU rendelet hatálya alá tartozó specifikus ügyekben lehetővé teszi a joghatóságnak a Benelux Bíróságra való átruházását.
(3)
Az ESZB-megállapodásnak és a Benelux Bíróságról szóló megállapodásnak az 1215/2012/EU rendelettel való viszonyát a rendelet módosításával szükséges szabályozni.
(4)
Az Egységes Szabadalmi Bíróságot és a Benelux Bíróságot az 1215/2012/EU rendelet értelmében vett bíróságnak kell tekinteni annak érdekében, hogy érvényesüljön a jogbiztonság és a kiszámíthatóság követelménye azon alperesek esetében, akik az említett két bíróság előtt, az 1215/2012/EU rendelet szabályai alapján joghatósággal rendelkező tagállamtól eltérő tagállamban perelhetők.
(5)
Az 1215/2012/EU rendelet e rendelet szerinti, az Egységes Szabadalmi Bíróságra vonatkozó módosításainak célja e bíróság nemzetközi joghatóságának létrehozása, és nem érintik sem az eljárásoknak az említett bíróság divíziói közötti belső elosztását, sem pedig az ESZB-megállapodásban foglalt azon szabályokat, amelyek a joghatóságnak - a kizárólagos joghatóságot is beleértve - a megállapodás szerinti átmeneti időszakban való gyakorlására vonatkoznak.
(6)
A több tagállam közös bíróságaként működő Egységes Szabadalmi Bíróság és Benelux Bíróság - a tagállami bíróságokkal ellentétben - nem gyakorolhat joghatóságot a nemzeti jog alapján azon alperesekkel szemben, akik egyik tagállamban sem rendelkeznek lakóhellyel vagy székhellyel. Annak lehetővé tétele érdekében, hogy az említett két bíróság ezen alperesekkel szemben joghatóságot gyakorolhasson, az Egységes Szabadalmi Bíróság és a Benelux Bíróság hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében az 1215/2012/EU rendelet szabályainak hatályát a harmadik országokban lakóhellyel vagy székhellyel rendelkező alperesekre is ki kell terjeszteni. Az 1215/2012/EU rendelet meglévő joghatósági szabályai szoros kapcsolatot biztosítanak a rendelet hatálya alá tartozó eljárások és a tagállamok területe között. Ennek következtében helyénvaló ezeket a szabályokat valamennyi alperesre kiterjeszteni, függetlenül attól, hogy hol rendelkeznek lakóhellyel vagy székhellyel. Helyénvaló, hogy az 1215/2012/EU rendelet joghatósági szabályainak alkalmazásakor az Egységes Szabadalmi Bíróság és Benelux Bíróság (a továbbiakban egyenként: közös bíróság) kizárólag azokat a szabályokat alkalmazza, amelyek az ezen bíróságokra ruházott hatáskörbe tartozó ügyekre vonatkoznak.
(7)
Lehetővé kell tenni a közös bíróságok számára, hogy szubszidiárius joghatósági szabály alapján eljárhassanak harmadik országbeli alperest érintő eljárásokban egy európai szabadalom olyan bitorlása miatt, amely az Unión belül és kívül is kárt okozott. Ilyen szubszidiárius joghatóságot kell gyakorolni abban az esetben, ha az alperes vagyontárgya a közös bíróságot létrehozó eszközben részes tagállamban található, és a szóban forgó jogvita megfelelő mértékben kapcsolódik az adott tagállamhoz például amiatt, hogy a felperes ott rendelkezik lakóhellyel vagy székhellyel, vagy azért, mert a jogvitához kapcsolódó bizonyíték ott található. Joghatóságának megállapításakor a közös bíróságnak figyelembe kell vennie az adott vagyontárgy értékét, amely nem lehet jelentéktelen, és amelynek lehetővé kell tennie a határozatnak a közös bíróságot létrehozó eszközben részes tagállamokban történő - legalább részleges - végrehajtását.
(8)
Az 1215/2012/EU rendeletnek a máshol folyamatban levő eljárások (perfüggőség) és az összefüggő eljárások kezelésére vonatkozó rendelkezéseit, amelyek a párhuzamos eljárások és az egymásnak ellentmondó határozatok megelőzését célozzák, a valamely közös bíróság előtt, valamint az ESZB-megállapodás vagy adott esetben a Benelux Bíróságról szóló megállapodás hatályán kívül eső tagállamok bíróságai előtt megindított eljárások során alkalmazni kell.
(9)
Az 1215/2012/EU rendeletnek a máshol folyamatban levő eljárások (perfüggőség) és az összefüggő eljárások kezelésére vonatkozó rendelkezéseit egyformán alkalmazni kell az ESZB-megállapodás szerinti átmeneti időszak során bizonyos típusú jogvitákat érintő olyan eljárások tekintetében, amelyeket egyrészről az Egységes Szabadalmi Bíróság előtt, másrészről az ESZB-megállapodásban részes tagállam nemzeti bírósága előtt indítanak meg.
(10)
Az Egységes Szabadalmi Bíróság és a Benelux Bíróság határozatait az 1215/2012/EU rendelettel összhangban kell azon tagállamokban elismerni, illetve végrehajtani, amelyek nem részesei az ESZB-megállapodásnak, illetve a Benelux Bíróságról szóló megállapodásnak.
(11)
Az ESZB-megállapodásban, illetve a Benelux Bíróságról szóló megállapodásban nem részes tagállamok bíróságainak határozatait az 1215/2012/EU rendelettel összhangban kell ismerni, illetve végrehajtani a többi tagállamban.
(12)
Az 1215/2012/EU rendeletet ezért ennek megfelelően módosítani kell.
(13)
Mivel e rendelet célját a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, Uniós szintén azonban e cél - léptéke és hatása miatt - jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez a rendelet nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket.
(14)
Az EUSZ-hez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez (EUMSZ) csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló 21. jegyzőkönyv 3. cikkével és a 4a. cikkének (1) bekezdésével összhangban e tagállamok bejelentették, hogy részt kívánnak venni ennek a rendeletnek az elfogadásában és alkalmazásában.
(15)
Az EUSZ-hez és az EUMSZ-hez csatolt, Dánia helyzetéről szóló 22. jegyzőkönyv 1. és 2. cikke értelmében Dánia nem vesz részt ennek a rendeletnek az elfogadásában, az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó, Dánia arra vonatkozó lehetőségének sérelme nélkül, hogy az Európai Közösség és a Dán Királyság közötti, a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2005. október 19-én aláírt megállapodás 3. cikke értelmében alkalmazza az 1215/2012/EU rendelet tekintetében e rendelettel végrehajtott módosításokat (5),
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Az 1215/2012/EU rendelet VII. fejezete a következő cikkekkel egészül ki:
„71a. cikk
(1) E rendelet alkalmazásában több tagállam (2) bekezdésben meghatározott közös bírósága (a továbbiakban: közös bíróság) tagállami bíróságnak tekintendő, amikor az ilyen közös bíróság a létrehozásáról rendelkező eszköz alapján az e rendelet hatálya alá tartozó ügyekben gyakorol joghatóságot.
(2) E rendelet alkalmazásában az alábbi bíróságok mindegyike közös bíróságnak minősül:
a)
az Egységes Szabadalmi Bíróság, amelyet a 2013. február 19-én aláírt, az Egységes Szabadalmi Bíróságról szóló megállapodás (a továbbiakban: az ESZB-megállapodás) hozott létre; valamint
b)
a Benelux Bíróság, amelyet a Benelux Bíróság létrehozásáról és működéséről szóló, 1965. március 31-én aláírt megállapodás (a továbbiakban: a Benelux Bíróságról szóló megállapodás) hozott létre.
71b. cikk
A közös bíróság joghatósága az alábbiak szerint állapítandó meg:
1.
a közös bíróság joghatósággal rendelkezik azon esetekben, amikor e rendelet értelmében a közös bíróságot létrehozó eszközben részes valamely tagállam bíróságai joghatósággal rendelkeznének valamely, az ezen eszköz hatálya alá tartozó ügyben;
2.
amennyiben az alperes egyik tagállamban sem rendelkezik lakóhellyel vagy székhellyel, és ez a rendelet nem biztosít vele szemben egyéb módon joghatóságot, a II. fejezetet megfelelően alkalmazni kell, az alperes lakóhelyétől vagy székhelyétől függetlenül;
Közös bírósághoz abban az esetben is lehet ideiglenes, többek között biztosítási intézkedésre irányuló kérelemmel fordulni, ha az ügy érdemét illetően valamely harmadik ország bíróságai rendelkeznek joghatósággal;
3.
ha egy közös bíróság a 2. pont alapján joghatósággal rendelkezik egy alperessel szemben egy olyan jogvitában, amely egy európai szabadalomnak az Unióban kárt okozó bitorlásával kapcsolatos, az adott bíróság a szóban forgó bitorlás következtében az Unión kívül felmerült károkat illetően is gyakorolhatja a joghatóságot.
Ez a joghatóság csak akkor állapítható meg, ha az alperesnek vagyontárgya van a közös bíróságot létrehozó eszközben részes bármely tagállamban, és a szóban forgó jogvita megfelelő mértékben kapcsolódik bármely részes tagállamhoz.
71c. cikk
(1) A 29-32. cikkek alkalmazandók, ha az eljárást valamely közös bíróság előtt és a közös bíróságot létrehozó eszközben nem részes tagállam bírósága előtt indítják meg.
(2) A 29-32. cikkek alkalmazandók, ha az ESZB-megállapodás 83. cikkében említett átmeneti időszak során az eljárást az Egységes Szabadalmi Bíróság előtt és az ESZB-megállapodásban részes tagállam bírósága előtt indítják meg.
71d. cikk
E rendeletet alkalmazni kell az alábbiak elismerésére és végrehajtására:
a)
közös bíróság által hozott határozatok, amelyeket a közös bíróságot létrehozó eszközben nem részes tagállamban kell elismerni és végrehajtani; valamint
b)
a közös bíróságot létrehozó eszközben nem részes tagállam bíróságai által hozott határozatok, amelyeket az adott eszközben részes tagállamban kell elismerni és végrehajtani.
Amikor azonban a közös bíróság határozatának elismerését és végrehajtását egy olyan tagállamban kérik, amely részese a közös bíróságot létrehozó eszköznek, e rendelet szabályai helyett az említett eszköznek az elismerésre és végrehajtásra vonatkozó szabályait kell alkalmazni.”.
2. cikk
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
Ezt a rendeletet 2015. január 10-től kell alkalmazni.
Ez a rendelet a Szerződéseknek megfelelően teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó a tagállamokban.
Kelt Brüsszelben 2014. május 15-én.