RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 45/2014
af 20. januar 2014
om ændring af forordning (EU) nr. 204/2011 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Libyen
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 215,
under henvisning til Rådets afgørelse 2011/137/FUSP af 28. februar 2011 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Libyen (1),
under henvisning til fælles forslag fra Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik og Europa-Kommissionen, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådets forordning (EU) nr. 204/2011 (2) giver virkning til foranstaltningerne i afgørelse 2011/137/FUSP.
(2)
Det er nødvendigt at ændre ansvarsfraskrivelsesklausulen og klausulen om ikkeopfyldelse af fordringer i forordning (EU) nr. 204/2011 i overensstemmelse med retningslinjerne for gennemførelse og evaluering af restriktive foranstaltninger (sanktioner) som led i EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som Rådet den 15. juni 2012 vedtog.
(3)
Forordning (EU) nr. 204/2011 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
I forordning (EU) nr. 204/2011 foretages følgende ændringer:
1)
Artikel 11 affattes således:
»Artikel 11
1. Når indefrysning af pengemidler og økonomiske ressourcer eller afvisning af at stille pengemidler eller økonomiske ressourcer til rådighed er sket i god tro i forvisning om, at det er i overensstemmelse med denne forordning, kan den fysiske eller juridiske person, den enhed eller det organ, som har foretaget indefrysningen eller afvisningen, herunder ledelsen og personalet, ikke på nogen måde drages til ansvar herfor, medmindre det godtgøres, at indefrysningen eller tilbageholdelsen skyldtes forsømmelighed.
2. Handlinger foretaget af fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer medfører ikke nogen form for ansvar for disse, hvis de ikke vidste og ikke havde rimelig grund til at formode, at deres handlinger ville være i strid med de foranstaltninger, der er fastsat i denne forordning.«
2)
Artikel 12 affattes således:
»Artikel 12
1. Ingen fordringer må indfries i forbindelse med kontrakter eller transaktioner, hvis opfyldelse eller gennemførelse direkte eller indirekte er blevet påvirket helt eller delvis af foranstaltninger i denne forordning, herunder erstatningskrav og andre tilsvarende fordringer, såsom krav om modregning og erstatning i henhold til garanti, særlig fordringer, som tager sigte på forlængelse eller indfrielse af garantier eller modgarantier, navnlig finansielle garantier eller modgarantier uanset form, såfremt disse fordringer gøres gældende af:
a)
personer, enheder eller organer, der er opført i bilag II eller III
b)
andre libyske personer, enheder eller organer, herunder den libyske regering
c)
personer, enheder eller organer, som handler gennem eller på vegne af en af de i litra a) eller b) omhandlede personer, enheder eller organer.
2. I forbindelse med enhver procedure vedrørende inddrivelse af en fordring påhviler det den person, der søger at få fordringen inddrevet, at bevise, at indfrielsen af fordringen ikke er forbudt i henhold til stk. 1.
3. Denne artikel berører ikke de rettigheder, som de i stk. 1 omhandlede personer, enheder og organer har til ved en domstol at få prøvet lovligheden af den manglende opfyldelse af kontraktlige forpligtelser i overensstemmelse med denne forordning.«
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. januar 2014.
A TANÁCS 45/2014/EU RENDELETE
(2014. január 20.)
a líbiai helyzetre tekintettel korlátozó intézkedések meghozataláról szóló 204/2011/EU rendelet módosításáról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 215. cikkére,
tekintettel a líbiai helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló, 2011. február 28-i 2011/137/KKBP tanácsi határozatra (1),
tekintettel az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője és az Európai Bizottság együttes javaslatára,
mivel:
(1)
A 204/2011/EU tanácsi rendelet (2) végrehajtja a 2011/137/KKBP határozatban foglalt intézkedéseket.
(2)
Az EU közös kül- és biztonságpolitikája keretében elrendelt korlátozó intézkedések (szankciók) végrehajtásához és értékeléséhez nyújtott, a Tanács által 2012. június 15-én elfogadott iránymutatások szövegezésével összhangban módosítani szükséges a 204/2011/EU rendelet szerinti, felelősséget kizáró záradékot és igényérvényesítést kizáró záradékot.
(3)
A 204/2011/EU rendeletet ezért ennek megfelelően módosítani kell,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
A 204/2011/EU rendelet a következőképpen módosul:
1.
A 11. cikk helyébe a következő szöveg lép:
„11. cikk
(1) A pénzeszközök vagy gazdasági erőforrások befagyasztása, illetve a pénzeszközök vagy gazdasági erőforrások rendelkezésre bocsátásának megtagadása - amennyiben ezt jóhiszeműen, abban a meggyőződésben teszik, hogy az intézkedés e rendelettel összhangban áll - nem vonja maga után a végrehajtó természetes vagy jogi személy, szervezet vagy szerv, illetve ezek vezető tisztségviselői vagy alkalmazottai felelősségét, kivéve, ha bizonyítást nyer, hogy a pénzeszközök vagy gazdasági erőforrások befagyasztására vagy visszatartására gondatlanságból került sor.
(2) A természetes vagy jogi személyek, szervezetek vagy szervek általi intézkedések semmilyen formában nem vonják maguk után e természetes vagy jogi személyek, szervezetek vagy szervek felelősségét, amennyiben nem tudták vagy nem volt ésszerű okuk feltételezni, hogy intézkedésükkel megsértik e rendelet rendelkezéseit.”
2.
A 12. cikk helyébe a következő szöveg lép:
„12. cikk
(1) Nem érvényesíthetők az olyan szerződésekkel vagy ügyletekkel kapcsolatos, bármilyen formájú igények, amelyek érvényesítését az e rendelet alapján előírt intézkedések közvetlenül vagy közvetve, egészben vagy részben befolyásolják, ideértve a kártérítési vagy egyéb hasonló jellegű igényeket, mint például beszámítási követelést vagy garanciaérvényesítés keretében benyújtott igényt, küölönösen kötvény, garancia vagy viszontgarancia, továbbá kártérítés - különösen pénzügyi garancia, pénzügyi viszontgarancia, vagy pénzbeli kártérítés - kifizetésére, illetve meghosszabbítására irányuló bármilyen igényt, amennyiben azokat az alábbiak kívánják érvényesíteni:
a)
a II. vagy III. mellékletben foglalt jegyzékekben szereplő személyek, szervezetek vagy szervek;
b)
bármely más líbiai személy, szervezet vagy szerv, ideértve a líbiai kormányt is;
c)
az a) vagy b) pontban említett személyek, szervezetek vagy szervek valamelyikén keresztül, illetve nevében vagy javára eljáró személyek, szervezetek vagy szervek.
(2) Igény érvényesítésére irányuló bármilyen eljárás során az igényt érvényesíteni kívánó személyre hárul a bizonyítás terhe arra vonatkozóan, hogy az (1) bekezdés nem tiltja az igény érvényesítését.
(3) Ez a cikk nem érinti az (1) bekezdésben említett személyeknek, szervezeteknek és szerveknek a jogát a szerződéses kötelezettségek teljesítése elmulasztásának jogszerűségével kapcsolatos bírósági felülvizsgálathoz, e rendelettel összhangban.”
2. cikk
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2014. január 20-án.