EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS AFGØRELSE Nr. 994/2012/EU
af 25. oktober 2012
om indførelse af en mekanisme for udveksling af oplysninger vedrørende mellemstatslige aftaler mellem medlemsstaterne og tredjelande på energiområdet
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 194,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter høring af Regionsudvalget,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Det Europæiske Råd har bedt medlemsstaterne om fra den 1. januar 2012 at oplyse Kommissionen om alle deres nye og eksisterende bilaterale aftaler med tredjelande på energiområdet. Kommissionen bør stille disse oplysninger til rådighed for alle de øvrige medlemsstater på en hensigtsmæssig måde under hensyntagen til behovet for beskyttelse af forretningsmæssigt følsomme oplysninger.
(2)
Ifølge artikel 4 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) pålægges medlemsstaterne at træffe alle hensigtsmæssige foranstaltninger til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, der følger af traktaterne eller af retsakter vedtaget af EU-institutionerne. Medlemsstaterne bør derfor undgå eller fjerne enhver uforenelighed mellem EU-retten og internationale aftaler indgået mellem medlemsstaterne og tredjelande.
(3)
Et velfungerende indre energimarked kræver, at energi, der importeres til Unionen, er fuldt omfattet af reglerne for etablering af det indre energimarked. Et indre energimarked, der ikke fungerer tilfredsstillende, bringer Unionen i en sårbar og ufordelagtig situation med hensyn til energiforsyningssikkerheden og underminerer dets potentielle fordele for de europæiske forbrugere og den europæiske industri. En høj grad af gennemsigtighed med hensyn til aftaler mellem medlemsstater og tredjelande på energiområdet vil gøre det muligt for Unionen at træffe koordinerede foranstaltninger i en ånd af solidaritet for at sikre, at sådanne aftaler er i overensstemmelse med EU-retten og effektivt sikrer energiforsyningen. En sådan gennemsigtighed vil også virke befordrende for at opnå både et tættere internt samarbejde i Unionen om eksterne forbindelser på energiområdet og nå Unionens langsigtede politiske mål vedrørende energi, klima og energiforsyningssikkerhed.
(4)
En ny mekanisme for udveksling af oplysninger bør derfor indføres. Den bør kun omfatte mellemstatslige aftaler, der har indvirkning på det indre energimarked eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen, da de to områder er uløseligt forbundet. Den første vurdering af, om en mellemstatslig aftale eller en anden tekst, som en mellemstatslig aftale udtrykkeligt henviser til, har indvirkning på det indre energimarked eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen, bør være medlemsstaternes ansvar; i tvivlstilfælde bør medlemsstaterne rådføre sig med Kommissionen. I princippet har aftaler, der ikke længere er i kraft eller ikke længere anvendes, ikke nogen indvirkning på det indre energimarked eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen og bør derfor ikke være omfattet af denne mekanisme for udveksling af oplysninger. Mekanismen for udveksling af oplysninger bør navnlig omfatte alle de mellemstatslige aftaler, som har indvirkning på levering af gas, olie eller elektricitet gennem fast infrastruktur, eller som har betydning for den mængde energi, der importeres til Unionen.
(5)
Mellemstatslige aftaler, som skal meddeles i deres helhed til Kommissionen på grundlag af andre EU-retsakter, bør undtages fra mekanismen for udveksling af oplysninger. Denne undtagelse bør dog ikke finde anvendelse på mellemstatslige aftaler med tredjelande, der har indvirkning på udviklingen og brugen af gasinfrastruktur og gasforsyningerne, og som skal meddeles Kommissionen i overensstemmelse med artikel 13, stk. 6, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 994/2010 af 20. oktober 2010 om foranstaltninger til opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden (3). Sådanne aftaler bør meddeles i henhold til de regler, der er fastsat i denne afgørelse. For at undgå overlapning bør en meddelelse, der er forelagt i overensstemmelse med denne afgørelse, anses for at opfylde forpligtelsen i artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010.
(6)
Mellemstatslige aftaler vedrørende spørgsmål, der henhører under traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskabs anvendelsesområde, bør ikke omfattes af denne afgørelse.
(7)
Denne afgørelse skaber ikke forpligtelser i forbindelse med aftaler mellem kommercielle enheder. Den er dog ikke til hinder for, at medlemsstaterne frivilligt videregiver kommercielle aftaler, der udtrykkeligt henvises til i mellemstatslige aftaler, til Kommissionen. Da det endvidere er muligt, at kommercielle aftaler indeholder lovbestemmelser, bør kommercielle operatører, der forhandler kommercielle aftaler med operatører fra tredjelande, have mulighed for at søge vejledning fra Kommissionen for at undgå en potentiel konflikt med EU-retten.
(8)
Medlemsstaterne bør forelægge Kommissionen alle eksisterende mellemstatslige aftaler, uanset om de er trådt i kraft eller anvendes midlertidigt i henhold til artikel 25 i Wienerkonventionen om traktatretten, samt alle nye mellemstatslige aftaler.
(9)
Mere gennemsigtighed med hensyn til fremtidige mellemstatslige aftaler, som vil blive forhandlet, eller som er ved at blive forhandlet mellem medlemsstaterne og tredjelande på energiområdet, kan bidrage til overensstemmelse i medlemsstaternes tilgange til sådanne aftaler såvel som til overholdelse af EU-retten og til energiforsyningssikkerheden i Unionen. Medlemsstaterne bør derfor have mulighed for at underrette Kommissionen om forhandlinger om nye mellemstatslige aftaler eller ændringer af eksisterende mellemstatslige aftaler. Når medlemsstaterne vælger denne mulighed, bør Kommissionen i så fald regelmæssigt holdes orienteret om udviklingen i forhandlingerne. Medlemsstaterne bør have mulighed for at indbyde Kommissionen til at deltage i forhandlingerne som observatør.
Kommissionen bør også have mulighed for på egen anmodning at deltage som observatør med den pågældende medlemsstats samtykke. Medlemsstaterne bør ligeledes have mulighed for at anmode Kommissionen om at bistå dem under forhandlingerne med tredjelande. I så tilfælde bør Kommissionen have mulighed for at rådgive om, hvordan uforenelighed med EU-retten undgås, og henlede opmærksomheden på Unionens energipolitiske mål og princippet om solidaritet mellem medlemsstaterne.
(10)
Kommissionen bør foretage en vurdering af de eksisterende mellemstatslige aftalers forenelighed med EU-retten. I tilfælde af uforenelighed bør medlemsstaterne tage alle nødvendige skridt med henblik på at finde en passende løsning for at fjerne den fastslåede uforenelighed.
(11)
For at sikre mere gennemsigtighed og for at undgå potentielle konflikter med EU-retten bør medlemsstaterne have mulighed for at underrette Kommissionen om en ny mellemstatslig aftale med et tredjeland enten før eller under forhandlingerne herom. Såfremt en medlemsstat, der har forhandlet en mellemstatslig aftale, således har underrettet Kommissionen inden forhandlingernes afslutning og har forelagt den udkastet til den mellemstatslige aftale, bør Kommissionen have mulighed for at meddele den pågældende medlemsstat sin vurdering af den forhandlede aftales forenelighed med EU-retten. Kommissionen har ret til at anlægge et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 258 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), hvis den finder, at en medlemsstat ikke har overholdt de forpligtelser, der påhviler den i henhold til TEUF.
(12)
Alle endelige, ratificerede mellemstatslige aftaler, der er omfattet af denne afgørelse, bør fremsendes til Kommissionen, så alle de øvrige medlemsstater kan blive underrettet herom.
(13)
Kommissionen bør stille samtlige oplysninger, som den modtager, til rådighed for alle de øvrige medlemsstater i sikker elektronisk form. Kommissionen bør respektere anmodninger fra medlemsstaterne om at behandle de til den fremsendte oplysninger som fortrolige. Anmodninger om fortrolighed bør dog ikke begrænse Kommissionens egen adgang til fortrolige oplysninger, da Kommissionen har brug for omfattende oplysninger til sin egen vurdering. Kommissionen bør have ansvaret for at sikre, at fortrolighedsklausulen respekteres. Anmodninger om fortrolig behandling bør ikke berøre retten til aktindsigt som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (4).
(14)
Anser en medlemsstat en mellemstatslig aftale for at være fortrolig, bør den give Kommissionen en sammenfatning af den med henblik på videregivelse af denne sammenfatning til de øvrige medlemsstater.
(15)
En permanent udveksling af oplysninger om mellemstatslige aftaler på EU-niveau bør gøre det muligt at udvikle bedste praksis. Kommissionen bør på grundlag af denne bedste praksis og, for så vidt angår Unionens eksterne politikker, i samarbejde med Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten), hvis det er relevant, udarbejde fakultative standardbestemmelser til anvendelse i mellemstatslige aftaler mellem medlemsstaterne og tredjelande. Anvendelsen af sådanne standardbestemmelser bør tage sigte på at undgå konflikter mellem mellemstatslige aftaler og EU-retten, især konkurrenceretten og lovgivningen vedrørende det indre energimarked, og konflikter med internationale aftaler, der indgås af Unionen. Det bør være fakultativt at anvende dem, og det bør være muligt at tilpasse deres indhold til enhver specifik situation.
(16)
I betragtning af det indre energimarkeds eksistens og Unionens energipolitiske mål bør medlemsstaterne tage behørigt hensyn til disse mål, når de forhandler mellemstatslige aftaler på energiområdet, som kan have indvirkning på Unionens energipolitik.
(17)
En bedre gensidig viden om eksisterende og nye mellemstatslige aftaler bør muliggøre bedre koordinering i energispørgsmål mellem medlemsstaterne og mellem medlemsstaterne og Kommissionen. En sådan forbedret koordinering bør sætte medlemsstaterne i stand til fuldt ud at drage fordel af Unionens politiske og økonomiske vægt og gøre det muligt for Kommissionen at foreslå løsninger på de problemer, der er påvist i de mellemstatslige aftaler.
(18)
Kommissionen bør lette og fremme koordinering mellem medlemsstaterne for at styrke Unionens samlede strategiske rolle gennem en stærk og effektiv koordineret tilgang over for producent-, transit- og forbrugerlande.
(19)
Mekanismen for udveksling af oplysninger, herunder vurderinger, som medlemsstaterne skal foretage i forbindelse med gennemførelsen heraf, berører ikke anvendelsen af EU-reglerne vedrørende overtrædelser, statsstøtte og konkurrence.
(20)
Kommissionen bør vurdere, om denne afgørelse er tilstrækkelig og effektiv med henblik på at sikre mellemstatslige aftalers overholdelse af EU-retten og en høj grad af koordinering mellem medlemsstaterne med hensyn til mellemstatslige aftaler på energiområdet.
(21)
Målet for denne afgørelse, nemlig udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen vedrørende mellemstatslige aftaler på energiområdet, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af afgørelsens virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i TEU. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne afgørelse ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. Ved denne afgørelse indføres en mekanisme for udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen om mellemstatslige aftaler på energiområdet, som defineret i artikel 2, med henblik på at få det indre energimarked til at fungere så tilfredsstillende som muligt.
2. Denne afgørelse finder ikke anvendelse på mellemstatslige aftaler, som allerede i deres helhed er omfattet af andre særlige meddelelsesprocedurer i henhold til EU-retten.
Uanset første afsnit finder denne afgørelse anvendelse på mellemstatslige aftaler, der skal meddeles Kommissionen i henhold til artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010.
Artikel 2
Definitioner
I denne afgørelse forstås ved:
1) »mellemstatslig aftale«: enhver retligt bindende aftale mellem en eller flere medlemsstater og et eller flere tredjelande, der har indvirkning på det indre energimarkeds virkemåde eller funktionsmåde eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen; omfatter en sådan retligt bindende aftale også andre spørgsmål, er det dog kun de energirelaterede bestemmelser, herunder generelle bestemmelser, der gælder for disse energirelaterede bestemmelser, der udgør en »mellemstatslig aftale«
2) »eksisterende mellemstatslig aftale«: en mellemstatslig aftale, der trådte i kraft, eller som anvendes midlertidigt, inden denne afgørelses ikrafttræden.
Artikel 3
Udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen
1. Medlemsstaterne forelægger senest den 17. februar 2013 Kommissionen alle eksisterende mellemstatslige aftaler med tilhørende bilag og senere ændringer. Hvis disse eksisterende mellemstatslige aftaler udtrykkeligt henviser til andre tekster, forelægger medlemsstaterne også disse andre tekster for Kommissionen, for så vidt de indeholder elementer, der har indvirkning på det indre energimarkeds funktionsmåde eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen. Denne forpligtelse finder dog ikke anvendelse på aftaler mellem kommercielle enheder.
Eksisterende mellemstatslige aftaler, som allerede er meddelt Kommissionen i overensstemmelse med artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010 på tidspunktet for denne afgørelses ikrafttræden, anses for at være meddelt i henhold til nærværende stykke under forudsætning af, at meddelelsen opfylder kravene i nærværende stykkes første afsnit. Senest den 17. februar 2013 underretter medlemsstaterne Kommissionen, om nogen del af sådanne mellemstatslige aftaler skal betragtes som fortrolig, og om de forelagte oplysninger kan videregives til andre medlemsstater.
Når en medlemsstat i henhold til dette stykke forelægger Kommissionen eksisterende mellemstatslige aftaler, der tillige falder ind under anvendelsesområdet for artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010, anses den for at have overholdt meddelelsespligten i den pågældende artikel.
2. Såfremt Kommissionen efter sin første vurdering er i tvivl om foreneligheden af de i henhold til stk. 1 forelagte aftaler med EU-retten, især med Unionens konkurrenceret og lovgivningen vedrørende det indre energimarked, underretter Kommissionen den berørte medlemsstat herom inden for ni måneder efter forelæggelsen af disse aftaler.
3. Før eller under forhandlingerne med et tredjeland om en mellemstatslig aftale eller om ændring af en eksisterende mellemstatslig aftale kan en medlemsstat skriftligt meddele Kommissionen målene med forhandlingerne og de bestemmelser, der skal behandles under forhandlingerne, og den kan meddele Kommissionen eventuelle andre relevante oplysninger. Såfremt medlemsstaten underretter Kommissionen om forhandlingerne, holder den pågældende medlemsstat regelmæssigt Kommissionen orienteret om udviklingen i forhandlingerne.
Den berørte medlemsstat angiver over for Kommissionen, om oplysninger, der er afgivet i henhold til første afsnit, må videregives til alle de øvrige medlemsstater. Hvis den berørte medlemsstat har meddelt, at oplysningerne må videregives, gør Kommissionen de modtagne oplysninger tilgængelige for alle medlemsstaterne i sikker elektronisk form, med undtagelse af fortrolige dele identificeret i henhold til artikel 4.
4. Såfremt en medlemsstat underretter Kommissionen om forhandlinger i henhold til stk. 3, kan Kommissionen rådgive den om, hvordan uforenelighed mellem den mellemstatslige aftale eller ændringen af en eksisterende mellemstatslig aftale under forhandling og EU-retten undgås.
5. Ved ratifikation af en mellemstatslig aftale eller af en ændring af en mellemstatslig aftale forelægger den berørte medlemsstat den mellemstatslige aftale eller ændringen, herunder eventuelle tilhørende bilag til aftalen eller ændringen for Kommissionen.
Såfremt de mellemstatslige aftaler eller ændringerne til de mellemstatslige aftaler udtrykkeligt henviser til andre tekster, forelægger medlemsstaterne endvidere disse andre tekster, for så vidt de indeholder elementer, der har indvirkning på det indre energimarkeds funktionsmåde eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen. Denne forpligtelse finder dog ikke anvendelse på aftaler mellem kommercielle enheder.
6. Kommissionen gør de dokumenter, den har modtaget i medfør af stk. 1 og 5, tilgængelige i sikker elektronisk form for alle de øvrige medlemsstater jf. dog denne artikels stk. 7 og artikel 4.
7. Pålægger en medlemsstat i overensstemmelse med artikel 4 Kommissionen ikke at gøre en eksisterende mellemstatslig aftale, en ændring af en eksisterende mellemstatslig aftale eller en ny mellemstatslig aftale tilgængelig for andre medlemsstater, skal den gøre en sammenfatning af de indsendte oplysninger tilgængelig. Denne sammenfatning skal mindst omfatte følgende oplysninger vedrørende den pågældende aftale eller ændring:
a)
genstand
b)
formål og anvendelsesområde
c)
varighed
d)
de kontraherende parter
e)
oplysninger om hovedelementerne.
Kommissionen gør sammenfatningerne tilgængelige i elektronisk form for alle de øvrige medlemsstater.
Artikel 4
Fortrolighed
1. Medlemsstaten kan, når den forelægger oplysninger for Kommissionen i henhold til artikel 3, stk. 1-6, angive, om nogle af oplysningerne, hvad enten det er kommercielle eller andre oplysninger, hvis offentliggørelse vil kunne skade de involverede parters aktiviteter, skal betragtes som fortrolige, og om de forelagte oplysninger kan videregives til andre medlemsstater. Kommissionen respekterer disse angivelser.
2. Anmodninger om fortrolighed i medfør af denne artikel begrænser ikke Kommissionens egen adgang til fortrolige oplysninger. Kommissionen sikrer, at adgangen til de fortrolige oplysninger er strengt begrænset til de af dens tjenestegrene, for hvilke det er absolut nødvendigt at råde over disse oplysninger.
Artikel 5
Bistand fra Kommissionen
Underretter en medlemsstat i henhold til artikel 3, stk. 3, Kommissionen om forhandlinger, kan den pågældende medlemsstat anmode om bistand fra Kommissionen ved disse forhandlinger.
Kommissionen kan efter anmodning fra den pågældende medlemsstat eller efter anmodning fra Kommissionen selv og med den berørte medlemsstats skriftlige samtykke deltage i forhandlingerne som observatør.
Såfremt Kommissionen deltager i forhandlingerne som observatør, kan den rådgive den berørte medlemsstat om, hvordan uforenelighed mellem den mellemstatslige aftale eller ændringen under forhandling og EU-retten undgås.
Artikel 6
Forenelighedsvurdering
1. Når en medlemsstat forhandler en mellemstatslig aftale eller en ændring af en eksisterende mellemstatslig aftale, og den på grundlag af sin egen vurdering ikke har været i stand til at nå frem til en klar konklusion om foreneligheden af den mellemstatslige aftale eller ændringen under forhandling med EU-retten, underretter den Kommissionen herom inden forhandlingernes afslutning og forelægger den udkastet til aftalen eller ændringen sammen med eventuelle dertil hørende bilag.
2. Kommissionen giver inden fire uger fra datoen for modtagelsen af udkastet til aftalen eller ændringen med tilhørende bilag den berørte medlemsstat meddelelse om sine eventuelle tvivl om foreneligheden af udkastet til den mellemstatslige aftale eller ændringen med EU-retten. Kommissionen anses for ikke at være i tvivl, hvis den ikke har svaret inden for dette tidsrum.
3. Såfremt Kommissionen i henhold til stk. 2 underretter den berørte medlemsstat om, at den er i tvivl, meddeler den senest 10 uger fra datoen for modtagelsen som omhandlet i stk. 2 (undersøgelsesperioden) den pågældende medlemsstat sin vurdering af foreneligheden med EU-retten af udkastet til den mellemstatslige aftale eller ændringen. Med den pågældende medlemsstats samtykke kan undersøgelsesperioden forlænges. Kommissionen anses for ikke at have gjort nogen indsigelse, hvis den ikke har fremsat en udtalelse i løbet af undersøgelsesperioden.
4. De i stk. 2 og 3 nævnte tidsrum afkortes efter aftale med Kommissionen, hvis omstændighederne tilsiger det.
Artikel 7
Koordinering mellem medlemsstaterne
Kommissionen letter og fremmer koordineringen mellem medlemsstaterne med henblik på:
a)
at gennemgå udviklingen i forbindelse med mellemstatslige aftaler og tilstræbe konsekvens og sammenhæng i Unionens eksterne energiforbindelser med producent-, transit- og forbrugerlande
b)
at påvise fælles problemer i forbindelse med mellemstatslige aftaler og overveje passende foranstaltninger til at tackle disse problemer, og om nødvendigt foreslå løsninger
c)
på grundlag af bedste praksis og i samråd med medlemsstaterne at udvikle fakultative standardbestemmelser, som, hvis de anvendes, vil kunne forbedre fremtidige mellemstatslige aftalers forenelighed med EU-retten væsentligt
d)
om nødvendigt at støtte udviklingen af multilaterale mellemstatslige aftaler, der omfatter flere medlemsstater eller Unionen som helhed.
Artikel 8
Rapportering og revision
1. Kommissionen forelægger senest den 1. januar 2016 en rapport om anvendelsen af denne afgørelse for Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg.
2. I rapporten vurderes især, i hvilket omfang denne afgørelse fremmer de mellemstatslige aftalers forenelighed med EU-retten og en høj grad af koordinering mellem medlemsstaterne med hensyn til mellemstatslige aftaler. Den skal ligeledes vurdere denne afgørelses indvirkning på medlemsstaternes forhandlinger med tredjelande, og om denne afgørelses anvendelsesområde og de procedurer, den fastsætter, er hensigtsmæssige.
3. Efter forelæggelse af den første rapport som omhandlet i stk. 1 i denne artikel aflægger Kommissionen hvert tredje år rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om de oplysninger, den modtager i medfør af artikel 3, med behørig hensyntagen til bestemmelserne om fortrolighed i denne afgørelse.
Artikel 9
Ikrafttræden
Denne afgørelse træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 10
Adressater
Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 25. oktober 2012.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 994/2012/EU HATÁROZATA
(2012. október 25.)
a tagállamok és harmadik országok között kötött kormányközi energiaügyi megállapodásokra vonatkozó információcsere-mechanizmus létrehozásáról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 194. cikkére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
a Régiók Bizottságával folytatott konzultációt követően,
rendes jogalkotási eljárás keretében (2),
mivel:
(1)
Az Európai Tanács felkérte a tagállamokat, hogy valamennyi, harmadik országokkal újonnan kötött, illetve meglévő kétoldalú energiaügyi megállapodásaikról 2012. január 1-jétől kezdve tájékoztassák a Bizottságot. A Bizottságnak ezeket az információkat - a bizalmas üzleti adatok védelme szükségességének szem előtt tartásával - megfelelő formában az összes többi tagállam rendelkezésére kell bocsátania.
(2)
Az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 4. cikke előírja a tagállamok számára, hogy a Szerződésekből, illetve az Unió intézményeinek intézkedéseiből eredő kötelezettségek teljesítésének biztosítása érdekében tegyék meg a megfelelő intézkedéseket. A tagállamoknak ezért el kell kerülniük, illetve meg kell szüntetniük az uniós jog, valamint a tagállamok és harmadik országok között megkötött nemzetközi megállapodások közötti bárminemű összeegyeztethetetlenséget.
(3)
A belső energiapiac megfelelő működéséhez az szükséges, hogy az Unióba irányuló energiabehozatalt teljes egészében a belső energiapiacot létrehozó rendelkezések szabályozzák. Egy nem megfelelően működő belső energiapiac kiszolgáltatott és hátrányos helyzetbe hozza az Uniót az energiaellátás biztonsága tekintetében, és aláássa az európai fogyasztók és ipar szempontjából meglévő potenciális előnyeit. A tagállamok és harmadik országok között létrejött energiaügyi megállapodások nagyfokú átláthatósága lehetővé tenné az Unió számára, hogy a szolidaritás szellemében összehangolt intézkedéseket tegyen annak biztosítása érdekében, hogy ezek a megállapodások megfeleljenek az uniós jognak és hatékonyan biztosítsák az energiaellátást. Ez az átláthatóság előnyös lenne mind az energiaügyi külkapcsolatok területén szorosabb Unión belüli együttműködés elérése, mind pedig az Unió által az energiával, az éghajlattal és az energiaellátás biztonságával kapcsolatban kitűzött hosszú távú szakpolitikai célok elérése szempontjából.
(4)
Ezért egy új információcsere-mechanizmust kell létrehozni. A mechanizmusnak csak azokra a kormányközi megállapodásokra kell vonatkoznia, amelyek hatással vannak a belső energiapiacra vagy az Unión belüli energiaellátás biztonságára, mivel a két terület egymással elválaszthatatlanul összekapcsolódik. A tagállamok feladata kell, hogy legyen annak elsődleges megítélése, hogy egy kormányközi megállapodás vagy egy olyan egyéb szöveg, amelyre valamely kormányközi megállapodás kifejezetten hivatkozik, hatással van-e a belső energiapiacra vagy az Unión belüli energiaellátás biztonságára; kétség esetén a tagállamoknak konzultálniuk kell a Bizottsággal. A hatályukat vesztett vagy már nem alkalmazott megállapodások elvben nincsenek hatással a belső energiapiacra vagy az Unión belüli energiaellátás biztonságára, és ezért nem szükséges a szóban forgó információcsere-mechanizmus hatálya alá tartozniuk. Az információcsere-mechanizmusnak különösen a rögzített infrastruktúrán keresztül érkező gáz-, olaj- és villamosenergia-ellátást, illetve az Unióba irányuló energiabehozatal mennyiségét érintő valamennyi kormányközi megállapodásra kell kiterjednie.
(5)
Az információcsere-mechanizmusból ki kell zárni azokat a kormányközi megállapodásokat, amelyek teljes egészéről egyéb uniós jogi aktusok alapján kell értesíteni a Bizottságot. Ez a mentesség ugyanakkor nem vonatkozik azokra a harmadik országokkal kötött kormányközi megállapodásokra, amelyek hatással vannak a gázinfrastruktúra és a gázkészletek fejlesztésére és felhasználására, és amelyeket a földgázellátás biztonságának megőrzését szolgáló intézkedésekről szóló, 2010. október 20-i 994/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (3) 13. cikke (6) bekezdésének a) pontja alapján a Bizottsághoz el kell juttatni. Ezekről a megállapodásokról az ebben a határozatban foglalt előírásoknak megfelelően kell a Bizottságot értesíteni. A párhuzamos eljárások elkerülése érdekében az ennek a határozatnak megfelelően benyújtott értesítést a 994/2010/EU rendelet 13. cikke (6) bekezdésének a) pontjában előírt kötelezettség teljesítésének kell tekinteni.
(6)
Az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződés hatálya alá tartozó ügyekkel kapcsolatos kormányközi megállapodások nem tartozhatnak e határozat hatálya alá.
(7)
Ez a határozat nem állapít meg kötelezettségeket a kereskedelmi szereplők között létrejött megállapodások vonatkozásában. Ugyanakkor ez nem akadályozza meg a tagállamokat abban, hogy önkéntes alapon eljuttassák a Bizottsághoz az olyan kereskedelmi megállapodásokat, amelyekre a kormányközi megállapodások kifejezetten hivatkoznak. Ezen túlmenően, mivel lehetséges, hogy a kereskedelmi megállapodások tartalmaznak szabályozási rendelkezéseket is, a kereskedelmi megállapodásokról harmadik országbeli partnerekkel tárgyalásokat folytató gazdasági szereplők számára biztosítani kell a lehetőséget arra, hogy a Bizottság segítségét kérjék annak érdekében, hogy az uniós jogba való esetleges ütközéseket elkerüljék.
(8)
A tagállamoknak be kell nyújtaniuk a Bizottságnak minden meglévő kormányközi megállapodást - tekintet nélkül arra, hogy azok hatályba léptek-e vagy azokat a szerződések jogáról szóló bécsi egyezmény 25. cikkének értelmében ideiglenesen alkalmazzák-e -, továbbá minden új kormányközi megállapodást.
(9)
A tagállamok és harmadik országok között folytatandó vagy folytatott tárgyalások tárgyát képező, jövőbeli kormányközi energiaügyi megállapodások kapcsán a nagyobb átláthatóság hozzájárulhat a tagállamok e megállapodásokkal kapcsolatos megközelítéseinek egységességéhez, valamint az uniós jognak való megfeleléshez és az Unión belüli energiaellátás biztonságához. A tagállamok számára ezért biztosítani kell annak lehetőségét, hogy dönthessenek úgy, hogy tájékoztatják a Bizottságot az új kormányközi megállapodásokkal, illetve a meglévő kormányközi megállapodások módosításaival kapcsolatos tárgyalásokról. Amennyiben a tagállamok így döntenek, a tárgyalások előrehaladásáról a Bizottságot rendszeresen tájékoztatni kell. A tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy felkérhessék a Bizottságot arra, hogy megfigyelőként részt vegyen a tárgyalásokon.
A Bizottság számára azt is lehetővé kell tenni, hogy - az érintett tagállam hozzájárulása esetén - saját kérésére vehessen részt megfigyelőként a tárgyalásokon. Ezen túlmenően a tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy megkérhessék a Bizottságot, hogy a harmadik országokkal folytatott tárgyalásaik során segítséget nyújtson számukra. Ebben az esetben a Bizottság számára lehetővé kell tenni, hogy tanácsot adhasson azzal kapcsolatban, hogy miként lehet elkerülni az uniós joggal való összeegyeztethetetlenséget, valamint hogy felhívhassa a figyelmet az Unió energiapolitikai céljaira és a tagállamok közötti szolidaritás elvére.
(10)
A Bizottságnak értékelnie kell, hogy a meglévő kormányközi megállapodások összeegyeztethetők-e az uniós joggal. Összeegyeztethetetlenség esetén a tagállamoknak meg kell tenniük minden szükséges lépést, hogy megfelelő megoldást találjanak a feltárt összeegyeztethetetlenség megszüntetésére.
(11)
A nagyobb átláthatóság és az uniós joggal való esetleges ütközések elkerülése érdekében, amennyiben a tagállamok egy harmadik országgal egy új kormányközi megállapodásról kívánnak tárgyalásokat folytatni, biztosítani kell számukra a lehetőséget, hogy dönthessenek úgy, hogy arról a tárgyalások előtt vagy alatt tájékoztatják a Bizottságot. Amennyiben egy kormányközi megállapodásról tárgyalásokat folytató tagállam a tárgyalások lezárását megelőzően ennek megfelelően tájékoztatta a Bizottságot, és benyújtotta részére a kormányközi megállapodás tervezetét, a Bizottság számára lehetővé kell tenni, hogy tájékoztassa az érintett tagállamot a megtárgyalt megállapodásnak az uniós joggal való összeegyeztethetőségével kapcsolatos véleményéről. A Bizottságnak az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 258. cikkének megfelelően jogában áll kötelezettségszegési eljárást indítani, amennyiben megítélése szerint valamely tagállam megszegte az EUMSZ-ből eredő kötelezettségeit.
(12)
Az e határozat hatálya alá tartozó valamennyi végleges, megerősített kormányközi megállapodást el kell küldeni a Bizottságnak annak érdekében, hogy az összes többi tagállamot arról tájékoztatni lehessen.
(13)
A Bizottságnak a hozzá beérkezett valamennyi információt védett elektronikus formában hozzáférhetővé kell tennie az összes többi tagállam számára. A Bizottságnak tiszteletben kell tartania a hozzá benyújtott információk bizalmasként történő kezelésére vonatkozó tagállami kérelmeket. Az információk bizalmas kezelésére vonatkozó kérelmek azonban nem korlátozhatják a Bizottság hozzáférését a bizalmas információkhoz, mivel a Bizottságnak a saját értékelései elvégzéséhez átfogó információkra van szüksége. A Bizottságnak kell felelnie az információk bizalmas kezelésére vonatkozó záradék alkalmazásának garantálásáért. Az információk bizalmas kezelésére vonatkozó kérelmek nem érinthetik az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30-i 1049/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletben (4) meghatározott, dokumentumokhoz való hozzáférési jogot.
(14)
Amennyiben valamely tagállam egy kormányközi megállapodást bizalmasnak tekint, a Bizottság rendelkezésére kell bocsátania az összefoglalóját annak érdekében, hogy az megoszthassa ezt az összefoglalót a többi tagállammal.
(15)
A kormányközi megállapodásokra vonatkozó információk uniós szinten történő folyamatos cseréjének lehetővé kell tennie a legjobb gyakorlatok kialakítását. A Bizottságnak ezen legjobb gyakorlatok alapján - adott esetben az Unió külső politikái tekintetében az Európai Külügyi Szolgálattal (EKSZ) együttműködve - a tagállamok és harmadik országok közötti kormányközi megállapodásokban fakultatívan alkalmazható mintazáradékokat kell kidolgoznia. E mintazáradékok alkalmazásának célja a kormányközi megállapodásoknak az uniós jogba - különösen a versenyjogba és a belső energiapiacra vonatkozó szabályokba -, és az Unió által kötött nemzetközi megállapodásokba ütközésének a megakadályozása kell, hogy legyen. A mintazáradékok alkalmazásának fakultatívnak kell lennie, és tartalmuknak bármilyen sajátos körülmény felmerülése esetén kiigazíthatónak kell lennie.
(16)
Tekintettel a belső energiapiac létezésére és az uniós energiapolitika célkitűzéseire, a tagállamoknak kellően figyelembe kell venniük e célkitűzéseket az olyan megkötendő, kormányközi energiaügyi megállapodásokról folytatott tárgyalásaik során, amelyek hatással vannak az uniós energiapolitikára.
(17)
A meglévő és az új kormányközi megállapodások jobb kölcsönös ismeretének lehetővé kell tennie a hatékonyabb koordinációt a tagállamok, valamint a tagállamok és a Bizottság között az energiaügyi kérdésekben. A hatékonyabb koordinációnak lehetővé kell tennie, hogy a tagállamok teljes mértékben ki tudják használni az Unió politikai és gazdasági súlyából adódó előnyöket, valamint azt, hogy a Bizottság megoldásokat javasoljon a kormányközi megállapodások terén feltárt problémákra.
(18)
A Bizottságnak meg kell könnyítenie és ösztönöznie kell a tagállamok közötti koordinációt annak érdekében, hogy a termelő, tranzit- és fogyasztó országokkal kapcsolatos határozott és hatékony, összehangolt megközelítés révén növekedjen az Unió általános stratégiai szerepe.
(19)
Az információcsere-mechanizmus, ideértve az azt végrehajtó tagállamok által végzendő értékeléseket is, nem érinti a kötelezettségszegésekre, az állami támogatásra és a versenyre vonatkozó uniós szabályok alkalmazását.
(20)
A Bizottságnak értékelnie kell azt, hogy ez a határozat elégséges és hatékony eszköz-e arra, hogy biztosítsa a kormányközi megállapodásoknak az uniós joggal való összeegyeztethetőségét és a tagállamok közötti nagyfokú koordinációt a kormányközi energiaügyi megállapodások terén.
(21)
Mivel a határozat célját, nevezetesen a kormányközi energiaügyi megállapodásokra vonatkozó tagállamok és Bizottság közötti információcserét a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért a határozat hatásai miatt az uniós szinten jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az EUSZ 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez a határozat nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
Tárgy és hatály
(1) Ez a határozat a belső energiapiac működésének optimalizálása céljából információcsere-mechanizmust hoz létre a tagállamok és a Bizottság között a 2. cikkben meghatározott kormányközi energiaügyi megállapodásokra vonatkozóan.
(2) Ez a határozat nem alkalmazandó azokra a kormányközi megállapodásokra, amelyek már teljes egészükben az uniós jog szerinti egyéb különleges értesítési eljárások hatálya alá tartoznak.
Az első albekezdésben foglaltak ellenére ez a határozat alkalmazandó azokra a kormányközi megállapodásokra, amelyeket a 994/2010/EU rendelet 13. cikke (6) bekezdésének a) pontja alapján a Bizottsághoz el kell juttatni.
2. cikk
Fogalommeghatározások
E határozat alkalmazásában:
1. „kormányközi megállapodás”: egy vagy több tagállam és egy vagy több harmadik ország között létrejött minden olyan jogilag kötelező erejű megállapodás, amely hatással van a belső energiapiac működésére vagy az Unión belüli energiaellátás biztonságára, vagy amennyiben egy ilyen jogilag kötelező erejű megállapodás más kérdésekre is kiterjed, kizárólag az energiával kapcsolatos rendelkezések, beleértve az energiával kapcsolatos rendelkezésekre alkalmazandó általános rendelkezéseket is;
2. „meglévő kormányközi megállapodás”: olyan kormányközi megállapodás, amely e határozat hatálybalépését megelőzően lépett hatályba, vagy e határozat hatálybalépését megelőzően ideiglenesen alkalmazandó.
3. cikk
Információcsere a tagállamok és a Bizottság között
(1) A tagállamok 2013. február 17-ig benyújtanak a Bizottság részére minden meglévő kormányközi megállapodást, azok mellékleteivel és módosításaival együtt. Amennyiben e meglévő kormányközi megállapodások kifejezetten hivatkoznak egyéb szövegekre, a tagállamok ezeket az egyéb szövegeket is benyújtják a Bizottságnak, amennyiben azok a belső energiapiac működésére vagy az Unión belüli energiaellátás biztonságára hatással lévő részeket tartalmaznak. Ez a kötelezettség azonban nem vonatkozik a gazdasági szereplők között létrejött megállapodásokra.
Azokat a meglévő kormányközi megállapodásokat, amelyeket e határozat hatálybalépéséig a 994/2010/EU rendelet 13. cikke (6) bekezdése a) pontjának megfelelően már eljuttattak a Bizottsághoz, e bekezdés alkalmazásában úgy kell tekinteni, hogy azokat a Bizottságnak benyújtották, feltéve, hogy a megállapodás eljuttatása megfelel az e bekezdés első albekezdésében foglalt követelményeknek. A tagállamok. 2013. február 17-ig tájékoztatják a Bizottságot arról, hogy az ilyen kormányközi megállapodások bármely része bizalmasan kezelendő-e, és hogy a megadott információk megoszthatók-e más tagállamokkal.
Amennyiben egy tagállam e bekezdés alapján egyúttal a 994/2010/EU rendelet 13. cikke (6) bekezdése a) pontjának hatálya alá is tartozó meglévő kormányközi megállapodást nyújt be a Bizottságnak, úgy kell tekinteni, hogy eleget tett az említett cikkben előírt eljuttatási kötelezettségnek.
(2) Amennyiben a Bizottságnak az első értékelése alapján kételyei merültek fel a számára az (1) bekezdés alapján benyújtott megállapodásoknak az uniós joggal való összeegyeztethetőségét illetően, különös tekintettel az uniós versenyjogra és a belső energiapiacra vonatkozó jogszabályokra, a Bizottság az e megállapodások benyújtását követő kilenc hónapon belül megfelelően tájékoztatja az érintett tagállamokat.
(3) Kormányközi megállapodásról vagy meglévő kormányközi megállapodás módosításáról harmadik országokkal folytatott tárgyalások előtt vagy során a tagállamok írásban tájékoztathatják a Bizottságot a tárgyalások céljáról, a megtárgyalandó rendelkezésekről és minden egyéb vonatkozó információt eljuttathatnak a Bizottságnak. Amennyiben egy tagállam a tárgyalásokról ilyen módon értesíti a Bizottságot, az érintett tagállam a tárgyalások előrehaladásáról a Bizottságot rendszeresen tájékoztatja.
Az érintett tagállam jelzi a Bizottságnak, hogy az első albekezdés alapján benyújtott információk megoszthatók-e az összes többi tagállammal. Amennyiben megoszthatók, a Bizottság a beérkezett információkat - a 4. cikk értelmében bizalmasan kezelendő részek kivételével - védett elektronikus formában hozzáférhetővé teszi minden tagállam számára.
(4) Amennyiben egy tagállam a tárgyalásokról a Bizottságot a (3) bekezdésben foglaltak szerint értesíti, a Bizottság tanácsot adhat a tagállam részére azzal kapcsolatban, hogy miként kerülhető el az, hogy a kormányközi megállapodás vagy egy meglévő kormányközi megállapodás módosítása összeegyeztethetetlen legyen az uniós joggal.
(5) Az érintett tagállam a kormányközi megállapodás vagy annak módosítása megerősítését követően a kormányközi megállapodást vagy a módosítást a megállapodás vagy a módosítás mellékleteivel együtt benyújtja a Bizottságnak.
Amennyiben a kormányközi megállapodás vagy a kormányközi megállapodás módosítása kifejezetten hivatkozik egyéb szövegekre, a tagállamok ezeket az egyéb szövegeket is benyújtják a Bizottságnak, amennyiben azok a belső energiapiac működésére vagy az Unión belüli energiaellátás biztonságára hatással lévő részeket tartalmaznak. Ez a kötelezettség azonban nem vonatkozik a gazdasági szereplők között létrejött megállapodásokra.
(6) A Bizottság az e cikk (7) bekezdése és a 4. cikk sérelme nélkül védett elektronikus formában az összes többi tagállam számára hozzáférhetővé teszi az (1) és az (5) bekezdés alapján kapott dokumentumokat.
(7) Amennyiben valamely tagállam a 4. cikknek megfelelően arra kéri a Bizottságot, hogy egy meglévő kormányközi megállapodást, egy meglévő kormányközi megállapodás módosítását vagy egy új kormányközi megállapodást ne tegyen hozzáférhetővé más tagállamok számára, rendelkezésre bocsát egy összefoglalót a benyújtott információkról. Az összefoglalónak a szóban forgó megállapodással vagy módosítással kapcsolatban legalább az alábbi információkat kell tartalmaznia:
a)
tárgy;
b)
cél és hatály;
c)
időtartam;
d)
szerződő felek;
e)
a főbb elemekre vonatkozó információk.
A Bizottság az összefoglalókat elektronikus formában az összes többi tagállam számára hozzáférhetővé teszi.
4. cikk
Információk bizalmas kezelése
(1) A 3. cikk (1)-(6) bekezdésének megfelelően a Bizottság részére nyújtott tájékoztatás során a tagállam jelezheti, hogy az akár üzleti, akár egyéb olyan információ valamely része, amelynek nyilvánosságra hozatala hátrányosan érinthetné az érintett felek tevékenységét, bizalmasnak tekintendő-e, és hogy a megadott információ megosztható-e más tagállamokkal. A Bizottság ezeket a jelzéseket tiszteletben tartja.
(2) Az e cikk szerinti, információk bizalmas kezelésére vonatkozó kérelem nem korlátozza a Bizottság hozzáférését a bizalmas információkhoz. A Bizottság biztosítja, hogy a bizalmas információkhoz a Bizottságnak szigorúan csak azon szolgálatai férhessenek hozzá, amelyek számára a rendelkezésre álló információk elengedhetetlenül szükségesek.
5. cikk
A Bizottság közreműködése
Amennyiben valamely tagállam a 3. cikk (3) bekezdésének megfelelően értesíti a Bizottságot a tárgyalásokról, kérheti, hogy a Bizottság nyújtson segítséget a tárgyalások során.
Az érintett tagállam kérésére, vagy a Bizottság kérésére és az érintett tagállam írásbeli hozzájárulásával a Bizottság megfigyelőként részt vehet a tárgyalásokon.
Amennyiben a Bizottság megfigyelőként részt vesz a tárgyalásokon, tanácsot adhat az érintett tagállam részére arról, hogy miként kerülhető el az, hogy a tárgyalt kormányközi megállapodás vagy módosítás összeegyeztethetetlen legyen az uniós joggal.
6. cikk
Az összeegyeztethetőség értékelése
(1) Amennyiben egy tagállam egy kormányközi megállapodásról vagy egy meglévő kormányközi megállapodás módosításáról folytatott tárgyalások során a saját értékelése alapján nem tudta egyértelműen megítélni, hogy a tárgyalt kormányközi megállapodás vagy módosítás összeegyeztethető-e az uniós joggal, erről a tárgyalások lezárását megelőzően tájékoztatja a Bizottságot, és benyújtja részére a megállapodás vagy módosítás tervezetét annak mellékleteivel együtt.
(2) A Bizottság a megállapodás vagy módosítás tervezetének és mellékleteinek kézhezvételének időpontjától számított négy héten belül tájékoztatja az érintett tagállamot azon esetleges kételyeiről, amelyek a kormányközi megállapodás vagy módosítás tervezetének az uniós joggal való összeegyeztethetőségét illetően felmerülnek. Amennyiben a Bizottságtól ezen időszak alatt nem érkezik válasz, akkor úgy kell tekinteni, hogy a Bizottságnak nem merültek fel kételyei.
(3) Amennyiben a Bizottság a (2) bekezdés szerint arról tájékoztatja a tagállamot, hogy kételyei merültek fel, a (2) bekezdésben említett kézhezvétel időpontjától számított tíz héten belül (vizsgálati időszak) tájékoztatja az érintett tagállamot a kormányközi megállapodás vagy módosítás tervezetének az uniós joggal való összeegyeztethetőségére vonatkozó véleményéről. Az érintett tagállam jóváhagyásával a vizsgálati időszak meghosszabbítható. Amennyiben a Bizottság a vizsgálati időszak alatt nem nyilvánít véleményt, akkor úgy kell tekinteni, hogy nem emelt kifogást.
(4) A (2) és (3) bekezdésben említett időszakok a Bizottság egyetértésével lerövidítendők, amennyiben a körülmények indokolják.
7. cikk
A tagállamok közötti koordináció
A Bizottság megkönnyíti és ösztönzi a tagállamok közötti koordinációt a következők érdekében:
a)
a kormányközi megállapodásokkal kapcsolatos fejlemények áttekintése, valamint a következetesség és a koherencia előmozdítása az Uniónak a termelő, tranzit- és fogyasztó országokkal fenntartott energiaügyi külkapcsolatai terén;
b)
a kormányközi megállapodásokkal kapcsolatos közös problémák azonosítása, az ezek kezelésére szolgáló megfelelő intézkedések mérlegelése, és adott esetben megoldások javasolása;
c)
a legjobb gyakorlat alapján és a tagállamokkal konzultálva olyan fakultatív mintazáradékok kidolgozása, amelyek alkalmazása jelentősen javítaná a jövőbeli kormányközi megállapodások uniós jognak való megfelelőségét;
d)
adott esetben az olyan többoldalú kormányközi megállapodások kidolgozásának a támogatása, amelynek több tagállam vagy az Unió egésze részese.
8. cikk
Jelentéstétel és felülvizsgálat
(1) A Bizottság 2016. január 1-jéig jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak e határozat alkalmazásáról.
(2) A jelentésben értékelni kell különösen azt, hogy ez a határozat milyen mértékben mozdítja elő egyrészt a kormányközi megállapodások uniós jognak való megfelelőségét, másrészt a kormányközi megállapodások tekintetében a tagállamok közötti nagyfokú koordinációt. A jelentésben értékelni kell továbbá e határozatnak a tagállamok harmadik országokkal folytatott tárgyalásaira gyakorolt hatását, valamint azt, hogy e határozat hatálya és a határozatban megállapított eljárások megfelelőek-e.
(3) A Bizottság - az e határozatban foglalt, információk bizalmas kezelésére vonatkozó rendelkezések kellő figyelembevételével - az e cikk (1) bekezdésében említett első jelentés benyújtását követően háromévente jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a 3. cikk alapján kapott információkról.
9. cikk
Hatálybalépés
Ez a határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
10. cikk
Címzettek
Ennek a határozatnak a tagállamok a címzettjei.
Kelt Strasbourgban, 2012. október 25-én.