KOMMISSIONENS AFGØRELSE (EU) 2015/162
af 9. juli 2014
om statsstøtte SA.36612 (2014/C) (ex 2013/NN), som Letland har gennemført for Parex
(meddelt under nummer C(2014) 4550)
(Kun den engelske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,
efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med den nævnte artikel (1), og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
1.1. Tidligere foranstaltninger til fordel for Parex
(1)
Den 10. november 2008 anmeldte Letland en pakke foranstaltninger til fordel for AS Parex banka (»Parex banka«), som skulle understøtte det finansielle systems stabilitet. Kommissionen godkendte foreløbigt denne pakke den 24. november 2008 (2) (»første redningsbeslutning«) på grundlag af Letlands tilsagn om at fremsende en omstruktureringsplan for Parex banka inden for seks måneder.
(2)
Efter anmodning fra Letland godkendte Kommissionen to sæt ændringer af støtteforanstaltningerne vedrørende Parex banka ved beslutning af 11. februar 2009 (3) (»anden redningsbeslutning«) og beslutning af 11. maj 2009 (4) (»tredje redningsbeslutning«).
(3)
Den 11. maj 2009 anmeldte Letland en omstruktureringsplan for Parex banka. Ved beslutning af 29. juni 2009 (5) konkluderede Kommissionen i første omgang, at de anmeldte omstruktureringsforanstaltninger udgjorde statsstøtte til Parex banka, og betvivlede, at en sådan støtte kunne betragtes som forenelig med det indre marked. Kommissionen besluttede derfor at indlede den procedure, der er omhandlet i traktatens artikel 108, stk. 2, og krævede, at Letland fremlagde de nødvendige oplysninger til brug for vurderingen af støttens forenelighed.
(4)
I perioden mellem den 11. maj 2009 og den 15. september 2010 fandt flere informationsudvekslinger og drøftelser sted mellem Letland og Kommissionen vedrørende omstruktureringen af Parex banka. I løbet af den periode ajourførte Letland omstruktureringsplanen for Parex banka flere gange.
(5)
I omstruktureringsplanen blev der taget udgangspunkt i en opsplitning af Parex banka mellem en nyetableret såkaldt »god bank« med navnet AS Citadele banka (»Citadele«), som skulle overtage alle kerneaktiver og nogle ikke-kerneaktiver (6), og en såkaldt »bad bank« (»Reverta« (7)), som skulle overtage de resterende ikke-kerneaktiver og dårlige engagementer. Opsplitningen blev gennemført pr. 1. august 2010.
(6)
Ved sin afgørelse af 15. september 2010 (8) (»den endelige afgørelse om Parex«) godkendte Kommissionen omstruktureringsplanen for Parex banka på grundlag af de tilsagn, de lettiske myndigheder havde indgivet den 3. september 2010.
(7)
Ved afgørelse af 10. august 2012 (»afgørelsen om ændringer«) (9) godkendte Kommissionen efter anmodning fra Letland ændringerne af de tre tilsagn, der var anført i den endelige afgørelse om Parex. Disse ændringer: 1) forlængede fristen for afhændelse af SNG-lån (10) til den 31. december 2014, 2) forhøjede minimumskapitalkravet til Citadele på bank- og koncernniveau og 3) tillod overførsel af foregående års uudnyttede udlånslofter, samtidig med at de oprindelige lofter på markedsandele blev overholdt.
(8)
Kommissionen bemærker, at Letland den 5. juni 2014 undtagelsesvis accepterede, at denne afgørelse vedtages på engelsk.
1.2. Den formelle undersøgelsesprocedure
(9)
Den 1. oktober 2013 indgav Letland en anmodning om en yderligere ændring af den endelige afgørelse om Parex, som omfattede udsættelse af fristen for frasalg af Citadeles formueforvaltningsaktivitet (11). I forbindelse med vurderingen af denne anmodning konstaterede Kommissionen, at Letland havde ydet statsstøtte til Parex og Citadele ud over de støtteforanstaltninger, som Kommissionen havde godkendt.
(10)
Mellem den […] (12) og den 4. marts 2014 fandt flere udvekslinger af oplysninger sted mellem Letland og Kommissionen vedrørende disse yderligere støtteforanstaltninger. Letland indgav oplysninger og dokumenter den 30. oktober 2013, 31. januar 2014 og 4. marts 2014 (herunder en revideret omstruktureringsplan for Parex banka).
(11)
Siden den 11. november 2013 har Kommissionen desuden modtaget månedlige rapporter om status for Letlands salg af Citadele, en proces, der blev indledt i oktober 2013.
(12)
Ved afgørelse af 16. april 2014 (»indledningsafgørelsen«) (13)meddelte Kommissionen Letland, at den efter at have undersøgt de oplysninger, som de lettiske myndigheder havde fremlagt, havde besluttet at indlede proceduren efter artikel 108, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»traktaten«). I indledningsafgørelsen opfordrede Kommissionen de interesserede parter til at indgive deres bemærkninger til støtten. Som svar herpå modtog den én bemærkning den 23. maj 2014.
(13)
Letland har meddelt Kommissionen, at man i medfør af sagens hastende karakter undtagelsesvis accepterer, at denne afgørelse vedtages på engelsk.
2. BESKRIVELSE
2.1. Det berørte foretagende
(14)
Parex banka var Letlands næststørste bank med samlede aktiver for 3,4 mia. LVL (4,9 mia. EUR) pr. 31. december 2008. Parex banka blev stiftet i 1992. I november 2008 erhvervede Letland 84,83 % af bankens aktiekapital fra de to største aktionærer til en symbolsk købspris på 2 LVL (ca. 3 EUR), en statsstøtteforanstaltning, som Kommissionen havde godkendt via den første og anden redningsbeslutning. Efter rekapitaliseringen, som var godkendt ved redningsbeslutningerne, øgede Letland sin kapitalandel i Parex banka til ca. 95 % gennem et kapitalindskud på yderligere 140,75 mio. LVL, som fandt sted i maj 2009, en foranstaltning, som Kommissionen godkendte via den tredje redningsbeslutning.
(15)
I april 2009 erhvervede Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling (»EBRD«) 25 % af aktiekapitalen i Parex banka plus én aktie. Efter opsplitningen af Parex banka i en god bank og en bad bank i 2010 og de efterfølgende ændringer i ejerskabsstrukturen er aktionærerne i Citadele nu Letland (75 %) og EBRD (25 %), mens aktionærerne i Reverta er Letland (84,15 %), EBRD (12,74 %) og andre (3,11 %).
(16)
Der findes en detaljeret beskrivelse af Parex banka indtil tidspunktet for den endelige afgørelse om Parex i betragtning 11-15 i nævnte afgørelse.
2.2. Godkendte støtteforanstaltninger til fordel for Citadele og Reverta
(17)
Parex banka fik tilladelse til at modtage en række støtteforanstaltninger, som var godkendt af Kommissionen i den første, anden og tredje redningsbeslutning (»redningsbeslutningerne«) og i den endelige afgørelse om Parex.
(18)
Ifølge den omstruktureringsplan, som Kommissionen godkendte i den endelige afgørelse om Parex, skulle den redningsstøtte, som Kommissionen tidligere havde godkendt, forlænges indtil udløbet af omstruktureringsperioden og fordeles mellem Citadele og Reverta. I den endelige afgørelse om Parex godkendtes også yderligere omstruktureringsstøtte til Reverta og Citadele. Den fastlagde også en ordning for udnyttelsen af støtten, der tidligere var godkendt via redningsbeslutningerne efter opsplitningen af Parex banka, med hensyn til:
a)
likviditetsstøtte i form af statsindlån i både Citadele og Reverta (14)
b)
statsgarantier for Citadeles og Revertas udeståender (15)
c)
en statslig rekapitalisering af Reverta og Citadele (16) og
d)
overførsel af værdiforringede aktiver for Citadele (17).
3. BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE
3.1. Yderligere foranstaltninger gennemført af Letland for Parex banka, Citadele og Reverta
(19)
Af den tilsynsførendes rapport indgivet den 29. august 2013 (18) samt dokumenter og oplysninger indgivet af Letland siden oktober 2013 fremgår det, at Letland har iværksat følgende foranstaltninger uden forhåndsanmeldelse til Kommissionen:
a)
Den 22. maj 2009 tildelte Letland et beløb på 50,27 mio. LVL til Parex banka som et efterstillet lån (supplerende kapital) med en løbetid på syv år, dvs. indtil den 21. maj 2016 (»den første foranstaltning«). Løbetiden for det efterstillede lån overstiger den maksimale løbetid på fem år, der er fastsat i den første redningsbeslutning og bekræftet i den endelige afgørelse om Parex.
b)
Den 27. juni 2013 bevilgede Letland Citadele yderligere 18 måneders forlængelse af løbetiden (»den anden foranstaltning«) for efterstillede lån svarende til 37 mio. LVL (ud af Letlands efterstillede lån på i alt 45 mio. LVL på daværende tidspunkt) (19). Letland anmeldte ikke forlængelsen af løbetiden for de efterstillede lån til Kommissionen.
c)
Siden 2011 har Letland desuden forsynet Reverta med likviditetsstøtte, der overstiger den maksimumsgrænse, Kommissionen havde godkendt i den endelige afgørelse om Parex (»den tredje foranstaltninger«) under både basisscenariet og det værst tænkelige scenarie (20).
(20)
På grundlag af de oplysninger, der var tilgængelige for Kommissionen på tidspunktet for indledningsafgørelsen, tvivlede Kommissionen med hensyn til den første og anden foranstaltning stærkt på, at de ville være forenelige med det indre marked, eftersom:
a)
en løbetid på fem år for lånene blev betegnet som det nødvendige minimum i den oprindelige vurdering af foreneligheden af Letlands efterstillede lån, og løbetiden blev derfor anset for forenelig på det grundlag
b)
der ikke var fremsat nye argumenter, der kunne begrunde, hvorfor en længere løbetid reelt var det nødvendige minimum.
(21)
Der blev ligeledes ikke fremsat overbevisende argumenter i forbindelse med indledningsafgørelsen, som skulle påvise foreneligheden af den tredje foranstaltning.
(22)
På det grundlag indledte Kommissionen den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 13, stk. 1, og artikel 4, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (21) i forbindelse med den ulovlige støtte, der er ydet gennem den første, anden og tredje foranstaltning beskrevet i betragtning 19.
3.2. Manglende efterlevelse af tilsagnet om at frasælge Citadeles formueforvaltningsaktivitet
(23)
Letland har heller ikke opfyldt sit tilsagn, som fremgår af den endelige afgørelse om Parex, om at frasælge Citadeles formueforvaltningsaktivitet inden den 30. juni 2013 uden en frasalgsadministrator eller inden den 31. december 2013 med en frasalgsadministrator (»den fjerde foranstaltning«) (22). Tilsagnet om at frasælge Citadeles formueforvaltningsaktivitet inden disse tidsfrister er således ikke blevet efterlevet.
(24)
I indledningsafgørelsen konkluderede Kommissionen, at den manglende efterlevelse af tilsagnet, jf. betragtning 21, udgør misbrug af støtte. Kommissionen besluttede derfor at indlede en formel undersøgelsesprocedure for misbrug af støtte i henhold til artikel 16 i forordning (EF) nr. 659/1999.
4. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(25)
Efter indledningsafgørelsen modtog Kommissionen bemærkninger fra en enkeltperson, der dog ikke kunne godtgøre, at han er en interesseret part, dvs. en part, hvis egne interesser kan blive berørt af foranstaltningen (f.eks. en konkurrent eller branchesammenslutning (23)), eller at han handlede på vegne af en interesseret part.
(26)
De modtagne bemærkninger vedrørte påståede ulovlige forhold vedrørende Parex banka og vedrørte ikke den første, anden og tredje foranstaltning, som Letland havde gennemført til fordel for Parex banka, Citadele og Reverta, og heller ikke den fjerde foranstaltning. De vedrørte primært forhold og oplysninger, der ikke er direkte relevante for håndhævelsen af statsstøttereglerne i den foreliggende sag. I den vurdering, der er udført i forbindelse med denne afgørelse, er de derfor registreret og taget i betragtning som generelle markedsoplysninger.
5. BEMÆRKNINGER FRA LETLAND TIL DE FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURER
(27)
Efter indledningsafgørelsen indgav Letland den 26. maj 2014 en række bemærkninger, der havde til formål at imødegå den tvivl, Kommissionen havde rejst med hensyn til foreneligheden af første, anden og tredje foranstaltning samt den manglende efterlevelse af tilsagnet om at frasælge Citadeles formueforvaltningsaktivitet.
(28)
Den 30. maj 2014 indgav Letland også en opdateret omstruktureringsplan, som omfattede de oplysninger og kompensationsforanstaltninger, der er anført i afsnit 5.1-5.5 i denne afgørelse.
(29)
Efter en anmodning om oplysninger fra Kommissionen indgav Letland den 23. juni 2014 yderligere oplysninger vedrørende den anden foranstaltning.
5.1. Vedrørende den oprindelige løbetid for de efterstillede lån ud over betingelserne i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex (den første foranstaltning)
(30)
I bemærkninger af 26. maj 2014 hævder Letland, at det var nødvendigt at vedtage den første foranstaltning, for at Parex banka kunne opfylde lovgivningens solvenskrav og for dermed at forhindre et uopretteligt sammenbrud i det skrøbelige og stærkt indbyrdes forbundne og afhængige lettiske banksystem.
(31)
Letland oplyser, at de lettiske myndigheder kun havde begrænsede oplysninger om Parex bankas faktiske finansielle situation og kvaliteten af dens aktiver, da den første redningsbeslutning blev truffet. Da Letland oprindeligt anmodede Kommissionen om at godkende statsstøtteforanstaltningerne, gav Letland derfor tilsagn om at yde efterstillede lån med en løbetid på fem år, da denne løbetid var det nødvendige minimum, for at lånene kunne betegnes som supplerende kapital i henhold til de relevante bestemmelser i lettisk lovgivning.
(32)
Letland anfører videre, at man for bedre at kunne vurdere Parex bankas finansielle situation anmodede PricewaterhouseCoopers om at udføre en due diligence-undersøgelse af Parex banka, som blev afsluttet den 26. januar 2009 efter vedtagelsen af den første redningsbeslutning.
(33)
Samtidig understreger Letland, at markedssituationen i 2008-2009 var meget dynamisk, og at kvaliteten af lånene blev forringet hurtigere end forventet. Den stadig værre situation blev afspejlet i og resulterede i Kommissionens vedtagelse af tre redningsbeslutninger for Parex banka og Letlands indgivelse af flere versioner af omstruktureringsplanen for Parex banka, hvoraf den sidste blev anmeldt den 11. maj 2009 (»omstruktureringsplanen fra 2009«).
(34)
I den sammenhæng forklarer Letland, at de forudsætninger og prognoser, der ligger til grund for redningsbeslutningerne, hurtigt blev forældede som følge af de hurtige ændringer i det økonomiske miljø, som primært skyldtes den globale finanskrise og markedets faldende tillid til Parex banka. Letland konkluderede derfor, at en løbetid på fem år for de efterstillede lån, som Letland havde ydet til Parex banka, ikke længere var tilstrækkelig til at stabilisere det skrøbelige lettiske banksystem. Det viste sig faktisk, at Parex banka, en bank af systemisk betydning på daværende tidspunkt, var nødt til at få tilført efterstillede lån med en løbetid på mere end fem år for at opfylde solvenskravene og de gældende kapitalkrav.
(35)
I henhold til den lovgivningsramme (baseret på Basel II-regelsættet (24)), der fandt anvendelse på Parex banka, da de efterstillede lån blev ydet, kunne kun 80 % af de femårige lån på 50,27 mio. LVL (dvs. kun 40,22 mio. LVL) betegnes som supplerende kapital. I reguleringsøjemed skulle en kumulativ diskonteringssats (eller amortisationssats) årligt anvendes på de efterstillede lån for derigennem at afspejle disse instrumenters faldende værdi som positive komponenter af den krævede kapital. Som følge deraf kan et femårigt lån kun indgå med 80 % af dets pålydende værdi i forbindelse med beregning af kapitalkrav, med 60 % ved begyndelsen af år to osv.
(36)
Denne oplysning underbygges yderligere af Letland ved brug af komparative beregninger, der viser, at de efterstillede lån ikke fuldt ud kunne betegnes som supplerende kapital, hvis de var blevet ydet med en løbetid på kun fem år.
(37)
Fastsættelsen af en løbetid på syv år for Letlands efterstillede lån til Parex banka viste sig at være nødvendig, for at hele det beløb på 50,27 mio. LVL, som staten havde ydet som efterstillede lån, kunne betegnes som supplerende kapital i perioden 2009-2010, hvilket satte Parex banka i stand til at tilvejebringe det krævede kapitalgrundlag. Tabel 1 viser Parex bankas berettigede supplerende kapital ved udgangen af hvert år baseret på løbetiden for de efterstillede lån på 50,27 mio. LVL, som blev ydet i maj 2009.
Tabel 1
Løbetid for efterstillede lån ydet i maj 2009 og deres kvalifikation som supplerende kapital (mio. LVL)
Løbetid
2009
2010
2011
5-årigt lån
40,22
30,16
20,11
6-årigt lån
50,27
40,22
30,16
7-årigt lån
50,27
50,27
40,22
8-årigt lån
50,27
50,27
50,27
(38)
Ifølge Letland fremlagde Nomura International (udpeget af Letland i marts 2009 til at organisere salget af Parex banka) den 9. juni 2009 en strategi for salget af Parex banka for de lettiske myndigheder med en meget aggressiv tidsplan, hvor salgsprocessen forventedes afsluttet i løbet af 2010. Parex banka skulle derfor fortsat fuldt ud overholde de gældende kapitalkrav som minimum indtil udgangen af 2010.
(39)
Endelig fremfører Letland, at omstruktureringsplanen fra 2009 skulle have omfattet yderligere foranstaltninger, der kunne styrke Parex bankas kapitalgrundlag (f.eks. indskud af ny kapital, omgående forlængelse af efterstillede lån osv.), hvis løbetiden for de efterstillede lån kun havde været på fem år. Uden sådanne foranstaltninger ville indskyderne have været uden beskyttelse, og stabiliteten af det lettiske finansielle system ville have været alvorligt truet.
5.2. Vedrørende den ikke-anmeldte forlængelse af løbetiden for efterstillede lån (den anden foranstaltning)
(40)
Med hensyn til den anden foranstaltning oplyser Letland, at den yderligere forlængelse af løbetiden for efterstillede lån var nødvendig som følge af lovgivningsændringer, der blev indført i 2013. Citadele fik f.eks. den 1. marts 2013 påbud fra Letlands finanstilsyn (»FCMC«) om, at koncernens kapitalgrundlag skulle være mindst 10 % i absolutte tal inden udgangen af 2013, mens det anbefalede grundlag for hensættelser til eksisterende og potentielle risici var […]. Indtil marts 2013 havde mindstekravet til kapitalgrundlag været 8,4 %.
(41)
Letland oplyser, at den anden foranstaltning blev gennemført i god tro, da de lettiske myndigheder vurderede, at foranstaltningen var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip og ikke medførte økonomiske tab for staten.
(42)
Letland oplyser videre, at man sammen med Citadele i god tro vurderede, at muligheden for at forlænge løbetiden for de pågældende efterstillede lån var i overensstemmelse med Kommissionens relevante afgørelser og omstruktureringsplanen, da den anden foranstaltning blev vedtaget.
(43)
Letland hævder, at enhver markedsinvestor som majoritetsaktionær i Citadele ville have gjort sit yderste for så vidt muligt at bevare værdien af sin investering og ville have været tilbøjelig til at vedtage og gennemføre de nødvendige foranstaltninger for at forhindre, at bogføringsværdien af vedkommendes investering faldt, fordi banken ikke kunne opfylde sine kapitalkrav. Hvis Citadele ikke havde overholdt de strenge kapitalkrav, som FCMC indførte på daværende tidspunkt, ville bankens stabilitet, levedygtighed og salgbarhed have været i fare, og det ville i sidste ende påvirke muligheden for et salg på gode finansielle betingelser.
(44)
Letland fremlægger også et kontrafaktisk scenarie, hvor den anden foranstaltning ikke er gennemført. I dette kontrafaktiske scenarie ville man ikke have opnået det anbefalede kapitalgrundlag, da kapitalgrundlaget ville have været under 9,3 % pr. 31. december 2013 sammenlignet med mindstekravet på 10 %.
(45)
Letland hævder endvidere, at alternative foranstaltninger til styrkelse af Citadeles kapitalgrundlag (dvs. en kapitalforhøjelse eller udstedelse af nye efterstillede lån) ikke kunne gennemføres. Landet anfører mere specifikt, at det ikke havde været muligt for Citadele at fremskaffe efterstillede lån fra tredjepartsinvestorer i 2013 som følge af de lettiske myndigheders tilsagn om at frasælge Citadele inden for en kort tidsramme (dvs. inden den 31. december 2014). Usikkerhed med hensyn til den potentielle køber og dennes fremtidige strategi ville have fået efterstillede långivere til at kræve en salgsoption i forbindelse med ethvert efterstillet lån til Citadele (klausul om kontrolændring) (25). Det ville reelt have betydet, at man ved udstedelsen af sådanne efterstillede lån ville have anset den faktiske løbetid for at være under fem år. Derved kunne lånene ikke betegnes som supplerende kapital.
(46)
Som svar på Kommissionens anmodning om oplysninger om, hvorvidt Letland havde forespurgt hos EBRD, om denne ville forlænge løbetiden for dens efterstillede lån til Citadele, indsendte de lettiske myndigheder en række oplysninger den 23. juni 2014. De bekræfter her, at de - inden de tildelte den anden foranstaltning - ikke henvendte sig til EBRD vedrørende en forlængelse af løbetiden for dens efterstillede lån. De gentager her, at den anden foranstaltning skulle vedtages for at undgå, at Citadele i nær fremtid ikke ville leve op til de nye, strengere kapitalkrav.
(47)
Letland hævder, at man straks måtte iværksætte forlængelsen af løbetiden for statens efterstillede lån til Citadele og ikke forhandlede en tilsvarende forlængelse af EBRD's efterstillede lån til Citadele.
(48)
Letland tilkendegiver, at denne beslutning var baseret på tre punkter:
a)
Nødvendigheden af effektivt at forhindre den forestående manglende efterlevelse af de nye kapitalkrav: Citadele havde beregnet sit behov for supplerende kapital og konkluderet, at en potentiel ændring af løbetiden for efterstillede lån, som EBRD også var part i, ville kræve en betydeligt længere forlængelse end den forlængelse på 18 måneder, der var omhandlet i den anden foranstaltning. Denne forskel skyldtes, at hovedstolen af denne indskudskapital var lavere, og at dens indvirkning på Citadeles kapitalposition ville have været betydeligt lavere. Letland anfører videre, at forlængelsen af løbetiden for EBRD's efterstillede lån ville have krævet forhandlinger med EBRD herom. Som følge af reguleringsmæssige forskelle og den generelle juridiske struktur, man skulle have etableret for at forlænge løbetiden for de efterstillede lån, som EBRD var part i, samtidig med at løbetiden for Letlands efterstillede lån blev forlænget, ville det have krævet omfattende juridiske arrangementer.
b)
Letland understreger, at man på tidspunktet for forlængelsen endvidere fandt, at en forlængelse af løbetiden for EBRD's efterstillede lån ville have gjort frasalget af Citadele mere besværligt, da der så ville foreligge flere indbyrdes forbundne kontrakter om efterstillede lån på salgstidspunktet. Man vurderede, at en sådan mulighed ville komplicere salget af Citadele, da det kunne få følger for de relevante salgsbetingelser og sandsynligvis ville forhøje transaktionsomkostningerne.
c)
Letland bemærker desuden, at EBRD's status over for Citadele kunne have betydet, at det ville være endnu vanskeligere for EBRD at tilslutte sig forlængelsen. I sin meddelelse af 23. juni 2014 anfører Letland, at man var overbevist om, at EBRD ville have tilsluttet sig en forlængelse af løbetiden for det omhandlede instrument. Letland anerkender dog også, at EBRD's position adskilte sig fra Letlands, idet sidstnævnte var majoritetsaktionær i Citadele og som sådan havde bestemmende indflydelse på salgsprocessen, hvor Letland kunne forhandle forskellige muligheder med hensyn til betaling af de efterstillede lån med budgiverne. Letland vurderede derfor, at EBRD's manglende indflydelse på salget af Citadele kunne være et argument mod at forlænge løbetiden for indskudskapitalen eller i det mindste ville have ført til langvarige forhandlinger.
5.3. Vedrørende ikke-anmeldt likviditetsstøtte til Reverta (den tredje foranstaltning)
(49)
Letland og Reverta anerkender, at Letlands likviditetsstøtte til Parex banka (og derefter til Reverta) siden december 2010 har oversteget det godkendte likviditetsloft, der er fastsat i betragtning 55 i den endelige afgørelse om Parex. I indledningsafgørelsen anføres det, at den udestående likviditetsstøtte til Reverta pr. 31. december 2013 beløb sig til 362,52 mio. LVL, hvilket var 55,52 mio. LVL mere end det likviditetsloft på 307 mio. LVL, der var fastsat for det værst tænkelige scenarie.
(50)
Letland hævder, at Kommissionen i sin endelige afgørelse om Parex godkendte konverteringen af 218,7 mio. LVL til kapital til brug for likviditetsstøtte til Parex banka. Beløbet til konvertering blev senere reduceret til 118,7 mio. LVL i den ændrede afgørelse. Hvis likviditetsstøtten på 118,7 mio. LVL på daværende tidspunkt var blevet konverteret til kapital, ville likviditetsstøtten have været mindre og ville have været inden for de godkendte grænser. Kun 49,5 mio. LVL ud af likviditetsstøtten på 118,7 mio. LVL blev rent faktisk konverteret til kapital. Dette er i henhold til Letland hovedårsagen til det høje likviditetsniveau.
(51)
Letland hævder endvidere, at den for høje støtte også skyldtes forsinkelser i tilvejebringelsen af likvide midler i forhold til det forventede på tidspunktet for den endelige afgørelse om Parex. Dårlige betalere har betalt for sent, og det har medført mere end to års forsinkelse for inddrivelsen af likvide midler. Letland vurderer, at fænomenet er midlertidigt, og forventer, at den for høje likviditetsstøtte ophører i 2015-2016.
(52)
Letland og Reverta erkender dog afvigelsen fra de godkendte støttebeløb, der følger af de vanskeligheder, de oplevede i forbindelse med fordelingen af statsstøtten mellem godkendt likviditetsstøtte og kapitalbidrag efter vedtagelsen af afgørelsen om ændringer.
(53)
De lettiske myndigheder forklarer videre, at hvis Parex banka (nu Reverta) havde beholdt sin banklicens, skulle Letland have foretaget endnu større kapitalindskud i Parex banka end oprindeligt forventet (den krævede minimumskapital i henhold til solvensreglerne oversteg det maksimale støttebeløb på 218,7 mio. LVL, som var godkendt i medfør af den endelige afgørelse om Parex). På grundlag af den oprindelige omstruktureringsplan, som var indgivet til Kommissionen, ville den økonomiske værdi, der blev realiseret ved salget af aktiver og konverteringen, på 218,7 mio. LVL have været utilstrækkelig til, at Parex banka (Reverta) kunne efterleve de lovbestemte kapitalkrav.
(54)
Hvis Parex banka (Reverta) havde beholdt sin licens, ville banken således have haft brug for yderligere kapital. Efter tilbagetrækningen af banklicensen var den yderligere støtte begrænset til det beløb, der var nødvendigt for at gennemføre afviklingen.
(55)
Ifølge Letland var det ikke nødvendigt at konvertere yderligere likviditetsstøtte til kapital efter den 31. december 2011, fordi Revertas banklicens var blevet trukket tilbage. Letland havde anmeldt sin plan om ikke at konvertere likviditetsstøtte til kapital til Kommissionen efter den 31. december 2011 i forbindelse med udveksling af oplysninger inden vedtagelsen af afgørelsen om ændringer, selv om Letland ikke bekræftede sin hensigt om rent faktisk at gøre det og ikke udtrykkeligt beskrev og meddelte de tekniske følger af den manglende konvertering til Kommissionen. Letland nævnte f.eks. ikke, at de midler, der allerede var blevet indrømmet i likviditetsstøtte, ikke ville falde så hurtigt, som de skulle i henhold til den endelige afgørelse om Parex, som følge af den manglende konvertering til kapital.
(56)
Eftersom kun likviditetsstøtte på 49,5 mio. LVL rent faktisk var blevet konverteret til kapital pr. 31. december 2011, og likviditetsstøtte på 69,2 mio. LVL ikke var blevet konverteret til kapital, var likviditetsstøtten stadig omkring det dobbelte af den godkendte støtte.
(57)
Ifølge Letland var den mindst belastende foranstaltning for de lettiske myndigheder at bevare likviditetsstøtten og undgå at konvertere den til kapital, hvilket faktisk reducerer statsstøtten til det nødvendige minimum.
(58)
Letland og Reverta bekræfter, at Reverta ikke længere har brug for »frisk kapital«. I medfør af den lavere konvertering af likviditetsstøtte til kapital forventer Letland, at Reverta vil have [300-350] mio. LVL i likviditetsstøtte ved udgangen af 2014, [250-300] mio. LVL ved udgangen af 2015 og [200-250] mio. LVL ved udgangen af 2016 og 2017 (efter likvidation af Reverta). Denne likviditetsstøtte vil derfor i henhold til Letland overstige det loft, der oprindeligt var godkendt, fordi i) mindre likviditetsstøtte er blevet konverteret til kapital, og ii) afviklingen af Reverta forventes at give et lavere kontant overskud end oprindeligt planlagt.
(59)
Ifølge de nye likviditetsprognoser, der afspejler vanskelighederne med at inddrive aktiver, forventer Letland, at Reverta vil have en negativ kapitalposition på [250-300] mio. LVL efter likvidationen (31. december 2017).
5.4. Vedrørende den manglende efterlevelse af tilsagnet om at frasælge formueforvaltningsaktiviteten (den fjerde foranstaltning)
(60)
Letland indledte salget af Citadele i 2011 med henblik på at overholde statens tilsagn, som var anført i den endelige afgørelse om Parex. Det første salgsforsøg blev gennemført med Nomura International som rådgiver, men som følge af betydelig uro i euroområdet forårsaget af den økonomiske og finansielle krise i Grækenland og sammenbruddet af Snoras og Krajbanka i Litauen og Letland var dette forsøg ikke vellykket.
(61)
I februar 2013 bestilte Letland en specifik undersøgelse hos en uafhængig ekspert […] vedrørende bl.a. virkningen af salget af formueforvaltningsaktiviteten på den dato, der er anført i tilsagnene. Eksperten påviste, at værdien af de to enkelte enheder (formueforvaltningsaktiviteten og den resterende del af Citadele) var mindre end værdien af Citadele som helhed. Som følge deraf ville Citadeles bogførte værdi blive lavere, hvis formueforvaltningsaktiviteten blev solgt, og værdien ville således blive forringet for aktionærerne. Via forskellige prognoser godtgjorde eksperten, at bankens »driftsresultat ville styrtdykke […]«, og at dens […] ville være blevet endnu lavere uden formueforvaltningsaktiviteten.
(62)
På grundlag af ekspertundersøgelsen anfører Letland, at Citadeles levedygtighed i 2013 og dermed bankens salgbarhed ville være blevet forringet, hvis formueforvaltningsaktiviteten blev frasolgt separat i forhold til resten af banken. Det ville i væsentlig grad have reduceret bankens evne til at tiltrække private investorer til Citadele til en rimelig pris. En anden salgsproces for hele Citadele blev derfor indledt i 2013 med assistance fra Société Générale og Linklaters LLP som eksterne rådgivere. De to salgsmetoder, der i øjeblikket er under overvejelse, er en fusion og overtagelse eller en introduktion på børsen.
5.5. Kompensationsforanstaltninger foreslået af Letland
(63)
For at sikre, at de yderligere støtteforanstaltninger, som Letland har ydet til Parex banka, Citadele og Reverta gennem den første, anden og tredje foranstaltning, og det manglende frasalg af Citadeles formueforvaltningsaktivitet inden den fastsatte tidsfrist (den fjerde foranstaltning), er forenelige med EU's statsstøtteregler, har Letland foreslået en række tilsagn, der er anført i betragtning 64-73.
5.5.1. Tidsfrist for salg af Citadele og frasalg af formueforvaltningsaktiviteten
(64)
Letland og Citadele forpligter sig til at yde deres bedste for så hurtigt som muligt og under alle omstændigheder før den […] at indhente bindende bud på salget af Republikken Letlands samlede andel i Citadele (herunder formueforvaltningsaktiviteten). Salget skal være afsluttet senest den […]. Det overlades til Republikken Letland (og dens rådgiver) at fastlægge strukturen og metoderne for gennemførelsen af salgstransaktionen (f.eks. et handelssalg eller en børsintroduktion), såfremt Letland i sidste ende frasælger hele sin andel i Citadele senest den […]. Ved en børsintroduktion forpligter Letland sig til at fastlægge et bindende prospekt i samarbejde med FCMC inden den […].
(65)
Letland og Citadele bekræfter endvidere, at en frasalgsadministrator vil blive udpeget, hvis der ikke er modtaget bindende bud inden den […], eller hvis man ikke er nået til enighed med FCMC om et prospekt, hvis en børsintroduktion anvendes. I dette tilfælde vil Letland træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at frasalgsadministratoren er udpeget og kan påbegynde sit arbejde med virkning fra den […]. Det bekræftes, at den finansielle rådgiver i forbindelse med salget af Citadele også kan udpeges som frasalgsadministrator med virkning fra den […]. Hvis en frasalgsadministrator udpeges, forpligter Letland og Citadele sig til at modtage bindende bud, der er uigenkaldelige for alle parter, inden den […] og indgå en bindende og uigenkaldelig aftale om salget af Letlands samlede andel af Citadele inden den […], som senest skal træde i kraft den […].
(66)
Letland og Citadele bekræfter endvidere, at Citadele pr. […] vil […] nye aktiviteter, og Citadeles øvrige aktiviteter vil […], hvis Letland ikke senest den […] har indgået en bindende og uigenkaldelig aftale om afslutning af salget senest den […] af Letlands samlede andel i Citadele, eller hvis børsintroduktionen ikke sætter Letland i stand til at sælge hele sin andel i Citadele inden den […].
(67)
Letland og Citadele forpligter sig til at afslutte salgs- og købstransaktionen vedrørende salget af Letlands samlede andel i Citadele inden den […]. Hvis salget af denne andel ikke er afsluttet den […], bekræfter de, at Citadele vil […] nye aktiviteter, og Citadeles øvrige aktiviteter vil […].
(68)
Hvis Citadele er […] under nogle af de omstændigheder, der nævnes i betragtning 64-67, kan de dele af Citadeles aktiviteter, som tredjepart er interesseret i, sælges og overdrages af Letland og/eller Citadele til en sådan tredjepart (uden at det berører principperne om […], og såfremt der ikke ydes ny statsstøtte).
5.5.2. Yderligere nedsættelse af beløbet for godkendte kapitalbidrag
(69)
Med hensyn til Reverta blev konverteringen af statens indlån og renter (likviditetsstøtten) til kapital svarende til et samlet på beløb på 118,7 mio. LVL godkendt i afgørelsen om ændringer. Indtil videre er kun likviditetsstøtte på 49,5 mio. LVL blevet konverteret til kapital, og derfor foreslår Letland, at det samlede kapitalbeløb, som Letland maksimalt må yde til Reverta nedsættes fra 118,7 mio. LVL til 49,5 mio. LVL.
5.5.3. Tilsagn om at styrke byrdefordelingen ved at forhindre udstrømning af likviditet til Revertas eksisterende efterstillede kreditorer
(70)
Letland anerkender, at styrkede byrdefordelingsforanstaltninger er nødvendige for at sikre foreneligheden af første, anden og tredje foranstaltning med det indre marked. Sådanne foranstaltninger ville bl.a. sikre, at en tredjepart ikke kan opnå uberettigede fordele ved den yderligere statsstøtte, der er ydet til Reverta og Citadele.
(71)
Til det formål forpligter Letland sig til at styrke de tidligere byrdefordelingstilsagn via bail-in af de tidligere majoritetsaktionærer i Parex banka, deres tilknyttede virksomheder og andre kreditorer (de »eksisterende efterstillede kreditorer«), der havde ydet den ansvarlige indskudskapital (de »eksisterende efterstillede lån«).
(72)
Reverta har overskredet de likviditetsbeløb, der var godkendt i den endelige afgørelse om Parex, delvist som følge af betaling af rente på de eksisterende efterstillede lån. Hvis Reverta ikke havde betalt rente, eller hvis de eksisterende efterstillede lån ikke var blevet nedskrevet umiddelbart efter den endelige afgørelse om Parex, havde Letland muligvis ikke været nødt til at gennemføre første, anden og tredje foranstaltning i det omfang, de faktisk blev gennemført.
(73)
I lyset af ovennævnte tilbyder Letland at afklare og styrke statens tilsagn med hensyn til den forfaldne hovedstol og rente i forbindelse med de eksisterende efterstillede lån på følgende måde:
a)
Citadele og Reverta (tidligere Parex banka) og deres tilknyttede virksomheder må ikke udbetale rente, udbytte eller kuponrente på eksisterende kapitalinstrumenter (herunder præferenceaktier, B-aktier og supplerende kapitalinstrumenter) (hverken forfaldne eller påløbne) til eksisterende efterstillede kreditorer eller aktionærer, som ikke præcist er den lettiske stat eller EBRD, eller udøve nogen call-optioner i forbindelse dermed, indtil og medmindre statsstøtten til Reverta og/eller Citadele er blevet tilbagebetalt, og medmindre de er juridisk forpligtet dertil. For så vidt sådanne juridiske forpligtelser gør sig gældende, forpligter Letland sig til at fjerne dem så hurtigt som muligt (og under alle omstændigheder inden den 30. april 2015).
b)
Letland giver også tilsagn om ikke at tilbagebetale udestående beløb (hovedstol) af de eksisterende efterstillede lån (indtil og medmindre statsstøtten til Reverta og/eller Citadele er blevet tilbagebetalt), som enten:
i)
underlægges et bindende påbud om, at betalinger af de eksisterende efterstillede lån ikke forfalder til betaling, eller
ii)
konverteres til kernekapital uden stemmeret eller
iii)
nedskrives
for så vidt det er nødvendigt for at dække Revertas negative kapitalværdi, og det er tilladt i henhold til lovgivningen.
c)
Letland forpligter sig til at gennemføre alle foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at de juridiske bestemmelser, der er nødvendige for at overholde tilsagnene, er vedtaget senest den 30. april 2015.
5.6. Letlands svar på bemærkninger fra tredjeparter
(74)
Den 6. juni 2014 indgav Letland sit svar på de tredjepartsbemærkninger, som Kommissionen havde modtaget. Letland hævder, at påstandene i bemærkningerne er ubegrundede og irrelevante for indledningsafgørelsen. Letland afviser tredjepartens påstande og anmoder Kommissionen om at tilsidesætte dem.
6. VURDERING
6.1. Eksistens af statsstøtte efter de nye foranstaltninger
(75)
I henhold til artikel 107, stk. 1, i traktaten er støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(76)
En foranstaltning udgør derfor kun statsstøtte, hvis følgende betingelser er opfyldt: a) foranstaltningen skal være finansieret af en medlemsstat eller ved hjælp af statsmidler, b) den skal indrømme en selektiv fordel til visse virksomheder eller visse produktioner, og c) den skal fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene og kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
6.1.1. Den første foranstaltning
(77)
Allerede i den første redningsbeslutning, hvor Kommissionen godkendte udstedelsen af efterstillede lån med en løbetid på fem år som en forenelig støtteforanstaltning, blev det slået fast, at de efterstillede lån, som Letland ydede til Parex banka, udgjorde statsstøtte. Kommissionen besluttede på daværende tidspunkt, at en markedsøkonomisk investor ikke ville have ydet efterstillede lån med en løbetid på fem år (26).
(78)
De efterstillede lån, som Letland faktisk ydede til fordel for Parex banka, var identiske med den foranstaltning, som Kommissionen havde godkendt, bortset fra at de havde en længere løbetid, hvilket gav Parex banka en yderligere fordel.
(79)
Efterstillede lån med en løbetid på syv år ville give låntageren en større fordel end efterstillede lån med en løbetid på fem år, fordi investorens risiko i forbindelse med en investering stiger, når løbetiden for investeringen forlænges. Når der ydes efterstillede lån med en løbetid på syv år, er det endnu mindre sandsynligt, at en markedsøkonomisk investor ville have ydet lånene på disse forlængede vilkår, end med en løbetid på fem år. Den længere løbetid for de efterstillede lån udgjorde derfor en yderligere fordel for Parex banka sammenlignet med den type efterstillede lån, der var godkendt i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex. Da alle øvrige betingelser for, at der er tale om statsstøtte, allerede er blevet påvist i den første redningsbeslutning, udgør den første foranstaltning statsstøtte.
6.1.2. Den anden foranstaltning
(80)
Den 27. juni 2013 bevilgede Letland Citadele yderligere 18 måneders forlængelse af løbetiden for efterstillede lån svarende til 37 mio. LVL (ud af Letlands ansvarlige indskudskapitel på i alt 45 mio. LVL på daværende tidspunkt).
(81)
Da der ikke forelå andre argumenter, vurderede Kommissionen i indledningsafgørelsen, at en markedsøkonomisk investor næppe havde indrømmet en sådan forlængelse af løbetiden, da den repræsenterede yderligere risici sammenlignet med den tidligere form for efterstillede lån. Kommissionen fandt derfor, at den længere løbetid for de efterstillede lån udgjorde en yderligere fordel fra staten til Citadele sammenlignet med den type efterstillede lån, der var godkendt i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex, og dermed yderligere støtte.
(82)
Letland har tilkendegivet, at en markedsøkonomisk investor rationelt ville have valgt at træffe specifikke foranstaltninger for at sikre bankens kapitalgrundlag og bevare værdien af sin investering. Letland hævder derfor, at den anden foranstaltning grundlæggende ikke gav Citadele en fordel, fordi indrømmelsen af yderligere støtte var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip.
(83)
Kommissionen bestrider ikke, at det markedsøkonomiske investorprincip gælder for en transaktion, såsom den anden foranstaltning. Den minder dog om, at EU's domstole har understreget, at en medlemsstat, som påberåber denne test i løbet af den administrative procedure, utvetydigt og på grundlag af objektive elementer, som kan efterprøves, skal føre bevis for, at beslutningen om at gennemføre foranstaltningen blev truffet i dens egenskab af aktionær, og at der i denne forbindelse kan kræves beviser, hvoraf fremgår, at denne beslutning er baseret på økonomiske vurderinger, som kan sammenlignes med dem, som en rationel privat investor, som befinder sig i en situation, som ligger så tæt som muligt på den situation, som nævnte medlemsstat befinder sig i, under de foreliggende omstændigheder ville have udført, inden han foretog en sådan investering, med henblik på at fastslå den fremtidige rentabilitet af en sådan investering (27).
(84)
På den baggrund finder Kommissionen, at Letlands påstand om, at man har handlet i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, ikke er tilstrækkeligt begrundet med argumenter og en detaljeret analyse.
(85)
Der er for det første ikke fremlagt beviser for Kommissionen, som dokumenterer, at Letland har udført en vurdering af sin investering i Citadele samtidig med beslutningen om at gennemføre den anden foranstaltning. En markedsøkonomisk investor ville i sin egenskab af aktionær have vurderet Citadeles værdi med henblik på at fastsætte den nuværende værdi af sin investering i banken inden (og også uden) og efter gennemførelsen af den anden foranstaltning, og ville have sammenlignet de to værdier. Kommissionen er af den opfattelse, at en overskudsdrevet markedsøkonomisk investor først ville have fastlagt den nuværende værdi af sin investering i banken og derefter ville have undersøgt, om værdien af denne investering ville være sikret, hvis løbetiden for de efterstillede lån blev yderligere forlænget. Hvis denne undersøgelse viste, at værdien ville være sikret eller endda kunne forøges, ville en overskudsdrevet markedsøkonomisk investor dernæst have sammenlignet offeromkostningerne til at sikre (eller endda forøge) værdien med forskellen i værdien.
(86)
Hvis Letland havde udført en sådan analyse, burde Letland have påvist, at indrømmelsen af den forlængede løbetid var en effektiv foranstaltning med henblik på i det mindste at sikre værdien af investeringen, og burde dernæst have påvist, at offeromkostningerne til indrømmelse af en sådan foranstaltning var mindre end værdistigningen. Kun hvis offeromkostningerne til indrømmelse af den yderligere løbetid var mindre end den værdisikring, der blev opnået ved den anden foranstaltning, kan Kommissionen acceptere, at Letland har handlet i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip. Letland har dog hverken fremlagt en samtidig vurdering af investeringens værdi eller en analyse, der påviser, at offeromkostningerne til indrømmelse af den yderligere løbetid var mindre end den værdisikring, der blev opnået ved gennemførelsen af den anden foranstaltning.
(87)
Kommissionen mener derfor, at den anden foranstaltning ikke er i overensstemmelse med den adfærd, der forventes af en markedsøkonomisk investor i en position svarende til Letlands position i juni 2013.
(88)
For det andet kræver de fastlagte principper for anvendelsen af det markedsøkonomiske investorprincip under alle omstændigheder, at en rational privat investors adfærd sammenlignes med en situation, der er så tæt på medlemsstatens som muligt (28). Da Letland vurderede værdien af statens investering i Citadele, burde Letland derfor have taget de tilsagn, der var fastsat i den endelige afgørelse om Parex vedrørende salget af Citadele, i betragtning. Da den anden foranstaltning blev gennemført i juni 2013, omfattede disse tilsagn forpligtelsen til at frasælge Citadele inden den 31. december 2014 og også at frasælge Citadele uden formueforvaltningsaktiviteten (eftersom formueforvaltningsaktiviteten skulle frasælges separat, hvis den ikke var blevet solgt inden den 30. juni 2013). Eftersom der ikke var fundet en køber til formueforvaltningsaktiviteten, da forlængelsen af løbetiden blev indrømmet den 27. juni 2013, ville en privat investor have konkluderet, at det ikke var muligt at sælge formueforvaltningsaktiviteten sammen med Citadele inden den 30. juni 2013, som var den frist, der var fastsat i den endelige afgørelse om Parex, og at de to enheder derfor skulle sælges separat.
(89)
En privat aktionær i banken, der var i en situation, der er så tæt på medlemsstatens som muligt, ville ikke have haft nogen grund til at antage, at efterlevelsen af disse tilsagn kunne undlades eller udskydes, eftersom sådanne ændringer skulle godkendes af Kommissionen. Ved fastsættelsen af værdien af investeringen i juni 2013 kunne man derfor ikke forvente, at disse forpligtelser ville være irrelevante, da det ikke kunne antages, at Kommissionen ville godkende en ændring af forpligtelserne inden den periode, hvor Letland havde forpligtet sig til at opfylde dem.
(90)
Med henblik på at afgøre, om den forlængede løbetid skulle indrømmes, skal parametrene for vurdering af værdien af Letlands investering i Citadele i juni 2013 derfor omfatte de tilsagn, der er fastsat i den endelige afgørelse om Parex. Letland har ikke fremlagt bevis for, at staten tog alle disse parametre i betragtning, eller at den værdi af statens investering på daværende tidspunkt, der ville være resultatet af indregningen af disse parametre, ville overstige offeromkostningerne til indrømmelsen af den forlængede løbetid. Kommissionen mener derfor, at den anden foranstaltning ikke er i overensstemmelse med den adfærd, der forventes af en markedsøkonomisk investor i en position svarende til Letlands position i juni 2013.
(91)
Selv om Letland havde udført en tilstrækkeligt detaljeret analyse af den anden foranstaltning med det formål at sikre værdien af statens investering i Citadele pr. juni 2013, og selv om Letland i en sådan analyse havde indregnet de begrænsninger, som en markedsøkonomisk investor ville have taget i betragtning som følge af det forestående salg af Citadele og det separate frasalg af formueforvaltningsaktiviteten, er Letlands påstande med hensyn til omkostningerne ved den anden foranstaltning og værdien af investeringen i Citadele, der angiveligt blev sikret ved denne foranstaltning, for det tredje ikke plausible.
(92)
Letland hævder på den ene side, at den anden foranstaltning ikke medførte nogen omkostninger for staten, men denne påstand underbygges ikke af yderligere oplysninger eller beviser vedrørende den omkostningsvurdering, som Letland udførte, da den anden foranstaltning blev indrømmet. En privat investor, der skal træffe en rationel beslutning om, hvorvidt løbetiden for efterstillede lån skal forlænges, vil foretage en sådan analyse af offeromkostningerne og andre typer omkostninger vedrørende den anden foranstaltning. Den manglende evaluering af omkostningerne får Kommissionen til at konkludere, at en privat investor ikke ville have været i stand til at vurdere, hvorvidt den anden foranstaltning ville være fordelagtig med hensyn til overskudsmaksimering.
(93)
Letland hævder på den anden side, at den anden foranstaltning sikrede værdien af Letlands investering, men denne påstand understøttes ikke af kendetegnene ved statens investering i Citadele pr. juni 2013. Kommissionen bemærker, at den nuværende værdi af en investering for en overskudsdrevet investor afhænger af udsigten til fremtidig indtjening fra investeringen (i form af eksempelvis udbytte) kombineret med kapitalværdien af investeringen på det pågældende tidspunkt (som f.eks. kan udledes af den pris, som en køber ville betale for aktionærens investering på det pågældende tidspunkt, eller af værdien af den pris, som en køber ville betale for aktionærens investering i fremtiden efter indregning af tidsfaktoren). Alle de beviser, der er til rådighed for Kommissionen, antyder, at værdien af Letlands investering i Citadele i juni 2013 var lav, hvis den overhovedet var positiv.
(94)
Med hensyn til fremtidige indtjeningsstrømme fra Letlands investering i Citadele er der ikke fremlagt beviser, som antyder, at aktionærer i juni 2013 kunne forvente udbytte fra Citadele inden for overskuelig fremtid. En privat aktionær i banken, der var i en situation, der er så tæt på medlemsstatens som muligt, og som vurderede den forventede indtjening fra udbytte, ville have foretaget en sammenkædning med forpligtelsen til at frasælge Citadele inden den 31. december 2014. Den undersøgelse, der er beskrevet i betragtning 61, fastlagde endvidere, at Citadele uden formueforvaltningsaktiviteten ville have været underskudsgivende, en konklusion, som yderligere reducerede udsigten til indtjening fra udbytte, eftersom en markedsøkonomisk investor pr. 27. juni 2013 ville have antaget, at Citadele og formueforvaltningsaktiviteten ville blive solgt separat.
(95)
Da forlængelsen af løbetiden blev indrømmet, var der ikke bevis for, at Citadele (i betragtning af bankens forventede overskud og kapitalprocent) ville kunne udbetale udbytte inden den 31. december 2014, efter som den kapitalprocent på 10,3 %, der efter planen skulle opnås pr. 31. december 2013, kun lige netop oversteg den krævede minimumskapitalprocent på 10 % og ville ligge langt under den kapitalprocent på […] %, der blev anbefalet af FCMC for at afhjælpe de eksisterende og potentielle risici for Citadele. En privat investor ville derfor have taget det forhold i betragtning, at det pr. juni 2013 var usandsynligt, at aktionærer forventede udbetaling af udbytte fra Citadele inden for overskuelig fremtid.
(96)
Med hensyn til kapitalværdien af Letlands investering i Citadele i juni 2013 viser den undersøgelse, som de lettiske myndigheder har indgivet som anført i betragtning 61, og som var udarbejdet i februar 2013, at Citadele ville være blevet negativt berørt af det separate frasalg af formueforvaltningsaktiviteten. En privat investor i en situation, der er så tæt på Letlands situation i juni 2013 som muligt, ville have taget højde for den kendsgerning, at en uafhængig ekspert omkring fire måneder tidligere havde slået fast, at salgsværdien af Citadele uden formueforvaltningsaktiviteten ville være lavere end værdien af de to enheder i kombination. En sådan privat investor ville derfor have krævet vægtige grunde med hensyn til risikojusteret maksimering af afkast, inden denne ville påtage sig yderligere risici ved at indrømme en forlængelse af løbetiden for efterstillede lån. Letland har dog ikke fremlagt bevis for sådanne vægtige grunde til, at en markedsøkonomisk investor skulle påtage sig sådanne yderligere risici på daværende tidspunkt. Selv om forlængelsen af løbetiden blev indrømmet, var det ikke bevis for, at Citadele uden formueforvaltningsaktiviteten kunne sælges til […], hvilket får Kommissionen til at konkludere, at Letland pr. juni 2013 ikke havde […], til at statens investering kunne sikres, som var […] for at indrømme den anden foranstaltning.
(97)
Af disse yderligere grunde mener Kommissionen, at den anden foranstaltning ikke er i overensstemmelse med den adfærd, der forventes af en markedsøkonomisk investor i en position svarende til Letlands position i juni 2013.
(98)
For det fjerde og endelig bemærker Kommissionen, at EBRD, som i juni 2013 var den eneste anden aktionær i Citadele ud over den lettiske stat, ikke forlængede løbetiden for sine efterstillede lån til Citadele, og at Letland ikke henvendte sig til EBRD for at drøfte sidstnævntes deltagelse i den anden foranstaltning, jf. betragtning 46, 47 og 48. Dette manglende forsøg på at drøfte en deling af omkostningsbyrden i forbindelse med den anden foranstaltning, hvis denne foranstaltning skulle være et middel til at sikre værdien af investeringerne i Citadele, er endnu et tegn på, at den anden foranstaltning ikke var i overensstemmelse med kravene i det markedsøkonomiske investorprincip.
(99)
I den henseende fremhæver Kommissionen først, at Citadele i henhold til brev fra FCMC havde 10 måneder (1.3.-31.12.2013) til at overholde det nye kapitalkrav. I den forbindelse er Kommissionen af den opfattelse, at en majoritetsaktionær ville have udnyttet hele perioden på 10 måneder til at finde en hensigtsmæssig løsning, der ville gøre det muligt at efterleve det nye kapitalkrav og samtidig minimere omkostningerne. Letlands argument vedrørende fremme af salget af Citadele forklarer ikke, hvorfor den anden foranstaltning blev vedtaget uden henvendelse til minoritetsaktionæren i Citadele kun fire måneder efter FCMC's brev i stedet for at udnytte den periode på 10 måneder, man havde til rådighed.
(100)
Selv hvis EBRD's deltagelse i en forlængelse af løbetiden havde resulteret i en foranstaltning af en anden karakter end den anden foranstaltning, har Letland ikke fremlagt bevis for, at en sådan foranstaltning med deltagelse af EBRD ville have været mindre effektiv end den anden foranstaltning, eller at den ville have medført flere omkostninger for majoritetsaktionæren end den anden foranstaltning.
(101)
Med hensyn til Letlands argument om, at det ville have medført yderligere byrder på tidspunktet for salget af Citadele, hvis EBRD havde forlænget løbetiden for sine efterstillede lån, har de lettiske myndigheder ikke fremlagt dokumentation for, at en sådan forlængelse rent faktisk ville have medført sådanne yderligere omkostninger. Der er ikke udført en specifik undersøgelse af omkostningerne til frasalg af Citadele efter den anden foranstaltning sammenlignet med omkostningerne til et hypotetisk salg af Citadele efter en forlængelse med deltagelse af EBRD for at underbygge Letlands påstand om, at der ville have opstået yderligere byrder. Kommissionen mener derfor, at en privat investor, der overvejer, hvordan han bedst sikrer værdien af sin investering i Citadele, i det mindste ville have foretaget en samtidig vurdering af de omkostninger, der med henblik på et efterfølgende salg ville opstå, hvis minoritetsaktionæren i Citadele forlængede løbetiden for sine efterstillede lån til banken.
(102)
Som bemærket i betragtning 48, litra c), forklarer Letland endelig, at man mente, at EBRD ville have været villig til at forlænge løbetid for sine lån til Citadele. Selv om EBRD's deltagelse ville have kompliceret sagen, mener Kommissionen, at en privat majoritetsaktionær, som overvejer at forlænge løbetiden for sine efterstillede lån til fordel for Citadele, i en sådan situation i det mindste ville have henvendt sig til minoritetsaktionæren, som også har indskudt kapital i Citadele, for at undersøge, om denne ville enten i) dele omkostningerne til den yderligere støtte til Citadele ved at forlænge løbetiden for vedkommendes lån eller ii) deltage i en alternativ ordning direkte med majoritetsaktionæren, for så vidt angår omkostningerne til den anden foranstaltning. På grundlag af det markedsøkonomiske investorprincip kan Kommissionen ikke godtage, at en majoritetsaktionær i et selskab ville have påtaget sig alle omkostningerne til at sikre værdien af alle investeringer i selskabet og derved sikret værdien af investeringen for en minoritetsaktionær uden overhovedet at henvende sig til sidstnævnte for at få vedkommende til at bidrage.
(103)
I lyset af disse faktorer er den manglende henvendelse til EBRD i perioden mellem den 1. marts 2013 og den 27. juni 2013 endnu et tegn på, at den anden foranstaltning ikke blev gennemført i overensstemmelse med kravene i det markedsøkonomiske investorprincip.
(104)
Af hver af de fire grunde, der er anført i betragtning 85-103, er der ikke utvetydigt og på grundlag af objektive elementer, som kan efterprøves, ført bevis for, at medlemsstaten traf beslutningen om at gennemføre foranstaltningen i sin egenskab af aktionær. Under disse omstændigheder mener Kommissionen ikke, at Citadele under omstændigheder svarende til normale markedsvilkår kunne have opnået samme fordel, som den opnåede via de statslige ressourcer i form af den anden foranstaltning.
(105)
Letland har gennemført den anden foranstaltning for Citadele, som er og også fortsat vil være aktiv på markeder, der er åbne for international konkurrence. Derfor vil en fordel på grund af statsmidler berøre konkurrencen i banksektoren og have en indvirkning på samhandelen i Unionen. Endvidere er foranstaltningen selektiv, fordi den kun begunstiger Citadele. Den finansieres af statsmidler. Som forklaret af Letland i betragtning 45 ville en markedsøkonomisk tredjepartsinvestor ikke have indrømmet en foranstaltning svarende til den anden foranstaltning på tilsvarende vilkår i juni 2013. Kommissionen bekræfter derfor sin tidligere foreløbige vurdering i indledningsafgørelsen om, at den anden foranstaltning udgør yderligere statsstøtte.
6.1.3. Den tredje foranstaltning
(106)
Med hensyn til den likviditetsstøtte, der blev ydet til Reverta, blev den oprindeligt godkendt som en del af de forenelige statsstøtteforanstaltninger i den første redningsbeslutning i form af statsindlån. På daværende tidspunkt bemærkede Kommissionen, at Parex banka manglede likvid sikkerhed, og at Letland havde tilført midlerne på baggrund af bankens likviditetsbehov på et tidspunkt, hvor ingen markedsøkonomisk investor var villig til at indskyde likviditet som følge af Parex bankas skrøbelige situation (29).
(107)
Efter den endelige afgørelse om Parex (og opsplitningen i en god bank og en bad bank) blev likviditetsstøtten overført til Citadele og Reverta. Førstnævnte har allerede tilbagebetalt hele sin andel af likviditetsstøtten. Reverta skulle begrænse den likviditetsstøtte, den modtog, som anført i betragtning 19, litra c). Det beløb i likviditetsstøtte, der rent faktisk blev ydet til Reverta, overstiger endda de niveauer, der er fastsat for det værst tænkelige scenarie, som var godkendt i den endelige afgørelse om Parex. Denne yderligere likviditetsstøtte giver Reverta en yderligere fordel sammenlignet med den støtte, der var godkendt i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex. Letland har ikke påstået, at staten optrådte som markedsøkonomisk långiver, da den tilførte denne likviditet, og Letland har heller ikke fremlagt bevis, som sætter Kommissionen i stand til at konkludere, at Reverta under omstændigheder svarende til normale markedsvilkår kunne have opnået samme fordel, som den opnåede via de statslige ressourcer i form af den tredje foranstaltning. Ingen af de andre elementer af likviditetsstøtten er ændret, bortset fra dens størrelse, og Kommissionen konkluderer derfor, at foranstaltningen udgør statsstøtte.
(108)
Eftersom den forhøjede likviditetsstøtte klart udgør en yderligere fordel sammenlignet med de godkendte støtteforanstaltninger, repræsenterer den på grundlag af betragtning 106 og 107 derfor yderligere støtte (eftersom alle de øvrige kriterier fastlagt ved traktatens artikel 107, stk. 1, stadig gør sig gældende).
6.2. Retsgrundlag for foreneligheden af ny yderligere støtte
(109)
Traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), giver Kommissionen beføjelse til at afgøre, at støtten er forenelig med det indre marked, hvis den har til formål at »afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi«.
(110)
I betragtning af den systemiske betydning af Parex banka - det var en førende bank i Letland - og betydningen af dens udlånsaktiviteter for den lettiske økonomi, da støtteforanstaltningerne blev godkendt, accepterede Kommissionen, at det ville have haft alvorlige følger for Letlands økonomi, hvis banken ikke havde efterlevet de skærpede kapitalkrav.
(111)
I redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex blev de støtteforanstaltninger, der var godkendt for Parex banka, derfor vurderet i henhold til traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), og på grundlag af de meddelelser (30), der blev vedtaget i forbindelse med finanskrisen, der gjorde sig gældende, da støtten blev ydet.
(112)
Kommissionen mener, at det samme retsgrundlag finder anvendelse på den yderligere støtte ydet gennem den første og anden foranstaltning på grundlag af tidspunkterne for deres gennemførelse og deres karakteristika, som svarer til de godkendte støtteforanstaltninger.
(113)
Med hensyn til den tredje foranstaltning skal Kommissionen gennemføre sin forenelighedsvurdering på grundlag af de ajourførte kriterier i bankmeddelelsen fra 2013 (31). Enhver støtte, der ydes helt eller delvist uden Kommissionens godkendelse (og dermed i strid med traktatens artikel 108, stk. 3) efter offentliggørelsen af bankmeddelelsen fra 2013 i Den Europæiske Unions Tidende, skal undersøges på grundlag af denne meddelelse. Eftersom den tredje foranstaltning er blevet anvendt kontinuerligt fra 2011 til i dag, må det konkluderes, at støtten delvist blev ydet efter den 1. august 2013, datoen for offentliggørelsen af bankmeddelelsen fra 2013 i Den Europæiske Unions Tidende.
6.3. Støttens forenelighed med det indre marked
6.3.1. Vedrørende den første foranstaltning
(114)
De efterstillede lån, som Letland ydede til Parex banka, havde fra udstedelsesdatoen (22. maj 2009) en løbetid på syv år (dvs. indtil den 21. maj 2016) og oversteg dermed den maksimale løbetid på fem år, der er fastsat i den første redningsbeslutning, og som senere blev bekræftet i den endelige afgørelse om Parex. Denne foranstaltning blev ikke anmeldt til Kommissionen.
(115)
Med hensyn til den yderligere støtteforanstaltning, der udgøres af en løbetid for de efterstillede lån, som går ud over betingelserne i afgørelserne, betvivlede Kommissionen, at den var inden for det nødvendige minimum, og kunne derfor ikke konkludere, at alle kriterierne for forenelighed var opfyldt.
(116)
I indledningsafgørelsen mindede Kommissionen derfor om, at de efterstillede lån, der var godkendt for Parex banka med en løbetid på fem år, ifølge redningsbeslutningerne var begrænset til det nødvendige minimum med hensyn til beløb og løbetid. På grundlag af denne konklusion blev de efterstillede lån med en løbetid på fem år derfor anset for at være forenelige i henhold til redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex.
(117)
På grundlag af de argumenter, der præsenteres i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex, og da der ikke er fremlagt nye argumenter, udtrykte Kommissionen tvivl om foreneligheden af den forlængede løbetid for de efterstillede lån med en løbetid på syv år i stedet for fem år som oprindeligt godkendt.
(118)
I lyset af de nye argumenter, som Letland har fremsat efter indledningsafgørelsen, og som er anført i afsnit 5.1, kan Kommissionen igen vurdere, om de efterstillede lån med en løbetid på syv år, som Letland har ydet til Parex banka, opfylder kravet om, at statsstøtte skal være begrænset til det nødvendige minimum, for at være forenelig.
(119)
Ifølge bankmeddelelsen fra 2008 skal støtteforanstaltningen både med hensyn til beløb og form være nødvendig for at nå målet. Det betyder, at kapitaltilførslen skal være det nødvendige minimum for at nå dette mål. Målet med at yde efterstillede lån, som repræsenterede supplerende kapital, til Parex banka var at sætte sidstnævnte i stand til at opfylde kapitalkravet og sikre, at banken havde tilstrækkelig kapital til bedre at kunne modstå alvorlige tab og dermed undgå alvorlig forstyrrelse af den lettiske økonomi.
(120)
I den første redningsbeslutning vurderede Kommissionen de minimumskrav, der skulle opfyldes, for at de efterstillede lån til Parex banka kunne betegnes som supplerende kapital, på grundlag af den gældende lettiske lovgivning som anmeldt af Letland (32). Det blev således fastlagt, at minimumsløbetiden for efterstillede lån var fem år, hvis de skulle betegnes som supplerende kapital. Denne vurdering blev ikke ændret ved de efterfølgende afgørelser.
(121)
Efter at have gennemgået de yderligere oplysninger, som Letland har fremlagt, og som fremgår af betragtning 30-39, anerkender Kommissionen, at yderligere begrænsninger ændrede karakteristikaene for, at efterstillede lån kunne kvalificeres som supplerende kapital indtil 2010.
(122)
Kommissionen bemærker navnlig, at indvirkningen af kriterierne i Basel II-rammen, for så vidt angår størrelsen af de efterstillede lån, som Parex banka modtog i 2009, og som var kvalificeret som supplerende kapital, var et grundlæggende element for fastlæggelsen af den oprindelige minimumsløbetid for de efterstillede lån. Indregning af Basel II-amortisationssatsen var nødvendig for at opfylde støtteforanstaltningens endelige mål, nemlig at sikre tilstrækkelig kapitalisering af Parex banka og undgå alvorlig forstyrrelse af den lettiske økonomi på det tidspunkt, hvor det første efterstillede lån blev ydet.
(123)
Hvis de forudsætninger og prognoser, som Letland fremlagde i forbindelse med redningsbeslutningerne, tilstrækkeligt og fuldstændigt havde afspejlet amortiseringen af de efterstillede lån i henhold til Basel II-reglerne, jf. betragtning 37, ville de efter Kommissionens opfattelse have resulteret i en anden vurdering af løbetiden for de efterstillede lån med syv år som det nødvendige minimum i stedet for fem år.
(124)
Kommissionen minder også om, at forenelighedsvurderingen af støtten i forbindelse med den tredje redningsbeslutning bl.a. var baseret på de lettiske myndigheders tilsagn om, at de ville sælge statens aktier i Parex banka så hurtigt som muligt, men senest tre år efter indrømmelsen af de første støtteforanstaltninger til Parex banka (33), dvs. senest i 2011.
(125)
På denne baggrund mener Kommissionen, at en oprindelig løbetid på syv år kan betragtes som det nødvendige minimum med henblik på at sikre, at efterstillede lån ydet af Letland kunne kvalificeres som supplerende kapital, at Parex banka kunne opfylde kapitalkravet af hensyn til stabiliteten af det lettiske banksystem, og at tilsagnet om at sælge banken blev efterlevet.
6.3.2. Vedrørende den ikke-anmeldte forlængelse af løbetiden for efterstillede lån (den anden foranstaltning)
(126)
I indledningsafgørelsen udtrykte Kommissionen tvivl om, at den yderligere støtte, som forlængelsen af løbetiden for de efterstillede lån med 18 måneder udgjorde, kunne betragtes som forenelig, fordi det på daværende tidspunkt blev vurderet, at en løbetid på fem år for de efterstillede lån repræsenterede det nødvendige minimum, og fordi der ikke var fremlagt nye argumenter til begrundelse af foreneligheden.
(127)
På baggrund af de oplysninger, som Letland fremlagde efter indledningsafgørelsen, bemærker Kommissionen, at lovgivningen vedrørende minimumskapitalkrav blev ændret i 2013 (34).
(128)
I den henseende har Kommissionen fået forelagt brev af 1. marts 2013 fra FCMC til Citadele. Brevet er finanstilsynets reaktion på en intern kapitalkravsrapport, som Citadele havde indgivet til FCMC, og som vedrørte bankens finansielle situation pr. 30. juni 2012.
(129)
Brevet af 1. marts 2013 henleder først opmærksomheden på det forhold, at alle banker i henhold til FCMC's politikdokumenter skal have et kapitalgrundlag på mindst 10 %. Det anføres derefter klart, at banken og den konsoliderede koncern betragtes som utilstrækkeligt kapitaliseret, og at FCMC kan pålægge korrigerende foranstaltninger, f.eks. begrænse bankens aktiviteter, hvis bankens og den konsoliderede koncerns kapitalgrundlag er lavere end 10 %. I brevet til Citadele og dens konsoliderede koncern anføres det videre, at koncernens kapitalgrundlag skal nå op på […] % inden udgangen af 2013 for at dække eksisterende og potentielle risici.
(130)
På baggrund af det brev accepterer Kommissionen, at Citadele var nødt til at hæve sit kapitalgrundlag til mere end 10 % ved udgangen af 2013 for at kunne fortsætte alle sine aktiviteter.
(131)
Kommissionen minder om, at det endelige formål med at yde statsstøtte i form af efterstillede lån, som defineret i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex, var at sikre tilstrækkelig kapitalisering af Parex banka (Citadele efter 2010) med henblik på at undgå alvorlig forstyrrelse af Letlands økonomi.
(132)
Kommissionen er derfor enig i, at Letland i juni 2013 Letland var nødt til at iværksætte korrigerende foranstaltninger for at undgå de risici, der ville være opstået, hvis Citadele ikke kunne efterleve de strengere krav fra finanstilsynet. For at imødegå den potentielle mangel på kapital i forhold til de nye krav ville de eneste muligheder have været at:
a)
indskyde yderligere midler - enten som kernekapital eller som supplerende kapital (f.eks. yde nye efterstillede lån)
b)
forlænge løbetiden for eksisterende efterstillede lån og derved ændre deres amortiseringssats, således at en højere procentdel af lånene kunne bidrage til bankens kapital.
(133)
Tabel 2 viser en sammenligning mellem situationer, hvor løbetiden for de efterstillede lån - alt andet lige - forlænges i 2013 (som det skete via den anden foranstaltninger) eller forbliver uændret i forhold til de betingelser, der var gældende, da lånene oprindeligt blev udstedt. På grundlag af beregningen finder Kommissionen, at en fastholdelse af løbetiden for de efterstillede lån - alt andet lige - ville have betydet, at Citadele ikke var nået op på et kapitalgrundlag på 10 % ved udgangen af 2013.
Tabel 2
Sammenligning af kapitalgrundlag med og uden forlænget løbetid:
Kapitalgrundlag i %
31. december 2013
Finansielle prognoser inden forlængelsen af løbetiden med 18 måneder (fastlagt i juni 2013)
9,75
Faktiske tal pr. 31. december 2013 med forlængelsen af løbetiden
10,30 (35)
Proforma af faktisk situation uden forlængelsen af løbetiden med 18 måneder
9,30
(134)
Eftersom:
a)
det nye kapitalkrav skulle opfyldes inden den 31. december 2013
b)
formueforvaltningsaktiviteten skulle frasælges inden den 31. december 2013, og
c)
amortiseringen af de efterstillede lån påvirker kapitalgrundlaget direkte
er Kommissionen enig i, at den anden foranstaltning repræsenterede en effektiv løsning med henblik på at opfylde de nye kapitalkrav for Citadele, og at den indrømmede forlængelse var det nødvendige minimum for at opfylde dette mål. Denne løsning krævede ikke overførsel af nye midler (selv om den krævede, at Letland undlod at inddrive midler, der ellers ville være forfaldne til betaling), og den imødekom finanstilsynets krav baseret på behovet for at sikre den finansielle stabilitet.
(135)
Kommissionen glæder sig over, at Citadeles kapitalgrundlag pr. 31. december 2013 var lidt over minimumskravet på 10 % (36), hvilket bekræfter, at forlængelsen på 18 måneder var begrænset til det nødvendige minimum.
6.3.3. Vedrørende ikke-anmeldt likviditetsstøtte til Reverta (den tredje foranstaltning)
(136)
Siden 2011 har Letland forsynet Reverta med likviditetsstøtte, der overstiger den maksimumsgrænse, Kommissionen godkendte i den endelige afgørelse om Parex under både basisscenariet og det værst tænkelige scenarie. Disse grænser er anført i tabel 3 (37). Den faktiske likviditetsstøtte, som Reverta har modtaget (som meddelt af Letland i den reviderede omstruktureringsplan indgivet i januar 2014), jf. tabel 4, har konstant oversteget de beløb, der er fastsat i den endelige afgørelse om Parex:
Tabel 3
Likviditetslofter for Reverta i henhold til den endelige afgørelse om Parex:
mio. LVL
1.8.2010
31.12.2010
31.12.2011
31.12.2012
31.12.2013
Basisscenariet
458
446
419
349
315
Det bedst tænkelige scenarie
458
446
419
356
322
Det værst tænkelige scenarie
458
446
419
344
307
Tabel 4
Faktisk likviditetsstøtte, som Reverta har modtaget
mio. LVL
1.8.2010
31.12.2010
31.12.2011
31.12.2012
31.12.2013
Udestående likviditetsstøtte
446
446
428
385
363
(137)
Likviditetsstøtten til Reverta blev oprindeligt godkendt som en del af de forenelige statsstøtteforanstaltninger i den første redningsbeslutning i form af statsindlån.
(138)
Efter den endelige afgørelse om Parex (og opsplitningen i en god bank og en bad bank) blev likviditetsstøtten overført til Citadele og Reverta. Citadele har allerede tilbagebetalt hele sin andel af likviditetsstøtten, mens Reverta måtte begrænse den likviditetsstøtte, den modtog. Den likviditetsstøtte, der faktisk blev ydet til Reverta, overstiger dog alle de niveauer, der var godkendt i den endelige afgørelse om Parex.
(139)
Vurderingen af omstruktureringsplanen i den endelige afgørelse om Parex var baseret på de forudsætninger, der blev præsenteret på daværende tidspunkt, med hensyn til forventet tilstrømning af likviditet til Reverta, som ville sætte den i stand til at begynde at tilbagebetale den likviditetsstøtte, der var ydet i form af statsindlån, til de niveauer, der var fastsat i den endelige afgørelse om Parex (38).
(140)
De beløb, der forventes at forblive ubetalte, jf. den endelige afgørelse om Parex, varierede fra [0-100] mio. LVL (basisscenariet) til [100-200] mio. LVL (det værst tænkelige scenarie). I henhold de seneste pengestrømsprognoser fra Letland forventes den ydede likviditetsstøtte at overstige den grænse, der er fastsat i den endelige afgørelse om Parex, indtil 2017, som det også fremgår af tabel 5:
Tabel 5
For høj likviditet til Reverta i forhold til omstruktureringsplanen fra 2010
mio. LVL
31.12.2014
31.12.2015
31.12.2016
31.12.2017
Værst tænkelige scenarie (oprindelig omstruktureringsplan)
[250-300]
[250-300]
[200-250]
[150-200]
Anslået likviditetsstøtte (opdatering fra 2014)
[300-350]
[250-300]
[250-300]
[250-300]
Difference
(…)
(…)
(…)
(…)
(141)
Kommissionen kan på grundlag af følgende vanskeligheder:
a)
lavere aktivkvalitet og -værdi sammenlignet med det forventede i omstruktureringsplanen og
b)
langsommere inddrivelse af sikkerhed og retssager mod skyldnere
forstå, at inddrivelsen af likvide midler (jf. betragtning 45) var blevet forsinket med mere end to år i forhold til det forventede, da den endelige afgørelse om Parex blev vedtaget. Denne forsinkelse krævede øget statsstøtte.
(142)
Det yderligere behov for likviditetsstøtte blev derfor udløst af forværringen af Revertas finansielle position i forhold til det forventede i den endelige afgørelse om Parex. Kommissionen bemærker, at den ydede likviditetsstøtte er steget progressivt i de senere år i takt med Revertas problemer med at inddrive aktiver.
(143)
Som det fremgår af betragtning 56, påstår Letland, at - eftersom kun 49,5 mio. LVL af likviditetsstøtten på 118,7 mio. LVL blev konverteret til kapital - den resterende likviditetsstøtte på 69,2 mio. LVL forhøjede likviditetsstøtteniveauet med omtrent det samme beløb.
(144)
Kommissionen minder dog om, at kun statsindlån kan konverteres til kapital, jf. betragtning 63, litra b), i den endelige afgørelse om Parex. Kommissionen finder derfor, at et lavere niveau af kapital konverteret til kapital ikke automatisk medførte for høj likviditetsstøtte.
(145)
Kommissionen bemærker videre, at Revertas banklicens blev trukket tilbage i 2011, hvilket gjorde det overflødigt at konvertere yderligere likviditet til kapital for at opfylde det lovbestemte kapitalkrav. Kommissionen anerkender således, at ophøret af kapitalkravene (39) gav Letland mulighed for at yde lavere rekapitaliseringsstøtte til Reverta end det fastsatte maksimale rekapitaliseringsbeløb.
(146)
På grundlag af Revertas problemer med at inddrive aktiver og det lavere kapitaliseringsbeløb, der krævedes efter tilbagetrækningen af banklicensen, konkluderer Kommissionen, at den likviditetsstøtte, Reverta modtog, var begrænset til det nødvendige minimum for korrekt afvikling af bankens aktiviteter.
(147)
Kommissionen konkluderer videre, at den yderligere likviditetsstøtte er i overensstemmelse med kravet om byrdefordeling i bankmeddelelsen fra 2013. Kommissionen bemærker, at tidligere Parex banka-aktionærers kapital i henhold til punkt 77 i bankmeddelelsen fra 2013 er blevet helt nedskrevet, og at Letland nu har forpligtet sig til at forhindre, at yderligere støtte ydes til fordel for efterstillede kreditorer.
6.3.4. Vedrørende manglende efterlevelse af tilsagnet om at frasælge Citadeles formueforvaltningsaktivitet (den fjerde foranstaltning)
(148)
De lettiske myndigheder anfører, at Letland som følge af de aktuelt vanskelige markedsbetingelser ikke kunne finde interesserede købere til Citadeles formueforvaltningsaktivitet inden den fastsatte tidsfrist og ikke vil være i stand til det inden for overskuelig fremtid.
(149)
De lettiske myndigheder minder om, at salget af Citadele blandt andre tilsagn blev udpeget som et tiltag, der var centralt for at afhjælpe den konkurrencefordrejning, som støtteforanstaltningerne havde medført. Som følge af forværringen af Citadeles finansielle position i forhold til det forventede, da den endelige afgørelse om Parex blev truffet, var det ikke muligt at frasælge Citadele inden for den fastsatte tidsramme.
(150)
Letland oplyser videre, at markedets interesse for Citadele vil stige, hvis formueforvaltningsaktiviteten sælges sammen med Citadele, og at en forlængelse af salgsperioden sandsynligvis vil gøre det muligt at reprivatisere Citadele.
(151)
Kommissionen er enig i, at Citadeles finansielle position er ringere end forventet i den oprindelige omstruktureringsplan. Denne vurdering bekræftes også af den tilsynsførende (40) og afspejles i de indikatorer, der er anført i tabel 6:
Tabel 6
Primære finansielle indikatorer sammenlignet med omstruktureringsplanen
31.12.2013
Omstruktureringsplan
Faktisk
Driftsudgifter/samlet indkomst
[50-60]
57,0 %
Værdiforringelse/nettoudlån
[0-5]
2,0 %
Årets resultat i mio. LVL
[20-30]
10,8 %
Egenkapitalforrentning
[20-30]
8,1 %
Egenkapital/samlede aktiver
[5-10]
6,9 %
Kapitalgrundlag
[10-20]
11,7 %
På baggrund af Citadeles lavere rentabilitet sammenlignet med den oprindelige omstruktureringsplan erkender Kommissionen, at det er vanskeligt at frasælge Citadele inden for en stram tidsfrist.
(152)
Kommissionen minder om, at tilsagnet vedrørende salget af formueforvaltningsaktiviteten sammen med tilsagnet om at sælge selve Citadele var anført i den endelige afgørelse om Parex med det formål at begrænse konkurrencefordrejningen, da de gav konkurrenter mulighed for at byde på disse aktiviteter (41).
(153)
Kommissionen glæder sig over, at Citadele - efter den endelige afgørelse om Parex - indledte en salgsproces for at teste markedets interesse og også udpegede en uafhængig ekspert til at udvikle den bedste salgsstrategi, jf. betragtning 61 og 62, og derfor i god tro forsøgte at efterleve disse tilsagn.
(154)
Kommissionen bemærker, at Letland nu ønsker at få forlænget tidsfristen for salget af formueforvaltningsaktiviteten i forhold til de tidsfrister, staten oprindeligt forpligtede sig til at overholde i 2009. Letland ønsker at få ændret den endelige afgørelse om Parex, således at fristen for salget af formueforvaltningsaktiviteten udskydes, så det bliver muligt at sælge den sammen med Citadele med udgangspunkt i de yderligere tilsagn, der er fastlagt i betragtning 64-68.
6.3.5. Kompensationsforanstaltninger til afhjælpning af konkurrencefordrejninger og styrkelse af byrdefordeling
(155)
For at Kommissionen kan godkende ændringer af endelige afgørelser, skal disse ændringer være baseret på nye tilsagn, som svarer til de oprindelige tilsagn (42). I det tilfælde ville støtteforanstaltningerne fortsat være forenelige på grundlag af traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), hvis den samlede balance i den oprindelige afgørelse er intakt. For at bevare den oprindelige balance må de ændrede tilsagn ikke påvirke støttemodtagerens levedygtighed negativt, idet tilsagnene samlet set mindst skal være ækvivalente med hensyn til byrdefordeling og kompensationsforanstaltninger under hensyntagen til kravene i Kommissionens relevante meddelelser.
(156)
I den henseende kan Kommissionen tilslutte sig de tilsagn, som Letland har fremlagt, og som er præsenteret i betragtning 64-73, idet de bidrager til at afhjælpe den konkurrencefordrejning, der følger af den første, anden, tredje og fjerde foranstaltning, og til at sikre tilstrækkelig byrdefordeling mellem støttemodtagerne.
(157)
I henhold til afsnit 4 i omstruktureringsmeddelelsen skal der gennemføres effektive og forholdsmæssige foranstaltninger, der begrænser konkurrencefordrejninger.
(158)
Den endelige afgørelse om Parex indeholdt en række sådanne foranstaltninger, hvoraf Letlands tilsagn om at sælge eller bevirke salg af Citadele inden den 31. december 2015 (43) var et centralt element. Kommissionen vurderede, at tilsagnet om at sælge Citadele inden den fastsatte tidsfrist sammen med bankens nedskæringer og reduktion af dens tilstedeværelse på markedet var tilstrækkelige og passende til at undgå konkurrencefordrejninger som følge af den statsstøtte, der blev ydet til Parex banka.
(159)
I indledningsafgørelsen fandt Kommissionen, at både den oprindeligt længere løbetid for de efterstillede lån og den forlængelse på 18 måneder, der blev gennemført i 2013, repræsenterede yderligere fordele for Parex banka sammenlignet med den form for efterstillede lån, der var godkendt i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex.
(160)
I den sammenhæng glæder Kommissionen sig over Letlands tilbud om at fremskyde fristen for gennemførelsen af salget af Citadele fra den 31. december 2015 til den […] for at kompensere for den yderligere fordel, der følger af den længere løbetid for de efterstillede lån. Fremskyndelsen af salget af Citadele medvirker til at sikre lige konkurrencevilkår.
(161)
Kommissionen bemærker endvidere, at Letland har givet et klart tilsagn om, at […], hvis salget ikke gennemføres inden denne tidligere frist. Dette tilsagn er en ekstra sikkerhedsforanstaltning (som ikke udtrykkeligt var anført i den oprindelige omstruktureringsplan), som kan sikre, at konkurrencefordrejninger afhjælpes effektivt, da Citadele inden for mindre end […] vil […].
(162)
Kommissionen glæder sig også over, at Letland har forpligtet sig til yderligere at reducere den kapital, som de lettiske myndigheder kan stille til rådighed for Reverta, jf. betragtning 69.
(163)
Ifølge afsnit 3 i omstruktureringsmeddelelsen skal banker og deres interessenter bidrage så meget som muligt til omstruktureringen for at begrænse støtten til et minimum samt begrænse konkurrencefordrejninger og »moral hazard«.
(164)
I den forbindelse bemærker Kommissionen de yderligere kompensationsforanstaltninger, som Letland har foreslået med det formål at sikre, at tredjeparter ikke opnår fordele ved den yderligere støtte, som Reverta har modtaget, dvs. tilsagnet vedrørende styrket byrdefordeling anført i betragtning 70-73.
(165)
Letland giver tilsagn om, at Citadele og Reverta (tidligere Parex banka) og deres tilknyttede virksomheder ikke vil udbetale rente, udbytte eller kuponrente på eksisterende kapitalinstrumenter (herunder præferenceaktier, B-aktier og supplerende kapitalinstrumenter) (hverken forfaldne eller påløbne) til eksisterende efterstillede kreditorer eller aktionærer, som ikke er den lettiske stat eller EBRD, eller udøve nogen call-optioner i forbindelse dermed, indtil og medmindre statsstøtten til Reverta og/eller Citadele er blevet tilbagebetalt, og medmindre de er juridisk forpligtet dertil. I den henseende forpligter Letland sig også til at fjerne sådanne juridiske forpligtelser så hurtigt som muligt og senest den 30. april 2015. Som følge deraf vil indehavere af eksisterende kapitalinstrumenter ikke modtage betaling, da disse eksisterende kapitalinstrumenter ikke bærer en obligatorisk kupon, og fordi de ved likvidationen af Reverta (som finder sted inden udgangen af 2017) rangordnes efter foranstillet gæld. Revertas kapital er negativ, og derfor vil det i praksis være umuligt for indehaverne af disse kapitalinstrumenter at modtage betaling eller godtgørelse.
(166)
Ud over de tilsagn, der er nævnt i betragtning 165, forpligter Letland sig endvidere til ikke at tilbagebetale udestående beløb (hovedstol) af de eksisterende efterstillede lån, indtil og medmindre statsstøtten til Reverta og/eller Citadele er blevet tilbagebetalt, for så vidt det er nødvendigt for at dække Revertas negative kapitalværdi, og det er tilladt i henhold til lovgivningen. Til det formål vil udestående beløb (hovedstol) af de eksisterende efterstillede lån enten blive i) underlagt et bindende påbud om, at betalinger af de eksisterende efterstillede lån ikke forfalder til betaling, eller ii) konverteret til kernekapital uden stemmeret, eller iii) nedskrevet. Efter som Letlands lovgivning i øjeblikket ikke indeholder bestemmelser, der gør det muligt at efterleve dette tilsagn, forpligter Letland sig endvidere til at sikre, at de juridiske bestemmelser, der er nødvendige for at overholde tilsagnene, er vedtaget senest den 30. april 2015.
(167)
Kommissionen glæder sig over Letlands tilsagn, jf. betragtning 165 og 166, da de sikrer yderligere byrdefordeling ved at begrænse forfaldne hovedstols- og rentebetalinger vedrørende de eksisterende efterstillede lån og kapitalinstrumenter i Reverta og Citadele.
(168)
Som følge deraf er de foreslåede kompensationsforanstaltninger nævnt i afsnit 5.5 efter Kommissionens opfattelse hensigtsmæssige og ækvivalente (med hensyn til effektivitet) med de foranstaltninger, der tidligere er foreslået af Letland og godkendt af Kommissionen ved den endelige afgørelse om Parex som efterfølgende ændret. De foreslåede kompensationsforanstaltninger har faktisk samme mål om at begrænse konkurrencefordrejningerne. De er målrettede, da de søger at begrænse konkurrencefordrejningerne på de markeder, hvor Citadele har aktiviteter.
(169)
Kommissionen konkluderer derfor, at de ændrede tilsagn er ækvivalente med de oprindelige med hensyn til genoprettelse af levedygtighed, byrdefordeling og afhjælpning af konkurrencefordrejninger. Udskiftningen af de oprindelige tilsagn med de nye ændrer ikke foreneligheden af støtten med det indre marked som fastlagt ved den endelige afgørelse om Parex som efterfølgende ændret.
7. KONKLUSION
(170)
Kommissionen beklager, at Letland ulovligt har gennemført den første, anden og tredje foranstaltning i strid med artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og at Letland ikke efterlevede sit tilsagn om at frasælge Citadeles formueforvaltningsaktiviteter inden den frist, der var fastsat i den endelige afgørelse om Parex (den fjerde foranstaltning).
(171)
Dog af de grunde, der er nævnt ovenfor, og de yderligere tilsagn, som Letland og Citadele har givet -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Følgende foranstaltninger udgør statsstøtte i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1:
a)
ydelsen til Parex banka af efterstillede lån med en indledende løbetid ud over betingelserne i den foranstaltning, der var godkendt i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex (den første foranstaltning)
b)
ydelsen til Citadele af en yderligere forlængelse af løbetiden for efterstillede lån på 37 mio. LVL med 18 måneder (den anden foranstaltning)
c)
ydelsen til Reverta af likviditetsstøtte ud over de maksimumsgrænser, som Kommissionen har godkendt i den endelige afgørelse om Parex (den tredje foranstaltning).
Artikel 2
De støtteforanstaltninger, der er nævnt i artikel 1, er forenelige med det indre marked i henhold til traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), i lyset af de tilsagn, som Letland har givet, og som er anført i bilag I.
Artikel 3
Fristerne for at frasælge Citadeles formueforvaltningsaktiviteter inden den 30. juni 2013 uden en frasalgsadministrator eller inden den 31. december 2013 med en frasalgsadministrator (den fjerde foranstaltning), som er omhandlet i betragtning 73 i Kommissionens afgørelse K(2010) 6202 endelig af 15. september 2010 om Letlands planlagte statsstøtte C 26/09 (ex N 289/09) til omstruktureringen af AS Parex banka, ændres i overensstemmelse med Letlands tilsagn, som er anført i bilag II.
Artikel 4
Denne afgørelse er rettet til Republikken Letland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 2014.
A BIZOTTSÁG (EU) 2015/162 HATÁROZATA
(2014. július 9.)
a Lettország által a Parex számára nyújtott SA.36612 (2014/C) (korábbi 2013/NN) számú állami támogatásról
(az értesítés a C(2014) 4550. számú dokumentummal történt)
(Csak az angol nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
miután felszólították az érdekelteket, hogy az említett cikk(ek)nek megfelelően nyújtsák be észrevételeiket (1),
mivel:
1. AZ ELJÁRÁS
1.1. A Parex számára nyújtott korábbi támogatások
(1)
Lettország 2008. november 10-én értesítette a Bizottságot az AS Parex banka (a továbbiakban: Parex) számára nyújtandó, a pénzügyi rendszer stabilitásának támogatására irányuló állami támogatásokból álló csomagról. A Bizottság e támogatásokat 2008. november 24-én ideiglenesen jóváhagyta (2) (a továbbiakban: első megmentési határozat) az alapján, hogy Lettország kötelezettséget vállalt arra, hogy hat hónapon belül benyújtja a Parex szerkezetátalakítási tervét.
(2)
Lettország kérésének eleget téve a Bizottság 2009. február 11-i (3) (a továbbiakban: második megmentési határozat) és 2009. május 11-i (4) határozatával (a továbbiakban: harmadik megmentési határozat) jóváhagyott két, a Parex számára nyújtandó támogatást érintő módosításcsomagot.
(3)
Lettország 2009. május 11-én szerkezetátalakítási tervet nyújtott be a Parex bankra vonatkozóan. A Bizottság 2009. június 29-i határozatában (5) arra az előzetes következtetésre jutott, hogy a bejelentett szerkezetátalakítási intézkedések a Parex számára nyújtott állami támogatásnak minősülnek, továbbá kételyeit fejezte ki azzal kapcsolatosan, hogy e támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető-e. Következésképpen a Bizottság a Szerződés 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás megindításáról határozott, és arra kérte Lettországot, hogy közölje a támogatás összeegyeztethetőségének értékeléséhez szükséges információkat.
(4)
A Bizottság és Lettország 2009. május 11. és 2010. szeptember 15. között több alkalommal folytatott információcserét és megbeszélést a Parex szerkezetátalakításáról. Az említett időszak során Lettország többször aktualizálta a Parex szerkezetátalakítási tervét.
(5)
A szerkezetátalakítási terv szerint a Parex bankot két részre kellene osztani: AS Citadele banka (a továbbiakban: Citadele) néven alapítani kell egy úgynevezett „jó bankot”, amely átveszi a fő tevékenységhez kapcsolódó valamennyi eszközt és néhány, ahhoz nem kapcsolódó eszközt (6), Reverta néven pedig létre kell hozni egy úgynevezett „rossz bankot” (7), amelyre átruházzák a többi, fő tevékenységhez nem kapcsolódó és nem teljesítő eszközt. A felosztást 2010. augusztus 1-jén hajtották végre.
(6)
A Bizottság 2010. szeptember 15-i határozatában (8) (a továbbiakban: Parex bankra vonatkozó végleges határozat) jóváhagyta a Parex szerkezetátalakítási tervét a Lettország által tett kötelezettségvállalások alapján, amelyeket a lett hatóságok 2010. szeptember 3-án közöltek.
(7)
A Bizottság 2012. augusztus 10-i határozatával (9) (a módosító határozat) Lettország kérésének eleget téve jóváhagyta a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban szereplő három kötelezettségvállalás módosítását. Lettország a következő módosításokat eszközölte: 1) a FÁK-országokbeli hitelek (10) értékesítésére nyitva álló határidőt 2014. december 31-ig meghosszabbította; 2) a Citadele esetében megengedett minimális tőkemegfelelési követelmények mértékét bank- és csoportszinten megemelte; 3) engedélyezte az előző évek hitelezési felső korlátainak átvitelét a kezdeti piaci részesedési felső korlátok tiszteletben tartása mellett.
(8)
A Bizottság megjegyezte, hogy Lettország 2014. június 5-én kivételesen elfogadta, hogy ezt a határozatot angol nyelven hagyják jóvá.
1.2. A hivatalos vizsgálati eljárás
(9)
Lettország 2013. október 1-jén a Parex bankra vonatkozó végleges határozat további módosítása iránti kérelmet nyújtott be, amelyben a Citadele vagyonkezelési üzletágának (11) értékesítésére nyitva álló határidő meghosszabbítását kérte. A módosítás iránti kérelem elbírálása során a Bizottság kiderítette, hogy Lettország a Bizottság által jóváhagyott támogatási intézkedéseken felül is nyújtott állami támogatást a Parex és a Citadele számára.
(10)
A Bizottság és Lettország […] (12) és 2014. március 4. között több alkalommal folytatott információcserét a kiegészítő támogatásról. Lettország 2013. október 30-án, 2014. január 31-én és 2014. március 4-én adatokat és dokumentumokat nyújtott be (többek között a Parex szerkezetátalakítási tervének átdolgozott változatát).
(11)
A Bizottság 2013. november 11. óta havonta friss információkat kap arról, hogyan halad Lettország a Citadele értékesítésével, amelynek folyamata 2013 októberében indult.
(12)
A Bizottság 2014. április 16-i határozatával (a továbbiakban: az eljárás megindításáról szóló határozat) (13) tájékoztatta Lettországot arról, hogy a lett hatóságok által közölt információk vizsgálata alapján az Európai Unió működéséről szóló szerződés (a továbbiakban: a Szerződés) 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás megindításáról határozott. Az eljárás megindításáról szóló határozatában a Bizottság emellett felkérte az érdekelt feleket, hogy tegyék meg a támogatással kapcsolatos észrevételeiket. E felkérésre egy válasz érkezett 2014. május 23-án.
(13)
Lettország tájékoztatta a Bizottságot arról, hogy sürgősség okán kivételesen elfogadja, hogy ezt a határozatot angol nyelven fogadták el.
2. A HELYZET ISMERTETÉSE
2.1. Az érintett vállalkozás
(14)
A Parex a 2008. december 31-i nyilvántartás szerinti 3,4 milliárd LVL (4,9 milliárd EUR) értékű teljes eszközállományával Lettország második legnagyobb bankja volt. A Parex 1992-ben jött létre. Lettország 2008 novemberében 2 LVL (kb. 3 EUR) jelképes összeg ellenében felvásárolta a bank részvényeinek 84,83 %-át a két legnagyobb részvényestől. Ezt az állami támogatási intézkedést a Bizottság az első, majd a második megmentési határozattal jóváhagyta. A megmentési határozatokkal jóváhagyott feltőkésítés után a lett állam mintegy 95 %-ra növelte részesedését a bankban azzal, hogy további 140,75 millió LVL összegű tőkeinjekciót nyújtott 2009 májusában. Ezt az intézkedést a Bizottság a harmadik megmentési határozattal jóváhagyta.
(15)
Az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bank (a továbbiakban: EBRD) 2009 áprilisában megszerezte a Parex részvényeinek 25 %-át plusz egy részvényt. A Parex bank 2010-ben jó és rossz bankra való felosztása, majd ezt követően a tulajdonosi szerkezet többszöri változása után a Citadele részvényesei jelenleg Lettország (75 %) és az EBRD (25 %), a Reverta részvényesei pedig Lettország (84,15 %), az EBRD (12,74 %) és további tulajdonosok (3,11 %).
(16)
A Parex részletesebb bemutatása a Parex bankra vonatkozó végleges határozat meghozataláig terjedő időszakra vonatkozóan megtalálható az említett határozat (11)-(15) preambulumbekezdésében.
2.2. A Citadele és a Reverta számára jóváhagyott támogatási intézkedések
(17)
Lettország felhatalmazást kapott arra, hogy a Parex számára biztosítsa az első, a második és a harmadik megmentési határozatban (a továbbiakban: a megmentési határozatok), valamint a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban a Bizottság által jóváhagyott támogatásokat.
(18)
A Parex bankra vonatkozó végleges határozatban a Bizottság által jóváhagyott szerkezetátalakítási terv úgy rendelkezett, hogy Lettország a Bizottság által korábban jóváhagyott megmentési támogatást a szerkezetátalakítási időszak végéig kiterjeszti, továbbá a Citadele és a Reverta között megosztja. A Parex bankra vonatkozó végleges határozatban a Bizottság emellett azt is jóváhagyta, hogy a Reverta és a Citadele további szerkezetátalakítási támogatást kapjon. E határozat emellett a megmentési határozatokkal ideiglenesen jóváhagyott támogatásra a Parex felosztását követően egy felhasználási mechanizmust is meghatározott. A mechanizmus az alábbi elemeket foglalta magában:
a)
állami betétek formájában nyújtandó likviditási támogatás a Citadele és a Reverta részére (14);
b)
állami garancia a Citadele és a Reverta kötelezettségeire (15);
c)
a Reverta és a Citadele állami feltőkésítése (16); és
d)
eszközátvételi intézkedés a Citadele javára (17).
3. A HIVATALOS VIZSGÁLATI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁNAK INDOKOLÁSA
3.1. A Lettország által a Parex, a Citadele és a Reverta javára végrehajtott kiegészítő intézkedések
(19)
Az ellenőrző megbízott (18) által 2013. augusztus 29-én benyújtott jelentésből, valamint a Lettország által 2013 októberében benyújtott dokumentumokból és közölt információkból kiderült, hogy Lettország az alábbi intézkedéseket a Bizottságnak tett előzetes bejelentés nélkül hajtotta végre:
a)
2009. május 22-én Lettország a Parex számára 50,27 millió LVL összegű (járulékos tőkébe beszámítható) alárendelt kölcsönt nyújtott hétéves futamidőre, vagyis 2016. május 21-ig (a továbbiakban: az első intézkedés). Az alárendelt kölcsön futamideje meghaladja az első megmentési határozatban megállapított és a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban megerősített, legfeljebb ötéves futamidőt.
b)
2013. június 27-én Lettország 18 hónappal meghosszabbította (a továbbiakban: a második intézkedés) a Citadele számára nyújtott alárendelt kölcsönökből 37 millió LVL futamidejét (akkoriban Lettország 45 millió LVL összértékben nyújtott kölcsönöket) (19). Lettország nem jelentette be a Bizottságnak az alárendelt kölcsönök futamidejének meghosszabbítását.
c)
Lettország emellett 2011 óta a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban (a továbbiakban: a harmadik intézkedés) a Bizottság által elfogadott felső korlátokat meghaladó mértékben nyújtott likviditási támogatást a Reverta számára az alapeset és a legrosszabb forgatókönyv vonatkozásában egyaránt (20).
(20)
Az eljárás megindításáról szóló határozat meghozatalakor rendelkezésére álló információk alapján a Bizottságnak komoly kétségei támadtak afelől, hogy az első és a második intézkedés a belső piaccal összeegyeztethető-e, figyelemmel az alábbiakra:
a)
a Lettország által nyújtott alárendelt kölcsönök összeegyeztethetőségének első értékelése szerint e kölcsönök esetében a szükséges legrövidebb, és ezért a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető futamidő öt év volt, és
b)
nem merültek fel olyan új érvek, amelyek indokolnák, hogy hosszabb legyen a szigorúan véve szükséges legrövidebb futamidő.
(21)
Az eljárás megindításáról szóló határozat meghozatalakor sem fogalmazódtak meg olyan érvek, amelyek igazolják a harmadik intézkedés összeegyeztethetőségét.
(22)
Mindezek alapján a Bizottság a (19) preambulumbekezdésben ismertetett első, második és harmadik intézkedéssel nyújtott jogellenes támogatás tekintetében megindította a 659/1999/EK tanácsi rendelet (21) 4. cikkének (4) bekezdése és 13. cikkének (1) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást.
3.2. A Citadele vagyonkezelési üzletágának értékesítésére tett kötelezettségvállalás megszegése
(23)
Lettország azt a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban rögzített kötelezettségvállalását sem tartotta be, hogy a Citadele vagyonkezelési üzletágát elidegenítésért felelős vagyonkezelő nélkül 2013. június 30-ig vagy elidegenítésért felelős vagyonkezelővel 2013. december 31-ig értékesíti (a továbbiakban: a negyedik intézkedés) (22). Ezzel megszegte a Citadele vagyonkezelési üzletágának valamely fenti határidőig történő értékesítésére tett kötelezettségvállalását.
(24)
A Bizottság az eljárást megindító határozatban megállapította, hogy a (21) preambulumbekezdésben leírt kötelezettségvállalás megszegése a támogatással való visszaélésnek minősül. A Bizottság ezért úgy határozott, hogy megindítja a 659/1999/EK rendelet 16. cikke szerinti, támogatással való visszaélésre vonatkozó hivatalos vizsgálati eljárást.
4. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(25)
Az eljárás megindításáról szóló határozat meghozatalát követően a Bizottság egy személytől kapott észrevételeket, aki nem szolgáltatott bizonyítékokat sem arra, hogy érdekeltnek, vagyis olyan félnek minősül, akinek a saját érdekeit érintheti az intézkedés (például versenytárs vagy szakmai szövetség) (23), sem pedig arra, hogy érdekelt fél nevében jár el.
(26)
Az észrevételek a Parex bankot érintő állítólagos jogsértésekkel foglalkoztak, és nem a Lettország által a Parex, a Citadele és a Reverta javára végrehajtott első, második és harmadik intézkedéshez vagy a negyedik intézkedéshez kapcsolódtak, tehát alapvetően olyan tényeket és információkat érintettek, amelyek a jelen esetben közvetlenül nem függenek össze az állami támogatásra vonatkozó szabályok érvényesítésével. Ezeket az észrevételeket ezért a Bizottság iktatta, és az e határozatban foglalt értékelés szempontjából általános piaci információnak tekinti.
5. LETTORSZÁG ÉSZREVÉTELEI A HIVATALOS VIZSGÁLATI ELJÁRÁSRÓL
(27)
Az eljárás megindításáról szóló határozat meghozatalát követően Lettország 2014. május 26-án benyújtotta észrevételeit, amelyekben az első, a második és a harmadik intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségét illetően a Bizottságnál felmerült kételyekkel, valamint a Citadele vagyonkezelési üzletágának értékesítésére tett kötelezettségvállalás állítólagos megszegésével foglalkozott.
(28)
2014. május 30-án Lettország benyújtotta a szerkezetátalakítási terv aktualizált változatát, amely az e határozat 5.1-5.5. szakaszában bemutatott információkat és kompenzációs intézkedéseket is tartalmazta.
(29)
Lettország a Bizottság tájékoztatás iránti kérelmére válaszul 2014. június 23-án további részleteket közölt a második intézkedésről.
5.1. Az alárendelt kölcsönök eredeti futamideje meghaladja a megmentési határozatokban és a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban foglalt időtartamot (első intézkedés)
(30)
2014. május 26-i észrevételében Lettország azzal érvel, hogy az első intézkedés elfogadására azért volt szükség, mert ezáltal a Parex banknak lehetősége nyílt a jogszabályokban előírt fizetőképességi követelmények teljesítésére, és ezzel megelőzhető volt az instabil, nagyrészt összekapcsolódó és egymástól kölcsönösen függő bankokból álló lett bankrendszer visszafordíthatatlan összeomlása.
(31)
Lettország állítása szerint az első megmentési határozat elfogadásakor a lett hatóságok számára csak kevés információ állt rendelkezésre a Parex valódi pénzügyi helyzetéről és eszközeinek minőségéről. Ezért Lettország az állami támogatás jóváhagyása iránt a Bizottsághoz intézett eredeti kérelmében vállalta, hogy ötéves futamidőre nyújt alárendelt kölcsönöket, mivel ez volt az előírt legrövidebb futamidő ahhoz, hogy az alárendelt kölcsönök a lett jog vonatkozó rendelkezései értelmében járulékos tőkének minősüljenek.
(32)
Lettország továbbá azt állítja, hogy a Parex pénzügyi helyzetének pontosabb felmérése érdekében megbízta a PricewaterhouseCoopers könyvvizsgáló céget, hogy világítsa át a Parex bankot. Az átvilágítás 2009. január 26-án, tehát az első megmentési határozat elfogadása után fejeződött be.
(33)
Lettország ugyanakkor hangsúlyozta, hogy a piaci helyzet 2008-ban és 2009-ben rendkívül változékony volt, és a hitelek minősége a vártnál gyorsabban romlott. Szintén a helyzet súlyosbodását tükrözte, hogy a Bizottság emiatt három megmentési határozatot fogadott el a Parex vonatkozásában, Lettország pedig több változatot is benyújtott a Parex szerkezetátalakítási tervéből, a legutóbbit 2009. május 11-én (a továbbiakban: a 2009-es szerkezetátalakítási terv).
(34)
Mindezekre figyelemmel Lettország előadta, hogy a megmentési határozatokban szereplő feltételezések és előrejelzések hamar idejétmúlttá váltak amiatt, hogy a gazdasági környezet gyorsan változott, ami főként a pénzügyi világválságnak és a Parex iránti piaci bizalom megingásának volt betudható. Lettország ezért úgy ítélte meg, hogy az általa a Parex részére nyújtott alárendelt kölcsönök esetében az ötéves futamidő túl rövid ahhoz, hogy ennyi idő alatt stabilizálni lehessen az ingatag lett bankrendszert. Valóban bebizonyosodott, hogy a Parexnek - amely akkoriban rendszerszempontból jelentős bank volt - öt évnél hosszabb futamidejű alárendelt kölcsönökre volt szüksége ahhoz, hogy teljesíteni tudja a rá vonatkozó fizetőképességi követelményeket, különösen a tőkemegfelelési követelményeket.
(35)
Az alárendelt kölcsönök nyújtásakor a Parex bankra vonatkozó (és a Bázel II. előírásokon (24) alapuló) keretszabályok értelmében az 50,27 millió LVL összértékű, ötéves futamidejű kölcsönöknek csak a 80 %-a (vagyis 40,22 millió LVL) minősült volna járulékos tőkének. Szabályozási célból különösen egy halmozott diszkont- (vagy amortizációs) tényezőt kellett évente alkalmazni az alárendelt kölcsönök összegére annak érdekében, hogy ezen instrumentumok csökkenő értéke a szavatoló tőke pozitív elemeiként legyen megjeleníthető. Következésképpen egy ötéves futamidejű kölcsön esetében a folyósításakor mindössze a kölcsönösszeg 80 %-a vehető figyelembe a tőkemegfelelés biztosítása céljából, a második év elején pedig már csak 60 %-a, és így tovább.
(36)
Lettország a fenti állítását továbbá összehasonlító számításokkal támasztotta alá, amelyek szerint az alárendelt kölcsönöket nem lehetett volna a folyósítástól számítva teljes mértékben figyelembe venni járulékos tőkeként, ha Lettország csak ötéves futamidőre nyújtotta volna őket.
(37)
A Lettország által a Parex számára nyújtott alárendelt kölcsönök esetében azért vált szükségessé hétéves futamidő megállapítása, mivel így az 50,27 millió LVL összértékű állami alárendelt kölcsönöket teljes mértékben járulékos tőkének lehetett minősíteni a 2009-2010-es időszakban, a Parex pedig ezáltal meg tudott felelni a célul kitűzött tőkemegfelelési mutatónak. Az 1. táblázat a Parex egyes évek végén figyelembe vehető járulékos tőkéjének összegeit mutatja be a 2009 májusában folyósított, 50,27 millió LVL összértékű alárendelt kölcsönök futamideje alapján.
1. táblázat
A 2009 májusában folyósított alárendelt kölcsön futamideje és járulékos tőkének való minősítése (millió LVL)
Futamidő
2009
2010
2011
5 éves kölcsön
40,22
30,16
20,11
6 éves kölcsön
50,27
40,22
30,16
7 éves kölcsön
50,27
50,27
40,22
8 éves kölcsön
50,27
50,27
50,27
(38)
Lettország szerint a - Lettország által 2009 márciusában a Parex értékesítésének megszervezésével megbízott - Nomura International 2009. június 9-én ismertette a lett hatóságokkal a Parex eladására vonatkozó stratégiát, amely nagyon szűk határidőket tartalmazott, mivel azzal számolt, hogy az értékesítési eljárást 2010-ben sikerül lezárni. A Parex banknak ehhez legalább 2010 végéig teljes mértékben meg kellett felelnie a rá vonatkozó tőkekövetelményeknek.
(39)
Lettország végül azzal érvelt, hogy amennyiben az alárendelt kölcsönök futamideje mindössze öt év lett volna, akkor a 2009-es szerkezetátalakítási tervnek intézkedéseket kellett volna tartalmaznia a Parex tőkemegfelelésének más módon történő bebiztosítására (pl. új sajáttőke-injekció, az alárendelt kölcsönök futamidejének azonnali meghosszabbítása stb.). Ilyen intézkedések hiányában a betétesek védtelenül maradtak volna, a lett pénzügyi rendszer stabilitása pedig súlyos veszélybe került volna.
5.2. Az alárendelt kölcsönök futamidejének be nem jelentett meghosszabbítása (második intézkedés)
(40)
A második intézkedést illetően Lettország előadta, hogy az alárendelt kölcsönök futamidejének további meghosszabbítására a szabályozásban 2013-ban bekövetkezett változások miatt volt szükség. Ez különösen abban nyilvánult meg, hogy Lettország Pénz- és Tőkepiaci Bizottsága 2013. március 1-jén értesítette a Citadele bankot, hogy a vállalatcsoport tőkemegfelelési mutatójának 2013 végére abszolút értékben el kell érnie a 10 %-os minimumot, a fennálló és lehetséges kockázatok kezeléséhez ajánlott mutató pedig […]. 2013 márciusa előtt a minimálisan előírt tőkemegfelelési mutató 8,4 % volt.
(41)
Lettország kijelentette, hogy a második intézkedést jóhiszeműen fogadta el, mivel a lett hatóságok szerint ez az intézkedés összhangban volt a piacgazdasági befektető elvével, és nem okoz vagyoni kárt az államnak.
(42)
Lettország azt is leszögezte, hogy a második intézkedés elfogadásakor a Citadele bankkal együtt jóhiszeműen úgy vélte, hogy a szóban forgó alárendelt kölcsönök futamidejének meghosszabbítására lehetőséget biztosítottak a vonatkozó bizottsági határozatok és a szerkezetátalakítási terv.
(43)
Lettország szerint bármely piaci befektető a Citadele többségi részvényeseként minden tőle telhetőt megtett volna azért, hogy befektetése értékét a lehető legnagyobb mértékben megőrizze, és ehhez hajlandó lett volna elfogadni és végrehajtani minden olyan intézkedést, amellyel megakadályozhatja, hogy részvénytulajdonának könyv szerinti értéke amiatt csökkenjen, mert a bank nem teljesíti a tőkekövetelményeket. Amennyiben a Citadele akkor nem tudta volna teljesíteni a Pénz- és Tőkepiaci Bizottság által előírt szigorúbb tőkemegfelelési követelményeket, a bank stabilitása, életképessége és értékesíthetősége veszélybe került volna, ami végeredményben a megfelelő pénzügyi feltételekkel történő eladás lehetőségét is befolyásolta volna.
(44)
Lettország emellett azt az ellentétes esetet is bemutatta, amely akkor fordult volna elő, ha nem fogadja el a második intézkedést. Ebben az ellentétes esetben a bank tőkemegfelelési mutatója 2013. december 31-én a minimálisan előírt 10 %-hoz képest a 9,3 %-ot sem érte volna el, így ez a mutató nem érte volna el az ajánlott szintet.
(45)
Lettország előadta, hogy a Citadele tőkemegfelelésének bebiztosítására alkalmas egyéb intézkedések (a tőkeemelés vagy új alárendelt kölcsönök folyósítása) nem voltak megvalósíthatók. Lettország konkrétabban azt állítja, hogy a Citadele 2013-ban nem juthatott volna alárendelt kölcsönökhöz külső befektetőktől, mivel a lett hatóságok vállalták, hogy a Citadele bankot rövid időn belül (azaz 2014. december 31-ig) értékesítik. A lehetséges felvásárlóval és annak jövőbeli stratégiájával kapcsolatos bizonytalanság miatt az alárendelt kölcsönöket nyújtó befektetők az általuk a Citadele számára folyósított alárendelt kölcsönre eladási opciót írtak volna elő (az ellenőrzés megváltozásáról szóló záradék) (25). Ez gyakorlatilag azt jelentette volna, hogy az ilyen alárendelt kölcsönök folyósításkori tényleges futamideje öt évnél rövidebb lett volna, így e kölcsönök nem minősültek volna járulékos tőkének.
(46)
A Bizottság tájékoztatást kért arról, hogy Lettország megkereste-e az EBRD-t a Citadele részére nyújtott alárendelt kölcsönök futamidejének esetleges meghosszabbításával kapcsolatosan, amire a lett hatóságok 2014. június 23-án válaszoltak. A hatóságok válaszukban kijelentették, hogy a második intézkedés meghozatala előtt nem keresték meg az EBRD-t, hogy indítványozzák az általa nyújtott alárendelt kölcsön futamidejének meghosszabbítását. Ezzel összefüggésben emlékeztettek arra, hogy a második intézkedésre azért volt szükség, mivel csak így volt elkerülhető, hogy a Citadele megsértse az új, szigorúbb tőkekövetelményeket.
(47)
Lettország azzal érvelt, hogy az általa a Citadele részére nyújtott alárendelt kölcsön futamidejét haladéktalanul meg kellett hosszabbítania, ezért nem egyeztetett az EBRD által is nyújtott alárendelt kölcsön futamidejének hasonló meghosszabbításról.
(48)
Lettország előadta, hogy az ezzel kapcsolatos döntését az alábbi három körülmény befolyásolta.
a)
Az új tőkekövetelmények várható megsértésének elkerülésére tett intézkedések szükségessége: a Citadele kiszámította, mennyi beszámítható járulékos tőkére van szüksége, és megállapította, hogy a futamidő 18 hónappal való meghosszabbítására irányuló második intézkedéssel ellentétben az EBRD részvételével nyújtott alárendelt kölcsön futamidejének esetleges módosítása esetén jóval nagyobb hosszabbításra lett volna szükség. Ezt az eltérést az okozta, hogy annak a kölcsönnek a tőkeösszege alacsonyabb volt, következésképpen jóval csekélyebb mértékben befolyásolta volna a Citadele tőkepozícióját. Lettország továbbá előadta, hogy az EBRD által nyújtott alárendelt kölcsön futamidejének meghosszabbításához vélhetően megbeszéléseket kellett volna folytatni az EBRD-vel. Emellett az irányadó jog tekintetében fennálló különbségekre és a szükségesen létrehozandó átfogó jogi struktúrára figyelemmel bonyolult jogi intézkedésekre lett volna szükség az EBRD részvételével nyújtott alárendelt kölcsön és a Lettország által egyedül biztosított alárendelt kölcsön futamidejének egyidejű meghosszabbításához.
b)
Lettország leszögezte, hogy a futamidő meghosszabbításakor azt is figyelembe vette, hogy az EBRD által nyújtott alárendelt kölcsön futamidejének meghosszabbítása megnehezítette volna a Citadele értékesítését, mivel ez esetben az eladáskor még több, egymással összefüggő szerződés vonatkozott volna az alárendelt kölcsönre. Lettország szerint ez az eshetőség bonyolultabbá tette volna a Citadele értékesítését, mivel befolyásolta volna az értékesítés lezárásának feltételeit, és feltehetőleg az ügyleti költségeket is megnövelte volna.
c)
Lettország emellett megjegyezte, hogy az EBRD-nek a Citadele bankhoz fűződő viszonya miatt alaposabban meg kellett volna fontolnia, hogy hozzájárul-e a meghosszabbításához. 2014. június 23-i beadványa szerint Lettország határozott meggyőződése volt, hogy az EBRD elvben hajlandó lett volna hozzájárulni az érintett kölcsön futamidejének meghosszabbításához. A tagállam ugyanakkor azt is elismerte, hogy az EBRD helyzete különbözött Lettországétól, mivel ez utóbbi volt a Citadele többségi részvényese, e minőségében pedig döntő befolyást gyakorolhatott volna az értékesítési eljárásra, és az alárendelt kölcsönök törlesztését illetően különböző lehetőségekről tárgyalhatott volna az ajánlattevőkkel. Lettország ezért elismerte, hogy az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bank nem bírt befolyással a Citadele értékesítése felett, ezért eltántoríthatta volna az érintett kölcsön futamidejének meghosszabbításától, de mindenképpen hosszas tárgyalásokhoz vezetett volna.
5.3. A Reverta részére nyújtott, be nem jelentett likviditási támogatás (a harmadik intézkedés)
(49)
Lettország és a Reverta elismerte, hogy a Lettország által a Parex (majd a Reverta) részére nyújtott likviditási támogatás összege 2010 decembere óta meghaladta a Parex bankra vonatkozó végleges határozat (55) preambulumbekezdésében a megengedett likviditásra megállapított felső korlátot. Az eljárás megindításáról szóló határozat szerint a Reverta részére nyújtott likviditási támogatás 2013. december 31-én fennálló összege 362,52 millió LVL volt, ami 55,52 millió LVL-lel meghaladta a legrosszabb forgatókönyv szerint a likviditásra vonatkozó 307 millió LVL összegű felső korlátot.
(50)
Lettország azzal érvelt, hogy a Bizottság a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban eredetileg engedélyezte a Parex banknak nyújtott 218,7 millió LVL összegű likviditási támogatás saját tőkévé alakítását. Az átalakítható összeget később a módosított határozatban 118,7 millió LVL-re csökkentette. Amennyiben a likviditási támogatásból 118,7 millió LVL-t tőkévé alakítottak volna, akkor a likviditási támogatás összege lecsökkent volna, és a megengedett felső korláton belül lett volna. Ebből a 118,7 millió LVL összegű likviditási támogatásból azonban mindössze 49,5 millió LVL-t alakítottak ténylegesen tőkévé. Lettország ezt a körülményt jelölte meg a túlzottan magas likviditás fő okaként.
(51)
Emellett azzal érvelt, hogy a túlzott mértékű támogatás arra vezethető még vissza, hogy a pénzeszközteremtés a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban előírt ütemhez képest késedelmesen zajlott. A nem teljesítő adósok miatt fizetési késedelmek alakultak ki, ami megközelítőleg két évvel késleltette a pénzeszközök visszakövetelését. Lettország szerint ez a jelenség mindössze átmeneti jellegű, és a túlzott mértékű likviditási támogatást 2015-2016 folyamán meg lehet szüntetni.
(52)
Mindazonáltal Lettország és a Reverta elismeri, hogy azért tért el az engedélyezett támogatási összegektől, mivel a módosító határozat elfogadása után nem tudta megfelelően felosztani az állami támogatást a megengedett likviditási támogatás és tőke-hozzájárulások között.
(53)
A lett hatóságok ezenkívül előadták, hogy amennyiben a Parex (és most már a Reverta) banki engedélyét fenntartották volna, akkor Lettországnak az eredetileg tervezettnél nagyobb tőkeinjekciót kellett volna nyújtania a Parex részére (a fizetőképességi szabályok által előírt minimális tőkeszint meghaladta a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban engedélyezett, 218,7 millió LVL-ben maximalizált tőketámogatást). A Bizottsághoz benyújtott eredeti szerkezetátalakítási terv alapján az eszközeladásból realizált gazdasági érték és a 218,7 millió LVL tőkévé alakítása nem lett volna elegendő ahhoz, hogy a Parex (Reverta) teljesítse a szavatolótőke-megfelelési követelményeket.
(54)
Ezért a Parex (Reverta) banknak további tőkebevonásra lett volna szüksége, ha a banki engedélyét fenntartották volna. A banki engedély visszavonása után a kiegészítő támogatás mértékét a felszámolási eljáráshoz szükséges összegre korlátozták.
(55)
Lettország szerint 2011. december 31. után már nem volt szükség arra, hogy további likviditási támogatási összeget alakítsanak tőkévé, mivel a Reverta banki engedélyét visszavonták. Lettország a módosító határozat elfogadását megelőző információcsere során jelezte a Bizottságnak, hogy 2011. december 31. után már nem tervezi tőkévé alakítani a likviditási támogatást, az erre irányuló konkrét szándékát azonban nem erősítette meg, továbbá kifejezetten nem azonosította, és a Bizottsággal sem közölte azokat a technikai következményeket, amelyeket az átalakítás elmaradása okoz. Lettország különösen arról nem tett említést, hogy a tőkévé alakítás elmaradása miatt a likviditási támogatásként már biztosított források nem fognak a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban előírt ütemben csökkenni.
(56)
Mivel 2011. december 31-ig a likviditási támogatásból mindössze 49,5 millió LVL-t alakítottak ténylegesen tőkévé, 69,2 millió LVL tőkévé alakítása pedig elmaradt, a likviditási támogatás mértéke megközelítőleg ugyanezen összeggel haladta meg a megengedett korlátot.
(57)
Lettország szerint a likviditási támogatás megtartása és tőkévé alakításának mellőzése volt a lehető legkisebb terhet jelentő intézkedés a lett hatóságok számára, ami valójában a szükséges legalacsonyabb szintre csökkenti az állami támogatás mértékét.
(58)
Lettország és a Reverta megerősítette, hogy a Reverta már nem igényel újabb tőkeinjekciót. Mivel kisebb összegű likviditási támogatást alakítottak tőkévé, Lettország várakozásai szerint a Reverta banknál lévő likviditási támogatás összege 2014 végén [300-350] millió LVL, 2015 végén [250-300] millió LVL, 2016 és 2017 végén (a Reverta felszámolásakor) pedig [200-250] millió LVL lesz. Lettország szerint ez a likviditási támogatás ezért meghaladja az eredetileg engedélyezett felső korlátot, mivel (i) kevesebb likviditási támogatást alakítottak tőkévé, és (ii) a Reverta eszközeinek értékesítéséből az eredetileg tervezettnél várhatóan kevesebb pénz fog befolyni.
(59)
A követelésérvényesítési nehézségeket tükröző új készpénz-előrejelzés alapján Lettország arra számít, hogy a Reverta a felszámolási eljárás végén (2017. december 31.) [250-300] millió LVL összegű negatív tőkepozícióval rendelkezik majd.
5.4. A vagyonkezelési üzletág értékesítésére tett kötelezettségvállalás (a negyedik intézkedés)
(60)
Lettország 2011-ben megindította a Citadele értékesítésére irányuló eljárást, hogy teljesítse az általa tett és a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban rögzített kötelezettségvállalásokat. Az első értékesítési kísérletre a Nomura International tanácsadóként való közreműködésével került sor, azonban a görög gazdasági és pénzügyi válság miatt az euróövezetben kialakult zavarok, valamint Litvániában és Lettországban a Snoras és a Krajbanka összeomlása következtében ez a kísérlet nem járt sikerrel.
(61)
Lettország 2013 februárjában független szakértőt […] bízott meg azzal, hogy készítsen tanulmányt többek között arról, milyen hatásokkal járna, ha a vagyonkezelési üzletágat a kötelezettségvállalásokban szereplő időpontban értékesítenék. A szakértő a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján megállapította, hogy a két üzletág (a vagyonkezelési üzletág és a Citadele többi része) külön-külön kevesebbet ér, mint a Citadele egésze. Következésképpen a Citadele könyv szerinti értéke és így a részvényesi érték is csökkenne, ha a bankról leválasztanák a vagyonkezelési üzletágat. A szakértő különböző előrejelzésekkel támasztotta alá, hogy a vagyonkezelési üzletág nélkül a bank „működési eredménye jelentősen visszaesne […]”, a […] pedig romlana.
(62)
Lettország a szakértői tanulmány alapján úgy vélte, hogy a Citadele életképességét és következésképpen értékesíthetőségét jelentősen rontotta volna, ha a vagyonkezelési üzletágat 2013-ban a Citadele többi részétől elkülönítve értékesítették volna. Emiatt rendkívül beszűkültek volna a Citadele lehetőségei arra, hogy olyan magánszereplők érdeklődését keltse fel, akik hajlandók lettek volna ésszerű áron befektetni a bankba. Ezért a Citadele egészben történő eladása céljából a Société Générale és a Linklaters LLP külső tanácsadók közreműködésével 2013-ban második értékesítési eljárás indult. Két értékesítési módszer merült fel: a fúzió és felvásárlás, illetve az első nyilvános tőzsdei bevezetés.
5.5. A Lettország által javasolt kompenzációs intézkedések
(63)
Annak biztosítása érdekében, hogy a Lettország által a Parex, a Citadele és a Reverta részére az első, a második és a harmadik intézkedéssel nyújtott kiegészítő támogatások, valamint a Citadele vagyonkezelési üzletágának a vállalt határidőn belüli értékesítésére tett kötelezettségvállalás (a negyedik intézkedés) elmulasztása az uniós állami támogatásra vonatkozó szabályok értelmében összeegyeztethető legyen a belső piaccal, Lettország a (64)-(73) preambulumbekezdésben ismertetett kötelezettségvállalásokra tett javaslatot.
5.5.1. A Citadele értékesítésének és a vagyonkezelési üzletág elidegenítésének határideje
(64)
Lettország és a Citadele vállalja, hogy minden tőle telhetőt megtesz azért, hogy a lehető legrövidebb időn belül, de mindenképpen […] előtt kötelező erejű árajánlatokat szerezzen be a Lett Köztársaság Citadele bankban lévő teljes részesedésének (a vagyonkezelési üzletágat is beleértve) megvásárlására. Az értékesítést legkésőbb […]-ig le kell bonyolítani. A Lett Köztársaság (és tanácsadója) saját belátása szerint dönthet az értékesítési ügylet megfelelő kialakításáról és módjáról (pl. kereskedelmi értékesítés vagy első nyilvános tőzsdei bevezetés), feltéve, hogy a Lett Köztársaság legkésőbb […]-ig elidegeníti a Citadele bankban lévő teljes részesedését. Első nyilvános tőzsdei bevezetés esetén a Lett Köztársaság vállalja, hogy […]-ig megállapodik a Pénz- és Tőkepiaci Bizottsággal a kötelező erejű kibocsátási tájékoztatóról.
(65)
Lettország és a Citadele vállalja továbbá, hogy elidegenítésért felelős vagyonkezelőt jelöl ki, ha […]-ig nem kap kötelező erejű árajánlatokat, vagy azonos céllal történő első nyilvános tőzsdei bevezetés esetén nem állapodik meg a Pénz- és Tőkepiaci Bizottsággal a kibocsátási tájékoztatóról. Ilyen esetben a Lett Köztársaság meghozza a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az elidegenítésért felelős vagyonkezelőt […]-ig kijelölje, akinek legkésőbb ettől az időponttól kell megkezdenie a működését. A Citadele értékesítésében közreműködő pénzügyi tanácsadó is kijelölhető […]-tól elidegenítésért felelős vagyonkezelőnek. Elidegenítésért felelős vagyonkezelő kinevezése esetén Lettország és a Citadele vállalja, hogy […]-ig kötelező erejű és a felek számára visszavonhatatlan árajánlatokat szerez be, valamint […]-ig kötelező erejű és visszavonhatatlan megállapodást köt a Lett Köztársaság Citadele bankban lévő teljes részesedésének értékesítésére, amelynek legkésőbb […]-ig le kell zárulnia.
(66)
Lettország és a Citadele vállalja továbbá, hogy a Citadele […]-tól […] új ügyleteket, a megmaradó ügyleteit pedig […], amennyiben a Lett Köztársaság […]-ig nem köt kötelező erejű és visszavonhatatlan megállapodást a Citadele bankban lévő teljes részesedésének […]-ig történő értékesítésére, vagy amennyiben az első nyilvános tőzsdei bevezetés nem teszi lehetővé a Lett Köztársaság számára, hogy a Citadele-ben lévő teljes részesedését […]-ig értékesítse.
(67)
Lettország és a Citadele vállalja, hogy a Lett Köztársaság Citadele bankban lévő teljes részesedésének adásvételét […]-ig lezárja. Amennyiben a részesedés értékesítése […]-ig nem zárul le, Lettország és a Citadele vállalja, hogy a Citadele […] új ügyleteket, a megmaradó ügyleteit pedig […].
(68)
Ha a Citadele a (64)-(67) preambulumbekezdésben említett bármely esetben […], akkor a Lett Köztársaság és/vagy a Citadele értékesítheti a Citadele bármely olyan részét, amelynek megvásárlása iránt harmadik fél érdeklődik (a […] és az új állami támogatásra vonatkozó tilalom elvének sérelme nélkül).
5.5.2. Az engedélyezett tőke-hozzájárulások összegének további csökkentése
(69)
A Reverta esetében a módosító határozat engedélyezte az állami betéteknek és azok kamatainak (a likviditási támogatásnak) a tőkévé alakítását összesen 118,7 millió LVL értékben. Mivel a likviditási támogatásból mindeddig csak 49,5 millió LVL-t alakítottak át tőkévé, Lettország ezért azt javasolja, hogy az általa a Reverta számára biztosítható tőke legnagyobb összegét a korábbi 118,7 millió LVL-ről haladéktalanul és véglegesen csökkentsék 49,5 millió LVL-re.
5.5.3. Kötelezettségvállalás a tehermegosztási intézkedések javítására a Reverta eredeti alárendelt hitelezői felé irányuló pénzeszköz-kiáramlás megakadályozásával
(70)
Lettország tudomásul veszi, hogy hatékonyabb tehermegosztási intézkedések szükségesek ahhoz, hogy az első, a második és a harmadik intézkedés a belső piaccal összeegyeztethető legyen. Ilyen intézkedésekkel biztosítható többek között, hogy harmadik felek ne jussanak jogosulatlan előnyhöz a Reverta és a Citadele részére nyújtott kiegészítő állami támogatásból.
(71)
Ennek érdekében Lettország vállalja, hogy javítja a tehermegosztási intézkedéseket azzal, hogy a Parex korábbi többségi részvényeseit, azok kapcsolt vállalkozásait és a korábban alárendelt kölcsönöket (a továbbiakban: az eredeti alárendelt kölcsönök) nyújtó egyéb hitelezőket (a továbbiakban: az eredeti alárendelt hitelezők) is bevonja a veszteségrendezésbe.
(72)
A Reverta részben azért lépte túl a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban engedélyezett likviditási összeget, mivel kamatot kellett fizetnie az eredeti alárendelt kölcsönökre. Amennyiben a Reverta nem fizetett volna kamatot, vagy az eredeti alárendelt kölcsönöket a Parex bankra vonatkozó végleges határozat meghozatala után rögtön leírták volna, Lettországnak valószínűleg nem kellett volna az első, második és harmadik intézkedést olyan mértékben végrehajtania, ahogy azok végül megvalósultak.
(73)
A fentiek fényében Lettország szeretné az alábbiak szerint tisztázni és megerősíteni az eredeti alárendelt kölcsönök tekintetében esedékes tőkeösszeggel és kamattal kapcsolatos kötelezettségvállalásait:
a)
A Citadele, a Reverta (korábban Parex) és kapcsolt vállalkozásaik a meglévő tőkeeszközökre (ideértve az elsőbbségi részvényeket, valamint az upper és lower tier-2 tőkeeszközöket) csak akkor fizethetnek (esedékes vagy felhalmozott) kamatot, osztalékot, és válthatnak be osztalékszelvényeket a lett államtól és az EBRD-től szigorúan véve különböző, alárendelt hitelezők és a részvényesek részére, illetve ezekkel kapcsolatban csak akkor gyakorolhatnak vételi jogot, amikor a Reverta és/vagy a Citadele teljes egészében visszafizette a számára nyújtott állami támogatást, vagy ha erre vonatkozóan jogi kötelezettség áll fenn. Amennyiben vannak ilyen jogi kötelezettségek, Lettország vállalja, hogy a lehető legrövidebb időn belül (de legkésőbb 2015. április 30-ig) megszünteti őket.
b)
Lettország vállalja továbbá, hogy (a Reverta/Citadele részére nyújtott összes állami támogatás teljes visszafizetéséig) nem fizeti vissza azokat az eredeti alárendelt kölcsönök tekintetében fennálló tartozásokat (és tőkeösszegeket), amelyek:
i.
olyan kötelező erejű rendelkezés hatálya alá fognak tartozni, miszerint az eredeti alárendelt kölcsönök tekintetében kifizetés nem válik esedékessé; vagy
ii.
szavazati jogot nem biztosító alapvető tőkévé lesznek átalakítva; vagy
iii.
leírásra kerülnek
a Reverta negatív nettó eszközértékének fedezéséhez szükséges mértékben, és jogalap rendelkezésre állása esetén.
c)
Lettország minden szükséges intézkedést megtesz azért, hogy a fenti kötelezettségvállalások teljesítéséhez esetlegesen szükséges jogszabályokat legkésőbb 2015. április 30-ig meghozza.
5.6. Lettország válasza a harmadik fél észrevételeire
(74)
Lettország 2014. június 6-án közölte válaszát az észrevételekre, amelyeket harmadik felek küldtek a Bizottságnak. Lettország leszögezte, hogy az észrevételekben foglalt állítások megalapozatlanok, és az eljárás megindításáról szóló határozat szempontjából nem lényegesek. Lettország ezért visszautasította a harmadik fél állításait, és azok figyelmen kívül hagyására kérte a Bizottságot.
6. ÉRTÉKELÉS
6.1. Az állami támogatás fennállása az új intézkedéseket követően
(75)
A Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése szerint a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(76)
Egy adott intézkedés az alábbi feltételek együttes teljesülése esetén minősül állami támogatásnak: a) az intézkedést állami forrásból finanszírozzák; b) az intézkedés szelektív előnyt biztosít, amelynek révén bizonyos vállalkozások vagy bizonyos áruk termelése előnyben részesülhet; c) az intézkedés torzítja a versenyt, vagy a verseny torzításával fenyeget, valamint érintheti a tagállamok közötti kereskedelmet.
6.1.1. Az első intézkedés
(77)
A Bizottság az első megmentési határozatban megállapította, hogy a Lettország által a Parex részére nyújtott alárendelt kölcsönök a belső piaccal összeegyeztethető állami támogatásnak minősülnek, és jóváhagyta az ötéves futamidejű alárendelt kölcsönt. A Bizottság határozatát akkor arra alapozta, hogy egy piacgazdasági befektető nem nyújtott volna alárendelt kölcsönt ötéves futamidőre (26).
(78)
A Lettország által a Parex számára ténylegesen nyújtott alárendelt kölcsönök annyiban tértek el a Bizottság által jóváhagyott intézkedéstől, hogy futamidejük hosszabb volt, ami további előnyhöz juttatta a Parex bankot.
(79)
A hétéves futamidejű alárendelt kölcsön az ötéves futamidejű alárendelt kölcsönnél nagyobb előnyt jelentett volna a hitelfelvevő számára, mivel a befektető kockázata annál nagyobb, minél hosszabb a befektetés futamideje. Piacgazdasági befektető hosszabb futamidőre nagyobb kockázattal nyújt alárendelt kölcsönt, tehát a hétéves futamidejű alárendelt kölcsön felvétele kevésbé valószínű, mint az ötéves futamidejű alárendelt kölcsön. Emiatt a hosszabb futamidejű alárendelt kölcsön a megmentési határozatokban és a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban jóváhagyott feltételekkel nyújtott alárendelt kölcsönhöz képest további előnyt jelentett a Parex számára. Mivel a Bizottság már az első megmentési határozatban megállapította, hogy az állami támogatásra vonatkozó minden egyéb feltétel teljesült, ezért az első intézkedés kiegészítő állami támogatásnak minősül.
6.1.2. A második intézkedés
(80)
2013. június 27-én Lettország 18 hónappal meghosszabbította a Citadele számára nyújtott alárendelt kölcsönökből 37 millió LVL futamidejét (akkoriban Lettország 45 millió LVL összértékben nyújtott kölcsönöket).
(81)
Az eljárás megindításáról szóló határozatban a Bizottság további érvek hiányában megállapította, hogy piacgazdasági befektető nem hajtott volna végre ilyen futamidő-hosszabbítást, mivel ez megnövelte volna a kockázatokat a már folyósított alárendelt kölcsön korábbi feltételeihez képest. A Bizottság szerint ezért az állam a hosszabb futamidejű alárendelt kölcsönnel a megmentési határozatokban és a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban jóváhagyott feltételekkel nyújtott alárendelt kölcsönhöz képest további előnyhöz és így kiegészítő támogatáshoz juttatta a Citadele bankot.
(82)
Lettország előadta, hogy egy piaci befektető ésszerűen úgy döntött volna, hogy befektetésének védelme érdekében konkrét intézkedéseket tesz a bank tőkemegfelelésének fenntartására. Lettország tehát lényegében azzal érvel, hogy a második intézkedés azért nem juttatta előnyhöz a Citadele bankot, mert a kiegészítő támogatás összhangban volt a piacgazdasági szereplő elvével.
(83)
A Bizottság nem vitatja, hogy a piacgazdasági szereplő elve vonatkozik olyan ügyletekre, mint a második intézkedés. Ugyanakkor emlékeztetett arra, hogy az uniós bíróságok hangsúlyozták, hogy amennyiben valamely tagállam a közigazgatási eljárás során az említett elvre hivatkozik, kétség esetén az ő feladata egyértelműen, objektív és ellenőrizhető szempontok alapján bizonyítani, hogy az intézkedés a részvényesként eljáró államnak tulajdonítható, és e tekintetben szükség lehet olyan bizonyítékok bemutatására, amelyek alátámasztják, hogy a döntés alapjául szolgáló gazdasági értékelés hasonlít a racionális magánbefektető által ilyen körülmények között, a tagállaméhoz lehető legközelebb álló helyzetben, a befektetés előtt, a jövőbeli nyereségesség felmérése érdekében végzett gazdasági értékelésre (27).
(84)
Mindezek alapján a Bizottság megállapította, hogy Lettország nem támasztotta alá megfelelő érvekkel és részletes elemzéssel azon állítását, miszerint a piacgazdasági szereplő elvével összhangban járt el.
(85)
Egyrészt a Bizottság semmilyen bizonyítékot nem kapott arra, hogy Lettország a második intézkedés végrehajtására vonatkozó határozat meghozatalával egyidejűleg elvégezte volna a Citadele bankban lévő beruházásának értékelését. A részvényesként eljáró piaci befektető meghatározta volna a Citadele értékét, hogy megállapítsa a bankban lévő befektetésének a második intézkedés végrehajtása előtti (vagyis az intézkedés nélküli) és utáni jelenértékét, és összehasonlította volna e két értéket. A Bizottság szerint egy nyereségorientált piaci befektető első lépésként meghatározta volna a bankban lévő befektetése jelenértékét, majd meggyőződött volna arról, hogy az alárendelt kölcsönök futamidejének meghosszabbításával meg tudta volna-e őrizni befektetése folyó értékét. Amennyiben a vizsgálat szerint az érték megőrizhető, sőt, növelhető, akkor a nyereségorientált piaci befektető második lépésként összeveti az érték megőrzésének (vagy akár növelésének) alternatív költségét és az értékkülönbözetet.
(86)
Ha Lettország végzett volna ilyen elemzést, akkor bizonyítania kellett volna egyrészt, hogy a futamidő meghosszabbítása legalább a befektetés értékének megőrzésére irányuló konkrét intézkedés volt, másrészt, hogy az ilyen intézkedés alternatív költsége nem haladja meg az értéknövekedést. A Bizottság csak abban az esetben fogadhatta volna el, hogy Lettország a piacgazdasági szereplő elvével összhangban járt el, ha a futamidő-hosszabbítás alternatív költségei alacsonyabbak lettek volna, mint a második intézkedés eredményeként megőrzött érték. Lettország azonban sem a befektetés értékének a határozathozatallal egyidejűleg készített felmérését, sem pedig olyan elemzést nem mutatott be, amely alátámasztotta volna, hogy a futamidő-hosszabbítás alternatív költségei alacsonyabbak voltak, mint a második intézkedés eredményeként megőrzött érték.
(87)
A Bizottság ezért megállapította, hogy a második intézkedés nem felel meg annak, ahogy egy piacgazdasági szereplő eljárt volna a Lettország 2013. júniusi helyzetéhez hasonló szituációban.
(88)
Másrészt a piacgazdasági szereplő elvének alkalmazására vonatkozó bevett alapelvek minden esetben megkövetelik a racionális magánbefektető magatartásával való összehasonlítást, amelyet a tagállaméhoz lehető legközelebb álló helyzet alapján kell elvégezni (28). Következésképpen Lettországnak a Citadele bankban lévő befektetése értékének felmérésekor figyelembe kellett volna vennie a Citadele értékesítésével kapcsolatosan a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban rögzített kötelezettségvállalásait. 2013 júniusában, a második intézkedés végrehajtásakor e kötelezettségvállalások a Citadele 2014. december 31-ig történő értékesítésére, valamint a Citadele vagyonkezelési üzletág nélküli értékesítésére terjedtek ki (mivel a vagyonkezelési üzletágat külön kellett elidegeníteni, ha 2013. június 30-ig nem sikerül értékesíteni). Figyelemmel arra, hogy 2013. június 27-ig, vagyis a futamidő meghosszabbításának időpontjáig nem találtak vevőt a vagyonkezelési üzletágra, egy magánbefektető hasonló helyzetben arra a következtetésre jutott volna, hogy a vagyonkezelési üzletág a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban megállapított 2013. június 30-i határidőig nem értékesíthető a Citadele bankkal együtt, ezért külön-külön kell eladni őket.
(89)
Ezenfelül a bank magánrészvényesének a tagállaméhoz lehető legközelebb álló helyzetben nem lett volna oka azt feltételezni, hogy az említett kötelezettségvállalások teljesítése mellőzhető vagy elhalasztható, mivel az ilyen módosításokat a Bizottságnak kell jóváhagynia. A befektetés értékének 2013. júniusi megállapításakor ezért Lettország nem hivatkozhatott volna arra, hogy a kötelezettségvállalások figyelmen kívül hagyhatók, mivel nem feltételezhette, hogy a Bizottság bármely kötelezettségtől való eltérést jóváhagyna azon időszak alatt, amelyen belül Lettország vállalta a teljesítésüket.
(90)
A futamidő meghosszabbításával kapcsolatos döntés meghozatalához következésképpen a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban foglalt kötelezettségvállalásokat is figyelembe kellett volna venni azon szempontok között, amelyek alapján meghatározták Lettország Citadele bankban lévő befektetésének 2013. júniusi értékét. Lettország nem szolgáltatott bizonyítékot arra nézve, hogy figyelembe vette mindezeket a szempontokat, vagy hogy befektetésének a szempontok figyelembevételével meghatározott akkori értéke több, mint a futamidő meghosszabbításának alternatív költsége. A Bizottság erre is tekintettel megállapította, hogy a második intézkedés nem felel meg annak, ahogy egy piacgazdasági szereplő eljárt volna a Lettország 2013. júniusi helyzetéhez hasonló szituációban.
(91)
Harmadrészt még ha Lettország el is végezte volna a második intézkedés mint a Citadele bankban lévő befektetése 2013. júniusi értékének megőrzésére szolgáló eszköz kellően részletes elemzését, és ebben az elemzésben számításba vette volna mindazokat a Citadele közelgő értékesítése és a vagyonkezelési üzletág külön történő elidegenítése miatti korlátozásokat, amelyeket egy piacgazdasági szereplő egyébként figyelembe vett volna, a második intézkedés költségeire és a Citadele bankban lévő befektetésének az intézkedéssel állítólagosan megőrzött értékére vonatkozó állításai akkor sem valószerűek.
(92)
Egyrészről ugyan Lettország szerint a második intézkedés az állam számára nem járt költségekkel, ezt az állítást azonban sem részletesebb adatok, sem a Lettország által a második intézkedés meghozatalakor végzett költségelemzésre vonatkozó bizonyítékok nem támasztják alá. Az alternatív költségek és a második intézkedéshez kapcsolódó egyéb költségfajták ilyen jellegű elemzése elengedhetetlen lett volna egy magánbefektető számára, aki ésszerű döntést kíván hozni arról, hogy meghosszabbítsa-e az alárendelt kölcsön futamidejét. A Bizottság arra következtet, hogy egy magánbefektető költségelemzés nélkül nem tudta volna felmérni a második intézkedés szükségességét a nyereség maximalizálása szempontjából.
(93)
Másrészről Lettország ugyan azt állítja, hogy a második intézkedés megőrizte Lettország Citadele bankban lévő befektetésének értékét, ezt azonban a tagállam Citadele bankban lévő befektetésének 2013. júniusi jellemzői nem támasztják alá. A Bizottság megjegyezte, hogy egy profitorientált befektető számára a befektetés folyó értéke attól függ, hogy a jövőben milyen bevételeket remélhet az adott befektetésből (például osztalék formájában), és adott időpontban mekkora a befektetés tőkeértéke (amely lehet például az ár, amelyet egy vevő az adott időpontban fizetne a részvényes részesedéséért, vagy annak az árnak az időarányosan diszkontált értéke, amelyet egy vevő a jövőben fizetne a részvényes részesedéséért). A Bizottság előtt ismert összes mutatószám azt jelzi, hogy Lettország Citadele bankban lévő befektetésének 2013. júniusi értéke alacsony volt, amennyiben egyáltalán pozitív volt.
(94)
A Lettország Citadele bankban lévő befektetéséből származó jövőbeli bevételeket illetően nem áll rendelkezésre bizonyíték arra vonatkozóan, hogy a részvényesek 2013 júniusában arra számíthattak volna, hogy a Citadele a közeljövőben osztalékot fizet. Amennyiben a bank magánrészvényese a tagállaméhoz lehető legközelebb álló helyzetben az osztalékfizetésből várható bevételről értékelést végzett volna, az összefüggött volna a Citadele 2014. december 31-ig történő értékesítésére vonatkozó kötelezettséggel. Emellett a (61) preambulumbekezdésben ismertetett tanulmány azt a megállapítást tartalmazta, hogy a Citadele a vagyonkezelési üzletág nélkül veszteségessé vált volna, ez a körülmény pedig tovább rontotta az osztalékfizetésből származó haszonszerzés lehetőségét, tekintettel arra, hogy egy piacgazdasági szereplőnek 2013. június 27-én azt kellett feltételeznie, hogy a Citadele bankot és annak vagyonkezelési üzletágát külön fogják értékesíteni.
(95)
Így a futamidő meghosszabbításakor nem állt rendelkezésre bizonyíték arra nézve, hogy a Citadele - várható nyereségére és tőkemegfelelési mutatójára tekintettel - tudott volna-e osztalékot fizetni 2014. december 31. előtt, mivel a 2013. december 31-ig elérni tervezett 10,3 %-os tőkemegfelelési mutató alig haladta volna meg az előírt, legalább 10 %-os szintet, és jóval elmaradt volna a Citadele bankot érintő fennálló és lehetséges kockázatok kezelése érdekében a Pénz- és Tőkepiaci Bizottság által ajánlott […] %-os tőkemegfelelési mutatótól. Egy magánbefektető ezért figyelembe vette volna, hogy 2013 júniusában csekély volt annak az esélye, hogy a részvényesek a közeljövőben osztalékfizetésre számíthattak a Citadele banktól.
(96)
A (61) preambulumbekezdésben ismertetett, a lett hatóságok által benyújtott 2013. februári jelentés Lettország Citadele bankban lévő befektetésének 2013. júniusi értékét illetően azt a megállapítást tartalmazza, hogy a Citadele bankot hátrányosan érintette volna a vagyonkezelési üzletág külön történő értékesítése. A Lettország 2013. júniusi helyzetéhez lehető legközelebb álló szituációban egy magánbefektető figyelembe vette volna egy független szakértő megközelítőleg négy hónappal korábban tett megállapítását, mely szerint a Citadele eladási értéke a vagyonkezelési üzletág nélkül kevesebb lenne, mint a két üzletágé együtt. Következésképpen e magánbefektető csak a kockázattal kiigazított hozam maximalizálását illetően fennálló kényszerítő ok miatt vállalta volna az alárendelt kölcsönök futamidejének meghosszabbításával járó többletkockázatokat. Lettország azonban nem közölt bizonyítékot ilyen kényszerítő ok fennállására, amelyre tekintettel egy piacgazdasági szereplő akkoriban vállalta volna a többletkockázatokat. Így semmilyen bizonyíték nem mutatott arra, hogy - még ha a futamidőt meg is hosszabbítják - a Citadele a vagyonkezelési üzletág nélkül értékesíthető lett volna […] összegért. Ebből a Bizottság arra következtetett, hogy Lettországnak 2013 júniusában nem volt […] a megóvandó befektetésében, ami […] a második intézkedés nyújtására.
(97)
A Bizottság ezekre az okokra is tekintettel megállapította, hogy a második intézkedés nem felel meg annak, ahogy egy piacgazdasági szereplő eljárt volna a Lettország 2013. júniusi helyzetéhez hasonló szituációban.
(98)
Negyedrészt végül a Bizottság azt is megjegyezte, hogy az EBRD, amely 2013 júniusában a lett államon kívül a Citadele egyetlen másik részvényese volt, nem hosszabbította meg az általa a Citadele részére nyújtott, fennálló alárendelt kölcsön futamidejét, és Lettország nem kereste meg az EBRD-t azzal a céllal, hogy megvitassák Lettország második intézkedésben való részvételét, ahogy az a (46)-(48) preambulumbekezdésben is olvasható. Amennyiben a második intézkedés valóban a Citadele bankban lévő befektetések értékének megőrzésére irányult volna, akkor Lettországnak kísérletet kellett volna tennie arra, hogy az intézkedéssel járó költségek megosztását megvitassa az EBRD-vel, ennek elmulasztása viszont szintén arra utal, hogy a második intézkedés nem volt összhangban a piacgazdasági szereplő elve által támasztott követelményekkel.
(99)
E tekintetben a Bizottság először arra emlékeztetett, hogy a Pénz- és Tőkepiaci Bizottság levele alapján a Citadele számára tíz hónap (a 2013. március 1. és december 31. közötti időszak) állt rendelkezésre, hogy megfeleljen az új tőkemegfelelési mutatónak. Ezzel összefüggésben a Bizottság úgy véli, hogy egy többségi részvényes kihasználta volna a tíz hónapot arra, hogy az új tőkekövetelmény teljesítésére megfelelő megoldást találjon, amellyel minimalizálhatta volna költségeit. Ezért a Citadele értékesítésének megkönnyítésével kapcsolatosan Lettország által felhozott érv nem jelent magyarázatot arra, miért fogadta el a tagállam a második intézkedést a Pénz- és Tőkepiaci Bizottság levelének kézhezvételétől számított négy hónapon belül anélkül, hogy a Citadele kisebbségi részvényesével bármilyen formában egyeztetett volna, holott a rendelkezésre álló tíz hónapos időszakot jobban kihasználhatta volna.
(100)
Továbbá, még ha az EBRD futamidő-meghosszabbításban való részvétele esetén a második intézkedéstől eltérő jellegű intézkedés született is volna, Lettország nem szolgáltatott bizonyítékot arra, hogy egy ilyen, az EBRD bevonásával végrehajtott intézkedés kevésbé lett volna eredményes, mint a második intézkedés, és a többségi részvényes számára a második intézkedéshez képest költségesebb lett volna.
(101)
Ami pedig Lettország azon érvét illeti, miszerint többletterheket idézett volna elő a Citadele értékesítésekor, ha az EBRD is meghosszabbította volna az általa nyújtott alárendelt kölcsön futamidejét, a lett hatóságok nem nyújtottak be bizonyítékot arra vonatkozóan, hogy az EBRD általi futamidő-hosszabbítás valóban többletköltségekkel járt volna. A Citadele második intézkedés utáni értékesítésének költségeit az EBRD futamidő-hosszabbításba való bevonása utáni, feltételezett értékesítés költségeivel összevető tanulmány nem készült, amely alátámasztotta volna Lettország azon állítását, hogy többletterhek merültek volna fel. A Bizottság szerint az a magánszereplő, aki a Citadele bankban lévő befektetése értékének megőrzésére nyitva álló lehetőségeket mérlegeli, legalább az intézkedés meghozatalával egyidejűleg készített értékelésre tudna hivatkozni, amely bemutatja, milyen alternatív költségek merülnek fel egy későbbi értékesítés esetén amiatt, hogy a Citadele kisebbségi részvényese is meghosszabbította a banknak nyújtott alárendelt kölcsönének futamidejét.
(102)
Végül, ahogy az a (48)c) pontban is szerepel, Lettország előadta, hogy úgy vélte, az EBRD nem lett volna hajlandó meghosszabbítani a Citadele részére nyújtott kölcsönei futamidejét. Még ha az EBRD bevonása bonyolította is volna a helyzetet, a Bizottság ennek ellenére úgy véli, hogy egy többségi magánrészvényes, aki az általa a Citadele részére nyújtott alárendelt kölcsön futamidejének meghosszabbítását mérlegeli, legalább megpróbált volna egyeztetni a Citadele részére szintén alárendelt kölcsönt nyújtó kisebbségi részvényessel, hogy megtudja, a kisebbségi részvényes hajlandó-e (i) osztozni a Citadele részére nyújtott kiegészítő támogatás költségeiben azzal, hogy meghosszabbítja saját kölcsönei futamidejét, vagy (ii) egyéb jellegű megállapodást kötni közvetlenül a többségi részvényessel annak érdekében, hogy fedezze a második intézkedés többségi részvényesnél jelentkező költségeit. A piacgazdasági szereplő elvének alkalmazásával összefüggésben a Bizottság nem tudja elfogadni, hogy egy társaság többségi részvényese magára vállalta a társaságban lévő összes befektetés értékének megőrzésével járó összes költséget, és ezzel megőrizte volna a kisebbségi részvényes befektetésének értékét is úgy, hogy meg sem próbált egyeztetni a kisebbségi részvényessel a költségviselésbe való bevonásáról.
(103)
E körülményekre tekintettel az, hogy az EBRD-t nem keresték meg a 2013. március 1. és június 27. közötti időszakban, szintén azt jelzi, hogy a második intézkedést nem a piacgazdasági szereplő elve által támasztott követelményekkel összhangban hajtották végre.
(104)
A (85)-(103) preambulumbekezdésekben megjelölt négy ok közül egyértelműen, objektív és ellenőrizhető szempontok alapján egyik tekintetében sem nyert bizonyítást, hogy a második intézkedés a magánrészvényesként eljáró tagállamnak tulajdonítható. Ilyen esetben a Bizottság nem tudja elfogadni, hogy a Citadele az állami források felhasználásával, a második intézkedés formájában számára biztosított előnnyel azonos előnyhöz a rendes piaci viszonyoknak megfelelő körülmények között is hozzájuthatott volna.
(105)
Lettország végrehajtotta a második intézkedést a Citadele javára, amely olyan piacokon végzi, illetve folytatja majd tevékenységét, amelyek nyitottak a nemzetközi versenyre. Ezért az állami forrásokból származó bármilyen előny hatással lehet a bankszektorban folytatott versenyre, és befolyásolja az Unión belüli kereskedelmet. Az intézkedés továbbá szelektív jellegű, mivel kizárólag a Citadele számára biztosít előnyt. Az intézkedés finanszírozása állami eszközökből történik. Lettország a (45) preambulumbekezdésben leírtak szerint előadta, hogy 2013 júniusában egy külső piacgazdasági szereplő hasonló feltételek mellett nem hajtott volna végre a második intézkedéshez hasonló intézkedést. A Bizottság ezért megerősíti az eljárás megindításáról szóló határozatban szereplő korábbi ideiglenes értékelését, miszerint a második intézkedés kiegészítő állami támogatásnak minősül.
6.1.3. A harmadik intézkedés
(106)
A Bizottság az első megmentési határozatban először jóváhagyta a Reverta részére nyújtott likviditási támogatást a belső piaccal összeegyeztethető állami támogatási intézkedések között, állami betétek formájában. Akkoriban a Bizottság megjegyezte, hogy a Parex nem rendelkezik likvid biztosítékkal, és hogy Lettország a bank likviditási igényeit figyelembe véve helyezte el a betéteket akkor, amikor a Parex bizonytalan helyzetére tekintettel egyetlen piaci befektető sem volt hajlandó likviditást biztosítani (29).
(107)
A Parex bankra vonatkozó végleges határozat elfogadását (valamint a jó és rossz bankra való felosztást) követően a likviditási támogatást átruházták a Citadele és a Reverta bankra. A Citadele már teljes egészében visszafizette a likviditási támogatás rá eső részét. A Reverta bankot a (19)c) pontban foglaltak szerint arra kötelezték, hogy korlátozza a számára nyújtott likviditási támogatás összegét. A Reverta részére ténylegesen biztosított likviditási támogatás összege azonban még a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban elfogadott legrosszabb forgatókönyv szerinti értéket is meghaladja. A kiegészítő likviditási támogatás a megmentési határozatokban és a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban jóváhagyott támogatáshoz képest nagyobb előnyhöz juttatja a Reverta bankot. Lettország nem állította, hogy piaci hitelezőként járt el, amikor likviditást biztosított, és nem szolgáltatott olyan bizonyítékokat sem, amelyek alapján a Bizottság megállapíthatta volna, hogy a Reverta az állami források felhasználásával, a harmadik intézkedés formájában számára biztosított előnnyel azonos előnyhöz a rendes piaci viszonyoknak megfelelő körülmények között is hozzájuthatott volna. A likviditási támogatás egyik jellemzőjét sem módosították az összegén kívül, így a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősül.
(108)
A (106) és (107) preambulumbekezdés alapján, mivel a megnövelt összegű likviditási támogatás a jóváhagyott támogatási intézkedésekhez képest egyértelműen nagyobb előnyt jelent, ezért kiegészítő támogatásnak minősül (mivel a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése szerinti összes feltétel változatlanul teljesül).
6.2. Az új kiegészítő támogatás összeegyeztethetőségének jogalapja
(109)
A Szerződés 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy a támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítsa, ha az „egy tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetésére” szolgál.
(110)
Mivel a Parex (Lettország egykori piacvezető bankja) rendszerszempontból jelentőséggel bírt, és a támogatási intézkedések jóváhagyásakor hitelezési tevékenysége a lett gazdaság számára fontos volt, a Bizottság elismerte, hogy a lett gazdaságban súlyos következményekkel járt volna, ha nem sikerül orvosolni a bank nehézségeit.
(111)
A Parex megsegítésére jóváhagyott támogatási intézkedéseket a megmentési határozatokban és a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban ezért a Szerződés 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja szerint, valamint a pénzügyi válsággal kapcsolatban elfogadott és a támogatás nyújtása idején érvényben lévő közlemények (30) alapján értékelték.
(112)
A Bizottság szerint az első és a második intézkedéssel nyújtott kiegészítő támogatás jogalapja azonos, tekintettel végrehajtásuk időzítésére és a jóváhagyott intézkedésekhez való hasonlóságukra.
(113)
A harmadik intézkedést illetően a Bizottságnak a bankokról szóló 2013. évi közleményben (31) szereplő aktualizált feltételek alapján kell megvizsgálnia a belső piaccal való összeegyeztethetőséget. Sőt, az Európai Unió Hivatalos Lapjában való közzétételét követően a bankokról szóló 2013. évi közlemény alapján kell megvizsgálni minden olyan támogatást, amelyet részben vagy egészben a Bizottság engedélye nélkül (és ezért a Szerződés 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével) nyújtottak. Mivel a harmadik intézkedést 2011-től kezdve egészen mostanáig folyamatosan alkalmazták, ezért megállapítható, hogy a támogatást részben a bankokról szóló 2013. évi közleménynek az Európai Unió Hivatalos Lapjában való közzététele, azaz 2013. augusztus 1. után nyújtották.
6.3. A támogatás összeegyeztethetősége a belső piaccal
6.3.1. Az első intézkedés esetében
(114)
A Lettország által a Parex részére nyújtott alárendelt kölcsön futamideje a folyósítás napjától (2009. május 22.) hét év (lejárat: 2016. május 21.), ezért meghaladja az első megmentési határozatban megállapított és a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban megerősített, legfeljebb ötéves futamidőt. Az intézkedést a Bizottságnak nem jelentették be.
(115)
Az alárendelt kölcsönök futamidejének a határozatokban meghatározott időtartamot meghaladó mértékben történő meghosszabbítása formájában végrehajtott kiegészítő támogatási intézkedést illetően a Bizottság kétségbe vonta, hogy a szükséges minimumra korlátozódott, ezért nem állapíthatta meg, hogy a belső piaccal való összeegyeztethetőség összes feltétele teljesült.
(116)
A Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatban ezért emlékeztetett arra, hogy a megmentési határozatokban megállapítást nyert, hogy a Parex részére ötéves futamidővel jóváhagyott alárendelt kölcsön összege és futamideje is a szükséges minimumra korlátozódik. E következtetés alapján tehát a Bizottság a megmentési határozatokban és a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősítette az ötéves futamidejű alárendelt kölcsönt.
(117)
A megmentési határozatokban és a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban bemutatott érvek alapján és új érvek hiányában a Bizottság kételyeit fejezte ki azzal kapcsolatosan, hogy az ötéves helyett hétéves futamidőre nyújtott alárendelt kölcsönök futamideje összeegyeztethető-e a belső piaccal.
(118)
Az eljárás megindításáról szóló határozatot követően Lettország által ismertetett, és az 5.1. szakaszban bemutatott új érvek fényében a Bizottságnak újra kell értékelnie, hogy a Lettország által a Parex részére hétéves futamidővel nyújtott alárendelt kölcsönök megfelelnek-e annak az összeegyeztethetőségi követelménynek, miszerint az állami támogatásnak a szükséges minimumra kell korlátozódnia.
(119)
A bankokról szóló 2008. évi közlemény szerint a támogatási intézkedés összegének és formájának szükségesnek kell lennie a kitűzött cél eléréséhez. Ez azt jelenti, hogy a tőkeinjekciónak a célkitűzés eléréséhez szükséges minimumra kell korlátozódnia. A Parex azzal a céllal részesült járulékos tőkének minősülő alárendelt kölcsönben, hogy továbbra is meg tudjon felelni a tőkemegfelelési mutatónak, és elegendő tőkével rendelkezzen az esetleges veszteségek eredményesebb elviseléséhez, mivel így elkerülhető, hogy komoly zavar következzen be a lett gazdaságban.
(120)
Az első megmentési határozatban a Lettország által közölt, vonatkozó lett jogszabályokon alapultak azok a minimumkövetelmények, amelyeket a Bizottság annak megállapításához vett figyelembe, hogy az alárendelt kölcsönök figyelembe vehetők-e a Parex járulékos tőkéjeként (32). Így megállapítást nyert, hogy az alárendelt kölcsön akkor minősülhet járulékos tőkének, ha futamideje legalább öt év. Ez a megállapítás a későbbi határozatokban sem változott.
(121)
A Bizottság megvizsgálta a Lettország által közölt és a (30)-(39) preambulumbekezdésben bemutatott kiegészítő információkat, és elismerte, hogy további korlátozások miatt megváltoztak az alárendelt kölcsönök azon jellemzői, amelyek alapján teljes mértékben járulékos tőkének minősültek volna 2010-ig.
(122)
A Bizottság különösen azt emelte ki, hogy az alárendelt kölcsönök legrövidebb kezdeti futamidejének meghatározásában döntő szerepet játszott, hogyan befolyásolják a Bázel II. keretrendszer feltételei a Parex részére 2009-ben nyújtott alárendelt kölcsönök összegének járulékos tőkeként történő figyelembevételét. A Bázel II. amortizációs tényezőt az eredeti alárendelt kölcsön nyújtásakor kellőképpen figyelembe kellett venni a támogatási intézkedés végcéljának eléréséhez, vagyis a Parex megfelelő tőkeellátottságának biztosításához és annak elkerüléséhez, hogy komoly zavar következzen be a lett gazdaságban.
(123)
A Bizottság úgy véli, hogy amennyiben a megmentési határozatok meghozatala idején Lettország által ismertetett feltételezések és előrejelzések kellőképpen és teljes mértékben tükrözték volna az alárendelt kölcsönök Bázel II. szabályok szerinti amortizációját a (37) preambulumbekezdésben foglaltaknak megfelelően, akkor az alárendelt kölcsönök futamidejének meghatározása eltérő eredménnyel zárult volna, és öt helyett hét év lett volna a szükséges legrövidebb futamidő.
(124)
A Bizottság arra is emlékeztet, hogy a támogatás összeegyeztethetőségének a harmadik megmentési határozatban bemutatott értékelése többek között a lett hatóságok azon kötelezettségvállalására támaszkodott, miszerint a Parex bankban lévő részvényeiket a lehető leghamarabb, de legkésőbb a Parex javára végrehajtott első megmentési intézkedéstől számított három éven belül (33), vagyis 2011-ig értékesítik.
(125)
E körülményekre figyelemmel a Bizottság úgy véli, hogy hét év tekinthető a szükséges legrövidebb futamidőnek ahhoz, hogy a Lettország által nyújtott alárendelt kölcsönök teljes mértékben járulékos tőkének minősüljenek, a Parex pedig megfeleljen a célul kitűzött tőkemegfelelési mutatónak, ami a lett bankrendszer stabilitásának megőrzéséhez és a bank értékesítésére tett kötelezettségvállalás teljesítéséhez szükséges.
6.3.2. Az alárendelt kölcsönök futamidejének be nem jelentett meghosszabbítása (második intézkedés) esetében
(126)
Az eljárás megindításáról szóló határozatában a Bizottság kétségbe vonta, hogy az alárendelt kölcsönök futamidejének 18 hónapos meghosszabbításával nyújtott kiegészítő támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető, mivel a meglevő értékelés szerint az alárendelt kölcsönök futamideje ötéves időtartam esetén korlátozódott volna a szükséges minimumra, és nem merültek fel olyan új érvek, amelyek alátámasztották volna az összeegyeztethetőséget.
(127)
Az eljárás megindításáról szóló határozat meghozatalát követően Lettország által közölt információkra figyelemmel a Bizottság megjegyezte, hogy a minimális tőkeszükségletet illetően 2013-ban változások következtek be a szabályozásban (34).
(128)
Ezzel kapcsolatosan benyújtották a Bizottsághoz a Pénz- és Tőkepiaci Bizottság Citadele számára küldött, 2013. március 1-jei levelét. A levél a bankfelügyelet véleményét tartalmazza arról a belső tőkemegfelelés-értékelési jelentésről, amelyet a Citadele 2012. június 30-án nyújtott be a Pénz- és Tőkepiaci Bizottsághoz a pénzügyi helyzetéről.
(129)
A 2013. március 1-jei levél először felhívja a figyelmet arra, hogy a Pénz- és Tőkepiaci Bizottság szakpolitikai dokumentumai szerint minden banknak 10 % felett kell tartania a tőkemegfelelési mutatóját. Ezután világosan leszögezi, hogy „amennyiben a bank és a konszolidációs csoport tőkemegfelelési mutatója 10 % alá csökken, akkor a bank és a konszolidációs csoport tőkeellátottsága nem megfelelő, a Pénz- és Tőkepiaci Bizottság pedig korrekciós intézkedéseket hozhat, például korlátozhatja a bank tevékenységeit”. A Citadele és konszolidációs csoportja tekintetében a levél hozzáteszi, hogy a Citadele tevékenységeiből eredő fennálló és lehetséges kockázatok fedezése érdekében a csoport tőkemegfelelési mutatójának 2013 végére el kell érnie a […] %-ot.
(130)
E levél alapján a Bizottság elismeri, hogy a Citadele tőkemegfelelési mutatójának 2013 végén legalább 10 % felett kellett lennie ahhoz, hogy a bank teljes körűen folytathassa tovább a tevékenységeit.
(131)
A Bizottság emlékeztet arra, hogy az alárendelt kölcsönök formájában megvalósított állami támogatási intézkedés végcélja a megmentési határozatokban és a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban foglaltak szerint a Parex (2010 után a Citadele) megfelelő tőkeellátottságának biztosítása volt annak elkerülése érdekében, hogy komoly zavar következzen be a lett gazdaságban.
(132)
A Bizottság ezért egyetért azzal, hogy Lettországnak 2013 júniusában korrekciós intézkedéseket kellett hoznia azon kockázatok elkerülésére, amelyek abból fakadtak volna, hogy a Citadele nem tud megfelelni a váratlanul szigorodó felügyeleti követelményeknek. Az új követelményekhez viszonyítva esetlegesen felmerülő tőkehiány kezelésére kizárólag az alábbi lehetőségek álltak rendelkezésre:
a)
kiegészítő tőkeinjekció alapvető tőke vagy járulékos tőke formájában (pl. újabb alárendelt kölcsönökkel)
b)
a már folyósított alárendelt kölcsönök futamidejének meghosszabbítása a kölcsönök amortizációs kulcsának módosítása érdekében, lehetővé téve, hogy a kölcsönök nagyobb hányada számítson bele a bank tőkéjébe.
(133)
A 2. táblázat összehasonlítást tartalmaz arról a két helyzetről, amelyben minden paraméter megegyezik azzal a kivétellel, hogy az egyikben az alárendelt kölcsönök futamidejét (a második intézkedésnek megfelelően) 2013-ban meghosszabbították, míg a másikban az eredetileg folyósított kölcsön feltételeihez képest változatlanul hagyták. A számítás alapján a Bizottság megállapította, hogy az alárendelt kölcsönök futamidejének változatlanul hagyása és minden egyéb tényező egyezése esetén oda vezetett volna, hogy a Citadele 2013 végére nem tudja elérni a 10 %-os tőkemegfelelési mutatót.
2. táblázat
A tőkemegfelelési mutató összehasonlítása a futamidő meghosszabbításával és a futamidő meghosszabbítása nélkül:
Tőkemegfelelési mutató (%)
2013. december 31.
Pénzügyi előrejelzések a futamidő 18 hónappal való meghosszabbítása előtt (2013. júniusi adatok)
9,75
Tényleges számadatok 2013. december 31-én a futamidő meghosszabbítása esetén
10,30 (35)
Feltételezett érték a futamidő 18 hónappal való meghosszabbítása nélküli helyzetben
9,30
(134)
Tekintettel arra, hogy:
a)
az új tőkekövetelménynek 2013. december 31-ig meg kellett felelni,
b)
a vagyonkezelési üzletágat 2013. december 31-ig értékesíteni kellett, és
c)
az alárendelt kölcsönök amortizációja közvetlenül befolyásolja a tőkemegfelelési mutatót,
a Bizottság elismeri, hogy a második intézkedés hatékony és eredményes megoldást jelentett annak biztosítására, hogy a Citadele megfeleljen a rá vonatkozó új tőkemegfelelési követelményeknek, a futamidőt pedig e cél eléréséhez szükséges legrövidebb idővel hosszabbították meg. A megoldás nem vonta maga után új tőke bevonását (habár szükségessé tette, hogy Lettország eltekintsen azon pénzeszközök visszakövetelésétől, amelyek visszafizetése egyébként esedékes lett volna), ugyanakkor teljesítette a felügyelet kérését, amely a pénzügyi stabilitás megóvásának szükségességén alapult.
(135)
A Bizottság szintén pozitívan értékelte, hogy a Citadele tőkemegfelelési mutatója 2013. december 31-én némileg a minimálisan előírt 10 % (36) felett volt, ami megerősíti a Bizottság azon álláspontját, hogy a futamidő 18 hónapos meghosszabbítása a szükséges legrövidebb időre korlátozódott.
6.3.3. A Reverta részére nyújtott, be nem jelentett likviditási támogatás (a harmadik intézkedés)
(136)
Lettország 2011 óta a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban a Bizottság által elfogadott felső korlátokat meghaladó mértékben nyújtott likviditási támogatást a Reverta számára az alapeset és a legrosszabb forgatókönyv vonatkozásában egyaránt. Az említett korlátokat a 3. táblázat tartalmazza (37). A Reverta javára nyújtott likviditási támogatás (Lettország által a szerkezetátalakítási terv a 2014 januárjában benyújtott felülvizsgált változatában közölt) tényleges összegei a 4. táblázat szerint folyamatosan meghaladták a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban előírt korlátokat.
3. táblázat
A Reverta bankra vonatkozó likviditási felső korlátok a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban foglaltak szerint:
millió LVL
2010.8.1.
2010.12.31.
2011.12.31.
2012.12.31.
2013.12.31.
Alapeset
458
446
419
349
315
A legjobb forgatókönyv szerint
458
446
419
356
322
A legrosszabb forgatókönyv szerint
458
446
419
344
307
4. táblázat
A Reverta javára nyújtott likviditási támogatás tényleges összegei
millió LVL
2010.8.1.
2010.12.31.
2011.12.31.
2012.12.31.
2013.12.31.
A likviditási támogatás kintlévő összege
446
446
428
385
363
(137)
A Bizottság az első megmentési határozatban először jóváhagyta a Reverta részére nyújtott likviditási támogatást a belső piaccal összeegyeztethető állami támogatási intézkedések között, állami betétek formájában.
(138)
A Parex bankra vonatkozó végleges határozat elfogadását (valamint a Parex jó és rossz bankra való felosztást) követően a likviditási támogatást átruházták a Citadele és a Reverta bankra. A Citadele a likviditási támogatás rá eső részét már teljes egészében visszafizette, a Reverta banknak ugyanakkor korlátoznia kellett a számára nyújtott likviditási támogatás összegét. A Reverta részére ténylegesen biztosított likviditási támogatás összege azonban meghaladja a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban elfogadott teljes összeget.
(139)
A szerkezetátalakítási terv Parex bankra vonatkozó végleges határozatban bemutatott értékelésének alapjául a Reverta bankba várhatóan beáramló likviditásra vonatkozóan akkoriban ismertetett feltételezések szolgálnak. A beáramló likviditás lehetővé tette volna, hogy a Reverta elkezdje visszafizetni a legfeljebb a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban előre meghatározott értékben elhelyezett állami betétek formájában nyújtott likviditási támogatást (38).
(140)
A várhatóan kifizetetlenül maradó tartozások összege a Parex bankra vonatkozó végleges határozat szerint (alapesetben) [0-100] millió LVL értéktől (a legrosszabb forgatókönyv szerinti) [100-200] millió LVL értékig terjedt. A Lettország által bemutatott legutóbbi cash flow-előrejelzések alapján azonban a Reverta számára nyújtott likviditási támogatás előreláthatóan 2017-ig meghaladja a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban megállapított korlátot, ahogy azt az 5. táblázat bemutatja:
5. táblázat
A Reverta számára biztosított likviditás többletösszege a 2010. évi szerkezetátalakítási tervhez képest
millió LVL
2014.12.31.
2015.12.31.
2016.12.31.
2017.12.31.
A legrosszabb forgatókönyv (eredeti szerkezetátalakítási terv) szerint
[250-300]
[250-300]
[200-250]
[150-200]
Becsült likviditási támogatás (a szerkezetátalakítási terv 2014. évi aktualizált változata szerint)
[300-350]
[250-300]
[250-300]
[250-300]
Különbség
(…)
(…)
(…)
(…)
(141)
A Bizottság megérti, hogy tekintettel az alábbi nehézségekre:
a)
a szerkezetátalakítási tervben előirányzotthoz képest alacsonyabb eszközminőség és -érték, és
b)
a biztosítékok lassabb visszakövetelése és a hitelezőkkel folytatott jogvita,
a Parex bankra vonatkozó végleges határozat elfogadásakor tervezetthez képest kétéves késedelem alakult ki a pénzeszközök visszakövetelésében (ahogy az a (45) preambulumbekezdésben is szerepel). E késedelem az állami támogatás növelését tette szükségessé.
(142)
Ezért a likviditási támogatás szükségességét fokozta, hogy a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban előrejelzetthez képest a Reverta pénzügyi helyzete egyre romlott. A Bizottság megjegyzi, hogy a Reverta számára nyújtott likviditási támogatás az elmúlt években fokozatosan nőtt arra tekintettel, hogy a Reverta a követelések érvényesítése terén nehézségekkel küzdött.
(143)
Ahogy az (56) preambulumbekezdésben is szerepel, Lettország úgy véli, hogy mivel a 118,7 millió LVL összegű likviditási támogatásból mindössze 49,5 millió LVL-t alakítottak tőkévé, a fennmaradó 69,2 millió LVL túlzott mértékű likviditási támogatást eredményezett, amely megközelítőleg ugyanezen összeggel haladta meg a megengedett értéket.
(144)
A Bizottság azonban emlékeztet arra, hogy a Parex bankra vonatkozó végleges határozat (63) preambulumbekezdésének b) pontjában leírtak szerint csak az állami betétek alakíthatók át tőkévé. A Bizottság ezért úgy véli, hogy nem eredményez automatikusan túlzott mértékű likviditási támogatást, ha a likviditási támogatás kisebb részét alakítják tőkévé.
(145)
A Bizottság továbbá megjegyzi, hogy a Reverta banki engedélyét 2011-ben visszavonták, így már nem volt szükség arra, hogy további likviditási támogatási összeget alakítsanak tőkévé a jogszabályban előírt fizetőképességi mutatónak való megfelelés érdekében. A Bizottság következésképpen elismeri, hogy a tőkekövetelmények megszűnése (39) lehetővé tette, hogy Lettország alacsonyabb összegű feltőkésítési támogatást nyújtson a Reverta részére, mint a határozatokban jóváhagyott maximális feltőkésítési összeg.
(146)
A követelések érvényesítése terén a Reverta előtt álló nehézségekre és a banki engedély visszavonását követően szükséges, korlátozott összegű feltőkésítésre figyelemmel a Bizottság megállapította, hogy a Reverta számára nyújtott likviditási támogatás a felszámolási eljárás szabályos lebonyolításához szükséges minimumra korlátozódott.
(147)
A Bizottság azt is megállapította, hogy a kiegészítő likviditási támogatás összhangban van a bankokról szóló 2013. évi közleményben foglalt tehermegosztási követelménnyel. A Bizottság kiemeli, hogy a bankokról szóló 2013. évi közlemény 77. pontja értelmében a Parex korábbi részvényeseinek tőkéje teljes egészében leírásra került, és Lettország nemrég vállalta, hogy meggátolja, hogy alárendelt hitelezők kiegészítő támogatásban részesüljenek.
6.3.4. A Citadele vagyonkezelési üzletágának értékesítésére tett kötelezettségvállalás megszegése (negyedik intézkedés) esetében
(148)
A lett hatóságok előadták, hogy a jelenlegi nehéz piaci viszonyok miatt Lettországnak nem sikerült érdeklődő vevőket találnia a Citadele vagyonkezelési üzletágára az előírt határidőn belül, és erre előre látható időn belül sem lát esélyt.
(149)
A lett hatóságok emlékeztettek arra, hogy a Citadele értékesítése más kötelezettségvállalások mellett azon kulcsfontosságú intézkedések közé sorolható, amelyekkel orvosolható a támogatási intézkedések okozta versenytorzulás. Mivel azonban a Citadele pénzügyi helyzete a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban előirányzotthoz képest egyre romlott, nem sikerült a bankot az előírt időn belül értékesíteni.
(150)
Lettország továbbá előadta, hogy a vagyonkezelési üzletág és a Citadele együttes értékesítése esetén fokozódik majd a piaci érdeklődés a Citadele iránt, az értékesítésre nyitva álló időszak meghosszabbítása esetén pedig nagyobb a valószínűség a Citadele reprivatizációjára.
(151)
A Bizottság elismeri, hogy a Citadele rosszabb pénzügyi helyzetben van, mint ahogy arra az eredeti szerkezetátalakítási tervben számítottak. Ezt a megállapítást az ellenőrző megbízott (40) és a 6. táblázatban látható mutatószámok is megerősítették.
6. táblázat
A fő pénzügyi mutatószámok összevetése a szerkezetátalakítási tervvel
2013.12.31.
A szerkezetátalakítási terv
Tényleges
Működési költségek/összes bevétel
[50-60]
57,0 %
Értékvesztések/nettó hitelek
[0-5]
2,0 %
Nettó bevétel (veszteség) millió LVL-ben
[20-30]
10,8 %
Tőkearányos jövedelmezőség (%)
[20-30]
8,1 %
Saját tőke/eszközök összesen
[5-10]
6,9 %
Tőkemegfelelési mutató
[10-20]
11,7 %
Tekintettel arra, hogy a Citadele nyereségessége elmaradt az eredeti szerkezetátalakítási tervben várt szinttől, a Bizottság megérti, hogy a bank szűk határidőn belüli értékesítése nehézséget jelent.
(152)
A Bizottság emlékeztet arra, hogy a vagyonkezelési üzletág értékesítésére vonatkozó kötelezettségvállalás a Citadele értékesítésére vonatkozó kötelezettségvállalással együtt azért szerepelt a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban, hogy korlátozza a versenytorzulást, mivel lehetővé teszi, hogy a versenytársak ajánlatot tegyenek az említett vállalkozásokra (41).
(153)
A Bizottság pozitívan értékeli, hogy a Parex bankra vonatkozó végleges határozat meghozatalát követően a Citadele a piaci érdeklődés felmérésére értékesítési eljárást indított, emellett a lehető legjobb értékesítési stratégia kidolgozása céljából független szakértőt nevezett ki a (61) és (62) preambulumbekezdésben leírtak szerint, tehát jóhiszeműen megpróbálta teljesíteni az említett kötelezettségvállalásokat.
(154)
A Bizottság megjegyzi, hogy Lettország jelenleg a 2009-ben vállalt határidőkhöz képest meg szeretné hosszabbítani a vagyonkezelési üzletág értékesítésének lebonyolítására nyitva álló időt. Lettország módosítani szeretné a Parex bankra vonatkozó végleges határozatot a vagyonkezelési üzletág értékesítésére vonatkozó eredeti határidő elhalasztásával annak érdekében, hogy a (64)-(68) preambulumbekezdésekben ismertetett kiegészítő kötelezettségvállalásoknak megfelelően az üzletágat a Citadele bankkal együtt értékesítse.
6.3.5. A versenytorzulást csökkentő és a tehermegosztást növelő kompenzációs intézkedések
(155)
Ahhoz, hogy a Bizottság hozzájáruljon eredeti határozatai módosításához, a változásoknak új kötelezettségvállalásokon kell alapulniuk, amelyek egyenértékűnek tekinthetők az eredeti kötelezettségvállalásokkal (42). Ebben az esetben a támogatási intézkedések csak akkor maradnának a belső piaccal összeegyeztethetők a Szerződés 107. cikke (3) bekezdése b) pontjának megfelelően, ha az eredeti határozat általános egyensúlya megmarad. A módosított kötelezettségvállalások az eredeti egyensúly megőrzése érdekében nem ronthatják a támogatás kedvezményezettjének életképességét, és a kötelezettségvállalásoknak együttesen tehermegosztás és kompenzációs intézkedés tekintetében legalább egyenértékűnek kell lenniük, figyelembe véve a vonatkozó bizottsági közleményekben megfogalmazott követelményeket.
(156)
A Bizottság e tekintetben pozitívan értékeli a Lettország által bemutatott és a (64)-(73) preambulumbekezdésben ismertetett kötelezettségvállalásokat, mivel azok hozzájárulnak az első, a második, a harmadik és a negyedik intézkedés által esetlegesen okozott versenytorzulás kiigazításához, valamint a kedvezményezettek részvényesei közötti megfelelő tehermegosztás biztosításához.
(157)
A szerkezetátalakítási közlemény 4. szakasza a versenytorzulás korlátozása érdekében hatékony és arányos intézkedések alkalmazására szólít fel.
(158)
A Parex bankra vonatkozó végleges határozat több ilyen intézkedést tartalmazott, amelyek közül kulcsfontosságú volt Lettország azon kötelezettségvállalása, hogy a Citadele bankot 2015. december 31-ig értékesíti, illetve az értékesítés érdekében eljár (43). A Bizottság a Parex részére nyújtott állami támogatásból fakadó versenytorzulások elkerüléséhez a Citadele méretének csökkentésével és piaci jelenlétének visszaszorításával együtt elegendőnek és megfelelőnek találta a Citadele említett határidőn belüli értékesítésére irányuló kötelezettségvállalásokat.
(159)
A Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatban megállapította, hogy a Parex számára a megmentési határozatokban és a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban jóváhagyott feltételekkel nyújtott alárendelt kölcsönhöz képest az eredetileg hosszabb futamidejű alárendelt kölcsön és a futamidő 2013-ban 18 hónappal való meghosszabbítása további előnyt jelentett.
(160)
Ezzel összefüggésben a Bizottság üdvözli Lettország azon kötelezettségvállalását, miszerint a Citadele értékesítésének lebonyolítására vonatkozó határidőt hozzák előbbre 2015. december 31-ről […]-re, mivel ezzel az intézkedéssel ellensúlyozható az alárendelt kölcsönök hosszabb futamidejéből származó további előny. A Citadele értékesítésének felgyorsítása hozzájárul az egyenlő versenyfeltételek fenntartásához.
(161)
Emellett a Bizottság megjegyzi, hogy Lettország egyértelműen kötelezettséget vállalt arra, hogy […], ha a korábbra hozott határidőn belül nem sikerül lebonyolítani az értékesítést. Ez a kötelezettségvállalás (amely kifejezetten nem szerepelt az eredeti szerkezetátalakítási tervben) további biztosítékot jelent arra, hogy a versenytorzulásokat megfelelően kezelik majd, mivel kevesebb mint […] belül a Citadele […].
(162)
A Bizottság azt is pozitívan értékelte, hogy Lettország vállalta, hogy tovább csökkenti a lett hatóságok által a Reverta részére biztosítható tőke összegét a (69) preambulumbekezdésben leírtak szerint.
(163)
A szerkezetátalakítási közlemény 3. szakasza szerint a bankoknak és a részvényeseknek a lehető legnagyobb mértékben hozzá kell járulniuk a szerkezetátalakítás költségeihez annak érdekében, hogy a támogatást a lehető legalacsonyabb szintre korlátozzák, kiküszöböljék a verseny torzulását, és kezeljék a morális kockázatokat.
(164)
A Bizottság e tekintetben figyelembe veszi a (70)-(73) preambulumbekezdésben ismertetett, tehermegosztás erősítésére irányuló kötelezettségvállalásokat, vagyis a Lettország által annak biztosítására javasolt kiegészítő kompenzációs intézkedéseket, hogy harmadik felek ne részesüljenek a Reverta számára nyújtott a kiegészítő támogatási összegből.
(165)
Lettország vállalja, hogy a Citadele, a Reverta (korábban Parex) és kapcsolt vállalkozásaik a meglévő tőkeeszközökre (ideértve az elsőbbségi részvényeket, valamint az upper és lower tier-2 tőkeeszközöket) csak akkor fizetnek (esedékes vagy felhalmozott) kamatot, osztalékot, és válthatnak be osztalékszelvényeket a lett államon és az EBRD-n kívüli, alárendelt hitelezők és a részvényesek részére, illetve ezekkel kapcsolatban csak akkor gyakorolhatnak vételi jogot, amikor a Reverta és/vagy a Citadele teljes egészében visszafizette a számára nyújtott állami támogatást, vagy ha erre vonatkozóan jogi kötelezettség áll fenn. Ezzel kapcsolatosan Lettország azt is vállalja, hogy az ilyen jogi kötelezettségeket a lehető legrövidebb időn belül, de legkésőbb 2015. április 30-ig megszünteti. Következésképpen a meglévő tőkeeszközök tulajdonosai nem részesülnek majd semmilyen kifizetésben, mivel a meglévő tőkeeszközök nem járnak osztalékszelvénnyel, és azokat a Reverta (2017 végén végrehajtandó) felszámolása során az elsőhelyi adósság mögé sorolják. Mivel a Reverta tőkéje negatív, a gyakorlatban nem kivitelezhető, hogy e tőkeeszközök tulajdonosai kifizetésben részesüljenek vagy visszatérítést kapjanak.
(166)
Lettország a (165) preambulumbekezdésben említett kötelezettségvállalásokon felül vállalja, hogy a Reverta/Citadele részére nyújtott összes állami támogatás teljes visszafizetéséig nem fizeti vissza az eredeti alárendelt kölcsönök tekintetében fennálló tartozásokat (és tőkeösszegeket) a Reverta negatív nettó eszközértékének fedezéséhez szükséges mértékben, és jogalap rendelkezésre állása esetén. Az eredeti alárendelt kölcsönök esetében fennálló tartozások (és tőkeösszegek) ebből a célból (i) olyan kötelező erejű rendelkezés hatálya alá fognak tartozni, miszerint az eredeti alárendelt kölcsönök tekintetében kifizetés nem válik esedékessé, (ii) szavazati jogot nem biztosító, alapvető tőkévé lesznek átalakítva, vagy (iii) leírásra kerülnek. Figyelembe véve, hogy a nemzeti jog jelenleg nem biztosít megfelelő jogalapot e kötelezettségvállalás teljesítéséhez, Lettország e tekintetben vállalja továbbá, hogy minden szükséges intézkedést megtesz azért, hogy az e kötelezettségvállalás teljesítéséhez esetlegesen szükséges jogszabályokat legkésőbb 2015. április 30-ig meghozza.
(167)
A Bizottság üdvözli Lettország (165) és (166) preambulumbekezdésben ismertetett kötelezettségvállalásait, mivel a Reverta és a Citadele eredeti alárendelt kölcsönei és tőkeeszközei tekintetében esedékes tőkeösszeg és kamat kifizetésének korlátozása révén hatékonyabb tehermegosztás érhető el velük.
(168)
Következésképpen a Bizottság megállapítja, hogy az 5.5. szakaszban bemutatott javasolt kompenzációs intézkedések (hatékonyság szempontjából) megfelelőnek és egyenértékűnek tekinthetők a korábban Lettország által javasolt és Bizottság által a módosító határozattal módosított, Parex bankra vonatkozó végleges határozattal jóváhagyott korábbi intézkedésekkel. A javasolt kompenzációs intézkedések valóban ugyanazt a célt, a versenytorzulások korlátozását szolgálják. Célirányosak, mivel a versenytorzulások korlátozására irányulnak a Citadele piacain.
(169)
A Bizottság ennek megfelelően megállapítja, hogy a módosított kötelezettségvállalások az életképesség helyreállítása, a tehermegosztás és a versenytorzulás csökkentése szempontjából egyenértékűek az eredeti kötelezettségvállalásokkal. Az eredeti kötelezettségvállalások újakkal való felváltása nem változtat azon, hogy a támogatás a módosító határozattal módosított, Parex bankra vonatkozó végleges határozatnak megfelelően összeegyeztethető a belső piaccal.
7. KÖVETKEZTETÉS
(170)
A Bizottság sajnálja, hogy Lettország jogszerűtlenül, az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdését megsértve hajtotta végre az első, a második és a harmadik intézkedést, megszegte a Citadele vagyonkezelési üzletágának a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban rögzített határidőig történő értékesítésére tett kötelezettségvállalását (negyedik intézkedés).
(171)
Mindazonáltal a fent megnevezett okokból, valamint a Lettország és a Citadele által tett kiegészítő kötelezettségvállalásokra tekintettel,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A következő intézkedések a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősülnek:
a)
alárendelt kölcsönök nyújtása a Parex részére a megmentési határozatokban és a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban jóváhagyott intézkedés időtartamát meghaladó eredeti futamidővel (első intézkedés);
b)
a Citadele számára nyújtott alárendelt kölcsönökből 37 millió LVL futamidejének 18 hónappal való meghosszabbítása (második intézkedés);
c)
likviditási támogatás nyújtása a Reverta számára a Parex bankra vonatkozó végleges határozatban a Bizottság által elfogadott felső korlátokat meghaladó mértékben (harmadik intézkedés).
2. cikk
Az 1. cikkben említett támogatási intézkedések a Szerződés 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja értelmében összeegyeztethetőek a belső piaccal, tekintettel az I. mellékletben szereplő, Lettország által tett kötelezettségvállalásokra.
3. cikk
A Citadele vagyonkezelési üzletágának elidegenítésért felelős vagyonkezelő nélkül 2013. június 30-ig vagy elidegenítésért felelős vagyonkezelővel 2013. december 31-ig történő értékesítésére (negyedik intézkedés) vonatkozóan a Lettország által az AS Parex szerkezetátalakításához nyújtandó C 26/09 (korábbi N 289/09) számú állami támogatásról szóló, 2009. szeptember 15-i C(2010) 6202 bizottsági határozat végleges, javított változatának (73) preambulumbekezdésében megjelölt határidők a II. mellékletben szereplő, Lettország által tett kötelezettségvállalással összhangban módosulnak.
4. cikk
Ennek a határozatnak a Lett Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2014. július 9-én.