KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 391/2013
af 3. maj 2013
om en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 550/2004 af 10. marts 2004 om udøvelse af luftfartstjenester i det fælles europæiske luftrum (1), ændret ved forordning (EF) nr. 1070/2009 (»luftfartstjenesteforordningen«) (2), særlig artikel 15, stk. 4, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Ved forordning (EF) nr. 550/2004 har Kommissionen fået til opgave at fastlægge en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester, således at den anvendes på en ensartet måde i det fælles europæiske luftrum.
(2)
Det er af største betydning for virkeliggørelsen af det fælles europæiske luftrum, at der udformes en fælles afgiftsordning for de luftfartstjenester, der udøves i alle faser af en flyvning. En sådant ordning bør bidrage til at skabe større gennemskuelighed i forbindelse med beregning, pålæggelse og opkrævning af afgifter, der gælder for luftrumsbrugere. Ordningen bør også bidrage til at fremme en sikker og omkostningseffektiv udøvelse af luftfartstjenester over for brugerne, der finansierer ordningen, og stimulere en integreret udøvelse af tjenester.
(3)
Den fælles afgiftsordning bør spille en integreret rolle i opfyldelsen af præstationsordningens målsætninger, jf. artikel 11 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 549/2004 af 10. marts 2004 om rammerne for oprettelse af et fælles europæisk luftrum (3), ændret ved forordning (EF) nr. 1070/2009 (»rammeforordningen«) og Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013 om oprettelse af en præstationsordning for luftfartstjenester og netfunktioner (4).
(4)
I overensstemmelse med den overordnede målsætning om at forbedre luftfartstjenesternes præstationer bør afgiftsordningen fremme omkostnings- og driftseffektivitet, og den bør åbne mulighed for at fastsætte ordninger for at tilskynde luftfartstjenesteudøvere til at støtte forbedringer af udøvelsen af luftfartstjenester og herunder anvendelsen af trafikrisikodeling.
(5)
Den fælles afgiftsordning bør være i overensstemmelse med Eurocontrols overflyvningsafgiftsordning og artikel 15 i ICAO's Chicago-konvention af 1944 angående international civil luftfart (Chicagokonventionen).
(6)
Den fælles afgiftsordning bør muliggøre en optimal udnyttelse af luftrummet under hensyntagen til lufttrafikken - navnlig inden for de funktionelle luftrumsblokke, der er oprettet i medfør af artikel 9a i forordning (EF) nr. 550/2004.
(7)
Et centralt princip for den fælles afgiftsordning går ud på, at der i rette tid står fuldstændige og gennemskuelige oplysninger om omkostningsgrundlaget til rådighed for repræsentanterne for luftrumsbrugerne og for de kompetente myndigheder.
(8)
Når tårn- og indflyvningskontroltjenester og/eller CNS-, MET- og AIS-tjenester udøves på markedsvilkår, bør medlemsstaterne for disse tjenesters vedkommende kunne beslutte ikke at beregne fastlagte omkostninger, ikke at beregne tårn- og indflyvningskontrolafgifter, ikke at fastsætte enhedsrater for tårn- og indflyvningskontroltjenester og/eller ikke at fastsætte finansielle incitamenter.
(9)
Da driften af lufthavne udvikles løbende, kan der være behov for at ændre tårn- og indflyvningskontrolafgiftszoner i løbet af en referenceperiode.
(10)
Indførelsen af ny teknologi og procedurer med tilhørende forretningsmodeller med henblik på at fremme en integreret udøvelse af tjenester bør munde ud i betydelige sparede omkostninger til gavn for brugerne. For at skabe grundlaget for denne fremtidige omkostningsbesparelse må luftfartstjenesteudøverne afholde omstruktureringsomkostninger med henblik på at forbedre deres forretning - omkostninger, som de kan få dækket, hvis en nettofordel for brugerne kan påvises.
(11)
Incitamentordninger, som tilskynder til bedre præstationer, bør hænge sammen med det ønskværdige i at belønne eller sanktionere faktiske præstationer i forhold til de præstationsniveauer, som blev forventet ved præstationsplanens vedtagelse.
(12)
For at fremskynde gennemførelsen af SESAR-teknologi bør investeringer i nye ATM-systemer og en omhyggelig gennemgang af eksisterende ATM-systemer, der påvirker det europæiske ATM-nets præstationsniveau, være berettiget til omkostningsdækning via brugerafgifter, hvis de er i overensstemmelse med gennemførelsen af den europæiske ATM-masterplan, bl.a. i kraft af fælles projekter som angivet i artikel 15a, stk. 3, i forordning (EF) nr. 550/2004. Medlemsstaterne bør desuden kunne beslutte at modulere luftfartsafgifter for at skabe incitamenter til at udstyre luftfartøjer med systemer, der indgår i de fælles projekter.
(13)
For at øge luftfartstjenesternes effektivitet og fremme en optimal udnyttelse heraf bør medlemsstaterne kunne modulere afgifter yderligere efter trafiktætheden på nettet i et specifikt område eller på en specifik rute på specifikke tidspunkter.
(14)
Afgifterne, navnlig for lette luftfartøjer, bør ikke være så høje, at de virker som en bremse på brugen af faciliteter og tjenester, der er nødvendige for flyvesikkerheden, eller på indførelsen af nye teknikker og procedurer.
(15)
Medlemsstaterne bør kunne fastsætte deres enhedsrater i fællesskab, især hvor afgiftszonerne strækker sig over mere end én medlemsstats luftrum, eller hvor medlemsstaterne er part i en fælles overflyvningsafgiftsordning.
(16)
For at gøre den fælles afgiftsordning effektiv og nedbringe den administrative og regnskabsmæssige arbejdsbyrde i en fælles overflyvningsafgiftsordning bør medlemsstaterne kunne opkræve overflyvningsafgifter i fællesskab via en enkelt afgift pr. flyvning.
(17)
De retlige midler bør styrkes for at sikre, at brugerne af luftfartstjenester omgående og fuldt ud betaler luftfartsafgifter.
(18)
Afgifter, der pålægges luftrumsbrugere, bør fastsættes og anvendes på en rimelig og gennemsigtig måde efter høring af brugernes repræsentanter. Sådanne afgifter bør tages op til revision med jævne mellemrum.
(19)
Kommissionens forordning (EF) nr. 1794/2006 af 6. december 2006 om en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester (5), ændret ved Kommissionens forordning (EU) nr. 1191/2010 af 16. december 2010 (6) bør ophæves pr. 1. januar 2015.
(20)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Udvalget for det Fælles Luftrum -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
GENERELLE BESTEMMELSER
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. Ved denne forordning fastsættes foranstaltninger med henblik på at opstille en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester.
2. Forordningen gælder for luftfartstjenester, der udøves af lufttrafiktjenesteudøvere, som er udpeget i medfør af artikel 8 i forordning (EF) nr. 550/2004, og af vejrtjenesteudøvere, der er udpeget i medfør af samme forordnings artikel 9, stk. 1, for den almene lufttrafik i det luftrum i ICAO EUR- og AFI-områderne, hvor medlemsstaterne er ansvarlige for udøvelsen af luftfartstjenester. Den gælder ligeledes for den netadministrator, som er oprettet i medfør af artikel 3 i Kommissionens forordning (EU) nr. 677/2011 (7).
3. Medlemsstaterne kan anvende denne forordning på luftfartstjenester, der udøves i det luftrum, der hører ind under deres ansvarsområde inden for andre ICAO-områder, forudsat at de underretter Kommissionen og de øvrige medlemsstater herom.
4. Medlemsstaterne kan anvende forordningen på luftfartstjenesteudøvere, der har fået tilladelse til at udøve luftfartstjenester uden certificering, jf. artikel 7, stk. 5, i forordning (EF) nr. 550/2004.
5. Medmindre andet fremgår af artikel 1, stk. 4, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, kan medlemsstaterne beslutte ikke at anvende denne forordning til luftfartstjenester, der udøves i lufthavne med færre end 70 000 IFR-flybevægelser om året.
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om deres beslutning.
Artikel 2
Definitioner
Med henblik på denne forordning finder definitionerne i artikel 2 i forordning (EF) nr. 549/2004 anvendelse.
Derudover finder følgende definitioner anvendelse:
1) »luftfartstjenestebruger«: operatøren af luftfartøjet på det tidspunkt, hvor flyvningen gennemføres, eller, hvis dennes identitet ikke kendes, luftfartøjets ejer, medmindre det kan bevises, at en anden var operatør på det tidspunkt
2) »repræsentant for luftrumsbrugerne«: enhver juridisk person eller enhed, der repræsenterer interesserne hos en eller flere kategorier af luftfartstjenestebrugere
3) »IFR«: instrumentflyveregler som defineret i bilag 2 til Chicago-konventionen (10. udgave - juli 2005)
4) »VFR«: visuelflyveregler som defineret i bilag 2 til Chicago-konventionen (10. udgave - juli 2005)
5) »overflyvningsafgiftszone«: et udsnit af luftrummet, for hvilket der er fastlagt et fælles omkostningsgrundlag og en fælles enhedsrate
6) »tårn- og indflyvningskontrolafgiftszone«: en lufthavn eller en gruppe af lufthavne, for hvilke der er fastlagt et fælles omkostningsgrundlag og en fælles enhedsrate
7) »fastlagte omkostninger«: de omkostninger, der på forhånd er fastlagt af medlemsstaterne som omhandlet i artikel 15, stk. 2, litra a), i forordning (EF) nr. 550/2004
8) »referenceperiode«: referenceperioden for den præstationsordning, der er oprettet ved artikel 11, stk. 3, litra d), i forordning (EF) nr. 549/2004 og artikel 8 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013
9) »IFR-flybevægelser«: summen af starter og landinger, der udføres efter instrumentflyvereglerne, beregnet som et årsgennemsnit over de tre år, der går forud for præstationsplanens forelæggelse
10) »andre indtægter«: indtægter fra offentlige myndigheder, herunder finansiel støtte fra Unionens støtteprogrammer såsom det transeuropæiske transportnet (TEN-T), Connecting Europe-faciliteten (CEF) og Samhørighedsfonden, indtægter fra erhvervsmæssige aktiviteter og/eller, for så vidt angår enhedsrater for tårn- og indflyvningskontroltjenester, indtægter som følge af kontrakter eller aftaler mellem luftfartstjenesteudøvere og lufthavnsoperatører
11) »præstationsplan«: en præstationsplan, der er opstillet i henhold til bestemmelserne i artikel 11 til 16 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013
12) »faktiske omkostninger«: reelt påløbne omkostninger ved udøvelse af luftfartstjenester i et år, som er underlagt en afsluttende revision
13) »CNS-, MET- og AIS-tjenester«: kommunikations-, navigations- og overvågningstjenester, vejrtjenester til luftfartsformål og luftfartsinformationstjenester
14) »omstruktureringsomkostninger«: betydelige engangsomkostninger, der afholdes af luftfartstjenesteudøvere i omstruktureringsprocessen, ved at der indføres nye teknologier, procedurer og tilknyttede forretningsmodeller for at tilskynde til en integreret udøvelse af tjenester, hvis medlemsstaten ønsker at få dækket omkostningerne i en eller flere referenceperioder. De kan omfatte kompensationsudgifter til arbejdstagere, lukning af flyvekontrolcentraler, overflytning af aktiviteter til nye lokaliteter og afskrivning af aktiver og/eller erhvervelse af strategisk medbestemmelsesret i andre luftfartstjenesteudøvere.
Artikel 3
Tårn- og indflyvningskontroltjenester og AIS-, MET- og CNS-tjenester, der er underlagt markedsvilkår
1. Uden at dette berører anvendelsen af de principper, der er nævnt i artikel 14 og 15 i forordning (EF) Nr. 550/2004, og med forbehold af den vurdering, der er nævnt i stk. 2, kan medlemsstaterne beslutte før påbegyndelsen af en referenceperiode eller i begrundede tilfælde i selve referenceperioden, at nogle af eller alle deres tårn- og indflyvningskontroltjenester eller AIS-, MET- og CNS-tjenester er underlagt markedsvilkår. I så fald anvendes bestemmelserne i denne forordning, men de pågældende medlemsstater kan for disse tjenesters vedkommende beslutte:
a)
ikke at beregne de fastlagte omkostninger i henhold til denne forordnings artikel 7
b)
ikke at fastsætte finansielle incitamenter for disse tjenester på de centrale præstationsområder kapacitet og miljø i henhold til denne forordnings artikel 15
og, for så vidt angår tårn- og indflyvningskontroltjenester,
c)
ikke at beregne tårn- og indflyvningskontrolafgifter i henhold til denne forordnings artikel 12
d)
ikke at fastsætte enhedsrater for tårn- og indflyvningskontroltjenester i henhold til denne forordnings artikel 17.
2. Medlemsstaterne foretager en udførlig vurdering af alle de betingelser, der er fastsat i bilag I til nærværende forordning, for at fastslå, om nogle af eller alle deres tårn- og indflyvningskontroltjenester eller CNS-, MET- og AIS-tjenester er underlagt markedsvilkår. Denne vurdering omfatter en høring af luftrumsbrugernes repræsentanter.
3. De medlemsstater, der er nævnt i stk. 1, forelægger senest 19 måneder før en referenceperiodes begyndelse eller datoen for anvendelsen af beslutninger, der træffes i henhold til stk. 1, Kommissionen en detaljeret rapport om indholdet og resultaterne af den vurdering, der er nævnt i stk. 2. Rapporten underbygges med dokumentation, herunder i givet fald udbudsmaterialet, en begrundelse for udvælgelsen af tjenesteudøveren og en beskrivelse af de ordninger, som den udvalgte tilbudsgiver pålægges for at sikre, at tårn- og indflyvningskontroltjenester eller CNS-, MET- og AIS-tjenester udøves på en omkostningseffektiv måde, tillige med resultatet af høringen af luftrumsbrugernes repræsentanter. Rapporten skal indeholde en fyldestgørende begrundelse for medlemsstatens konklusioner.
4. Hvis Kommissionen er enig i, at markedsvilkår er indført i overensstemmelse med kravene i bilag I, underretter den den pågældende medlemsstat inden fire måneder efter at have modtaget rapporten. Denne periode på fire måneder udvides til seks måneder efter modtagelsen af rapporten, hvis Kommissionen finder, at der er behov for yderligere dokumentation for at fastslå, om der er indført markedsvilkår.
Hvis Kommissionen finder, at der ikke er indført markedsvilkår, skal den inden seks måneder efter modtagelsen af rapporten og i overensstemmelse med den procedure, der er nævnt i artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) Nr. 549/2004, træffe afgørelse om, at den eller de pågældende medlemsstater fuldt ud skal opfylde denne forordnings bestemmelser. En sådan afgørelse træffes efter høring af den eller de berørte medlemsstater.
5. Medlemsstatens rapport og Kommissionens afgørelse, jf. stk. 4, gælder for hele den pågældende referenceperiode; de skal være offentligt tilgængelige, og en henvisning til dem skal offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 4
Principper for den fælles afgiftsordning
1. Den fælles afgiftsordning er underlagt de principper, der er fastsat i artikel 15 i forordning (EF) nr. 550/2004.
2. De fastlagte omkostninger for overflyvningsluftfartstjenester finansieres ved overflyvningsafgifter, som pålægges brugere af luftfartstjenester efter bestemmelserne i kapitel III og/eller andre indtægter.
3. De fastlagte omkostninger for tårn- og indflyvningskontroltjenester finansieres ved tårn- og indflyvningskontrolafgifter, som pålægges brugere af luftfartstjenester efter bestemmelserne i kapitel III og/eller andre indtægter.
4. Stk. 2 og 3 er ikke til hinder for, at fritagelsen af visse luftfartstjenestebrugere dækkes af andre finansieringskilder i medfør af artikel 10.
5. Den fælles afgiftsordning skal tilvejebringe gennemsigtighed for og høring af luftrumsbrugernes repræsentanter om omkostningsgrundlag og om fordelingen af omkostningerne mellem de forskellige tjenester.
6. Indtægter fra overflyvningsafgifter eller tårn- og indflyvningskontrolafgifter, der fastsættes i henhold til denne forordnings artikel 11 og 12, må ikke anvendes til at finansiere luftfartstjenesteudøveres erhvervsmæssige aktiviteter.
Artikel 5
Fastlæggelse af afgiftszoner
1. Medlemsstaterne fastlægger afgiftszoner i det luftrum under deres ansvarsområde, hvor der ydes luftfartstjenester over for luftrumsbrugerne.
2. Afgiftszonerne fastlægges på en måde, der er forenelig med flyvekontrolaktiviteterne og -tjenesterne efter høring af luftrumsbrugernes repræsentanter.
3. En overflyvningsafgiftszone strækker sig fra jorden op til og med det øvre luftrum. I komplekse tårn- og indflyvningskontrolområder kan medlemsstaterne fastlægge en specifik zone inden for en afgiftszone.
4. Hvis afgiftszoner strækker sig over mere end én medlemsstats luftrum, sikrer de berørte medlemsstater, at forordningen anvendes på en konsekvent og ensartet måde på det pågældende luftrum.
5. En tårn- og indflyvningskontrolafgiftszone kan ændres i løbet af en referenceperiode. I så fald skal medlemsstaterne:
a)
forelægge Kommissionen relevante omkostninger og trafikdata, således at Kommissionen får mulighed for at reetablere sammenhængende omkostnings- og trafikdataserier, der afspejler situationen før og efter ændringen, og udføre sine opgaver i henseende til præstationsovervågning i overensstemmelse med artikel 18 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013
b)
høre luftrumsbrugernes repræsentanter og rapportere deres bemærkninger til Kommissionen
c)
forelægge Kommissionen en vurdering af, hvordan ændringerne påvirker omkostningsmålene for tårn- og indflyvningskontroltjenester samt præstationsovervågningen og angive, hvordan den skal udføre præstationsovervågningen i resten af referenceperioden.
KAPITEL II
OMKOSTNINGERNE VED UDØVELSE AF LUFTFARTSTJENESTER
Artikel 6
Tjenester, faciliteter og aktiviteter, der kan indgå i beregningsgrundlaget
1. Luftfartstjenesteudøvere i henhold til artikel 1, stk. 2 og 4, fastslår omkostningerne ved at udøve luftfartstjenester, for så vidt angår de faciliteter og tjenester, der er omhandlet i og gennemført i henhold til ICAO Regional Air Navigation Plan, European Region, i afgiftszonerne under deres ansvarsområde.
Disse omkostninger omfatter generelle administrationsomkostninger, uddannelse, undersøgelser, test og forsøg samt forskning og udvikling vedrørende disse tjenester.
2. Medlemsstaterne kan opgive de følgende omkostninger som fastlagte omkostninger i overensstemmelse med artikel 15, stk. 2, litra b), i forordning (EF) nr. 550/2004, når disse opstår som et resultat af udøvelsen af luftfartstjenester:
a)
omkostninger, der bæres af de relevante nationale tilsynsmyndigheder
b)
omkostninger, der bæres af de kvalificerede enheder, jf. artikel 3 i forordning (EF) nr. 550/2004
c)
omkostninger, der hidrører fra internationale aftaler.
3. I henhold til artikel 15a, stk. 3, i forordning (EF) nr. 550/2004 må en del af indtægterne fra afgifterne anvendes til at finansiere fælles projekter om netfunktioner, der er særligt vigtige for en generel forbedring af præstationerne inden for lufttrafikstyring og luftfartstjenester. I så fald skal medlemsstaterne iværksætte en detaljeret og gennemskuelig praksis for bogføring for at sikre, at luftrumsbrugerne ikke pålægges afgifter to gange. Fastlagte omkostninger, der følger af et fælles projekt, angives klart i overensstemmelse med bilag II og VII.
4. Investeringer i nye ATM-systemer og en gennemgribende omlægning af eksisterende ATM-systemer kan komme i betragtning, for så vidt som de er i overensstemmelse med gennemførelsen af den europæiske ATM-masterplan, bl.a. gennem de fælles projekter, der er omhandlet i artikel 15a, stk. 3, i forordning (EF) Nr. 550/2004.
Artikel 7
Beregning af omkostninger
1. De fastlagte omkostninger og faktiske omkostninger skal omfatte omkostningerne ved de tjenesteydelser, faciliteter og aktiviteter, der i henhold til nærværende forordnings artikel 6 kan indgå i beregningsgrundlaget, og som er opgivet i overensstemmelse med regnskabskravene i artikel 12 i forordning (EF) nr. 550/2004.
De ikke-tilbagevendende virkninger af indførelsen af internationale regnskabsstandarder kan spredes over en periode på op til 15 år.
Uanset artikel 17 og 19 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013 fastsættes de fastlagte omkostninger, inden hver referenceperiode påbegyndes, som led i præstationsplanen for hvert kalenderår i referenceperioden i både reale og nominelle værdier. For hvert år i referenceperioden fremføres forskellen mellem de fastlagte omkostninger udtrykt i nominelle værdier forud for referenceperioden og de fastlagte omkostninger, der justeres på grundlag af forskellen mellem den af Kommissionen registrerede faktiske inflation ifølge Eurostats HICP som offentliggjort i april i år n og den forventede inflation ifølge præstationsplanen for året før referenceperioden og for hvert år i referenceperioden, til år n + 2 med henblik på at beregne enhedsraten.
Fastlagte omkostninger og faktiske omkostninger beregnes i national valuta. Hvis en fælles afgiftszone med en fælles enhedsrate er blevet oprettet for en funktionel luftrumsblok, sørger de berørte medlemsstater for at omregne nationale omkostninger til euro eller til en af de berørte medlemsstaters nationale valutaer, så det sikres, at beregningen af den fælles enhedsrate i henhold til nærværende forordnings artikel 17, stk. 1, tredje afsnit, er gennemskuelig. De pågældende medlemsstater underretter Kommissionen og Eurocontrol herom.
2. De omkostninger, der er nævnt i stk. 1, opdeles i personaleomkostninger, andre driftsomkostninger, afskrivningsomkostninger, kapitalomkostninger og ekstraordinære omkostninger såsom ikke-refunderbare skatter og afgifter samt alle andre dermed forbundne omkostninger.
Personaleomkostninger omfatter bruttoløn, overtidsbetaling, arbejdsgiverbidrag til socialsikringsordninger samt pensionsomkostninger og andre ydelser. Ved beregningen af pensionsomkostninger kan der anlægges forsigtige skøn på grundlag af ordningens forvaltning eller den nationale lovgivning. Disse skøn skal specificeres i præstationsplanen.
Andre driftsomkostninger skal omfatte udgifter til indkøb af varer og tjenesteydelser, der anvendes i udøvelsen af luftfartstjenester, bl.a. udliciterede tjenesteydelser, eksternt personale, materialer, energi og andre forsyningsomkostninger, leje af bygninger, udstyr og faciliteter, vedligeholdelse, forsikringsomkostninger og rejseudgifter. Når en lufttrafiktjenesteudøver køber andre luftfartstjenester, skal vedkommende medregne de faktiske udgifter til disse tjenester under sine andre driftsomkostninger.
Afskrivningsomkostningerne vedrører de samlede anlægsaktiver, der anvendes til luftfartstjenesteformål. Anlægsaktiver afskrives i henhold til deres forventede levetid efter princippet om lineær afskrivning af omkostningerne ved de aktiver, der afskrives. Afskrivningen kan beregnes på basis af historiske omkostninger eller genanskaffelsesomkostninger. Metoden må ikke ændres i løbet af afskrivningsperioden, og den skal være i overensstemmelse med de anvendte kapitalomkostninger (nominelle kapitalomkostninger for regnskaber baseret på historiske omkostninger og reale kapitalomkostninger for regnskaber baseret på genanskaffelsesomkostninger). Anvendes regnskaber baseret på genanskaffelsesomkostninger, angives tillige de tilsvarende tal på grundlag af historiske omkostninger til sammenligning og vurdering.
Kapitalomkostningerne opgøres som produktet af:
a)
summen af den gennemsnitlige bogførte nettoværdi af de anlægsaktiver og eventuelle opjusteringer af de samlede aktiver som opgivet af den nationale tilsynsmyndighed, der anvendes af luftfartstjenesteudøveren og er i drift eller under opførelse, og den gennemsnitlige nettoværdi af de omsætningsaktiver bortset fra bankkonti med rentetilskrivning, der er nødvendige for udøvelsen af luftfartstjenester, og
b)
det vægtede gennemsnit af gældsrenten og egenkapitalforrentningen. For luftfartstjenesteudøvere uden egenkapital beregnes det vægtede gennemsnit på basis af en forrentning af forskellen mellem de samlede aktiver, jf. litra a), og gælden.
Ekstraordinære poster skal bestå af ikke-tilbagevendende omkostninger i forbindelse med udøvelsen af luftfartstjenester i årets løb.
En eventuel justering, der ligger ud over bestemmelserne i de internationale regnskabsstandarder, angives i præstationsplanen med henblik på Kommissionens gennemgang og i de yderligere oplysninger, der forelægges efter bilag II.
3. Ved beregningen af kapitalomkostningerne, jf. stk. 2, baseres de faktorer, der skal lægges vægt på, på forholdet mellem finansiering via gæld og finansiering via egenkapital. Gældsrenten er luftfartstjenesteudøverens vægtede gennemsnitlige gældsrente. Egenkapitalforrentningen skal være den samme, som opgives i præstationsplanen for rapporteringsperioden, og baseres på luftfartstjenesteudøverens faktiske finansielle risiko som vurderet forud for referenceperioden.
Hvis aktiverne ikke tilhører luftfartstjenesteudøveren, men indgår i beregningen af kapitalomkostningerne, sikrer medlemsstaterne, at omkostningerne ved disse aktiver ikke godtgøres to gange.
4. Beregning af faktiske omkostninger kan omfatte dækning af luftfartstjenesteudøveres omstruktureringsomkostninger i referenceperioder, der er gået forud for en eller flere referenceperioder, hvor omkostningerne dækkes, med forbehold for en forretningsplan, der dokumenterer en nettogevinst for brugere i tidens løb.
Den nationale tilsynsmyndighed forelægger Kommissionen forretningsplanen, en plan for dækning af omstruktureringsomkostningerne og resultaterne af en høring af luftrumsbrugernes repræsentanter om forretningsplanen og planen for dækning af omstruktureringsomkostningerne.
Finder Kommissionen, at den forventede nettofordel for brugerne i tidens løb er påvist, underretter den medlemsstaten herom inden fem måneder efter at have modtaget den nationale tilsynsmyndigheds anmodning.
Finder Kommissionen, at den forventede nettofordel for brugerne i tidens løb ikke er påvist, træffer den - efter proceduren i artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 549/2004 og inden fem måneder efter at have modtaget den nationale tilsynsmyndigheds anmodning - afgørelse om, at luftfartstjenesteudøveres omstruktureringsomkostninger ikke skal dækkes, og Kommissionen underretter den pågældende medlemsstat herom.
Den pågældende medlemsstat rapporterer om udviklingen af omstruktureringsomkostningerne og brugernes nettofordele i sin årlige beretning i henhold til artikel 18, stk. 4, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013.
Artikel 8
Fordeling af omkostninger
1. Omkostningerne ved de tjenesteydelser, faciliteter og aktiviteter, der i henhold til artikel 6 kan indgå i beregningsgrundlaget, fordeles på en gennemskuelig måde på de afgiftszoner, hvor de rent faktisk er påløbet.
Hvor omkostningerne er påløbet på tværs af forskellige afgiftszoner, fordeles de forholdsmæssigt på grundlag af en gennemskuelig metode i henhold til artikel 9.
2. Omkostningerne til tårn- og indflyvningskontroltjenester vedrører følgende tjenester:
a)
tårnkontroltjenester, flyvepladsflyveinformationstjenester, herunder lufttrafikrådgivningstjenester og alarmeringstjenester
b)
lufttrafiktjenester i forbindelse med luftfartøjers ind- og udflyvning inden for en vis afstand fra en lufthavn, baseret på operationelle krav
c)
en passende del af alle andre luftfartstjenesteelementer, der afspejler en forholdsmæssig fordeling mellem overflyvnings- og tårn- og indflyvningskontroltjenester.
Med henblik på anvendelsen af stk. 2, litra b) og c), skal medlemsstaterne inden påbegyndelsen af hver referenceperiode, for hver lufthavn definere, efter hvilke kriterier omkostningerne fordeles mellem tårn- og indflyvningskontroltjenester og overflyvningstjenester, og de underretter Kommissionen herom.
3. Omkostningerne ved overflyvningstjenester vedrører de omkostninger, der er nævnt i stk. 1, med undtagelse af de omkostninger, der er nævnt i stk. 2.
4. Hvis VFR-flyvninger fritages for afgifter i medfør af artikel 10, skal luftfartstjenesteudøveren opgøre omkostningerne ved de luftfartstjenester, der ydes til VFR-flyvningerne, og holde dem særskilt fra omkostningerne ved luftfartstjenester, der ydes til IFR-flyvninger. Disse omkostninger kan fastslås ved hjælp af en metode til bestemmelse af marginalomkostninger, der tager hensyn til de fordele, IFR-flyvninger har af tjenester, der ydes VFR-flyvninger.
Artikel 9
Gennemsigtighed i omkostningerne og afgiftsordningen
1. Medlemsstaterne skal på en koordineret måde, senest syv måneder før påbegyndelsen af hver referenceperiode indkalde luftrumsbrugernes repræsentanter til en høring om fastlagte omkostninger, planlagte investeringer, tjenesteenhedsprognoser, afgiftspolitik og de deraf følgende enhedsrater. De bistås af luftfartstjenesteudøverne. Medlemsstaterne fastsætter på en gennemsigtig måde deres nationale omkostninger eller omkostninger til funktionelle luftrumsblokke, som opgjort i henhold til artikel 6, og stiller deres enhedsrater til rådighed for luftrumsbrugernes repræsentanter, Kommissionen og, hvor det er relevant, Eurocontrol.
I referenceperioden indbyder medlemsstaterne hvert år og på en koordineret måde luftrumsbrugernes repræsentanter til en høring om eventuelle afvigelser fra prognosen, navnlig med hensyn til:
a)
den faktiske trafik og omkostninger set i forhold til den skønnede trafik og de fastlagte omkostninger
b)
gennemførelsen af den mekanisme til trafikrisikodeling, som er fastsat i artikel 13
c)
gennemførelsen af den mekanisme til omkostningsdeling, som er fastsat i artikel 14
d)
incitamentordningerne, som er fastsat i artikel 15
e)
moduleringen af afgifter, som er fastsat i artikel 16.
Høringen kan tilrettelægges på regionalt plan. Luftrumsbrugernes repræsentanter bevarer retten til at anmode om, at der afholdes flere høringer. Brugerne høres ligeledes systematisk efter aktivering af en varslingsmekanisme, som er omhandlet i artikel 17 og 19 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, og som afføder en revision af de(n) fastlagte enhedsomkostning(er).
2. De oplysninger, der er nævnt i stk. 1, baseres på de oplysningsskemaer og de nærmere bestemmelser, der er opstillet i bilag II, VI og VII. Hvis det er fastslået i overensstemmelse med artikel 3, at tårn- og indflyvningskontroltjenester eller CNS-, MET- og AIS-tjenester er underlagt markedsvilkår, baseres de oplysninger, der er nævnt i stk. 1, på de oplysningsskemaer og de nærmere bestemmelser, der er opstillet i bilag III. Den relevante dokumentation stilles til rådighed for luftrumsbrugernes repræsentanter, Kommissionen, Eurocontrol og de nationale tilsynsmyndigheder tre uger før høringsmødet. Hvad angår den årlige høring, der henvises til i stk. 1, andet afsnit, skal den relevante dokumentation stilles til rådighed for luftrumsbrugernes repræsentanter, Kommissionen, Eurocontrol og de nationale tilsynsmyndigheder, hvert år senest den 1. juni.
3. For at muliggøre rapportering om gennemførelsen af præstationer, jf. artikel 18, stk. 4, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013 stiller medlemsstaterne senest den 1. juni hvert år deres faktisk påløbne omkostninger i det foregående år, og forskellen mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger i præstationsplanen til rådighed for Kommissionen og Eurocontrol ved at anvende det oplysningsskema og de nærmere bestemmelser, der er fastsat i bilag II, VI og VII. De medlemsstater, der har besluttet, at tårn- og indflyvningskontroltjenester eller CNS-, MET- og AIS-tjenester er underlagt markedsvilkår i henhold til artikel 3, meddeler disse oplysninger ved at anvende det oplysningsskema og de nærmere bestemmelser, der er fastsat i bilag III.
KAPITEL III
FINANSIERING AF UDØVELSE AF LUFTFARTSTJENESTER VIA LUFTFARTSAFGIFTER
Artikel 10
Fritagelse for luftfartsafgifter
1. Medlemsstaterne fritager følgende flyvninger fra overflyvningsafgifter:
a)
flyvninger udført med luftfartøjer med en maksimal tilladt startmasse på under to tons
b)
blandede VFR/IFR-flyvninger i de afgiftszoner, hvor flyvningerne udføres udelukkende efter VFR-reglerne, og hvor der ikke opkræves afgift for VFR-flyvninger
c)
flyvninger, der udføres udelukkende med det formål at befordre den regerende monark og dennes nærmeste familie, statsoverhoveder, regeringsledere eller ministre på officiel tjenesterejse; fritagelsen skal under alle omstændigheder fremgå af den relevante statusindikator eller bemærkning i flyveplanen
d)
eftersøgnings- og redningsflyvninger, der er godkendt af den relevante kompetente instans.
2. Medlemsstaterne kan fritage følgende flyvninger fra overflyvningsafgifter:
a)
militære flyvninger, der udføres af militærfly fra et hvilket som helst land
b)
skoleflyvninger, der udføres udelukkende med det formål at opnå et certifikat, eller, hvis der er tale om flyvebesætningsmedlemmer, en rating af certifikat, og hvor dette fremgår af en passende bemærkning i flyveplanen; sådanne flyvninger må kun udføres inden for den pågældende medlemsstats luftrum, og flyvningerne må ikke tjene til befordring af passagerer og/eller fragt, eller til positionering eller transport af luftfartøjet
c)
flyvninger, der udføres udelukkende med det formål at kontrollere eller afprøve udstyr, der bruges eller er beregnet til at blive brugt som jordbaserede hjælpemidler for luftfarten, med undtagelse af positioneringsflyvninger, der udføres af det pågældende luftfartøj
d)
flyvninger, der afsluttes i den lufthavn, hvorfra luftfartøjet er startet, og som ikke indebærer nogen mellemlanding
e)
VFR-flyvninger
f)
humanitære flyvninger, der er godkendt af den relevante kompetente instans
g)
toldvæsenets og politiets flyvninger.
3. Medlemsstaterne kan fritage de flyvninger, der er anført i stk. 1 og 2, for tårn- og indflyvningskontrolafgifter.
4. Omkostningerne ved flyvninger, der fritages for afgifter, omfatter:
a)
omkostningerne ved VFR-flyvninger, der er fritaget for afgifter, jf. artikel 8, stk. 4, og
b)
omkostningerne ved fritagne IFR-flyvninger, der beregnes som produktet af de påløbne omkostninger ved IFR-flyvninger og forholdet mellem antallet af fritagne tjenesteenheder og det samlede antal tjenesteenheder, idet det samlede antal tjenesteenheder består af tjenesteenheder for IFR-flyvninger og tjenesteenheder for VFR-flyvninger, medmindre disse er fritaget. De påløbne omkostninger ved IFR-flyvninger er lig med de samlede omkostninger minus omkostningerne ved VFR-flyvninger.
5. Medlemsstaterne sikrer, at luftfartstjenesteudøverne godtgøres for de tjenester, de yder fritagne luftfartøjer.
Artikel 11
Beregning af overflyvningsafgifter
1. Uden at det berører muligheden for i henhold til artikel 4, stk. 2, at finansiere overflyvningstjenester via andre indtægter, beregnes overflyvningsafgiften for en given flyvning i en bestemt overflyvningsafgiftszone som produktet af den enhedsrate, der er fastsat for den pågældende overflyvningsafgiftszone, og antallet af overflyvningstjenesteenheder for denne flyvning.
2. Enhedsraten og antallet af overflyvningstjenesteenheder beregnes i henhold til bilag IV.
Artikel 12
Beregning af tårn- og indflyvningskontrolafgifter
1. Uden at det berører muligheden for i henhold til artikel 4, stk. 3, at finansiere tårn- og indflyvningskontroltjenester via andre indtægter, beregnes tårn- og indflyvningskontrolafgiften for en given flyvning i en bestemt tårn- og indflyvningskontrolafgiftszone som produktet af den enhedsrate, der er fastsat for den pågældende zone, og antallet af tårn- og indflyvningskontroltjenesteenheder for denne flyvning. I forbindelse med afgiftsopkrævningen betragtes ind- og udflyvning som én flyvning. Som enhed tælles enten den ankommende eller den afgående flyvning.
2. Enhedsraten og antallet af tårn- og indflyvningskontroltjenesteenheder beregnes i henhold til bilag V.
Artikel 13
Trafikrisikodeling
1. En mekanisme til trafikrisikodeling anvendes efter de principper, der er omhandlet i artikel 12 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013.
2. Følgende omkostninger underlægges ikke trafikrisikodeling og medfører en forhøjelse eller en nedsættelse af de fastlagte omkostninger i et eller flere efterfølgende år uanset trafikudviklingen:
a)
de fastlagte omkostninger, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 6, stk. 2, med undtagelse af aftaler om lufttrafiktjeneste på tværs af landegrænser
b)
de fastlagte omkostninger for vejrtjenester
c)
justeringen som følge af forskelle mellem den skønnede og faktiske inflation som omhandlet i artikel 7, stk. 1
d)
dækning af omstruktureringsomkostninger, hvis dette er tilladt i henhold til artikel 7, stk. 4
e)
fremførslen, der opstår ved gennemførelsen af mekanismen til trafikrisikodeling
f)
tilladte fremførsler fra den tidligere referenceperiode, der opstår ved gennemførelsen af mekanismen til omkostningsdeling, som er omhandlet i artikel 14
g)
bonusser eller sanktioner, der opstår ved de finansielle incitamentordninger, som er omhandlet i artikel 15
h)
den for høje eller for lave omkostningsdækning, der kan hidrøre fra moduleringen af luftfartsafgifter i medfør af artikel 16
i)
den for høje eller for lave omkostningsdækning, der kan hidrøre fra trafikudviklingen
j)
for den anden referenceperiodes vedkommende den for høje eller for lave omkostningsdækning, der er påløbet hos medlemsstaterne til og med år 2011 for overflyvningsluftfartstjenester og til og med 2014 for tårn- og indflyvningskontroltjenester.
Desuden kan medlemsstaterne fastsætte, at trafikrisikodeling ikke gælder for de fastlagte omkostninger for luftfartstjenesteudøvere, der har fået tilladelse til at udøve luftfartstjenester uden certificering, jf. artikel 7, stk. 5, i forordning (EF) nr. 550/2004.
3. Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ikke ligger mere end 2 % over eller under prognosen ifølge præstationsplanen for samme år n, fremføres luftfartstjenesteudøverens yderligere eller tabte indtægter i forhold til fastlagte omkostninger ikke.
4. Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger mere end 2 % over prognosen ifølge præstationsplanen for samme år n, nedsættes de fastlagte omkostninger i år n + 2 med mindst 70 % af de berørte luftfartstjenesteudøveres yderligere indtægter fra den del, som overstiger forskellen på 2 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, der er opgjort i præstationsplanen.
Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger mere end 2 % under prognosen ifølge præstationsplanen for samme år n, forhøjes de fastlagte omkostninger tidligst fra år n + 2 med højst 70 % af de berørte luftfartstjenesteudøveres indtægtstab fra den del, som overstiger forskellen på 2 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, der er opgjort i præstationsplanen.
5. Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger under 90 % af prognosen ifølge præstationsplanen for samme år n, forhøjes de fastlagte omkostninger tidligst fra år n + 2 med det fulde beløb af de berørte luftfartstjenesteudøveres indtægtstab fra den del, som overstiger forskellen på 10 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, der er opgjort i præstationsplanen.
Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger over 110 % af prognosen ifølge præstationsplanen for samme år n, nedsættes de fastlagte omkostninger i år n + 2 med det fulde beløb af de berørte luftfartstjenesteudøveres yderligere indtægter fra den del, som overstiger forskellen på 10 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, der er opgjort i præstationsplanen.
6. For tårn- og indflyvningskontroltjenesters vedkommende kan medlemsstaterne beslutte ikke at anvende bestemmelserne i stk. 3, 4 og 5 for lufthavne med færre end 225 000 IFR-flybevægelser om året. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om deres beslutning inden to måneder efter denne forordnings offentliggørelse.
Artikel 14
Omkostningsdeling
1. En mekanisme til omkostningsdeling anvendes i overensstemmelse med følgende principper:
a)
hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden er lavere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, bevarer den pågældende luftfartstjenesteudøver, medlemsstat eller kvalificerede enhed retten til den opståede difference
b)
hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden er højere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, dækker den pågældende luftfartstjenesteudøver, medlemsstat eller kvalificerede enhed den opståede difference.
2. Følgende omkostninger er undtaget fra anvendelsen af stk. 1, litra a) og b):
a)
Omkostningsdelingsordningerne i stk. 1, litra a) og b), anvendes ikke på forskelle mellem de fastlagte omkostninger og faktiske omkostninger med hensyn til omkostninger, som den pågældende luftfartstjenesteudøver, medlemsstat eller kvalificerede enhed har truffet rimelige og påviselige skridt til at håndtere, men må anses for at ligge uden for dennes indflydelse som følge af:
i)
uforudsete ændringer af national lovgivning om pension og pensionsregnskaber eller pensionsomkostninger som følge af uforudsete forhold på finansmarkedet
ii)
væsentlige ændringer i rentesatser for udlån, der finansierer omkostninger ved udøvelsen af luftfartstjenester
iii)
uforudsete nye omkostningsposter, som ikke optræder i præstationsplanen, men er påkrævet ved lov
iv)
uforudsete ændringer af national skatteret
v)
uforudsete ændringer i omkostninger eller indtægter i medfør af internationale aftaler.
b)
Uanset artikel 7, stk. 1, tredje afsnit, skal hver enkelt omkostningspost, der er omfattet af stk. 2, litra a), fastsættes af den nationale tilsynsmyndighed, og i præstationsplanen specificeres følgende for hver omkostningspost i forhold til den foregående referenceperiode:
i)
en fuldstændig beskrivelse af omkostningsposten
ii)
de omkostninger, der henføres til denne post i præstationsplanen
iii)
begrundelsen for, hvorfor omkostningsposten anses for at være støtteberettiget inden for rammerne af stk. 2, litra a), snarere end stk. 1, litra a) og b)
iv)
tilgrundliggende eksterne begivenheder eller omstændigheder, som den pågældende nationale tilsynsmyndighed, luftfartstjenesteudøver eller kvalificerede enhed ikke har indflydelse på, og som førte til en afvigelse mellem de faktiske og fastlagte omkostninger i relation til denne omkostningspost
v)
foranstaltninger, der er truffet for at håndtere omkostningsrisikoen i relation til denne post.
c)
Afvigelserne mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger i forbindelse med disse poster skal påvises og udredes i overensstemmelse med bilag VII, punkt 2.
d)
Hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden som følge af fradrag af omkostninger i henhold til stk. 2, litra a), bliver lavere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, tilbageføres differencen til luftrumsbrugerne med en fremførsel til den eller de følgende referenceperioder.
e)
Hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden som følge af inddragelse af omkostninger i henhold til stk. 2, litra a), bliver højere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, videregives differencen til luftrumsbrugerne med en fremførsel til den eller de følgende referenceperioder.
f)
Den nationale tilsynsmyndighed fastslår hvert år, at afvigelserne mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger reelt skyldes relevante begivenheder eller omstændigheder, jf. stk. 2, litra a), og er i overensstemmelse med bestemmelserne i stk. 2, litra b). Den kontrollerer desuden, at afvigelsen med hensyn til omkostninger, der sendes videre til brugerne, påvises og kategoriseres utvetydigt. Den underretter luftrumsbrugere og rapporterer til Kommissionen om resultatet af sin vurdering en gang om året. Konstaterer Kommissionen inden seks måneder efter modtagelsen af den nationale tilsynsmyndigheds årlige vurderingsrapport, at det ikke i vurderingsrapporten slås fast, at afvigelserne mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger reelt skyldes relevante begivenheder eller omstændigheder, jf. stk. 2, litra a), og er i overensstemmelse med bestemmelserne i stk. 2, litra b), træffer den efter proceduren i artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 549/2004 en afgørelse om, at den eller de berørte medlemsstater - enten helt eller delvist alt efter resultaterne af gennemgangen - ikke har ret til at anvende bestemmelserne i stk. 2 med hensyn til afvigelsen mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger.
g)
Det fremførte beløb udspecificeres efter faktorer og beskrives i de yderligere oplysninger, som forelægges efter bilag VI.
Artikel 15
Incitamentordninger for luftfartstjenesteudøvere
1. Medlemsstaterne vedtager finansielle incitamenter for deres luftfartstjenesteudøvere på det centrale præstationsområde kapacitet og kan vedtage sådanne finansielle incitamenter på det centrale præstationsområde miljø i overensstemmelse med artikel 12 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013. Disse incitamenter skal bestå af bonusser for overopfyldelse hhv. sanktioner for manglende opfyldelse af præstationsmålniveauer, og de lægges til eller trækkes fra de vedtagne fastlagte omkostninger alt efter det opnåede præstationsniveau.
Sådanne incitamentordninger skal være i overensstemmelse med følgende principper:
a)
enhedsraten for år n + 2 tilpasses, således at der gives en bonus for overopfyldelse eller en sanktion for manglende opfyldelse målt på luftfartstjenesteudøverens faktiske præstationsniveau i år n i forhold til det relevante mål
b)
det gældende niveau for bonusser og sanktioner skal stå i forhold til de mål, der søges opfyldt, og den opnåede præstation. Der må ikke gives bonus for præstationer, som ligger på eller under de forventede præstationsmål
c)
det gældende niveau for bonusser og sanktioner skal svare til hinanden
d)
det maksimale beløb af kumulerede bonusser og det maksimale beløb af kumulerede sanktioner må ikke overstige 1 % af indtægterne fra luftfartstjenester i år n
e)
udsving i præstationsniveauer og det gældende niveau for bonusser og sanktioner fastlægges efter den høring, der er omhandlet i artikel 9, og fastsættes i præstationsplanen
f)
når der fastsættes mål for funktionelle luftrumsblokke, gælder bonusser og sanktioner for de berørte luftfartstjenesteudøvere
g)
for det centrale præstationsområde kapacitet kan præstationsmålniveauerne tilpasses til kun at omfatte forsinkelser i relation til ATC-kapacitet, ATC-ruteføring, ATC-personale, ATC-udstyr, luftrumsstyring og særlige begivenheder med ATFCM-brugerhåndbogens kode C, R, S, T, M og P.
2. De nationale tilsynsmyndigheder overvåger, at luftfartstjenesteudøverne gennemfører disse incitamentordninger korrekt.
Artikel 16
Modulering af luftfartsafgifterne
1. Medlemsstater kan efter tilbuddet om den høring, der er omhandlet i artikel 9, på nationalt niveau eller for en funktionel luftrumsblok på en ikke-diskriminerende og gennemsigtig måde modulere luftfartsafgifter, som afholdes af luftrumsbrugere, for at afspejle deres bestræbelser på bl.a. at:
a)
optimere brugen af luftfartstjenesterne
b)
mindske flyvningens miljøpåvirkninger
c)
mindske de samlede udgifter til luftfartstjenester og øge deres effektivitet; bl.a. ved at afgifterne moduleres efter trafiktætheden på nettet i et specifikt område eller på en specifik rute på specifikke tidspunkter.
Moduleringen af afgifter må ikke føre til en samlet ændring i luftfartstjenesteudøverens indtægter. For høje eller lave opkrævninger fremføres til den følgende periode.
2. Luftfartsafgifter kan også moduleres på en ikke-diskriminerende og gennemsigtig måde for at fremskynde implementeringen af ATM-kapacitet inden for rammerne af SESAR. Moduleringen kan bl.a. have til formål at give et incitament til at udstyre luftfartøjer med systemer, der indgår i de fælles projekter, som er omhandlet i artikel 15a, stk. 3, i forordning (EF) nr. 550/2004.
3. En modulering af luftfartsafgifter indebærer en variation i overflyvningsafgiften og/eller tårn- og indflyvningskontrolafgiften, som beregnes på grundlag af bestemmelserne i artikel 11 og 12.
4. De nationale tilsynsmyndigheder overvåger, at luftfartstjenesteudøverne gennemfører moduleringen af luftfartsafgifter korrekt.
Artikel 17
Fastsættelse af enhedsrater for afgiftszoner
1. Medlemsstaterne sikrer, at der årligt fastsættes enhedsrater for hver enkelt afgiftszone. Med forbehold af stk. 2 ændres enhedsraterne ikke i årets løb.
Enhedsrater fastsættes efter følgende proces:
a)
For hvert år i referenceperioden beregnes enhedsrater for år n senest den 1. november i år n-1 på grundlag af de fastlagte enhedsomkostninger i præstationsplanen og de justeringer, der er anført i punkt 2.2 i bilag IV og i bilag V til denne forordning.
b)
Medlemsstaterne forelægger Kommissionen enhedsrater for år n senest den 1. juni i år n-1 i overensstemmelse med kravene i artikel 9, stk. 1 og stk. 2.
c)
Kommissionen vurderer disse enhedsrater i forhold til bestemmelserne i denne forordning og i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013.
d)
Finder Kommissionen, at disse enhedsrater opfylder bestemmelserne i denne forordning og gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, underretter den den pågældende medlemsstat herom inden for en frist på fire måneder efter forelæggelsen af enhedsraterne.
e)
Finder Kommissionen, at disse enhedsrater ikke overholder bestemmelserne i denne forordning og gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, underretter den inden for fire måneder efter forelæggelsen af enhedsraterne den pågældende medlemsstat herom, og medlemsstaten forelægger reviderede enhedsrater for Kommissionen inden en måned derefter.
f)
Medlemsstaterne underretter Kommissionen, og hvis relevant Eurocontrol, om disse enhedsrater for hver afgiftszone senest den 1. november i år n-1.
Enhedsrater opgives i national valuta. Hvis medlemsstater, som er en del af en funktionel luftrumsblok, beslutter at oprette en fælles afgiftszone med en fælles enhedsrate, opgives denne enhedsrate i euro eller i en af de berørte medlemsstaters nationale valutaer. De pågældende medlemsstater underretter Kommissionen og Eurocontrol om, hvilken valuta der anvendes.
2. Vedtages præstationsplaner efter den 1. november året forud for det år, hvor referenceperioden påbegyndes eller revideres efter artikel 17 og 19 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, genberegnes enhedsraterne om fornødent ud fra den endeligt vedtagne plan eller de gældende korrigerende foranstaltninger. Til dette formål og i overensstemmelse med artikel 16 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013 beregner og anvender medlemsstaterne deres enhedsrate i overensstemmelse med den vedtagne præstationsplan så tidligt som muligt i løbet af referenceperiodens første år eller det første år for anvendelsen af de reviderede præstationsplaner og -mål. Forskellen i indtægterne som følge af den midlertidige anvendelse af den oprindelige enhedsrate fremføres til beregning af enhedsraten det følgende år. For referenceperiodens første år eller det første år for anvendelsen af de reviderede præstationsplaner og -mål, anvendes den mekanisme til trafikrisikodeling, der er fastsat i artikel 13, på grundlag af de fastlagte omkostninger og tjenesteenheder, der indgår i den endeligt vedtagne præstationsplan, tillige med de faktiske tjenesteenheder for året.
Artikel 18
Opkrævning af afgifter
1. Medlemsstaterne kan opkræve afgifterne i form af en enkelt afgift pr. flyvning. Hvis afgifter faktureres og opkræves på regionalt plan, kan faktureringsvalutaen være euro, og en administrativ enhedsrate til dækning af fakturerings- og opkrævningsomkostninger kan lægges til den pågældende enhedsrate. Medlemsstaterne sikrer, at beløb, der opkræves på deres vegne, anvendes til at finansiere de omkostninger, der er fastlagt i overensstemmelse med denne forordnings bestemmelser.
2. Brugere af luftfartstjenester betaler omgående og fuldt ud alle luftfartsafgifter.
3. Medlemsstaterne sikrer, at der anvendes effektive håndhævelsesforanstaltninger. Disse foranstaltninger kan omfatte afvisning af anmodninger om luftfartstjenester, tilbageholdelse af luftfartøjer og andre håndhævelsesforanstaltninger i henhold til gældende lovgivning.
KAPITEL IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 19
Klageadgang
Medlemsstaterne sikrer, at beslutninger, der træffes i medfør af denne forordning, er behørigt begrundede, og at de underkastes en effektiv revisions- og/eller klageprocedure.
Artikel 20
Uhindret overvågning af kravopfyldelsen
Luftfartstjenesteudøverne skal understøtte den pågældende nationale tilsynsmyndighed eller en kvalificeret enhed, der optræder på den nationale tilsynsmyndigheds vegne, i dennes inspektioner og undersøgelser, herunder besøg på stedet. De bemyndigede personer gives adgang til at:
a)
undersøge relevante regnskabsdokumenter, opgørelser over aktiver, lagerbeholdninger samt ethvert andet materiale af relevans for fastlæggelsen af luftfartsafgifter
b)
til at tage kopi eller udskrift af de kontrollerede dokumenter
c)
anmode om mundtlige redegørelser på stedet
d)
få adgang til relevante lokaler, arealer eller transportmidler.
Sådanne inspektioner og undersøgelser udføres i overensstemmelse med de gældende procedurer i den medlemsstat, hvor de foretages.
Artikel 21
Fornyet gennemgang
Kommissionens gennemgang af den præstationsordning, der er omhandlet i artikel 24 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, skal omfatte den mekanisme til trafikrisikodeling, der er fastsat i artikel 13, mekanismen til omkostningsdeling, der er fastsat i artikel 14, incitamentordninger, der er oprettet efter artikel 15, modulering af afgifter i medfør af artikel 16, samt deres virkning og effektivitet med hensyn til at opfylde de fastsatte mål.
Artikel 22
Ikrafttræden og anvendelse
1. Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
2. Denne forordning anvendes fra den anden referenceperiode, jf. artikel 8 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, og i denne periode. Med hensyn til anvendelsen af præstationsordningen, og for at der kan vedtages EU-dækkende mål, jf. artikel 10, stk. 2, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, inden den anden referenceperiode påbegyndes, og præstationsplaner kan udarbejdes og vedtages i overensstemmelse med bestemmelserne i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, skal artikel 1, stk. 5, artikel 3, artikel 7, stk. 4, artikel 9, artikel 14, stk. 2, litra b)-f), og artikel 17 samt bilagene til nærværende forordning finde anvendelse fra datoen for ikrafttrædelsen af denne forordning.
Artikel 23
Ophævelse af Kommissionens forordning (EF) nr. 1794/2006
Kommissionens forordning (EF) nr. 1794/2006 af 6. december 2006 om en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester ophæves med virkning fra den 1. januar 2015.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 3. maj 2013.
A BIZOTTSÁG 391/2013/EU VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
(2013. május 3.)
a léginavigációs szolgálatok közös díjszámítási rendszerének létrehozásáról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel az 1070/2009/EK rendelettel (1) módosított, a léginavigációs szolgálatoknak az egységes európai égbolt keretében történő ellátásáról szóló, 2004. március 10-i 550/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) (léginavigációs-szolgálati rendelet) és különösen annak 15. cikke (4) bekezdésére,
mivel:
(1)
Az 550/2004/EK rendelet értelmében a Bizottságnak a léginavigációs szolgálatokra vonatkozóan közös díjszámítási rendszert kell létrehoznia, lehetővé téve a rendszernek az egységes európai égbolton belüli egységes alkalmazását.
(2)
A repülés minden egyes szakasza alatt biztosított léginavigációs szolgálatok közös díjszámítási rendszerének kidolgozása rendkívül fontos az egységes európai égbolt létrehozását célzó kezdeményezés végrehajtása szempontjából. A rendszernek hozzá kell járulnia ahhoz, hogy a légtérfelhasználóknak felszámított díjak meghatározása, kivetése és beszedése átláthatóbbá váljon. A rendszernek továbbá támogatnia kell a léginavigációs szolgálatok igénybe vevőinek - a rendszer finanszírozóinak - nyújtott biztonságos, hatékony és megfelelő léginavigációs szolgáltatásokat, és ösztönöznie kell az integrált szolgáltatásnyújtást.
(3)
A közös díjszámítási rendszernek alapvető szerepet kell játszania az 1070/2009/EK rendelettel (3) módosított, az egységes európai égbolt létrehozására vonatkozó keret megállapításáról szóló, 2004. március 10-i 549/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) („keretrendelet”) 11. cikkében és a a léginavigációs szolgálatok és a hálózati funkciók teljesítményrendszerének létrehozásáról szóló, 2013. május 3-i 390/2013/EU bizottsági végrehajtási rendeletben (5) meghatározott teljesítményrendszer célkitűzéseinek megvalósításában.
(4)
A léginavigációs szolgálatok teljesítményének javítására vonatkozó általános célkitűzésnek megfelelően a díjszámítási rendszernek elő kell segítenie a költséghatékonyságot és a működési hatékonyságot, valamint elő kell írnia olyan ösztönző rendszerek létrehozását a léginavigációs szolgáltatókat érintően, amelyek elősegítik a léginavigációs szolgálatok jobb színvonalon való végzését, és ezen belül a forgalmi kockázatok megosztását.
(5)
A közös díjszámítási rendszernek összhangban kell lennie az Eurocontrol Útvonal-használati Díjrendszerével és a nemzetközi polgári repülésről szóló, 1944. évi chicagói ICAO-egyezmény (Chicagói Egyezmény) 15. cikkével.
(6)
A közös díjszámítási rendszernek a légiforgalom-áramlás figyelembevételével lehetővé kell tennie a légtér optimális felhasználását, különösen az 550/2004/EK rendelet 9a. cikkével összhangban létrehozott funkcionális légtérblokkokon belül.
(7)
A közös díjszámítási rendszer egyik alapelve, hogy a légtérfelhasználók képviselőinek és az illetékes hatóságoknak megfelelő időben mindenre kiterjedő és átlátható tájékoztatást kell kapniuk a költségalapról.
(8)
Abban az esetben, ha megállapításra kerül, hogy a közelkörzeti léginavigációs szolgáltatások és/vagy a kommunikációs, navigációs és légtérellenőrző szolgáltatások (CNS), a meteorológiai szolgáltatások (MET) és a légiforgalmi tájékoztatás (AIS) nyújtása piaci alapon történik, indokolt, hogy a tagállamok dönthessenek úgy, hogy e szolgáltatásokra vonatkozóan nem számítanak ki megállapított költségeket, nem számítanak ki közelkörzeti díjakat, nem határoznak meg közelkörzeti egységdíjakat és/vagy nem határoznak meg pénzügyi ösztönzőket.
(9)
A repülőterek működtetésében bekövetkező változásokra tekintettel egy adott referencia-időszak során szükség lehet a közelkörzeti díjszámítási körzetek módosítására.
(10)
Szükséges, hogy az integrált szolgáltatásnyújtás ösztönzése érdekében bevezetésre kerülő új technológiák és eljárások, valamint a hozzájuk kapcsolódó üzleti modellek a felhasználói költségek jelentős csökkenésével járjanak. Az ezen jövőbeli költségcsökkenések lehetővé tételét célzó fejlesztések végrehajtása kapcsán a léginavigációs szolgáltatóknál szerkezetátalakítási költségek merülnek fel, amely költségeket a szolgáltatók átháríthatják, amennyiben bizonyítják, hogy a felhasználók számára tényleges előnyök keletkeztek.
(11)
A teljesítmény javításának ösztönzésére szolgáló mechanizmusok kialakításakor figyelembe kell venni, hogy mennyire kívánatos jutalmazni, illetve büntetni a teljesítményterv elfogadásakor várt teljesítményszinthez képest elért tényleges teljesítményt.
(12)
A SESAR-technológiák alkalmazásának felgyorsítása érdekében szükséges, hogy az új ATM-rendszerekbe történő beruházások és a meglévő ATM-rendszerek alapvető átalakítása - melyek befolyásolják az európai ATM-hálózat teljesítményének szintjét -, költségmegtérülésre jogosultak legyenek a felhasználói díjakon keresztül, amennyiben összhangban vannak az ATM főterv végrehajtásával és különösen ha az 550/2004/EK rendelet 15a. cikkének (3) bekezdése szerinti közös projektek formájában valósulnak meg. A tagállamok számára továbbá lehetővé kell tenni, hogy a léginavigációs díjak tekintetében modulációt alkalmazzanak annak érdekében, hogy így ösztönözzék a légi járműveknek a közös projektekben szereplő rendszerekkel való felszerelését.
(13)
A léginavigációs szolgálatok hatékonyságának javítása és használatuk optimalizálása érdekében a tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy a díjakra további modulációt alkalmazzanak, figyelembe véve a hálózatot egy adott körzetben vagy útvonalon, illetve egy adott időszakban jellemző leterheltséget.
(14)
Különösen a könnyű légi járművekre kiszabott díjak szintje nem lehet olyan mértékű, hogy az a biztonsági berendezések és szolgáltatások igénybevételének csökkenéséhez vagy új technikák és eljárások bevezetésének elmaradásához vezessen.
(15)
A tagállamok számára lehetővé kell tenni az egységdíjak közös megállapítását, különösen azokban az esetekben, amikor a díjszámítási körzetek több tagállam területére terjednek ki, vagy amikor a tagállamok közös útvonaldíj-rendszerben vesznek részt.
(16)
A közös díjszámítási rendszer hatékonyabbá tétele, valamint az adminisztrációs és könyvelési munkaterhelés csökkentése érdekében lehetővé kell tenni, hogy a tagállamok az útvonaldíjakat közös útvonal-használati díjrendszer keretén belül, repülésenkénti egyszeri díj formájában, közösen szedjék be.
(17)
Meg kell erősíteni az annak biztosításához szükséges jogi eszközöket, hogy a léginavigációs szolgáltatások felhasználói haladéktalanul és teljes mértékben kifizessék a léginavigációs díjakat.
(18)
A légtérfelhasználóknak felszámított díjak megállapítását és beszedését a légtérfelhasználók képviselőivel folytatott konzultációt követően, méltányos és átlátható módon kell megvalósítani. A díjakat rendszeres időközönként felül kell vizsgálni.
(19)
A 2010. december 16-i 1191/2010/EU bizottsági rendelettel (6) módosított, a léginavigációs szolgálatok közös díjszámítási rendszerének létrehozásáról szóló, 2006. december 6-i 1794/2006/EK bizottsági rendeletet (7)2015. január 1-jével hatályon kívül kell helyezni.
(20)
Az e rendeletben előírt intézkedések összhangban vannak az egységes égbolttal foglalkozó bizottság véleményével,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Tárgy és hatály
(1) Ez a rendelet meghatározza a léginavigációs szolgálatok közös díjszámítási rendszerének kidolgozásához szükséges intézkedéseket.
(2) Ezt a rendeletet az 550/2004/EK rendelet 8. cikkével összhangban kijelölt légiforgalmi szolgáltatók és a szóban forgó rendelet 9. cikkének (1) bekezdésével összhangban kijelölt meteorológiai szolgáltatók által biztosított szolgálatokra kell alkalmazni az általános légi forgalomra az ICAO EUR és AFI körzetein belül mindenütt, ahol a tagállamok felelősek a léginavigációs szolgálatok biztosításáért. A rendeletet alkalmazni kell továbbá a 677/2011/EU bizottsági rendelet (8) 3. cikkével összhangban létrehozott hálózatkezelőre.
(3) A tagállamok az ICAO más körzeteiben lévő, de az illetékességi körükbe tartozó légtérben biztosított léginavigációs szolgálatokra is alkalmazhatják ezt a rendeletet, azzal a feltétellel, hogy erről tájékoztatják a Bizottságot és a többi tagállamot.
(4) A tagállamok alkalmazhatják ezt a rendeletet azon léginavigációs szolgáltatókra, amelyek az 550/2004/EK rendelet 7. cikkének (5) bekezdése alapján engedéllyel rendelkeznek léginavigációs szolgálatok tanúsítvány nélküli végzésére.
(5) A 390/2013/EU végrehajtási rendelet 1. cikkének (4) bekezdésére figyelemmel a tagállamok dönthetnek úgy, hogy az évente 70 000-nél kevesebb IFR szerinti légiforgalmi műveletet lebonyolító repülőtereken biztosított léginavigációs szolgálatok esetében nem alkalmazzák ezt a rendeletet.
A tagállamok e döntésről értesítik a Bizottságot.
2. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában az 549/2004/EK rendelet 2. cikkében szereplő fogalommeghatározásokat kell alkalmazni.
Ezen túlmenően az alábbi fogalommeghatározásokat kell alkalmazni:
1. „léginavigációs szolgáltatás használója”: a légi jármű üzemben tartója a repülés idején, vagy - amennyiben az üzemben tartó kiléte nem ismert -, a légi jármű tulajdonosa, kivéve, ha bizonyítható, hogy az adott időpontban valaki más volt az üzemben tartó;
2. „légtérfelhasználók képviselője”: bármely olyan jogi személy vagy szervezet, amely a léginavigációs szolgálatok egy vagy több felhasználói kategóriájának érdekeit képviseli;
3. „IFR”: műszeres repülési szabályok a chicagói egyezmény 2. mellékletében meghatározottak szerint (tizedik kiadás, 2005. július);
4. „VFR”: látva repülési szabályok a chicagói egyezmény 2. mellékletében meghatározottak szerint (tizedik kiadás, 2005. július);
5. „útvonali díjszámítási körzet”: adott légtérvolumen, amelynek vonatkozásában egységes költségalapot és egységes egységdíjat határoztak meg;
6. „közelkörzeti díjszámítási körzet”: adott repülőtér vagy repülőterek csoportja, amely vonatkozásában egységes költségalapot és egységes egységdíjat határoztak meg;
7. „megállapított költségek”: az 550/2004/EK rendelet 15. cikke (2) bekezdésének a) pontjában említett, a tagállamok által előre meghatározott költségek;
8. „referencia-időszak”: a teljesítményrendszerre vonatkozó, az 549/2004/EK rendelet 11. cikke (3) bekezdésének d) pontjában és a 390/2013/EU végrehajtási rendelet 8. cikkében előírt referencia-időszak;
9. „IFR szerinti légiforgalmi művelet”: a műszeres repülési szabályok szerint végrehajtott felszállások és leszállások számának a teljesítményterv benyújtását megelőző három év éves átlaga alapján kiszámított összege;
10. „egyéb bevételek”: hatósági forrásokból származó bevételek, ezen belül többek között a transzeurópai közlekedési hálózatból (TEN-T), az Európai Hálózatfinanszírozási Eszközből (Connecting Europe Facility, CEF), a Kohéziós Alapból és más uniós támogatási programokból származó pénzügyi támogatások; kereskedelmi tevékenységekből származó bevételek; és/vagy a közelkörzeti egységdíjak esetében a léginavigációs szolgáltatók és a repülőtér-üzembentartók közötti szerződésekből vagy megállapodásokból származó bevételek;
11. „teljesítményterv”: a 390/2013/EU végrehajtási rendelet 11-16. cikkének rendelkezéseivel összhangban kidolgozott és elfogadott teljesítményterv;
12. „tényleges költségek”: a léginavigációs szolgálatok biztosítása kapcsán egy adott évben ténylegesen felmerült, záróellenőrzés tárgyát képező költségek;
13. „CNS, MET és AIS szolgálatok”: a kommunikációs, navigációs és légtérellenőrző szolgáltatások, a léginavigációhoz szükséges meteorológiai szolgáltatások és a légiforgalmi tájékoztatás;
14. „szerkezetátalakítási költségek”: az integrált szolgáltatásnyújtás ösztönzését célzó új technológiák és eljárások, valamint a hozzájuk kapcsolódó üzleti modellek bevezetése révén megvalósuló szerkezetátalakítási folyamat során a léginavigációs szolgáltatóknál felmerülő jelentős összegű, egyszeri költségek, amelyeket a tagállamok egy vagy több referencia-időszak során kívánnak megtéríttetni. Ezen költségek közé tartozhatnak egyebek mellett az alkalmazottakat megillető végkielégítés, a légiforgalom-irányító központok bezárása, a tevékenységek áthelyezése, valamint egyes eszközök értékének leírása és/vagy a más léginavigációs szolgáltatókban való stratégiai részesedés szerzése kapcsán felmerülő költségek.
3. cikk
Piaci feltételek mellett biztosított közelkörzeti léginavigációs szolgálatok, valamint CNS, MET és AIS szolgálatok
(1) Az 550/2004/EK rendelet 14. és 15. cikkében említett alapelvek alkalmazásának sérelme nélkül, és a (2) bekezdésben említett értékelés függvényében a tagállamok az egyes referencia-időszakok kezdetét megelőzően vagy - indokolt esetben - a referencia-időszak során megállapíthatják, hogy közelkörzeti léginavigációs szolgáltatásaik vagy a CNS, a MET és az AIS szolgáltatások közül néhányra vagy azok mindegyikére piaci feltételek érvényesek. Az e rendeletben szereplő intézkedéseket ebben az esetben is alkalmazni kell, azonban az érintett tagállamok a szóban forgó szolgáltatások tekintetében dönthetnek úgy, hogy:
a)
nem számítanak ki megállapított költségeket az e rendelet 7. cikkével összhangban;
b)
e szolgáltatásokra vonatkozóan nem határoznak meg pénzügyi ösztönzőket az e rendelet 15. cikkével összhangban a kapacitás és a környezetvédelem fő teljesítményterületén;
továbbá a közelkörzeti léginavigációs szolgálatok vonatkozásában
c)
nem számítanak ki közelkörzeti díjakat e rendelet 12. cikkével összhangban;
d)
nem határoznak meg közelkörzeti egységdíjakat e rendelet 17. cikkével összhangban.
(2) Annak megállapítása céljából, hogy közelkörzeti léginavigációs szolgáltatásaik vagy a CNS, a MET és az AIS szolgáltatások közül néhányra vagy azok mindegyikére piaci feltételek vonatkoznak-e, a tagállamok az e rendelet I. mellékletében szereplő feltételek alapján részletes értékelést készítenek. Az értékelés során a tagállamok konzultálnak a légtérfelhasználók képviselőivel.
(3) Az (1) bekezdésben említett tagállamok 19 hónappal az egyes referencia-időszakok kezdetét vagy az (1) bekezdéssel összhangban hozott határozat hatálybalépését megelőzően részletes jelentést nyújtanak be a Bizottságnak a (2) bekezdésben említett ellenőrzés tartalmáról és eredményeiről. A jelentést bizonyítékokkal kell alátámasztani, így annak tartalmaznia kell - adott esetben - a pályázati dokumentációkat, az adott szolgáltató kiválasztásának indoklását, a kiválasztott szolgáltatókat érintő, a közelkörzeti léginavigációs szolgáltatások vagy a CNS, a MET és az AIS szolgáltatások költséghatékonyságát biztosítani hivatott rendelkezéseket, valamint a légtérfelhasználók képviselőivel folytatott konzultáció eredményeit. A jelentésnek tartalmaznia kell a tagállam következtetéseinek teljes indoklását.
(4) Amennyiben a Bizottság is úgy véli, hogy e rendelet I. mellékletével összhangban megállapítható a piaci feltételek fennállása, erről a jelentés kézhezvételétől számítva négy hónapon belül értesíti az érintett tagállamot. Amennyiben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a piaci feltételek fennállásának megállapításához további információkra van szükség, akkor a jelentés kézhezvételétől számított négyhónapos időszak hat hónapra hosszabbodik.
Amennyiben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy nem állnak fenn piaci feltételek, akkor a jelentés kézhezvételétől számított hat hónapon belül, az 549/2004/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdésében említett eljárással összhangban úgy határoz, hogy az érintett egy vagy több tagállamnak maradéktalanul alkalmaznia kell az e rendeletben szereplő rendelkezéseket. Az erről szóló határozatot a Bizottság az érintett tagállammal (tagállamokkal) folytatott konzultációt követően hozza meg.
(5) A tagállami jelentés és a (4) bekezdésben említett bizottsági határozat az érintett referencia-időszak teljes időtartamára érvényes, a nyilvánosság számára elérhető, és a rájuk való hivatkozás közzétételre kerül az Európai Unió Hivatalos Lapjában.
4. cikk
A közös díjszámítási rendszer alapelvei
(1) A közös díjszámítási rendszerre az 550/2004/EK rendelet 15. cikkében megállapított alapelveket kell alkalmazni.
(2) Az útvonali léginavigációs szolgálatok megállapított költségeit a léginavigációs szolgálatok igénybevevőire a III. fejezettel összhangban kivetett útvonaldíjakon keresztül és/vagy egyéb bevételekből kell finanszírozni.
(3) A közelkörzeti léginavigációs szolgálatok megállapított költségeit a léginavigációs szolgálatok igénybevevőire a III. fejezettel összhangban kivetett közelkörzeti díjakon keresztül és/vagy egyéb bevételekből kell finanszírozni.
(4) A (2) és (3) bekezdés nem sértheti a léginavigációs szolgálatok egyes felhasználóira vonatkozó mentességeknek a 10. cikknek megfelelően más forrásokon keresztül történő finanszírozását.
(5) A közös díjszámítási rendszer biztosítja a költségalapokkal, illetve a költségeknek a különböző szolgálatok közötti elosztásával kapcsolatos átláthatóságot és a légtérfelhasználók képviselőivel folytatott konzultáció lehetőségét.
(6) Az e rendelet 11. és 12. cikkével összhangban megállapított útvonaldíjakból és közelkörzeti díjakból származó bevételeket nem szabad a léginavigációs szolgáltatók kereskedelmi tevékenységeinek finanszírozására felhasználni.
5. cikk
Díjszámítási körzetek létrehozása
(1) A tagállamok díjszámítási körzeteket hoznak létre az illetékességi körükbe tartozó azon légtér vonatkozásában, amelyben a légtérfelhasználók léginavigációs szolgálatokat vehetnek igénybe.
(2) A díjszámítási körzeteket a légtérfelhasználók képviselőivel folytatott konzultációt követően, a légiforgalmi irányítási műveletekkel és szolgálatokkal összhangban kell kialakítani.
(3) Az útvonaldíjkörzetek a földtől a magaslégtérig terjednek. Összetett közelkörzetekben a tagállamok külön körzeteket hozhatnak létre egy díjkörzeten belül.
(4) Ha a díjszámítási körzetek több tagállam légterére is kiterjednek, az érintett tagállamok gondoskodnak e rendelet következetes és egységes alkalmazásáról az érintett légtérben.
(5) A közelkörzeti díjszámítási körzetek egy adott referencia-időszakon belül módosíthatók. Ebben az esetben a tagállamok:
a)
benyújtják a vonatkozó költség- és forgalmi adatokat, hogy azok alapján a Bizottság a módosítás hatálybalépését megelőző, illetve azt követő helyzetet megfelelően tükröző konzisztens adatsorokat állíthasson össze, és a 390/2013/EU végrehajtási rendelet 18. cikkével összhangban elvégezhesse teljesítményellenőrzési feladatait;
b)
konzultálnak a légtérfelhasználók képviselőivel, és tájékoztatják a Bizottságot azok észrevételeiről;
c)
értékelést nyújtanak be a Bizottsághoz a változások által a léginavigációs szolgálatok költséghatékonysági célkitűzéseire és teljesítményének ellenőrzésére gyakorolt hatásokról, és jelzik, hogy a referencia-időszak hátralévő részében hogyan kívánják elvégezni a teljesítményellenőrzést.
II. FEJEZET
A LÉGINAVIGÁCIÓS SZOLGÁLATOK BIZTOSÍTÁSÁNAK KÖLTSÉGEI
6. cikk
Költségmegtérülésre jogosult szolgálatok, berendezések és tevékenységek
(1) Az 1. cikk (2) és (4) bekezdésében említett léginavigációs szolgáltatók a felelősségi körükbe tartozó díjszámítási körzetekre meghatározzák a léginavigációs szolgálat ellátásával kapcsolatban az ICAO Regionális Léginavigációs Tervben (Európai Régió) meghatározottak szerinti berendezések és ennek értelmében végrehajtott szolgáltatások vonatkozásában felmerült költségeiket.
Ezek a költségek magukban foglalják az adminisztratív költségeket, a képzéssel, tanulmányokkal, tesztekkel és kísérletekkel kapcsolatos költségeket, valamint a szolgálatokhoz kapcsolódó kutatási és fejlesztési költségeket.
(2) A tagállamok a következő költségeket vehetik figyelembe megállapított költségként az 550/2004/EK rendelet 15. cikke (2) bekezdésének a) pontjával összhangban, amennyiben azok a léginavigációs szolgálatok végzésének eredményeként merülnek fel:
a)
az illetékes nemzeti hatóságoknál felmerült költségek;
b)
az 550/2004/EK rendelet 3. cikkében említett minősített szervezeteknél felmerült költségek;
c)
nemzetközi megállapodásokból eredő költségek.
(3) Az 550/2004/EK rendelet 15a. cikkének (3) bekezdésével összhangban a díjakból eredő bevétel egy részét fel lehet használni a hálózattal kapcsolatos funkciók terén indított olyan közös projektek finanszírozására, amelyek a légiforgalmi irányítás és a léginavigációs szolgálatok összteljesítményének javítása szempontjából különösen fontosak. Ilyen esetekben a tagállamok átfogó és átlátható elszámolási eljárásokról gondoskodnak annak biztosítására, hogy a légtérfelhasználóknak ne kelljen kétszeresen fizetniük. A közös projektekkel kapcsolatban felmerülő megállapított költségeket egyértelműen meg kell határozni a II. és VII. melléklettel összhangban.
(4) Az új ATM-rendszerekbe történő beruházások és a meglévő ATM-rendszerek alapvető átalakítása abban az esetben lehetnek jogosultak költségmegtérülésre, ha összhangban vannak az európai ATM főtervvel és különösen, ha az 550/2004/EK rendelet 15a. cikkének (3) bekezdése szerint közös projektek formájában valósulnak meg.
7. cikk
Költségszámítás
(1) A megállapított költségek és a tényleges költségek az e rendelet 6. cikkében említett és az 550/2004/EK rendelet 12. cikkében szereplő számviteli követelményekkel összhangban meghatározott, költségmegtérülésre jogosult szolgálatokhoz, berendezésekhez és tevékenységekhez kapcsolódó költségeket foglalják magukban.
A nemzetközi számviteli standardok bevezetéséből eredő nem ismétlődő hatásokat legfeljebb 15 éves időtartamra el lehet osztani.
A 390/2013/EU végrehajtási rendelet 17. és 19. cikkének sérelme nélkül, a megállapított költségeket az egyes referencia-időszakok kezdetét megelőzően, a teljesítményterv részeként kell rögzíteni, az adott referencia-időszak valamennyi évére vonatkozóan, mind reál-, mind nominális értéken. Az egyes referencia-időszakok valamennyi évére vonatkozóan a referencia-időszakot megelőzően rögzített, nominális értéken kifejezett megállapított költségek és a Bizottság (az Eurostat) által a harmonizált fogyasztói árindexben feljegyzett, az n. év áprilisában közzétett tényleges infláció és a teljesítménytervben a referencia-időszakot megelőző évre, illetve a referencia-időszak valamennyi évére meghatározott, feltételezett infláció közötti különbség alapján kiigazított megállapított költségek közötti különbséget legfeljebb az n + 2. évre lehet átvinni.
A megállapított költségeket és a tényleges költségeket nemzeti pénznemben kell meghatározni. Ha egy funkcionális légtérblokkon belül egységes egységdíjon alapuló, közös díjszámítási körzet került létrehozásra, az érintett tagállamok gondoskodnak a nemzeti szintű költségek euróra vagy az érintett tagállamok valamelyikének nemzeti pénznemére történő átváltásáról annak érdekében, hogy az e rendelet 17. cikke (1) bekezdése harmadik albekezdésének alkalmazásában az egységdíjak kiszámítása átlátható legyen. Az érintett tagállamok minderről értesítik a Bizottságot és az Eurocontrolt.
(2) Az (1) bekezdésben említett költségeket a következők szerinti bontásban kell feltüntetni: személyi jellegű ráfordítások, egyéb működési költségek, amortizációs költségek, tőkeköltség és rendkívüli tételek, köztük a vissza nem téríthető adók és a kifizetett vámok, és minden egyéb kapcsolódó költség.
A személyi jellegű ráfordítások magukban foglalják a bruttó javadalmazást, a túlóradíjat, a munkáltatói társadalombiztosítási járulékokat, valamint a nyugdíjköltségeket és minden egyéb juttatást. A nyugdíjköltségek kiszámítása óvatos feltételezésekre támaszkodva, értelemszerűen az adott rendszer irányításának vagy a nemzeti jognak a figyelembevételével történhet. E feltételezéseket a teljesítménytervekben részletesen fel kell tüntetni.
Az egyéb működési költségek magukban foglalják a léginavigációs szolgálatok biztosításához szükséges áruk és igénybe vett szolgáltatások beszerzésével kapcsolatos költségeket, különösen a kiszervezett szolgáltatások, a külső személyzet, az anyagok, az energia és a közüzemi szolgáltatások, az épületbérlések, a felszerelések és a berendezések költségeit, valamint a karbantartással, biztosítással és utazással kapcsolatos költségeket. Ha egy léginavigációs szolgáltató egyéb léginavigációs szolgáltatásokat vásárol, a szolgáltató az említett szolgáltatásokra fordított kiadásokat az egyéb működési költségei közé sorolja.
Az amortizációs költségeket a léginavigációs szolgálat biztosításához működtetett összes állóeszközre kell alkalmazni. A befektetett eszközök amortizációját várható működési élettartamuk alapján kell kiszámítani az amortizálandó eszközök bekerülési költségeire alkalmazott lineáris módszerrel. Az amortizáció kiszámításához a bekerülési áras vagy a folyóáras költségelszámolás is alkalmazható. Az alkalmazott módszer az amortizáció ideje alatt nem változhat, és összhangban kell lennie a tőkeköltség kiszámításának módszerével (a bekerülési áras költségelszámolásnál nominális tőkeköltség, a folyóáras költségelszámolásnál reál tőkeköltség). A folyóáras költségelszámolás alkalmazása esetén - összehasonlítás és értékelés céljából - rendelkezésre kell bocsátani a bekerülési áras költségelszámolással kapott adatokat is.
A tőkeköltség megegyezik a következők szorzatával:
a)
a léginavigációs szolgáltató által használt működő vagy beszerelés alatt lévő, a nemzeti felülvizsgálati hatóság által meghatározott befektetett eszközök átlagos nettó könyv szerinti értékének és az összes eszköz esetleges kiigazításának, valamint a léginavigációs szolgálatok biztosításához szükséges - a kamatozó számlákat nem tartalmazó - forgóeszközök nettó átlagértékének összege; valamint
b)
a tartozások kamatának és a saját tőke megtérülésének súlyozott átlaga. A saját tőkével nem rendelkező léginavigációs szolgáltatók esetében a súlyozott átlagot az a) pontban említett összes eszköz, illetve a tartozások közötti különbségből eredő hozam alapján kell kiszámítani.
A rendkívüli tételek az ugyanazon év során a léginavigációs szolgálat biztosításával kapcsolatban felmerült nem rendszeres költségeket foglalják magukban.
Minden olyan kiigazítást, amelyre nem a nemzetközi számviteli standardok előírásai nyomán került sor, a Bizottság általi felülvizsgálat céljából fel kell tüntetni a teljesítménytervekben, továbbá szerepeltetni kell a II. melléklettel összhangban benyújtandó további információk között.
(3) A tőkeköltség (2) bekezdés szerinti kiszámítása során a súlyozó faktoroknak a tartozásokon vagy saját tőkén keresztül történő finanszírozás arányán kell alapulniuk. A tartozások kamata megegyezik a léginavigációs szolgáltatók tartozásainak súlyozott átlagos kamatával. A saját tőke megtérülése - amelyet az adott jelentéstételi időszakra vonatkozó teljesítménytervben kell megadni - a léginavigációs szolgáltatónál ténylegesen felmerült pénzügyi kockázaton alapul.
Abban az esetben, ha az eszközök nincsenek a léginavigációs szolgáltató tulajdonában, de azokat figyelembe veszik a tőkeköltség kiszámítása során, a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy ezeknek az eszközöknek a költsége ne kerüljön kétszer megtérítésre.
(4) A tényleges költségek kiszámításakor figyelembe lehet venni azokat a szerkezetátalakítási költségeket, amelyek a megtérítéssel érintett referencia-időszakot megelőző referencia-időszakok során merültek fel a léginavigációs szolgáltatóknál, azonban ilyen esetben megfelelő üzleti dokumentációval kell alátámasztani, hogy a felhasználók számára idővel tényleges előnyök keletkeznek.
A nemzeti felülvizsgálati hatóság benyújtja a Bizottsághoz az üzleti dokumentációt, a szerkezetátalakítási költségek áthárítására vonatkozó tervet, valamint a légtérfelhasználók képviselőivel az üzleti dokumentáció és a szerkezetátalakítási költségek áthárítására vonatkozó terv kapcsán folytatott konzultáció eredményeit.
Ha a Bizottság megítélése szerint bizonyítható, hogy a felhasználók számára idővel tényleges előnyök keletkeznek, akkor a szóban forgó dokumentumoknak a nemzeti felülvizsgálati hatóság általi benyújtásától számított öt hónapon belül értesíti erről az érintett tagállamot.
Ha a Bizottság megítélése szerint nem bizonyítható, hogy a felhasználók számára idővel tényleges előnyök keletkeznek, akkor az 549/2004/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdésében említett eljárással összhangban a szóban forgó dokumentumoknak a nemzeti felülvizsgálati hatóság általi benyújtásától számított öt hónapon belül úgy határoz, hogy a léginavigációs szolgáltatóknál felmerült szerkezetátalakítási költségeket nem lehet visszatéríteni, és erről értesíti az érintett tagállamot.
Az érintett tagállam a szerkezetátalakítási költségek alakulásáról és a felhasználók számára keletkező előnyökről beszámol a 390/2013/EU végrehajtási rendelet 18. cikkének (4) bekezdésében előírt éves jelentésben.
8. cikk
A költségek megosztása
(1) A 6. cikk értelmében költségmegtérülésre jogosult szolgáltatások és tevékenységek költségeit átlátható módon kell megosztani azon díjszámítási körzetek között, amelyekben ténylegesen felmerültek.
Amennyiben a költségek több különböző díjszámítási körzetet érintenek, azokat arányosan kell elosztani a 9. cikknek megfelelő átlátható módszer alkalmazásával.
(2) A közelkörzeti szolgálatok költsége a következő szolgáltatásokkal kapcsolatban merülhet fel:
a)
közelkörzeti légiforgalmi irányító szolgálatok, közelkörzeti repüléstájékoztató szolgálatok, beleértve a légiforgalmi tanácsadó szolgálatot és a riasztószolgálatot is;
b)
egy adott repülőtértől meghatározott távolságban egy légi jármű közeledésével és elindulásával kapcsolatos légiforgalmi szolgálatok a működési követelmények alapján;
c)
a léginavigációs szolgálatok összes többi összetevőjének megfelelő, az útvonali és a közelkörzeti szolgálatok közötti arányos elosztása.
A (2) bekezdés b) és c) pontjának alkalmazásában a tagállamok minden egyes referencia-időszakot megelőzően minden repülőtér vonatkozásában meghatározzák a költségeknek a közelkörzeti és az útvonali szolgálatok közötti elosztásához használt kritériumokat, és ezekről tájékoztatják a Bizottságot.
(3) Az útvonali szolgálatok költsége az (1) bekezdésben említett költségekhez kapcsolódik, a (2) bekezdésben említett költségekhez azonban nem.
(4) Amennyiben a VFR repülésekre vonatkozóan a 10. cikknek megfelelően mentességeket engedélyeznek, a léginavigációs szolgáltatónak meg kell határoznia a VFR repülésekhez biztosított léginavigációs szolgálat költségeit, és el kell őket különítenie az IFR repülésekkel kapcsolatban felmerült költségektől. Ezeket a költségeket határköltség-számítási módszerrel lehet kiszámítani, figyelembe véve a VFR repülések számára biztosított szolgáltatásokból az IFR repülések számára fakadó előnyöket.
9. cikk
A költségek és a díjszámítási mechanizmus átláthatósága
(1) A tagállamok - összehangolt módon - legkésőbb hét hónappal az egyes referencia-időszakok kezdete előtt konzultációra hívják a légtérfelhasználók képviselőit a megállapított költségekről, a tervezett beruházásokról, a szolgálati egységekkel kapcsolatos előrejelzésekről, a díjszámítási politikáról és az abból eredő egységdíjakról. A tagállamokat ennek során a léginavigációs szolgáltatók támogatják. A tagállamok a nemzeti szintű vagy funkcionális légtérblokkok szintjén az 6. cikknek megfelelően átlátható módon meghatározzák költségeiket és egységdíjaikat, és azokat a légtérfelhasználók képviselői, a Bizottság és adott esetben az Eurocontrol számára rendelkezésre bocsátják.
A referencia-időszak során a tagállamok minden évben koordinált konzultációt kezdeményeznek a légtérfelhasználók képviselőivel az előrejelzésektől való eltérésekről, különös tekintettel az alábbiakra:
a)
a tényleges forgalom és a tényleges költségek összevetése az előre jelzett forgalommal és a megállapított költségekkel;
b)
a 13. cikk szerinti, a forgalmi kockázatok megosztására szolgáló mechanizmus végrehajtása;
c)
a 14. cikk szerinti költségmegosztási mechanizmus végrehajtása;
d)
a 15. cikk szerinti ösztönző rendszerek;
e)
a díjak 16. cikk szerinti modulációja.
A konzultációkra regionális szinten is sor kerülhet. A légtérfelhasználók képviselői fenntartják azt a jogukat, hogy további konzultációkat kérjenek. A felhasználókkal szintén rendszeres konzultációra kerül sor minden alkalommal, amikor a 390/2013/EU végrehajtási rendelet 17. és 19. cikke szerinti riasztási mechanizmusok aktiválása a megállapított egységdíj(ak) felülvizsgálatát eredményezi.
(2) Az (1) bekezdésben említett információknak a II., VI. és VII. mellékletben szereplő jelentéstételi táblázatokon és az ott meghatározott részletes szabályokon kell alapulniuk. Abban az esetben, ha a 3. cikkel összhangban megállapításra kerül, hogy a közelkörzeti léginavigációs szolgáltatásokra vagy a CNS, a MET és az AIS szolgáltatásokra piaci feltételek vonatkoznak, az (1) bekezdésben említett információknak a III. mellékletben szereplő jelentéstételi táblázatokon és az ott meghatározott részletes szabályokon kell alapulniuk. A vonatkozó dokumentációt a konzultációs meghallgatás előtt három héttel a légtérfelhasználók képviselői, a Bizottság, az Eurocontrol és a nemzeti felügyeleti hatóságok rendelkezésére kell bocsátani. Az (1) bekezdés második albekezdésében említett évenkénti konzultáció esetében a vonatkozó dokumentációt minden évben legkésőbb június 1-jén a légtérfelhasználók képviselői, a Bizottság, az Eurocontrol és a nemzeti felügyeleti hatóságok rendelkezésére kell bocsátani.
(3) A 390/2013/EU végrehajtási rendelet 18. cikkének (4) bekezdése szerinti teljesítmény elérésről szóló jelentések elkészítéséhez a tagállamok a II., VI. és VII. mellékletben szereplő jelentéstételi táblázatok és az ott meghatározott részletes szabályok segítségével minden évben legkésőbb június 1-jén a Bizottság és az Eurocontrol rendelkezésére bocsátják az előző évben felmerült tényleges költségeikre vonatkozó adatokat, valamint a teljesítménytervekben szereplő meghatározott költségek és a tényleges költségek közötti különbséget. Azok a tagállamok, amelyek megállapították, hogy a közelkörzeti léginavigációs szolgáltatásokra vagy a CNS, a MET és az AIS szolgáltatásokra a 3. cikkel összhangban piaci feltételek vonatkoznak, az erre vonatkozó információkat a III. mellékletben szereplő jelentéstételi táblázatok és az ott meghatározott részletes szabályok segítségével nyújtják be.
III. FEJEZET
A LÉGINAVIGÁCIÓS SZOLGÁLAT BIZTOSÍTÁSÁNAK A LÉGINAVIGÁCIÓS DÍJAKON KERESZTÜL TÖRTÉNŐ FINANSZÍROZÁSA
10. cikk
A léginavigációs díjak alóli mentességek
(1) A tagállamok mentességet engedélyeznek az útvonaldíjak alól a következő esetekben:
a)
a két tonnát meg nem haladó engedélyezett felszállósúllyal rendelkező légi járművek által lebonyolított repülések;
b)
vegyes VFR/IFR repülések azon díjszabási körzetekben, amelyekben a repülések kizárólag VFR szerint zajlanak és a VFR repülésekre nem számítanak fel díjat;
c)
a kizárólag a hivatalos úton lévő uralkodók és közvetlen családtagjaik, állam- és kormányfők, valamint miniszterek szállítását szolgáló repülések; ezt a mentességet minden esetben meg kell indokolni a státus jelzésének vagy más megjegyzésnek a repülési tervben történő feltüntetésével;
d)
a megfelelő illetékes hatóság által engedélyezett kutató és mentő repülések.
(2) A tagállamok mentességet engedélyezhetnek az útvonaldíjak alól a következő esetekben:
a)
bármely ország katonai légi járműve által végzett katonai célú repülések;
b)
a kizárólag a szakszolgálati engedély megszerzése vagy a repülőszemélyzet esetében a jogosítás megszerzése érdekében végzett gyakorlórepülések, amennyiben ez a repülési tervben megfelelő megjegyzés feltüntetésével jelzik; a repüléseket kizárólag az érintett állam légterében lehet végezni; a repülések célja nem lehet utas- és/vagy áruszállítás, illetve kiindulási helyre juttatása vagy egyéb szállítása;
c)
kizárólag a léginavigáció földi támogatására használt vagy használni kívánt berendezések ellenőrzése vagy tesztelése érdekében végzett repülések, kivéve az érintett légi jármű kiindulási helyre juttatását;
d)
azon repülések, amelyek végpontja az a repülőtér, amelyről a repülőgép felszállt, amennyiben a repülés alatt közbenső leszállásra nem került sor;
e)
VFR repülések;
f)
a megfelelő illetékes szerv által engedélyezett humanitárius célú repülések;
g)
a vámhatóságok és a rendőri szervek által végzett repülések.
(3) A tagállamok a közelkörzeti díjak alóli mentességet engedélyezhetnek az (1) és (2) bekezdésben említett repülések esetében.
(4) A mentességet élvező repülések költségei a következőkből tevődnek össze:
a)
a 8. cikk (4) bekezdésében azonosítottak szerint mentességet élvező VFR repülésekkel kapcsolatos költségek; és
b)
a mentességet élvező IFR repülésekkel kapcsolatos költségek, amelyeket úgy kell kiszámítani, hogy az IFR repülésekkel kapcsolatban felmerülő költségeket megszorozzuk a mentességet élvező szolgálati egységek számának és a szolgálati egységek teljes számának hányadosával, ahol a szolgálati egységek teljes száma magában foglalja az IFR repülésekkel kapcsolatban felmerült szolgálati egységeket és a mentességet nem élvező VFR repülésekkel kapcsolatban felmerült szolgálati egységeket. Az IFR repülésekkel kapcsolatban felmerült költségek megegyeznek az összköltségnek és a VFR repülések költségének a különbségével.
(5) A tagállamok biztosítják a léginavigációs szolgáltatók számára a mentességet élvező repülésekkel kapcsolatban felmerült költségeinek megtérülését.
11. cikk
Az útvonaldíjak kiszámítása
(1) Annak a 4. cikk (2) bekezdése szerinti lehetőségnek a sérelme nélkül, hogy az útvonali léginavigációs szolgálatok finanszírozása egyéb bevételekből történjen, egy adott repülés útvonaldíja egy adott útvonaldíj-körzetben megegyezik az adott útvonaldíj-körzetre meghatározott egységdíj és az adott repüléshez kapcsolódó útvonali szolgálati egységek szorzatával.
(2) Az egységdíjat és az útvonali szolgálati egységeket a IV. melléklettel összhangban kell kiszámítani.
12. cikk
A közelkörzeti díjak kiszámítása
(1) Annak a 4. cikk (3) bekezdése szerinti lehetőségnek a sérelme nélkül, hogy a közelkörzeti léginavigációs szolgálatok finanszírozása egyéb forrásokból történjen, egy adott repülés közelkörzeti díja egy adott közelkörzeti díjszámítási körzetben megegyezik az adott közelkörzeti díjszámítási körzetre meghatározott egységdíj és az adott repüléshez kapcsolódó közelkörzeti szolgálati egységek szorzatával. A díj kiszabása szempontjából a megközelítés és a felszállás egyetlen repülésnek számít. A számítás egysége vagy az érkező vagy az induló járat.
(2) Az egységdíjat és a közelkörzeti szolgálati egységeket az V. melléklettel összhangban kell kiszámítani.
13. cikk
A forgalmi kockázatok megosztása
(1) A 390/2013/EU végrehajtási rendelet 12. cikkében említett alapelvekkel összhangban a forgalmi kockázatok megosztására szolgáló mechanizmust kell alkalmazni.
(2) Az alábbi költségeket nem kell a forgalmi kockázatok megosztásakor figyelembe venni, és e költségek nyomán a következő év(ek)ben a forgalom alakulásától függetlenül növekednek vagy csökkennek a meghatározott költségek:
a)
a 6. cikk (2) bekezdésével összhangban rögzített megállapított költségek a szolgáltatások határokon átívelő nyújtására vonatkozó megállapodások kivételével;
b)
a meteorológiai szolgálatok megállapított költségei;
c)
a 7. cikk (1) bekezdésében említett várható és tényleges infláció közötti különbségből eredő kiigazítás;
d)
a szerkezetátalakítási költségek áthárítása, amennyiben ez a 7. cikk (4) bekezdésével összhangban engedélyezésre került;
e)
a forgalmi kockázatok megosztására szolgáló mechanizmus végrehajtásából eredő átvitel;
f)
a 14. cikkben említett költségmegosztási mechanizmus végrehajtásából eredő, az előző referencia-időszakról történő átvitelek;
g)
a 15. cikkben említett pénzügyi ösztönző rendszerek keretében kiszabott bónuszok vagy szankciók;
h)
a léginavigációs díjak esetében a 16. cikkel összhangban alkalmazott modulációból származó, túlzott mértékben vagy nem kellő mértékben behajtott díjak;
i)
a forgalom változásából eredő, túlzott mértékben vagy nem kellő mértékben beszedett díjak;
j)
a második referencia-időszakra a tagállamoknál az útvonali szolgálatok esetében a 2011. évvel bezárólag, a közelkörzeti léginavigációs szolgálatok esetében pedig a 2014. évvel bezárólag felmerülő díjak túlzott mértékben vagy nem kellő mértékben való behajtásából származó átvitelek.
A tagállamok ezen kívül mentességet engedélyezhetnek a forgalmi kockázatok megosztása alól azon léginavigációs szolgáltatók megállapított költségei tekintetében, amelyek az 550/2004/EK rendelet 7. cikkének (5) bekezdése alapján engedélyt kaptak arra, hogy tanúsítvány nélkül biztosítsanak léginavigációs szolgálatokat.
(3) Ha egy adott n. évben a szolgálati egységek tényleges száma és az adott n. évre vonatkozóan a teljesítménytervben megállapított előrejelzés közötti eltérés sem pozitív, sem negatív irányban nem haladja meg a 2 %-ot, a léginavigációs szolgáltatónál a megállapított költségek tekintetében felmerült bevételkiesés vagy többletbevétel nem vihető tovább.
(4) Ha egy adott n. évben a szolgálati egységek tényleges száma több mint 2 %-kal meghaladja a teljesítménytervben az adott n. évre vonatkozóan megállapított előrejelzést, az n + 2. év megállapított költségeit csökkenteni kell az érintett léginavigációs szolgáltató(k)nál felmerülő, a szolgálati egységek tényleges száma és a teljesítménytervben szereplő megállapított költségekre vonatkozó előrejelzés közötti, 2 %-ot meghaladó különbségből eredő többletbevétel legalább 70 %-ával.
Ha egy adott n. évben a szolgálati egységek tényleges száma több mint 2 %-kal elmarad a teljesítménytervben az adott n. évre vonatkozóan megállapított előrejelzéstől, a megállapított költségeket - legkorábban az n + 2. évtől - növelni kell az érintett léginavigációs szolgáltató(k)nál felmerülő, a szolgálati egységek tényleges száma és a teljesítménytervben szereplő megállapított költségekre vonatkozó előrejelzés közötti, 2 %-ot meghaladó különbségből eredő bevétel-elmaradás legfeljebb 70 %-ával.
(5) Ha egy adott n. évben a szolgálati egységek tényleges száma nem éri el a teljesítménytervben az adott n. évre vonatkozóan megállapított előrejelzés 90 %-át, a megállapított költségeket - legkorábban az n + 2. évtől - növelni kell az érintett léginavigációs szolgáltató(k)nál felmerülő, a szolgálati egységek tényleges száma és a teljesítménytervben szereplő megállapított költségekre vonatkozó előrejelzés közötti, 10 %-ot meghaladó különbségből eredő bevétel-elmaradás teljes összegével.
Ha egy adott n. évben a szolgálati egységek tényleges száma meghaladja a teljesítménytervben az adott n. évre vonatkozóan megállapított előrejelzés 110 %-át, az n + 2. év megállapított költségeit csökkenteni kell az érintett léginavigációs szolgáltató(k)nál felmerülő, a szolgálati egységek tényleges száma és a teljesítménytervben szereplő megállapított költségekre vonatkozó előrejelzés közötti, 10 %-ot meghaladó különbségből eredő többletbevétel teljes összegével.
(6) A tagállamok dönthetnek úgy, hogy a közelkörzeti léginavigációs szolgálatok esetében nem alkalmazzák a fenti (3), (4) és (5) bekezdést az évente 250 000-nél kevesebb IFR szerinti légiforgalmi műveletet lebonyolító repülőtereken. A tagállamoknak erről a döntésükről az e rendelet kihirdetését követő két hónapon belül értesítik a Bizottságot.
14. cikk
Költségmegosztás
(1) A következő alapelvekkel összhangban költségmegosztási mechanizmust kell alkalmazni:
a)
ha egy referencia-időszak egésze során a tényleges költségek alacsonyabbak, mint a referencia-időszak kezdetén előre jelzett megállapított költségek, az ebből származó különbség az érintett léginavigációs szolgáltatónál, tagállamnál vagy minősített szervezetnél marad;
b)
ha egy referencia-időszak egésze során a tényleges költségek magasabbak, mint a referencia-időszak kezdetén előre jelzett megállapított költségek, az ebből származó különbséget az érintett léginavigációs szolgáltató, tagállam vagy minősített szervezet viseli.
(2) Az alábbi költségek mentesülnek az (1) bekezdés a) és b) pontjának alkalmazása alól:
a)
Az (1) bekezdés a) és b) pontjában szereplő költségmegosztási rendelkezéseket nem kell alkalmazni a megállapított költségek és a tényleges költségek közötti különbségre azon költségtételek tekintetében, amelyek kezelésére az érintett léginavigációs szolgáltató, tagállam vagy minősített szervezet ésszerű és jól azonosítható lépéseket tett, azonban a következő tényezők miatt az érintettek befolyásán kívül esőnek minősülhetnek:
i.
előre nem látott pénzügyi piaci körülmények miatt a nyugdíjra, a nyugdíjelszámolásra vagy a nyugdíjköltségekre vonatkozó nemzeti jogszabályokban bekövetkezett, előre nem látott változások;
ii.
azon kölcsönök kamatait érintő jelentős változások, amelyekből a léginavigációs szolgálatok biztosításának költségeit finanszírozzák;
iii.
a teljesítménytervben nem szereplő, azonban jogszabályban előírt új, előre nem látott költségtételek;
iv.
az adózásra vonatkozó nemzeti jogszabályokban bekövetkezett, előre nem látott változások;
v.
nemzetközi megállapodásokból eredő, költségeket vagy bevételeket érintő, előre nem látott változások.
b)
A 7. cikk (1) bekezdése harmadik albekezdésének sérelme nélkül, a (2) bekezdés a) pontjában szereplő minden egyes költségtételt a nemzeti felülvizsgálati hatóságok állapítják meg, és a teljesítménytervekben minden egyes költségtétel esetében a megelőző referencia-időszakra vonatkozóan szerepelnie kell az alábbiaknak:
i.
a költségtétel részletes bemutatása;
ii.
a teljesítménytervben az adott tételhez rendelt költség;
iii.
annak indoklása, hogy a költségtétel miért a (2) bekezdés a) pontja, nem pedig az (1) bekezdés a) és b) pontja alapján lehet költségmegtérülésre jogosult;
iv.
az érintett nemzeti felügyeleti hatóságok, léginavigációs szolgáltató vagy minősített szervezet befolyásán kívül eső azon külső esemény vagy körülmény bemutatása, amely miatt az adott költségtétel esetében eltérés következett be a tényleges és a megállapított költségek között;
v.
az adott tételhez kapcsolódó kockázatok kezelésére tett intézkedések.
c)
E tételek tekintetében a tényleges költségek és a megállapított költségek közötti különbségeket a VII. melléklet 2. pontjával összhangban meg kell határozni és magyarázni.
d)
Ha annak eredményeképpen, hogy a (2) bekezdés a) pontjának hatálya alól kikerülnek egyes költségek, egy teljes referencia-időszak során a tényleges költségek alacsonyabbak, mint a referencia-időszak kezdetén rögzített megállapított költségek, az ebből származó különbséget a következő referencia-időszakra való átvitel formájában vissza kell juttatni a légtérfelhasználókhoz.
e)
Ha annak eredményeképpen, hogy a (2) bekezdés a) pontjának hatálya alá bekerülnek egyes költségek, egy teljes referencia-időszak során a tényleges költségek magasabbak, mint a referencia-időszak kezdetén rögzített megállapított költségek, az ebből származó különbséget a következő referencia-időszakra való átvitel formájában át kell hárítani a légtérfelhasználókra.
f)
Az illetékes nemzeti felülvizsgálati hatóság minden évben megállapítja, hogy a tényleges költségek és a megállapított költségek közötti eltérés valóban a (2) bekezdés a) pontjában meghatározott, és a (2) bekezdés b) pontjával összhangban lévő események vagy körülmények eredménye. A hatóság továbbá azt is ellenőrzi, hogy a felhasználókra áthárítandó költségeltérés pontos azonosításra és besorolásra került. A hatóság évente tájékoztatja a légtérfelhasználókat és a Bizottságot az értékelés eredményéről. Ha a Bizottság az éves értékelési jelentésnek az érintett nemzeti felülvizsgálati hatóság általi benyújtásától számított hat hónapon belül úgy ítéli meg, hogy az értékelési jelentés alapján nem állapítható meg, hogy a tényleges költségek és a megállapított költségek közötti eltérés valóban a (2) bekezdés a) pontjában meghatározott, és a (2) bekezdés b) pontjával összhangban lévő események vagy körülmények eredménye, akkor az 549/2004/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdésében említett eljárással összhangban úgy határoz, hogy az érintett egy vagy több tagállam - a Bizottság megállapításaitól függően részben vagy egészben - nem alkalmazhatja a (2) bekezdés rendelkezéseit a tényleges költségek és a megállapított költségek közötti eltérésre.
g)
Az átvitt összegeket tényezőkre bontva pontosan meg kell adni és be kell mutatni a VI. melléklettel összhangban benyújtandó további információk között.
15. cikk
Ösztönző rendszerek a léginavigációs szolgáltatók számára
(1) A tagállamok léginavigációs szolgáltatóik számára pénzügyi ösztönző rendszereket fogadnak el a kapacitás kulcsfontosságú teljesítményterületén, és hasonló rendszereket fogadhatnak el a hozhatnak létre a környezetvédelem fő teljesítményterületén is, a 390/2013/EU végrehajtási rendelet 12. cikkével összhangban. Az ösztönzők a teljesítmény célszintjének túlteljesítése esetén járó bónuszok, illetve az alulteljesítés esetén kiszabott szankciók formáját ölti, és az elért teljesítményszint alapján kell azokat hozzáadni a megállapított költségekhez, illetve levonni a megállapított költségekből.
A pénzügyi ösztönző rendszereknek az alábbi alapelvekkel összhangban kell működniük:
a)
az n + 2. évi egységdíjat úgy kell módosítani, hogy az a léginavigációs szolgáltatók számára a releváns célkitűzésekhez képest az n. évben általuk elért tényleges teljesítményszinttől függően túlteljesítés esetén bónuszt, alulteljesítés esetén pedig szankciót irányozzon elő;
b)
a bónuszok és szankciók alkalmazható mértékének arányban kell állnia az elérendő célokkal és az elért teljesítménnyel. A teljesítménycélokkal azonos szinten lévő, vagy az alatti teljesítmény után nem járhat bónusz;
c)
az alkalmazandó bónuszok és szankciók mértékének azonosnak kell lennie;
d)
sem a bónuszok, sem a szankciók együttes maximális összege nem haladhatja meg a léginavigációs szolgálatokból az n. évben származó bevételek 1 %-át;
e)
a teljesítménybeli változások szintjét, illetve az alkalmazandó bónuszok és szankciók mértékét a 9. cikkben említett konzultációt követően kell meghatározni, és azt rögzíteni kell a teljesítménytervekben;
f)
a funkcionális légtérblokkok szintjén meghatározott célok esetében a bónuszokat és szankciókat az érintett léginavigációs szolgálatokra kell alkalmazni;
g)
a kapacitás fő teljesítményterületén a teljesítmény célszintjeit kizárólag azon késési okok figyelembevétele érdekében lehet módosítani, amelyek a légiforgalmi irányítási kapacitással, útvonallal, személyzettel, berendezésekkel, légtérgazdálkodással és a légiforgalomáramlás- és kapacitás-szervezési (ATFCM) felhasználói kézikönyvben C, R, S, T, M és P kóddal jelölt különleges eseményekkel kapcsolatosak.
(2) A nemzeti felügyeleti hatóságok nyomon követik az ösztönző rendszerek léginavigációs szolgáltatók általi megfelelő végrehajtását.
16. cikk
A léginavigációs díjak modulációja
(1) A tagállamok - miután a 9. cikk szerint konzultációt kezdeményeztek -, nemzeti szinten vagy a funkcionális légtérblokkok szintjén diszkriminációtól mentes és átlátható módon modulációt alkalmazhatnak a légtérfelhasználókra kiszabott felhasználókra kiszabott díjakkal kapcsolatban azon erőfeszítések tükrözése érdekében, amelyeket az említett felhasználók az alábbi területeken tettek:
a)
a léginavigációs szolgálatok igénybevételének optimalizálása;
b)
a repülés környezeti hatásának csökkentése;
c)
a léginavigációs szolgálatok általános költségeinek csökkentése és a szolgálatok hatékonyságának növelése, különösen a díjaknak a hálózatra egy adott körzetben vagy útvonalon, illetve egy adott időszakban jellemző leterheltség figyelembevételével való modulációja révén.
A díjak modulációja nem vezethet a léginavigációs szolgáltató bevételeinek módosulásához. A túlzott mértékben vagy nem kellő mértékben beszedett díjakat át kell vinni a következő időszakra.
(2) A léginavigációs díjak tekintetében - diszkriminációtól mentes és átlátható módon - a SESAR-ATM-programból eredő kapacitások igénybevételének felgyorsítása érdekében is alkalmazható moduláció. A moduláció célja lehet különösen az, hogy ösztönözze a légi járműveknek az 550/2004/EK rendelet 15a. cikke (3) bekezdésében említett közös projektekben szereplő rendszerekkel való felszerelését.
(3) A léginavigációs díjak modulációja a 11. és 12. cikk rendelkezései alapján kiszámított útvonaldíjak és/vagy közelkörzeti díjak differenciálását jelenti.
(4) A nemzeti felügyeleti hatóságok nyomon követik a léginavigációs díjak modulációjának a léginavigációs szolgáltatók általi megfelelő végrehajtását.
17. cikk
A díjszámítási körzetekben alkalmazott egységdíjak meghatározása
(1) A tagállamok biztosítják az egyes díjszámítási körzetekre vonatkozó egységdíjak évenkénti meghatározását. A (2) bekezdés sérelme nélkül az egységdíjak egy adott éven belül nem módosíthatók.
Az egységdíjakat az alábbi eljárás szerint kell meghatározni:
a)
A referencia-időszak minden egyes éve tekintetében az n. évre vonatkozó egységdíjakat az n-1. év november 1-jéig kell meghatározni a teljesítménytervben szereplő megállapított egységdíjak és az e rendelet IV. mellékletének 2.2. bekezdése és V. melléklete szerinti kiigazítások alapján.
b)
A tagállamoknak az n. évre vonatkozó egységdíjakat az n-1. év június 1-jéig kell benyújtaniuk a Bizottsághoz, a 9. cikk (1) és (2) bekezdésében szereplő előírások szerint.
c)
A Bizottság az egységdíjakat az e rendeletben és a 390/2013/EU végrehajtási rendeletben szereplő rendelkezések alapján értékeli.
d)
Ha a Bizottság megítélése szerint az egységdíjak megfelelnek az e rendeletben és a 390/2013/EU végrehajtási rendeletben szereplő rendelkezéseknek, erről az egységdíjakra vonatkozó adatok benyújtásától számított négy hónapon belül értesíti az érintett tagállamot.
e)
Ha a Bizottság megítélése szerint az egységdíjak nem felelnek meg az e rendeletben és a 390/2013/EU végrehajtási rendeletben szereplő rendelkezéseknek, erről az egységdíjakra vonatkozó adatok benyújtásától számított négy hónapon belül értesíti az érintett tagállamot, amely egy hónapon belül benyújtja a Bizottsághoz a felülvizsgált egységdíjakra vonatkozó adatokat.
f)
A tagállamok adott esetben az n-1. év november 1-jéig tájékoztatják a Bizottságot és az Eurocontrolt az egységdíjakról minden egyes díjszámítási körzet vonatkozásában.
Az egységdíjakat nemzeti pénznemben kell meghatározni. Ha az egy funkcionális légtérblokkon belüli tagállamok egységes egységdíjon alapuló, közös díjszámítási körzet létrehozásról döntenek, az egységdíjat euróban vagy az érintett tagállamok valamelyikének nemzeti pénznemében kell meghatározni. Az érintett tagállamok értesítik a Bizottságot és az Eurocontrolt az alkalmazandó pénznemről.
(2) Ha egy teljesítményterv a referencia-időszak kezdetét megelőző év november 1-jét követően kerül elfogadásra, vagy a 390/2013/EU végrehajtási rendelet 17. és 19. cikke alapján felülvizsgálatra, az egységdíjakat szükség esetén a terv elfogadását követően vagy az alkalmazandó korrekciós intézkedések alapján újra kell számítani. Ennek érdekében, a 390/2013/EU végrehajtási rendelet 16. cikkével összhangban a tagállamok a referencia-időszak első éve vagy a felülvizsgált teljesítményterv és teljesítménycélok alkalmazásának első éve során a lehető leghamarabb az elfogadott teljesítménytervvel összhangban számítják ki és alkalmazzák egységdíjaikat. Az eredeti egységdíj átmeneti alkalmazásából eredő bevételkülönbséget a következő évi egységdíj kiszámításakor figyelembe kell venni. A referencia-időszak első éve vagy a felülvizsgált teljesítményterv és teljesítménycélok alkalmazásának első éve tekintetében a 13. cikkben említett, a forgalmi kockázatok megosztására szolgáló mechanizmust a véglegesen elfogadott teljesítménytervben szereplő megállapított költségek és egységdíjak, valamint a szolgálati egységek adott évi tényleges száma alapján kell alkalmazni.
18. cikk
A díjak beszedése
(1) A tagállamok a díjakat repülésenkénti egyszeri díj formájában szedhetik be. Ha a díjak kiszámlázása és beszedése regionális szinten történik, a számlák kiállíthatók euróban, és az adott egységdíj kiegészíthető a számlázási és beszedési költségek fedezésére szolgáló adminisztrációs egységdíjjal. A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a nevükben beszedett összegeket az e rendelettel összhangban megállapított költségek finanszírozására használják fel.
(2) A léginavigációs szolgálatok felhasználói haladéktalanul és teljes mértékben kifizetik az összes léginavigációs díjat.
(3) A tagállamok hatékony végrehajtási intézkedésekről gondoskodnak. Ezen intézkedések között szerepelhet a szolgáltatások további igénybevételének megtagadása, a légi jármű visszatartása vagy a hatályos jogszabályokkal összhangban lévő egyéb végrehajtási intézkedés.
IV. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
19. cikk
Jogorvoslat
A tagállamok biztosítják, hogy az e rendelet alapján hozott intézkedések megfelelően indokoltak legyenek és azokkal kapcsolatban hatékony felülvizsgálati és/vagy jogorvoslati eljárás érvényesüljön.
20. cikk
A megfelelés ellenőrzésének elősegítése
A léginavigációs szolgáltatók elősegítik a nemzeti felülvizsgálati hatóság vagy egy az utóbbi nevében eljáró minősített szervezet által végzett vizsgálatokat és ellenőrzéseket, beleértve a helyszíni ellenőrzéseket is. A felhatalmazott személyek a következőkre jogosultak:
a)
a vonatkozó könyvelési dokumentumok, könyvek, leltárak és a léginavigációs díjak meghatározásával kapcsolatos minden egyéb anyag vizsgálata;
b)
másolatok, illetve kivonatok készítése ezekből a dokumentumokból;
c)
szóbeli magyarázat kérése a helyszínen;
d)
bármilyen érintett helyiségbe, területre vagy szállítóeszközbe történő belépés.
Az ilyen vizsgálatokat és ellenőrzéseket az illető tagállamban hatályos eljárásoknak megfelelően kell elvégezni.
21. cikk
Felülvizsgálat
A teljesítményterveknek a Bizottság által végzendő - a 390/2013/EU végrehajtási rendelet 24. cikkében említett - felülvizsgálata kiterjed a 13. cikk szerinti, a forgalmi kockázatok megosztására szolgáló mechanizmusra, a 14. cikk szerinti költségmegosztási mechanizmusra, a 15. cikkel összhangban létrehozott ösztönző rendszerekre, a díjak 16. cikk szerinti modulációjára, valamint ezek hatásaira és hatékonyságára a kitűzött teljesítménycélok elérése szempontjából.
22. cikk
Hatálybalépés és alkalmazás
1. Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
2. Ezt a rendeletet a 390/2013/EU végrehajtási rendelet 8. cikkében meghatározott második referencia-időszakban, annak kezdetétől kell alkalmazni. Annak érdekében, hogy a második referencia-időszak kezdete előtt elfogadásra kerülhessenek a 390/2013/EU végrehajtási rendelet 10. cikkének (2) bekezdésében előírt uniós szintű teljesítménycélok, továbbá, hogy a 390/2013/EU végrehajtási rendelettel összhangban kidolgozásra és elfogadásra kerülhessenek a teljesítménytervek, e rendelet 1. cikkének (5) bekezdését, 3. cikkét, 7. cikkének (4) bekezdését, 9. cikkét, 14. cikke (2) második bekezdésének b)-f) pontját, 17. cikkét, valamint mellékleteit e rendelet hatálybalépésének időpontjától kell alkalmazni.
23. cikk
Az 1794/2006/EK bizottsági rendelet hatályon kívül helyezése
A léginavigációs szolgálatok közös díjszámítási rendszerének létrehozásáról szóló, 2006. december 6-i 1794/2006/EK bizottsági rendeletet 2015. január 1-jével hatályon kívül kell helyezni.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2013. május 3-án.