KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESAFGØRELSE
af 16. oktober 2014
om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1313/2013/EU om en EU-civilbeskyttelsesmekanisme og om ophævelse af Kommissionens beslutning 2004/277/EF, Euratom og 2007/606/EF, Euratom
(meddelt under nummer C(2014) 7489)
(EØS-relevant tekst)
(2014/762/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1313/2013/EU af 17. december 2013 om en EU-civilbeskyttelsesmekanisme (1), særlig artikel 32, stk. 1, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Det overordnede mål med EU-civilbeskyttelsesmekanismen (»EU-mekanismen«) er at styrke samarbejdet mellem Unionen og medlemsstaterne og fremme koordineringen på civilbeskyttelsesområdet for at gøre forebyggelsen af og beredskabet og indsatsen i tilfælde af naturkatastrofer og menneskeskabte katastrofer mere effektiv.
(2)
Eftersom katastrofer kan indtræffe når som helst, bør katastrofeberedskabskoordinationscentret (ERCC), der er oprettet i henhold til artikel 7 i afgørelse nr. 1313/2013/EU, på ethvert tidspunkt sikre tæt kontakt til medlemsstaternes kontaktpunkter.
(3)
Det fælles katastrofevarslings- og informationssystem (CECIS) er en vigtig del af EU-mekanismen, fordi det sikrer, at de oplysninger, der udveksles mellem medlemsstaterne, bevarer deres autenticitet, integritet og fortrolige karakter, både i rutinesituationer og i katastrofesituationer. Der bør oprettes en separat version af CECIS, som de regionale havkonventioners sekretariater og tredjelande, der deler et regionalt havområde med Unionen, har adgang til med tanke på den særlige type indsats, der finder sted i forbindelse med havforurening.
(4)
For at sikre operationel effektivitet bør der fastsættes minimumskrav til de moduler, andre indsatskapaciteter og eksperter, der identificeres i henhold til artikel 9, stk. 1, i afgørelse nr. 1313/2013/EU, og for disses operationelle krav, funktionsmåde og interoperabilitet, jf. artikel 9, stk. 2, i afgørelse nr. 1313/2013/EU. Modulerne bør især være i stand til at arbejde selvforsynende i et givent tidsrum, kunne deployeres hurtigt og være interoperable. For at øge modulernes interoperabilitet er det nødvendigt at fastlægge foranstaltninger på EU-plan og i medlemsstaterne.
(5)
Der bør fastsættes kapacitetsmål for Den Europæiske Katastrofeberedskabskapacitet (EERC), som bør revideres regelmæssigt, for at have et tilstrækkeligt antal af alle typer moduler, andre indsatskapaciteter og eksperter til rådighed for deployering under EU-mekanismen. Der bør også fastsættes kvalitets- og interoperabilitetskrav, som revideres regelmæssigt, for at sikre et ensartet minimumsniveau for kvaliteten og interoperabiliteten af alle kapaciteter, der deltager i EERC.
(6)
Der bør fastlægges en certificerings- og registreringsprocedure, herunder elementer til selvevaluering, bekræftelse af, at alle kapaciteterne i den frivillige pulje opfylder alle nødvendige krav og drager fordel af begrænset EU-samfinansiering af såkaldte »tilpasningsomkostninger«, hvor dette er relevant. Denne certificerings- og registreringsprocedure bør desuden sikre en passende geografisk balance mellem kapaciteterne i overensstemmelse med risicienes placering og tage alle interesserede medlemsstaters deltagelse i betragtning.
(7)
Identificeringen af indsatskapacitetsmangler i EERC bør give Kommissionen og medlemsstaterne mulighed for sammen at afgøre, hvor der ikke tilstrækkelige kapaciteter til rådighed i eller uden for den frivillige pulje. Medlemsstater, der individuelt eller i konsortier søger at afhjælpe disse mangler, bør drage fordel af begrænset EU-samfinansiering, forudsat at dette er omkostningseffektivt, og at manglerne bekræftes af risikovurderinger.
(8)
For at udvikle EERC bør begrænset EU-samfinansiering i form af rammekontrakter, rammeaftaler om partnerskab eller lignende ordninger understøtte medlemsstaternes adgang til yderligere kapaciteter, således at midlertidige mangler kan afhjælpes i forbindelse med usædvanlige katastrofer, dvs. katastrofer af en art og størrelse, der ligger ud over, hvad der med rimelighed kan forventes, og som det er muligt at forberede sig på. Disse kapaciteter bør medtages i den frivillige pulje til deployering under EU-mekanismen.
(9)
EU-mekanismens uddannelsesprogram er fortsat væsentlig for det civilbeskyttelses- og katastrofehåndteringspersonale, der deployeres inden for rammerne af EU-mekanismen. I overensstemmelse med dets anvendelsesområde, som er defineret i artikel 13, stk. 1, i afgørelse nr. 1313/2013/EU, bør det dække både forebyggelses-, beredskabs- og indsatsfaserne.
(10)
EU-mekanismens øvelsesprogram bør forsat spille en væsentlig rolle i det praktiske deployeringsberedskab, som EU-mekanismen deltager i, og i udvekslingen af erfaringer i forbindelse med de civilbeskyttelsesindsatser, der finder sted inden for rammerne af EU-mekanismen. Øvelsesprogrammet bør gennemføres i henhold til en strategisk ramme, der opstiller øvelsernes mål og rolle i forhold til EU-mekanismen, samt specifikke prioriteter, der medtages i de årlige arbejdsprogrammer.
(11)
Der bør fastlægges en systematisk, fokuseret og sammenhængende tilgang til indsamling, analyse, fremme og implementering af de indhøstede erfaringer, der dækker hele katastrofehåndteringsforløbet.
(12)
Hvad angår EU-mekanismen, er det vigtigt at have klare operationelle procedurer for mekanismens katastrofeindsats, som sikrer en effektiv bistand i katastrofesituationer, herunder for de relevante internationale organisationer, der er omhandlet i artikel 16, stk. 1, i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
(13)
For at sikre at EU-mekanismens effektivitet og lønsomhed maksimeres, bør alle anmodninger og tilbud om bistand være så specifikke som muligt og indeholde alle nødvendige oplysninger.
(14)
For at sikre en effektiv koordinering af bistand bør ERCC dele sin vurdering af de kritiske behov og sine henstillinger om deployering fra den frivillige pulje med alle medlemsstaterne og udarbejde passende deployeringsplaner for hver anmodning om bistand. Udvælgelsen af kapaciteter fra den frivillige pulje bør ske på baggrund af specifikke og objektive kriterier, der bør prioriteres på grundlag af de forhåndenværende operationelle behov.
(15)
For at forbedre EU-mekanismens reaktionstider, hvor dette måtte være nødvendigt, bør medlemsstaterne træffe de nødvendige forberedelser til deployering af de kapaciteter, de har stillet til rådighed i den frivillige pulje.
(16)
Adgangen til tekniske eksperter, vurderings- og koordineringseksperter, herunder holdledere, er en vigtig del af EU-mekanismen. Eksperternes opgaver og funktioner bør fastlægges, og der bør fastsættes en procedure for deres deployering.
(17)
Artikel 23 i afgørelse nr. 1313/2013/EU fastsætter særlige bestemmelser om transportstøtte i forbindelse med en katastrofe med henblik på at fremme en hurtig og effektiv indsats gennem EU-mekanismen. Det er nødvendigt at fastsætte regler og procedurer for anmodninger fra medlemsstaterne om finansiel støtte fra Unionen til transport af bistand til det katastroferamte land og Kommissionens behandling af disse anmodninger.
(18)
Af hensyn til gennemsigtigheden, sammenhængen og effektiviteten er det nødvendigt at fastlægge, hvilke oplysninger medlemsstaterne og Kommissionen skal give i anmodningerne om transportstøtte og de tilhørende svar.
(19)
I tilfælde, hvor der kan ydes finansiel bistand fra Unionen i henhold til afgørelse nr. 1313/2013/EU, bør medlemsstaterne have valget mellem at anmode om et tilskud eller en transporttjeneste.
(20)
Kommissionens beslutning 2004/277/EF, Euratom (2) og 2007/606/EF, Euratom (3) bør ophæves.
(21)
Foranstaltningerne i denne afgørelse er i overensstemmelse med udtalelse fra Civilbeskyttelsesudvalget -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
KAPITEL 1
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Genstand
Denne afgørelse fastsætter gennemførelsesbestemmelser til afgørelse nr. 1313/2013/EU, for så vidt angår:
a)
Katastrofeberedskabskoordinationscentrets (»ERCC«) interaktion med medlemsstaternes kontaktpunkter
b)
komponenterne i det fælles katastrofevarslings- og informationssystem (»CECIS«) og tilrettelæggelsen af informationsudveksling gennem dette system
c)
identifikation af moduler, andre indsatskapaciteter og eksperter såvel som de operationelle krav til modulernes interoperabilitet og funktionsmåde, herunder deres opgaver, kapaciteter, hovedbestanddele, selvforsyning og deployering
d)
de kapacitetsmål, kvalitets- og interoperabilitetskrav samt den certificerings- og registreringsprocedure, der er nødvendige for, at EERC kan fungere, herunder de finansielle ordninger
e)
påvisning af mangler i EERC og afhjælpning af dem
f)
tilrettelæggelse af uddannelsesprogrammet, rammerne for øvelser og programmet for erfaringsopsamling
g)
de operationelle procedurer for katastrofeindsatsen i og uden for Unionen, herunder identificering af de relevante internationale organisationer
h)
fremgangsmåden for deployering af eksperthold
i)
tilrettelæggelse af støtte til transport af bistand.
Artikel 2
Definitioner
I denne afgørelse forstås ved:
(1) »bistandsanmodende part«: den medlemsstat eller det tredjeland, der er berørt af en katastrofe eller en nært forestående katastrofe eller forventer at blive berørt af en nært forestående katastrofe, såvel som De Forenede Nationer, De Forenede Nationers agenturer eller andre relevante internationale organisationer, jf. bilag VII
(2) »civilbeskyttelsesbistand«: hold, eksperter eller moduler beregnet til civilbeskyttelse med deres udstyr samt hjælpeudstyr eller -forsyninger, der er nødvendige for at begrænse de umiddelbare følger af en katastrofe
(3) »bufferkapacitet«: katastrofeindsatskapaciteter, for hvilke det gælder, at tilgængeligheden af og den hurtige adgang til dem er samfinansieret i henhold til artikel 21, stk. 2, litra d), i afgørelse nr. 1313/2013/EU
(4) »indsatshold«: et hold bestående af menneskelige og materielle ressourcer, herunder moduler, der er oprettet af en eller flere medlemsstater til brug ved civilbeskyttelsesindsatser
(5) »teknisk støttehold«: et hold bestående af menneskelige og materielle ressourcer, der er oprettet af en eller flere medlemsstater med henblik på udførelse af støtteopgaver, jf. bilag II.
KAPITEL 2
KATASTROFEBEREDSKABSKOORDINATIONSCENTRET (ERCC)
Artikel 3
ERCC's interaktion med medlemsstaternes kontaktpunkter
1. Hver medlemsstat udpeger et nationalt kontaktpunkt til ERCC, som er til rådighed 24 timer i døgnet, 7 dage om ugen. Udpegelsen sker ved anvendelse af den deltagerformular, der er opstillet i bilag I.
2. ERCC holder tæt kontakt til medlemsstaternes kontaktpunkter med henblik på at kunne udføre sine almindelige opgaver samt indsatsopgaverne i denne afgørelse og afgørelse nr. 1313/2013/EU.
KAPITEL 3
DET FÆLLES KATASTROFEVARSLINGS- OG INFORMATIONSSYSTEM (CECIS)
Artikel 4
De forskellige dele af CECIS
CECIS omfatter følgende tre dele:
a)
en netværksdel, der forbinder de kompetente myndigheder, kontaktpunkterne i medlemsstaterne og ERCC
b)
en applikationsdel bestående af de databaser og andre informationssystemer, som er nødvendige for EU-mekanismens funktion, og navnlig systemer, der er nødvendige:
i)
for at sende meddelelser
ii)
for at sikre kommunikation og informationsdeling mellem ERCC, de kompetente myndigheder og kontaktpunkterne
iii)
for at videreformidle indhøstede erfaringer fra indsatser
c)
en sikkerhedsdel, som udgøres af de systemer, regler og procedurer, der er nødvendige for at sikre, at de data, der lagres hos eller udveksles via CECIS, bevarer deres autenticitet, integritet og fortrolige karakter.
Artikel 5
Informationssikkerhed
1. CECIS skal kunne behandle dokumenter, databaser og informationssystemer på en sikker måde ved hjælp af »de sikre transeuropæiske tjenester for telematik mellem administrationerne« (sTESTA) eller en sammenlignelig tjeneste.
2. Ved overførsel af dokumenter og oplysninger, som er klassificeret »EU CONFIDENTIAL« eller højere, skal der træffes særlige aftaler mellem ophavsmanden og modtageren/modtagerne, jf. Kommissionens afgørelse 2001/844/EF, EKSF, Euratom (4).
Artikel 6
Fremsendelse af oplysninger og ajourføring
1. Medlemsstaterne fremsender de relevante oplysninger til Kommissionen ved anvendelse af den deltagerformular, der er opstillet i bilag I.
2. Medlemsstaterne giver oplysning om kontaktpunkter og, hvor det er relevant, andre beredskabstjenester, der tager sig af naturkatastrofer, teknologiske ulykker, strålingsulykker og miljøulykker, herunder utilsigtet havforurening.
3. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen om enhver ændring af de i stk. 1 og 2 nævnte oplysninger.
4. CECIS-databasen har en særlig del, der indeholder oplysninger om registreringen og tilgængeligheden af indsatskapaciteterne i EERC. Kommissionen sikrer, at de nationale kontaktpunkter for civilbeskyttelse har kontinuerlig adgang hertil.
5. Medlemsstaterne sikrer, at den særlige del af CECIS-databasen altid er ajourført, for så vidt angår status for tilgængelighed og alle nødvendige faktuelle oplysninger om de relevante karakteristika for de indsatskapaciteter, der er registreret i EERC.
6. Om nødvendigt kan medlemsstaterne give andre relevante nationale myndigheder læseadgang til CECIS.
Artikel 7
CECIS-brugergruppen
En brugergruppe bestående af repræsentanter indstillet af medlemsstaterne bistår Kommissionen i forbindelse med validering og afprøvning af CECIS.
Artikel 8
Gennemførelse og videreudvikling
1. Kommissionen forvalter og videreudvikler CECIS under hensyntagen til medlemsstaternes behov og krav.
2. Medlemsstaterne etablerer et passende informationsteknologisk miljø til CECIS på deres område i overensstemmelse med de forpligtelser, de har indgået ifølge deltagerformularen i bilag I.
Artikel 9
CECIS for havforurening
1. Kommissionen sikrer, at medlemsstaterne og Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed har adgang til en særlig CECIS-applikation via internettet med tanke på den særlige type indsats, der finder sted i forbindelse med havforurening.
2. Denne applikation, der er tilgængelig via internettet, skal også være til rådighed for tredjelande, der deler et regionalt havområde med Unionen. Derudover kan de relevante regionale havkonventioners sekretariater også gives adgang på ad hoc-basis.
KAPITEL 4
MODULER, TEKNISKE STØTTEHOLD, ANDRE INDSATSKAPACITETER OG EKSPERTER
Artikel 10
Registrering af moduler, tekniske støttehold, andre indsatskapaciteter og eksperter
1. Medlemsstaterne registrerer deres moduler, tekniske støttehold, andre indsatskapaciteter og eksperter i CECIS-databasen, jf. artikel 9, stk. 6, i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
2. De moduler, tekniske støttehold, andre indsatskapaciteter og eksperter, der på forhånd er stillet til rådighed for EERC, registreres i en særlig del af CECIS-databasen.
3. De i stk. 1 og 2 nævnte oplysninger holdes ajour.
Artikel 11
Sammensætningen af moduler, tekniske støttehold, andre indsatskapaciteter og eksperter
1. Modulerne og de tekniske støttehold kan sammensættes af ressourcer fra en eller flere medlemsstater.
2. Hvis et modul eller et teknisk støttehold består af flere bestanddele, kan deployeringen af det pågældende modul eller tekniske støttehold i en indsats begrænses til de bestanddele, der er nødvendige for den pågældende indsats.
Artikel 12
Modulers selvforsyning
1. Følgende selvforsyningselementer indgår i hvert modul, jf. bilag II:
a)
passende ly for de fremherskende vejrforhold
b)
elproduktion og belysning til dækning af indsatsens basisforbrug og det udstyr, der kræves til at opføre opgaven
c)
sanitære faciliteter og hygiejnefaciliteter til modulets personale
d)
mad og vand til modulets personale
e)
lægepersonale eller paramedicinsk personale, medicinsk udstyr og forsyninger til modulets personale
f)
oplagring og vedligehold af modulets udstyr
g)
kommunikationsudstyr med forbindelse til de relevante parter, navnlig dem der har ansvaret for koordinering på indsatsstedet
h)
lokal transport
i)
logistik, udstyr og personale til etablering af en lejr til indsatsen og igangsættelse af indsatsen straks ved ankomsten til stedet.
2. Den tilbydende medlemsstat sikrer overensstemmelse med selvforsyningskravene ved hjælp af følgende elementer:
a)
ved at medtage det nødvendige personale og udstyr og de nødvendige forbrugsvarer i modulet
b)
ved at træffe de nødvendige foranstaltninger på indsatsstedet
c)
ved at træffe de nødvendige forberedende foranstaltninger for at kombinere indsatshold, der ikke er selvforsynende, med tekniske støttehold, således at de i artikel 13 omhandlede krav er opfyldt, inden det berørte modul registreres i overensstemmelse med artikel 10, stk. 1.
3. Der garanteres en selvforsyningsperiode fra indsatsens start på minimum
a)
96 timer
b)
de perioder, der er fastsat i bilag II.
Artikel 13
Krav til moduler og tekniske støttehold
1. Modulerne skal opfylde de generelle krav i bilag II.
2. De tekniske støttehold skal opfylde de generelle krav i bilag II.
3. De generelle krav i bilag II revideres fra tid til anden.
4. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at:
a)
modulerne kan fungere sammen med andre moduler
b)
de tekniske støttehold kan fungere sammen med andre tekniske støttehold og med relevante aktører på indsatsstedet
c)
et moduls bestanddele kan fungere som ét modul
d)
de tekniske støtteholds bestanddele kan fungere sammen som ét teknisk støttehold
e)
modulerne og de tekniske støttehold er i stand til, når de deployeres uden for Unionen, at fungere sammen med internationale katastrofeindsatskapaciteter, der hjælper det ramte land
f)
holdledere, stedfortrædende holdledere og kontaktpersoner i modulerne og de tekniske støttehold deltager i passende uddannelseskurser og øvelser, der tilrettelægges af Kommissionen i overensstemmelse med artikel 26-32.
KAPITEL 5
UDVIKLING AF DEN EUROPÆISKE KATASTROFEBEREDSKABSKAPACITET (EERC) I FORM AF EN FRIVILLIG PULJE
Artikel 14
Kapacitetsmål
1. EERC's kapacitetsmål fastsættes i bilag III.
2. Kommissionen vurderer i samarbejde med medlemsstaterne mindst hvert andet år, om kapacitetsmålene er egnede, og reviderer dem om nødvendigt på grundlag af de risici, der er identificeret i de nationale risikovurderinger eller andre passende nationale og internationale informationskilder.
3. Medlemsstaterne sender Kommissionen de relevante oplysninger om risici, der er nødvendige for at kunne vurdere kapacitetsmålene.
Artikel 15
Krav til kvalitet og interoperabilitet
1. De krav til kvalitet og interoperabilitet, der er fastsat i bilag IV, gælder for moduler, tekniske støttehold, andre indsatskapaciteter og eksperter i EERC.
2. Kommissionen vurderer i samarbejde med medlemsstaterne mindst hvert andet år, om disse krav til kvalitet og interoperabilitet er egnede, og reviderer dem om nødvendigt. Kvalitetskravene baseres på etablerede internationale standarder, hvor sådanne standarder allerede eksisterer.
Artikel 16
Certificerings- og registreringsprocedure
1. Den certificerings- og registreringsprocedure, der er fastsat i stk. 2-8, gælder for moduler, tekniske støttehold, anden indsatskapacitet og eksperter i EERC.
2. Certificering og registrering forudsætter, at kvalitetskravene i bilag IV opfyldes, dog med undtagelse af bufferkapaciteter, på hvilke artikel 25, stk. 3, finder anvendelse.
3. Medlemsstater, der tilbyder EERC et bestemt modul, teknisk støttehold, anden indsatskapacitet eller ekspert, afgiver de oplysninger, der er fastsat i bilag V.
4. Kommissionen vurderer, om det pågældende modul, det pågældende tekniske støttehold, den pågældende anden indsatskapacitet eller den pågældende ekspert kan medtages i EERC, og underretter straks den relevante medlemsstat om konklusionen. Ved denne vurdering tager Kommissionen navnlig opfyldelsen af kvalitetskravene, kapacitetsmålene, fuldstændigheden af de afgivne oplysninger, den geografiske nærhed og alle medlemsstaters deltagelse i betragtning, foruden andre relevante faktorer, som den fastlægger på forhånd, og som gælder for alle sammenlignelige moduler, tekniske støttehold, andre indsatskapaciteter og eksperter.
5. Såfremt det vurderes, at modulet, det tekniske støttehold, anden indsatskapacitet eller ekspert kan medtages i EERC, indleder Kommissionen certificeringsproceduren for det pågældende modul, det pågældende tekniske støttehold, den pågældende anden indsatskapacitet eller den pågældende ekspert på grundlag af de afgivne oplysninger og eventuelle andre oplysninger, som Kommissionen anmoder den relevante medlemsstats myndigheder om. I tilfælde hvor Kommissionen på grundlag af de forhåndenværende oplysninger anser kravene til kvalitet og interoperabilitet som værende opfyldt, kan den registrere modulet, det tekniske støttehold, anden indsatskapacitet eller ekspert i den frivillige pulje.
6. Kommissionen underretter skriftligt den relevante medlemsstats myndigheder om sin vurdering af påkrævet uddannelse, kurser og/eller workshopper samt andre relevante certificerings- og registreringsbetingelser.
7. Hvis alle certificeringsbetingelser er opfyldt, erklærer Kommissionen modulet, det tekniske støttehold, anden indsatskapacitet eller eksperten for certificeret til EERC og underretter medlemsstaten herom.
8. Certificeringen af et modul, teknisk støttehold, anden indsatskapacitet eller en ekspert revurderes senest efter tre år, såfremt aktivet indsendes til ny registrering i EERC.
9. Kommissionen vurderer i samarbejde med medlemsstaterne mindst hvert andet år, om certificerings- og registreringsproceduren er egnet, og reviderer den om nødvendigt.
Artikel 17
Finansielle ordninger for tilpasningsomkostninger
1. Medlemsstaterne kan anmode om et tilskud til finansiering af tilpasningsomkostninger individuelt for hvert modul, hvert teknisk støttehold, hver anden indsatskapacitet eller hver ekspert, uden at Kommissionen skal offentliggøre en indkaldelse af forslag. Tilpasningsomkostninger omfatter de omkostningselementer, der er omhandlet i artikel 21, stk. 2, i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
2. Til underbygning af anmodningen sender medlemsstaten Kommissionen planer for implementeringen af tilpasningsomkostningerne, der bl.a. omfatter de anslåede omkostninger og tidsplaner.
3. Kommissionen vurderer og, såfremt de relevante krav opfyldes, godkender de i stk. 2 omhandlede implementeringsplaner, og specificerer, hvilke af de omhandlede omkostninger, der kan antages som tilpasningsomkostninger.
4. Når anmodningen er vurderet, træffer Kommissionen tildelingsafgørelsen.
5. Medlemsstaterne rapporterer detaljeret til Kommissionen om de afholdte tilpasningsomkostninger.
KAPITEL 6
AFHJÆLPNING AF INDSATSKAPACITETSMANGLER
Artikel 18
Overvågning af de fremskridt, der gøres med at opfylde kapacitetsmålene
Kommissionen overvåger i samarbejde med medlemsstaterne løbende de fremskridt, der gøres med at opfylde kapacitetsmålene, under hensyntagen til de i artikel 20 identificerede kapaciteter og holder regelmæssigt medlemsstaterne underrettet om sin vurdering af disse fremskridt. Kommissionen underretter medlemsstaterne om resterende indsatskapacitetsmangler i tilstrækkelig detaljeret grad.
Artikel 19
Procedure for identificering af indsatskapacitetsmangler
1. Som en del af overvågningen af de fremskridt, der gøres med at opfylde kapacitetsmålene, vurderer Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne forskellen mellem de kapaciteter, som medlemsstaterne har registreret i EERC, og kapacitetsmålene i bilag III.
2. Kommissionen og medlemsstaterne betragter kun de kapaciteter, der er registreret i overensstemmelse med artikel 16, som stillet til rådighed af medlemsstaterne for EERC.
Artikel 20
Procedure for identificering af indsatskapaciteter uden for EERC
1. Hvis Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne identificerer potentielt væsentlige indsatskapacitetsmangler, jf. artikel 19 i denne afgørelse, undersøger den i samarbejde med medlemsstaterne, om de nødvendige kapaciteter er til rådighed uden for EERC, jf. artikel 12, stk. 2, i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
2. Kommissionen betragter kun følgende kapaciteter som værende til rådighed uden for EERC:
a)
kapaciteter, der er registreret i CECIS
b)
bufferkapaciteter og
c)
kapaciteter, der ikke hører ind under litra a) eller b), men som uden videre kan stilles til rådighed for medlemsstaten eller medlemsstaterne i de påkrævede mængder, på det påkrævede indsatssted, inden for den påkrævede tidsfrist og i den påkrævede periode.
3. Med henblik på at fastslå de i stk. 2, litra c), omhandlede kapaciteter fremsender Kommissionen en anmodning til de nationale kontaktpunkter, der beskriver vurderingen af de potentielt væsentlige indsatskapacitetsmangler, og opfordrer medlemsstaterne til at fremsende oplysninger om mulige kapaciteter, der måtte være til rådighed uden for EERC, jf. stk. 2, litra c).
4. Kommissionen fastsætter i sin anmodning en svarfrist på op til 60 kalenderdage afhængig af, hvor kompliceret det forventes at være for medlemsstaterne at fastslå de i stk. 2 omhandlede kapaciteter.
5. Medlemsstaterne informerer skriftligt og inden for fristen Kommissionen om de nærmere detaljer vedrørende eventuelle kapaciteter som omhandlet i stk. 2.
6. Hvis en medlemsstat ikke afgiver skriftligt svar inden den fastsatte frist, antager Kommissionen, for så vidt angår den omhandlede vurdering, at medlemsstaten ikke har kapaciteter som omhandlet i stk. 2 til rådighed.
7. På grundlag af medlemsstaternes oplysninger, og idet der udelukkende tages højde for de kapaciteter, der er omhandlet i stk. 2, vurderer Kommissionen, hvorvidt disse kapaciteter afhjælper de identificerede indsatskapacitetsmangler, jf. artikel 19 i denne afgørelse. Kommissionen anser først indsatskapacitetsmanglerne som afhjulpet, når antallet af kapaciteter i EERC og de i stk. 2 omhandlede kapaciteter tilsammen er lig eller overstiger kapacitetsmålene i bilag III.
Artikel 21
Procedure for afhjælpning af indsatskapacitetsmangler
1. Hvis Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne identificerer potentielt væsentlige indsatskapacitetsmangler, jf. artikel 19, som ikke kan afhjælpes i henhold til artikel 20, underretter den skriftlig medlemsstaterne om, hvad den betragter som strategiske indsatskapacitetsmangler.
2. Kommissionen opfordrer skriftligt medlemsstaterne til at afhjælpe de strategiske indsatskapacitetsmangler i overensstemmelse med artikel 12, stk. 3, i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
3. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om, hvorvidt, hvornår og hvordan de individuelt eller i samarbejde med andre medlemsstater påtænker at afhjælpe de strategiske indsatskapacitetsmangler.
Artikel 22
Kommissionens støtte til afhjælpning af strategiske indsatskapacitetsmangler
1. Når der er behov for EU-finansiering til at afhjælpe strategiske indsatskapacitetsmangler i overensstemmelse med artikel 12, stk. 3, og artikel 21, stk. 1, litra j), i afgørelse nr. 1313/2013/EU, offentliggør Kommissionen en indkaldelse af forslag om støtte til medlemsstaterne.
2. Ved besvarelse af indkaldelsen af forslag skal medlemsstaterne overholde bestemmelserne i artikel 21, stk. 1, litra j), nr. iii) og iv), i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
3. Medlemsstaterne angiver bl.a., hvor stor en procentdel EU-finansiering, der er behov for.
Artikel 23
Støtteberettigede omkostninger i forbindelse med afhjælpning af indsatskapacitetsmangler
1. Alle omkostninger til det udstyr eller de menneskelige ressourcer, der kræves til i første omgang at oprette indsatskapaciteterne, er støtteberettigede.
2. Løbende vedligeholdelses- eller driftsomkostninger er ikke støtteberettigede.
KAPITEL 7
AFHJÆLPNING AF MIDLERTIDIGE MANGLER I FORBINDELSE MED USÆDVANLIGE KATASTROFER
Artikel 24
Finansielle ordninger
1. Kommissionen fastsætter i det årlige arbejdsprogram de typer og antal bufferkapaciteter, der generelt kræves, under hensyntagen til risikoen for visse usædvanlige typer katastrofer i medlemsstaterne, usædvanligt voldsomme katastrofer eller andre faktorer, der gør en katastrofe usædvanlig, såsom sammenfald med en anden katastrofe, såvel som muligheden for midlertidige mangler i forbindelse med sådanne scenarier.
2. Kommissionen indleder regelmæssigt de nødvendige finansielle procedurer med henblik på at dække de i artikel 21, stk. 2, litra d), i afgørelse nr. 1313/2013/EU omhandlede omkostninger, således at der sikres hurtig adgang til de bufferkapaciteter, der er defineret i det årlige arbejdsprogram.
3. Bufferkapaciteter, som samfinansieres af Kommissionen, supplerer de eksisterende indsatskapaciteter, der er til rådighed for medlemsstaterne som en del af deres nationale beredskab, og erstatter ikke de eksisterende indsatskapaciteter.
Artikel 25
Betingelser for Unionens finansielle bidrag
1. Unionens finansielle bidrag er betinget af, at de medlemsstater, der deltager i de finansielle procedurer, der er omhandlet i artikel 24, stk. 2, accepterer betingelserne i stk. 2-9. Kommissionen kan fastsætte yderligere betingelser i de finansielle procedurer.
2. Medlemsstaterne stiller bufferkapaciteter til rådighed som en del af den frivillige pulje.
3. Bufferkapaciteterne skal opfylde de nødvendige kvalitets- og certificeringskrav som fastsat i de finansielle procedurer, jf. artikel 24, stk. 2.
4. Bufferkapaciteterne registreres i den frivillige pulje for den fulde periode som fastsat i de relevante rammekontrakter, rammeaftaler om partnerskab eller lignende ordninger. Enhver betingelse eller begrænsning pålagt af den eller de medlemsstater, der registrerer kapaciteterne, skal være behørigt begrundet i operationelle krav.
5. Bufferkapaciteterne er ikke berettiget til den i artikel 17 omhandlede støtte.
6. Kommissionen underretter straks gennem CECIS alle medlemsstater om bufferkapaciteter, der registreres i den frivillige pulje.
7. Bufferkapaciteter, der er registreret i den frivillige pulje, skal være til rådighed for deployering under EU-mekanismen på de samme generelle vilkår som andre kapaciteter, der er registreret i den frivillige pulje, jf. artikel 11 i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
8. Hvis der anmodes om bistand fra ERCC, følger deployeringen af bufferkapaciteter registreret i den frivillige pulje de operationelle procedurer for katastrofeindsatsen i kapitel 11.
9. Bufferkapaciteter, der er registreret i den frivillige pulje, skal stå til rådighed for anvendelse i de medlemsstater, der har samfinansieret kapaciteternes tilgængelighed. Inden de anvendes på nationalt område, rådfører den pågældende medlemsstat sig med ERCC for at få bekræftet at:
i)
der ikke er en katastrofesituation andetsteds eller en overhængende, ekstraordinær fare for, at en sådan indtræffer, som kan føre til en anmodning om deployering af bufferkapaciteten
ii)
anvendelsen på nationalt område ikke unødigt hindrer andre medlemsstaters hurtige adgang, hvis en ny, usædvanlig katastrofe måtte indtræffe.
KAPITEL 8
UDDANNELSESPROGRAM
Artikel 26
Uddannelsesprogram
1. Der oprettes et uddannelsesprogram vedrørende katastrofeforebyggelse, katastrofeberedskab og katastrofeindsats. Programmet skal omfatte almene og specifikke kurser samt en udvekslingsordning for eksperter. Programmet sigter mod de i artikel 27 anførte målgrupper.
2. Kommissionen er ansvarlig for koordinering og tilrettelæggelse samt for at fastlægge indholdet og tidsplanen for programmet.
Artikel 27
Deltagere
1. Uddannelsesprogrammets målgrupper er:
a)
medlemsstaternes civilbeskyttelses- og katastrofehåndteringspersonale, navnlig holdledere, deres stedfortrædere og kontaktpersoner, medlemsstaternes eksperter, jf. artikel 41, herunder forebyggelses- og beredskabseksperter, og nationalt nøglepersonale hos kontaktpunkterne
b)
personale fra Unionens institutioner og agenturer
c)
udvalgte eksperter fra lande, der er omfattet af den europæiske naboskabspolitik, kandidatlande og potentielle kandidatlande.
2. Uddannelseskurserne er også åbne for deltagelse for udvalgte eksperter fra:
a)
De Forenede Nationer og De Forenede Nationers agenturer
b)
de internationale organisationer, der er opført i bilag VII
c)
tredjelande og, hvor det er hensigtsmæssigt, andre relevante aktører.
3. Medlemsstaterne og Kommissionen udpeger deres deltagere til hvert uddannelsesforløb.
Artikel 28
Uddannelseskurser
1. Programmet består af en række kurser på introduktionsniveau, operationelt niveau og lederniveau.
2. Kommissionen fastlægger i samarbejde med medlemsstaterne kurserne, deres indhold, undervisningsplaner og skema, herunder adgangskrav.
3. Kommissionen sikrer, at underviserne og foredragsholderne er ajour med den relevante udvikling i EU-mekanismen.
Artikel 29
Udveksling af eksperter
Udvekslingsordningen mellem medlemsstaterne og/eller Kommissionen skal give eksperterne mulighed for:
a)
at få og dele erfaringer
b)
at blive bekendt med de forskellige anvendte teknikker og operationelle procedurer
c)
at studere andre deltagende beredskabstjenesters og institutioners metoder.
Artikel 30
Yderligere uddannelsesaktiviteter
Hvis det er hensigtsmæssigt og i overensstemmelse med det årlige arbejdsprogram, gives der yderligere uddannelsesmuligheder, som tilgodeser konkrete behov for en gnidningsløs og effektiv gennemførelse af indsatser på civilbeskyttelses- og katastrofehåndteringsområdet.
Artikel 31
Evalueringssystem
Kommissionen sikrer, at der er sammenhæng mellem uddannelsens niveau og indhold. Med henblik herpå udarbejder Kommissionen et passende evalueringssystem for de gennemførte uddannelsesaktiviteter.
KAPITEL 9
ØVELSESRAMMER
Artikel 32
Øvelsesprogram, strategisk ramme og prioriteter
1. Kommissionen opretter og forvalter et øvelsesprogram vedrørende civilbeskyttelse.
2. Øvelsesprogrammet vedrørende civilbeskyttelse gennemføres i henhold til en strategisk ramme, der opstiller øvelsernes mål og rolle i forhold til EU-mekanismen.
3. Øvelsesprogrammet sigter særligt på at:
a)
forbedre medlemsstaternes indsatskapacitet, navnlig hvad angår indsatshold og andre aktiver, der indgår i indsatser under EU-mekanismen
b)
forbedre og verificere procedurerne samt fastlægge en fælles tilgang for koordinering af indsatser under EU-mekanismen med henblik på en hurtig reaktion i forbindelse med alvorlige katastrofesituationer
c)
øge samarbejdet mellem medlemsstaternes civilbeskyttelsesmyndigheder og Kommissionen
d)
identificere og udveksle erfaringer
e)
teste gennemførelsen af de indhøstede erfaringer.
4. Øvelsesprogrammets generelle prioriteter fastsættes i en samlet langsigtet plan. Denne omfatter elementer af relevante katastrofescenarier og -muligheder.
5. Kommissionen:
a)
udarbejder den strategiske ramme og samlede langsigtede plan i samarbejde med medlemsstaterne, idet programmet for erfaringsopsamling samt andre relevante oplysninger tages i betragtning
b)
opstiller mål for øvelserne og fastlægger deres rolle i forhold til EU-mekanismens andre komponenter og
c)
fremlægger i det årlige arbejdsprogram forslag til specifikke prioriteter i overensstemmelse med den samlede langsigtede plan.
KAPITEL 10
PROGRAMMET FOR ERFARINGSOPSAMLING
Artikel 33
Overvågning, analyse og evaluering
1. Kommissionen og medlemsstaterne udveksler de data, oplysninger og vurderinger, der er nødvendige, for at de kan overvåge, analysere og evaluere alle de relevante civilbeskyttelsestiltag under EU-mekanismen.
2. Kommissionen opretter og forvalter en database, der kan bruges af medlemsstaterne og Kommissionen til at indsamle og udveksle data og formidle de identificerede erfaringer samt til at bevare overblikket over deres gennemførelsesstatus.
3. Kommissionen fremmer identificeringen af erfaringer sammen med relevante interesseparter, herunder gennem tilrettelæggelse af møder.
Artikel 34
Fremme af implementeringen
1. Kommissionen sikrer, at de erfaringer, som den selv, medlemsstaterne og relevante interesseparter har identificeret, indgår i beslutningsprocessen for den videre udvikling af EU-mekanismen.
2. Navnlig skal de identificerede erfaringer bidrage til fastlæggelsen af:
a)
prioriteter for uddannelsesprogrammet, herunder hvis det er relevant, indholdet af og undervisningsplanerne for uddannelseskurserne samt øvelsesprogrammet
b)
prioriteterne for de årlige indkaldelser af forebyggelses- og beredskabsprojekter og
c)
prioriteterne for de planlægningsaktiviteter, der er omhandlet i artikel 10 i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
3. Kommissionen aflægger regelmæssigt rapport om programmet for erfaringsopsamling og opstiller i den forbindelse en liste over de identificerede erfaringer, planlagte afhjælpende foranstaltninger, ansvarsområder og tidsplaner samt gennemførelsesstatus for erfaringerne.
4. Medlemsstaterne aflægger med jævne mellemrum rapport om fremskridtene med gennemførelsen af de identificerede erfaringer, som hører ind under deres nationale ansvar.
KAPITEL 11
OPERATIONELLE PROCEDURER FOR KATASTROFEINDSATSEN
Artikel 35
Anmodning om bistand og indsatser
1. Når der indtræffer en katastrofe i Unionen, eller der er overhængende fare for en katastrofe, og når der fremsendes en anmodning om bistand gennem CECIS, udfører Kommissionen, om nødvendigt og omgående, de i artikel 15, stk. 3, i afgørelse nr. 1313/2013/EU omhandlede opgaver.
2. Når der indtræffer en katastrofe uden for Unionen, eller der er overhængende fare for en katastrofe, som måtte kræve civilbeskyttelsesbistand, underretter Kommissionen tredjelandet om mulighederne for at anmode om bistand under EU-mekanismen.
3. En medlemsstat eller et tredjeland, der er berørt af en katastrofe eller truet af en nært forestående katastrofe, skal, såfremt landet ønsker at anmode om bistand under EU-mekanismen, rette en skriftlig anmodning om civilbeskyttelsesbistand til ERCC gennem de kompetente nationale myndigheder. Såfremt det ønsker at anmode om bistand under EU-mekanismen, De Forenede Nationer, De Forenede Nationers agenturer eller en af de i bilag VII opførte internationale organisationer, skal det rette en skriftlig anmodning om civilbeskyttelsesbistand til ERCC.
4. Den bistandsanmodende part fremsender alle relevante oplysninger om situationen til ERCC, herunder navnlig om særlige behov, den ønskede støtte og det katastroferamte sted.
5. Den bistandsanmodende part underretter ERCC om, hvor og hvornår (indgangspunkt og indsatssted), der ønskes bistand, samt om det operationelle kontaktpunkt på stedet, der styrer indsatsen.
6. ERCC udarbejder i videst muligt omfang specifikke deployeringsplaner for hver anmodning om bistand. Disse skal omfatte henstillinger om ydelse af bistand, herunder opfordringer om at deployere moduler, tekniske støttehold, andre indsatskapaciteter eller eksperter, der er registreret i EERC, samt en vurdering af mulige kritiske behov. De specifikke deployeringsplaner skal følge den struktur og beskrivelse, der er angivet i bilag VI, og være baseret på de generelle, allerede eksisterende planer, der er omhandlet i artikel 15, stk. 3, litra c), og artikel 16, stk. 3, litra b), i afgørelse nr. 1313/2013/EU, som dækker de mest relevante typer katastroferisici og tager højde for de risikoscenarier, som medlemsstaterne har identificeret i deres risikovurderinger. De specifikke deployeringsplaner fremsendes til alle medlemsstater.
7. Følgende kriterier, hvis rangorden kan variere afhængig af detaljerne i anmodningen om bistand, tages i betragtning ved udvælgelsen af kapaciteter i EERC:
a)
tilgængelighed
b)
egnethed
c)
beliggenhed/nærhed
d)
transporttid og -udgifter
e)
forudgående erfaring
f)
tidligere anvendelse af aktivet
g)
andre relevante kriterier såsom sprogkundskaber og kulturelle ligheder.
8. Medmindre andet er aftalt med medlemsstaterne, opfordrer ERCC ikke medlemsstater til at deployere specifikke kapaciteter fra EERC til områder med væbnet konflikt, trusler herom eller andre forhold, der truer indsatsholdenes sikkerhed.
9. Medlemsstater, der modtager en opfordring om at deployere kapaciteter fra EERC, skal i overensstemmelse med artikel 11, stk. 7, i afgørelse nr. 1313/2013/EU underrette ERCC om deres endelige afgørelse om deployering. ERCC fastsætter den frist, inden for hvilken medlemsstaten principielt skal afgive svar. Fristen baseres på katastrofens karakter og er under alle omstændigheder på mindst to timer.
10. Den bistandsanmodende part underretter ERCC om, hvilke tilbud om bistand der antages.
11. Hvis bistanden er nødvendig for at opfylde et kritisk behov, og bistanden ikke er eller ikke i tilstrækkeligt omfang er til rådighed i EERC, underretter Kommissionen gennem CECIS straks alle kontaktpunker om den finansielle støtte til transportressourcer, der er til rådighed, jf. artikel 23, stk. 3, litra b), i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
12. ERCC underretter medlemsstaterne om den bistandsanmodende parts valg af indsatshold og -udstyr. De medlemsstater, der yder bistanden, holder regelmæssigt ERCC fuldt orienteret om udsendelsen af indsatshold og -udstyr, herunder alle kapaciteter, der er en del af EERC.
13. Kommissionen kan udvælge, udpege og udsende et eksperthold til at yde bistand på stedet, jf. artikel 17 i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
Artikel 36
Udsendte eksperter
1. De udsendte eksperter varetager de opgaver, der er beskrevet i artikel 8, litra d), i afgørelse nr. 1313/2013/EU. De aflægger regelmæssigt beretning til det bistandsanmodende lands myndigheder og til ERCC.
2. ERCC holder medlemsstaterne underrettet om forløbet af ekspertudsendelsen.
3. Det bistandsanmodende land underretter jævnligt ERCC om forløbet af igangværende aktiviteter på stedet.
4. Ved indsatser i tredjelande underretter holdlederen jævnligt ERCC om forløbet af igangværende aktiviteter på stedet.
5. ERCC samler alle de indkomne oplysninger og fremsender dem til medlemsstaternes kontaktpunkter og kompetente myndigheder.
Artikel 37
Indsatsens ophør
1. Den bistandsanmodende medlemsstat eller et af de bistandsydende medlemsstater underretter ERCC og de udsendte eksperter og indsatshold så hurtigt som muligt, når det vurderes, at der ikke længere er brug for deres bistand, eller der ikke længere kan ydes bistand. Indsatsens faktiske ophør tilrettelægges på en hensigtsmæssig måde af den bistandsanmodende part og medlemsstaterne. ERCC holdes underrettet om forløbet heraf.
2. I tredjelande underretter holdlederen ERCC så hurtigt som muligt, når det på baggrund af relevante høringer af den bistandsanmodende part vurderes, at der ikke længere er brug for bistand, eller der ikke længere kan ydes effektiv bistand. ERCC fremsender disse oplysninger til Unionens delegation i det pågældende land samt til Kommissionens tjenestegrene, Tjenesten for EU's Optræden Udadtil og medlemsstaterne. ERCC varetager sammen med den bistandsanmodende part det faktiske ophør af de udsendte eksperter og indsatsholds bistandsindsats.
Artikel 38
Rapportering og identificerede erfaringer
1. De kompetente myndigheder i det bistandsanmodende land og i de medlemsstater, der har ydet bistand, samt de udsendte eksperter skal have mulighed for at fremsende deres konklusioner vedrørende alle indsatsens aspekter til ERCC. ERCC udarbejder herefter en sammenfattende rapport om den ydede bistand og eventuelle relevante identificerede erfaringer.
2. I tillæg til artikel 33 og 34 følger ERCC sammen med medlemsstaterne op på gennemførelsen af de identificerede erfaringer med henblik på at forbedre bistandsindsatsen under EU-mekanismen
Artikel 39
Omkostninger
1. Medmindre andet er aftalt, betaler den bistandsanmodende part omkostningerne for bistanden fra medlemsstaterne.
2. En medlemsstat, som yder bistand, kan, navnlig under hensyntagen til katastrofens art eller omfanget af eventuelle skader, tilbyde sin bistand delvis eller helt gratis. Medlemsstaten kan også på ethvert tidspunkt helt eller delvis afstå fra at få dækket sine omkostninger.
3. Medmindre andet er aftalt, sørger den bistandsanmodende part, så længe indsatsen varer, for fuld kost og logi til indsatsholdene og genforsyner dem for egen regning, hvis deres forsyninger og proviantering slipper op. Indsatsholdene skal dog være logistisk uafhængige og selvforsynende i en rimelig periode alt efter de anvendte hjælpemidler og underrette ERCC herom.
4. Omkostningerne i forbindelse med udsendelse af eksperter og relevant logistisk støtte behandles i overensstemmelse med artikel 22, litra a), i afgørelse nr. 1313/2013/EU. Disse omkostninger kan komme i betragtning til EU-støtte.
Artikel 40
Skadeserstatning
1. Undtagen i tilfælde af behørigt bevist svindel eller alvorlig tjenesteforseelse skal medlemsstater, der anmoder om bistand, afholde sig fra ethvert krav om erstatning fra medlemsstater for skader, hvor sådanne skader er en følge af en indsats, der er gennemført i henhold til EU-mekanismen og denne afgørelse.
2. I tilfælde af skader forvoldt på tredjeparter som følge af indsatsen samarbejder den bistandsanmodende medlemsstat og den medlemsstat, der yder bistanden, om at nå frem til erstatninger for sådanne skader i overensstemmelse med gældende lov og relevante rammebestemmelser.
KAPITEL 12
FREMGANGSMÅDE FOR INDSÆTTELSE AF EKSPERTHOLD
Artikel 41
Ekspertkategorier
Medlemsstaterne inddeler eksperterne i følgende kategorier:
a)
tekniske eksperter
b)
vurderingseksperter
c)
koordineringseksperter
d)
holdledere.
Artikel 42
Opgaver og funktioner
1. Tekniske eksperter skal være til rådighed for indsatser og kunne rådgive om specifikke, meget tekniske emner og hermed forbundne risici.
2. Vurderingseksperter skal være til rådighed for indsatser og kunne afgive vurderinger af situationen samt rådgive om passende forholdsregler.
3. Koordineringseksperterne kan være stedfortrædende holdledere, personer med ansvar for logistik og kommunikation samt andet personale efter behov. Efter anmodning kan de tekniske eksperter og vurderingseksperterne indlemmes i koordineringsholdene med henblik på at bistå holdlederen i hele indsatsperioden.
4. Holdlederen leder vurderings- og koordineringsholdet under en indsats. Holdlederen varetager forbindelserne til det katastroferamte lands myndigheder, til ERCC, herunder til ERCC's kontaktperson, til andre internationale organisationer og i forbindelse med katastrofeindsatser uden for medlemsstaterne i henhold til EU-mekanismen også til Unionens delegation i det pågældende land.
5. Eksperter, der deployeres i forbindelse med beredskabsopgaver, kan efter aftale med den medlemsstat, der har indstillet dem, bemyndiges af Kommissionen til at varetage en hvilken som helst af de i artikel 41 omhandlede funktioner og skal kunne rådgive og rapportere om beredskabsforanstaltninger, herunder om administrativ kapacitet, behov for hurtig varsling, uddannelse, øvelser og bevidstgørelse i befolkningen.
6. Eksperter, der deployeres i forbindelse med forebyggelsesopgaver, kan efter aftale med den medlemsstat, der har indstillet dem, bemyndiges af Kommissionen til at varetage en hvilken som helst af de i artikel 41 omhandlede funktioner og skal kunne rådgive og rapportere om passende forebyggelsesforanstaltninger og risikostyringskapacitet.
Artikel 43
Ekspertdatabase
1. Kommissionen samler oplysningerne om eksperter, som lagres i en ekspertdatabase, der er tilgængelig gennem CECIS.
2. Eksperter, der medtages i EERC, identificeres særskilt i den i stk. 1 omhandlede database.
Artikel 44
Krav til uddannelse
Eksperterne gennemfører efter behov det uddannelsesprogram, der er etableret i henhold til artikel 26.
Artikel 45
Indstilling
Ved en anmodning om bistand er medlemsstaterne ansvarlige for at indstille de disponible eksperter og for at dele deres kontaktoplysninger med ERCC.
Artikel 46
Mobilisering og tjenesteaftale
1. ERCC skal kunne mobilisere og udsende de udpegede eksperter med meget kort varsel, efter at medlemsstaten har indstillet eksperterne til at deltage i en specifik mission.
2. Kommissionen underskriver en tjenesteaftale med hver ekspert, der omfatter følgende elementer:
a)
formålet med udsendelsen
b)
mandatets omfang
c)
udsendelsens forventede varighed
d)
oplysninger om kontaktperson på udsendelsesstedet
e)
forsikringsdækning
f)
dagpenge til dækning af udgifter
g)
særlige aflønningsvilkår
h)
retningslinjer for tekniske eksperter, vurderingseksperter, koordineringseksperter og holdledere.
KAPITEL 13
TRANSPORTSTØTTE
Artikel 47
Former for transportstøtte
Transportstøtte kan bestå i:
a)
sammenlægning eller deling af transportkapaciteter
b)
identificering og fremme af medlemsstaternes adgang til transportressourcer på det kommercielle marked eller fra andre kilder og
c)
ydelse af EU-støtte til medlemsstaterne i form af tilskud eller transporttjenester, der indkøbes hos private eller andre enheder.
Artikel 48
Procedure for transportstøtte fra EU-mekanismen
1. De procedurer, der er omhandlet i artikel 49 og 50, gælder for alle anmodninger om transportstøtte.
2. Anmodninger fremsættes skriftligt til Kommissionen af den kompetente myndighed, der er omhandlet i artikel 56. De skal indeholde de oplysninger, der er angivet i del A i bilag VIII.
3. I tilfælde af sammenlægning af transportkapaciteter kan en medlemsstat indtage en ledende rolle og anmode om finansiel støtte fra Unionen til hele operationen.
4. Alle anmodninger om transportstøtte i henhold til denne afgørelse og tilhørende svar og udvekslinger af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen fremsendes til og behandles af ERCC.
5. Anmodninger indsendes gennem CECIS eller pr. e-mail. Indsendelse af anmodninger, der omfatter EU-finansiering, via telefax eller e-mail accepteres på betingelse af, at de af den kompetente myndigheds underskrevne originaler derefter straks fremsendes til Kommissionen.
6. Kommissionen kan imidlertid vælge at oprette et elektronisk udvekslingssystem til brug ved al kontakt med støttemodtagerne, herunder indgåelse af tilskudsaftaler og meddelelse af tilskudsafgørelser og alle ændringer af disse, jf. artikel 179 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 (5).
Artikel 49
Anmodninger om transportstøtte
1. Efter at have modtaget en anmodning om støtte underretter Kommissionen omgående de kontaktpunkter, der er udpeget af medlemsstaterne i henhold til artikel 9, stk. 7, i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
2. I underretningen opfordrer Kommissionen medlemsstaterne til at give den detaljerede oplysninger om de transportressourcer, de kan stille til rådighed for den medlemsstat, der fremsætter anmodningen, eller enhver anden alternativ løsning, de kan foreslå, til imødegåelse af de behov, som det katastroferamte land har givet udtryk for. Kommissionen kan fastsætte en frist for fremsendelsen af disse oplysninger.
3. Efter Kommissionens underretning af kontaktpunkterne, jf. stk. 1, kan den anmodede transportstøtte komme i betragtning til EU-samfinansiering, jf. dog artikel 53.
Artikel 50
Svar på anmodninger om transportstøtte
1. Medlemsstater, der kan yde transportstøtte, underretter snarest muligt og senest 24 timer efter at have modtaget den i artikel 49 omhandlede underretning, medmindre andet fremgår af underretningen, Kommissionen om, hvilke transportressourcer de kan stille til rådighed på frivillig basis som svar på anmodningen om støtte til sammenlægning eller identificering af transportressourcer. Underretningen skal indeholde de oplysninger, der er angivet i del B i bilag VIII, samt de finansielle betingelser eller eventuelle restriktioner.
2. Kommissionen indsamler hurtigst muligt oplysningerne om tilgængelige transportressourcer og fremsender dem til den medlemsstat, der fremsætter anmodningen.
3. Foruden de oplysninger, der henvises til i stk. 2, sender Kommissionen medlemsstaterne alle andre oplysninger, den har vedrørende transportressourcer, der er tilgængelige fra andre kilder, herunder det kommercielle marked, og den letter medlemsstaternes adgang til disse supplerende ressourcer.
4. Den medlemsstat, der fremsætter anmodningen, underretter Kommissionen om de transportløsninger, den har valgt, og skal være forbindelsesled til de medlemsstater, der tilvejebringer en sådan støtte, eller den operatør, der er udpeget af Kommissionen.
5. Kommissionen underretter alle medlemsstaterne om det valg, som den anmodende medlemsstat har truffet. Denne medlemsstat holder regelmæssigt Kommissionen underrettet om udviklingen med hensyn til leveringen af dets civilbeskyttelsesbistand.
Artikel 51
Anmodning om et tilskud
1. Når den medlemsstat, der anmoder om transportstøtte, har identificeret en mulig transportløsning, men der kræves EU-finansiering for at muliggøre transporten af civilbeskyttelsesbistanden, kan medlemsstaten anmode om et tilskud fra Unionen.
2. Medlemsstaten angiver i sin anmodning, hvilken procentdel EU-samfinansiering, den anmoder om, idet denne procentdel ikke må overstige 55 % af de støtteberettigede transportomkostninger, jf. artikel 23, stk. 2, i afgørelse nr. 1313/2013/EU, og maksimalt kan dække 85 % af de støtteberettigede transportomkostninger, jf. artikel 23, stk. 3, litra a) og b), i afgørelse nr. 1313/2013/EU. Kommissionen underretter omgående alle medlemsstaterne om anmodningen.
3. Kommissionen kan etablere rammepartnerskaber med de relevante kompetente myndigheder i medlemsstaterne, jf. artikel 178 i delegeret forordning (EU) nr. 1268/2012.
Artikel 52
Anmodning om en transporttjeneste
1. I tilfælde hvor den medlemsstat, der anmoder om transportstøtte, ikke har identificeret en transportløsning, kan den pågældende medlemsstat anmode Kommissionen om, at en transporttjeneste gives i kontrakt til private eller andre enheder med henblik på transport af dets civilbeskyttelsesbistand til det katastroferamte land.
2. Efter at have modtaget en anmodning som omhandlet i stk. 1 underretter Kommissionen omgående alle medlemsstaterne om anmodningen, og den underretter den medlemsstat, der anmoder om en transporttjeneste, om alle tilgængelige transportløsninger og omkostningerne ved disse.
3. På grundlag af den udveksling af oplysninger, der er omhandlet i stk. 1 og 2, bekræfter medlemsstaten skriftligt sin anmodning om en transporttjeneste og sit tilsagn om at tilbagebetale til Kommissionen i henhold til bestemmelserne i artikel 54. Medlemsstaten angiver, hvilken procentdel af omkostningerne den ønsker at tilbagebetale. Denne procentdel skal være mindst 45 %, for så vidt angår transport i henhold til artikel 23, stk. 2, i afgørelse nr. 1313/2013/EU og mindst 15 % for så vidt angår transport i henhold til artikel 23, stk. 3, litra a) og b), i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
4. Medlemsstaten underretter omgående Kommissionen om enhver ændring i anmodningen om en transporttjeneste.
Artikel 53
Afgørelse om EU-finansiering af transportstøtte
1. For at fastslå, om de kriterier, der er anført i artikel 23, stk. 1, litra d), i afgørelse nr. 1313/2013/EU, og principperne om sparsommelighed, produktivitet og effektivitet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (6) er overholdt, skal der tages hensyn til følgende:
a)
oplysningerne i den anmodning om EU-finansiering, der er indgivet af medlemsstaten i henhold til artikel 48, stk. 2
b)
de behov, som det katastroferamte land har givet udtryk for
c)
eventuelle behovsvurderinger foretaget af eksperter, som rapporterer til Kommissionen under katastrofen
d)
andre relevante og pålidelige oplysninger, som Kommissionen har adgang til på tidspunktet for beslutningen, og som er indsendt af medlemsstater og internationale organisationer
e)
produktiviteten og effektiviteten ved de transportløsninger, der har til formål at sikre, at civilbeskyttelsesbistand stilles til rådighed rettidigt
f)
muligheder for lokale indkøb
g)
andre tiltag, der gennemføres af Kommissionen.
2. Medlemsstaterne indsender alle supplerende oplysninger, der er nødvendige for at vurdere, om kriterierne i artikel 23, stk. 1, litra d), i afgørelse nr. 1313/2013/EU er opfyldt. Medlemsstaterne underretter snarest muligt Kommissionen efter at have modtaget en anmodning fra Kommissionen om sådanne oplysninger.
3. Kommissionen angiver andelen af den forfinansiering, der skal udbetales, som kan være op til 85 % af det anmodede EU-bidrag under forbehold af, at der er ressourcer til rådighed på budgettet. Der ydes ikke forfinansiering til tilskud, der ligger under grænsen for tilskud med lav værdi, jf. artikel 185 i delegeret forordning (EU) nr. 1268/2012, medmindre den medlemsstat, der anmoder om finansiel støtte, kan påvise, at den manglende forfinansiering vil bringe gennemførelsen af tiltaget i fare.
4. Afgørelsen om finansiel støtte meddeles omgående den medlemsstat, der anmoder om finansiel støtte. Den skal også meddeles alle øvrige medlemsstater.
5. Individuelle anmodninger om transporttilskud, for hvilke det anmodede EU-bidrag er mindre end 2 500 EUR, kan ikke komme i betragtning til EU-samfinansiering, medmindre de er dækket af de i artikel 51, stk. 3, omhandlede rammepartnerskaber.
Artikel 54
Tilbagebetaling af EU-finansiering af transportstøtte
For så vidt angår de omkostninger, som Kommissionen har afholdt efter proceduren i artikel 52, udsteder Kommissionen senest 90 dage efter afslutningen på den transport, hvortil der er ydet EU-finansiering, en debetnota til de medlemsstater, der har draget fordel af denne EU-finansiering, på et beløb svarende til bestemmelserne i den afgørelse, som Kommissionen har truffet efter anmodningen om en transporttjeneste, og repræsenterende mindst 15 % af transportomkostningerne, for så vidt angår transport i henhold til artikel 23, stk. 3, i afgørelse nr. 1313/2013/EU, og 45 %, for så vidt angår transport i henhold til artikel 23, stk. 2, i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
Artikel 55
Skadeserstatning
Undtagen i tilfælde af behørigt bevist svindel eller alvorlig tjenesteforseelse skal den medlemsstat, der anmoder om transportstøtte, afstå fra ethvert krav om erstatning fra Unionen for skader på dets ejendom eller tjenestepersonel, hvor sådanne skader er en følge af levering af transportstøtte, der er foretaget i henhold til denne afgørelse.
Artikel 56
Udpegning af kompetente myndigheder
Medlemsstaterne udpeger de kompetente myndigheder, der har beføjelse til at anmode om og modtage finansiel støtte fra Kommissionen i medfør af denne afgørelse, og underretter Kommissionen derom senest 60 dage efter meddelelsen af denne afgørelse. Eventuelle ændringer i disse oplysninger meddeles straks Kommissionen.
Underretninger om kompetente myndigheder fremsendt af medlemsstaterne i henhold til artikel 12 i beslutning 2007/606/EF, Euratom forbliver imidlertid gyldige, indtil medlemsstaten meddeler andet.
KAPITEL 14
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 57
Ophævelse
Beslutning 2004/277/EF, Euratom og beslutning 2007/606/EF, Euratom ophæves. Henvisninger til de ophævede beslutninger gælder som henvisninger til nærværende afgørelse og læses efter sammenligningstabellen i bilag IX.
Artikel 58
Adressater
Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. oktober 2014.
A BIZOTTSÁG VÉGREHAJTÁSI HATÁROZATA
(2014. október 16.)
az uniós polgári védelmi mechanizmusról szóló 1313/2013/EU európai parlamenti és tanácsi határozat végrehajtására vonatkozó szabályok megállapításáról, valamint a 2004/277/EK, Euratom és a 2007/606/EK, Euratom bizottsági határozat hatályon kívül helyezéséről
(az értesítés a C(2014) 7489. számú dokumentummal történt)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2014/762/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel az uniós polgári védelmi mechanizmusról szóló, 2013. december 17-i 1313/2013/EU európai parlamenti és tanácsi határozatra (1) és különösen annak 32. cikke (1) bekezdésére,
mivel:
(1)
Az uniós polgári védelmi mechanizmus (a továbbiakban: az uniós mechanizmus) általános célja a tagállamok és az Unió közötti együttműködés megerősítése és a koordináció elősegítése a polgári védelem terén, annak érdekében, hogy javuljon a természeti és ember okozta katasztrófák megelőzését, az azokra való felkészültséget és reagálást szolgáló rendszerek hatékonysága.
(2)
A katasztrófák bármikor lesújthatnak, ezért az 1313/2013/EU határozat 7. cikke értelmében létrehozott Veszélyhelyzet-reagálási Koordinációs Központnak (ERCC) folyamatosan szoros kapcsolatot kell fenntartania a tagállami kapcsolattartó pontokkal.
(3)
A veszélyhelyzetek kezelésére szolgáló közös kommunikációs és tájékoztatási rendszer (CECIS) az uniós mechanizmus alapvető alkotórészét képezi, mivel feladata, hogy rendes körülmények között és veszélyhelyzetekben egyaránt biztosítsa a tagállamok között cserélt információk hitelességét, sértetlenségét és titkosságát. Létre kell hozni a CECIS külön verzióját is, amely hozzáférést biztosít a regionális tengeri egyezmények titkárságai és az Unióval közös regionális tengermedencén osztozó harmadik országok számára, tekintettel a tengerszennyezéssel kapcsolatos incidensekre adott válaszok sajátosságaira.
(4)
A működési hatékonyság biztosítása érdekében minimumkövetelményeket kell meghatározni az 1313/2013/EU határozat 9. cikkének (1) bekezdése szerint megállapított modulokra, egyéb reagálási képességekre és szakértőkre vonatkozóan, valamint azoknak az 1313/2013/EU határozat 9. cikkének (2) bekezdése szerinti műveleti követelményeire, működésére és interoperabilitására vonatkozóan. A moduloknak kell képesnek lenniük arra, hogy meghatározott ideig önellátó módon működjenek, gyorsan bevethetők és interoperábilisak legyenek. A modulok interoperabilitásának fokozása érdekében uniós és tagállami szintű intézkedésekre van szükség.
(5)
Az európai veszélyhelyzet-reagálási képességre (EERC) vonatkozó képességcélokat meg kell határozni és rendszeresen felül kell vizsgálni annak érdekében, hogy elegendő számban álljon rendelkezésre valamennyi szükséges modul, egyéb reagálási képesség és szakértő az uniós mechanizmus keretében történő bevetés céljából. A minőségi és interoperabilitási követelményeket meg kell határozni és rendszeresen felül kell vizsgálni az EERC-ben részt vevő valamennyi képesség egységes minimumszintű minőségének és interoperabilitásának biztosítása érdekében.
(6)
Meg kell határozni egy minősítési és nyilvántartásba vételi eljárást, beleértve az önértékelési elemeket, annak megerősítésére, hogy az önkéntesen rendelkezésre bocsátott reagálási képességek összevont eszköztárában teljesítsék valamennyi követelményt, és szükség esetén az „adaptációs költségekre” vonatkozó korlátozott uniós társfinanszírozásban részesüljenek. Ennek a minősítési és nyilvántartásba vételi eljárásnak ezen túlmenően biztosítania kell a képességek megfelelő földrajzi egyensúlyát a kockázatok felmerülésének helyével összhangban, valamint figyelembe kell vennie valamennyi érdekelt tagállam részvételét.
(7)
Az EERC reagálási képességében fennálló hiányosságok azonosítása lehetővé kell, hogy tegye a Bizottság és a tagállamok számára, hogy együtt határozzák meg, hol nem állnak rendelkezésre a megfelelő képességek az összevont eszköztáron belül vagy kívül. A hiányosságokat önállóan vagy a tagállamok konzorciumának keretében kezelő tagállamoknak korlátozott uniós társfinanszírozásban kell részesülniük, feltéve, hogy költséghatékony és kockázatértékelések által alátámasztható módon járnak el.
(8)
Az EERC működésének fejlesztése érdekében keretszerződéseken, partnerségi keretmegállapodásokon vagy hasonló megállapodásokon keresztül az uniós társfinanszírozás korlátozott összegeivel kell támogatni a tagállamok kiegészítő képességekhez való hozzáférését, hogy kezelni tudják az átmeneti hiányokat a rendkívüli katasztrófák, azaz az olyan természetű és nagyságrendű katasztrófák során, amelyek meghaladják azt, mint amelyekre ésszerűen számítani lehet és fel lehet készülni. Ezeket a képességeket bele kell foglalni az összevont eszköztárba az uniós mechanizmus értelmében történő bevetés céljából.
(9)
Az uniós mechanizmus képzési programja továbbra is az uniós mechanizmus keretében bevetett, a polgári védelem és katasztrófakezelés területén dolgozó személyzet felkészültségének lényeges elemét jelenti. Az 1313/2013/EU határozat 13. cikkének (1) bekezdésében meghatározott hatókörrel összhangban a képzésnek ki kell terjednie a katasztrófamegelőzésre, -felkészültségre és -reagálásra.
(10)
Az uniós mechanizmus gyakorlatprogramjának továbbra is alapvető szerepet kell betöltenie az uniós mechanizmus keretében történő bevetésre való gyakorlati felkészültség tekintetében, valamint az uniós mechanizmus keretében folytatott polgári védelmi intézkedésekből levont tanulságok megosztása tekintetében. A gyakorlatprogramnak a gyakorlatok uniós mechanizmuson belüli célját és szerepét meghatározó stratégiai kereten, valamint az éves munkaprogramokban szereplő konkrét prioritásokon kell alapulnia.
(11)
A teljes katasztrófavédelmi ciklusra kiterjedő módszeres, célzott és következetes megközelítésre van szükség a levont tanulságok összegyűjtése, elemzése, terjesztése és végrehajtása céljából.
(12)
Az uniós mechanizmus keretében fontosak a katasztrófareagálás során alkalmazandó egyértelmű műveleti eljárások a katasztrófa esetén történő hatékony segítségnyújtás szempontjából, beleértve az 1313/2013/EU határozat 16. cikkének (1) bekezdésével összhangban meghatározott kapcsolódó nemzetközi szervezeteknek történő segítségnyújtást is.
(13)
Az uniós mechanizmus maximális hatékonyságának és eredményességének érdekében a segítségnyújtásra vonatkozó valamennyi kérelemnek vagy ajánlatnak a lehető legkonkrétabbnak kell lennie, és valamennyi szükséges információt tartalmaznia kell.
(14)
A segítségnyújtás eredményes összehangolása érdekében az ERCC-nek valamennyi tagállammal meg kell osztania a kritikus szükségletekről szóló értékelését és az összevont eszköztárból történő bevetésekre vonatkozó javaslatait, és megfelelő bevetési tervet kell kialakítania a segítségnyújtás iránti valamennyi kérelemre. A képességek összevont eszköztárból való kiválasztásának konkrét és objektív kritériumokon kell alapulnia, amelyek prioritását a működéssel kapcsolatos aktuális szükségletek fényében kell értékelni.
(15)
Annak érdekében, hogy adott esetben javítsák az uniós mechanizmus szerinti válaszadási időt, a tagállamoknak meg kell tenniük az összevont eszköztárban jegyzett képességeik bevetéséhez szükséges előzetes intézkedéseket.
(16)
A szakmai, értékelő és koordinációs szakértők - beleértve a csoportvezetőket - rendelkezésre állása az uniós mechanizmus lényeges elemét jelenti. A szakértők feladatait és funkcióit, valamint a bevetésükre vonatkozó eljárást meg kell állapítani.
(17)
Az 1313/2013/EU határozat 23. cikke különös rendelkezéseket állapít meg katasztrófa esetén a szállítási segítség nyújtására, a gyors és hatékony válasz uniós mechanizmus segítségével történő megkönnyítése érdekében. Szabályokat és eljárásokat kell megállapítani a tagállamok arra irányuló kérelmei tekintetében, hogy pénzügyi támogatást szerezzenek az Uniótól a segítség érintett országba való eljuttatásához, valamint e kérelmek Bizottság általi kezelése tekintetében.
(18)
Az átláthatóság, a következetesség és a hatékonyság érdekében meg kell határozni azon információkat, amelyeknek szerepelniük kell a szállítási segítségre irányuló kérelemben és a tagállamok és a Bizottság kapcsolódó válaszaiban.
(19)
Ha az 1313/2013/EU határozattal összhangban lehetőség van uniós pénzügyi támogatás nyújtására, a tagállamoknak választási lehetőséget kell biztosítani a támogatás vagy a szállítási szolgáltatás kérelmezése között.
(20)
A 2004/277/EK, Euratom (2) és a 2007/606/EK, Euratom (3) bizottsági határozatot hatályon kívül kell helyezni.
(21)
Az e határozatban előírt intézkedések összhangban vannak a polgári védelemmel foglalkozó bizottság véleményével,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Tárgy
Ez a határozat az 1313/2013/EU határozat részletes végrehajtási szabályait állapítja meg, az alábbiak tekintetében:
a)
a Vészhelyzet-reagálási Koordinációs Központ (ERCC) és a tagállami kapcsolattartó pontok közötti együttműködés;
b)
a közös veszélyhelyzeti kommunikációs és tájékoztatási rendszer (CECIS) alkotóelemei, valamint a CECIS keretében folyó információmegosztás megszervezése;
c)
a modulok, az egyéb reagálási képességek és a szakértők azonosítása; valamint a műveleti követelmények megállapítása a modulok működése és interoperabilitása tekintetében, ideértve a modulok feladatait, képességeit, főbb alkotóelemeit, önellátási képességét és bevethetőségét;
d)
az EERC működéséhez szükséges képességcélok, minőségi és interoperabilitási követelmények, továbbá a minősítési és nyilvántartásba vételi eljárás, beleértve a pénzügyi megállapodásokat;
e)
az EERC hiányosságainak azonosítása és megszüntetése;
f)
a képzési programnak, a gyakorlatok keretének és a levont tanulságokkal kapcsolatos programnak a megszervezése;
g)
az Unión belüli és kívüli katasztrófareagálás során alkalmazandó műveleti eljárások, ideértve a kapcsolódó nemzetközi szervezetek azonosítását is;
h)
a szakértői csoportok bevetésére vonatkozó eljárások;
i)
a segítségnyújtással kapcsolatos szállítási műveletek támogatásának megszervezése.
2. cikk
Fogalommeghatározások
E határozat alkalmazásában:
1. „támogatáskérelmező”: az a tagállam vagy harmadik ország, amelyet katasztrófa sújt vagy közelgő katasztrófa fenyeget vagy ahol katasztrófa várható, valamint az ENSZ és annak ügynökségei, továbbá a VII. mellékletben felsorolt kapcsolódó nemzetközi szervezetek;
2. „polgári védelmi segítség”: polgári védelmi csoportok, szakértők vagy modulok felszereléseikkel együtt, valamint a katasztrófa közvetlen következményeinek enyhítéséhez szükséges anyagok vagy készletek;
3. „pufferkapacitások”: katasztrófareagálási képességek, amelyek elérhetősége és gyors hozzáférése az 1313/2013/EU határozat 21. cikke (2) bekezdésének d) pontjával összhangban társfinanszírozásban részesül;
4. „intervenciós csoport”: azok az emberi és anyagi erőforrások, beleértve a modulokat, amelyeket egy vagy több tagállam hozott létre polgári védelmi intézkedések végrehajtása céljából;
5. „technikai segítségnyújtási és támogató csoport”: azok az emberi és anyagi erőforrások, amelyeket egy vagy több tagállam hozott létre a II. mellékletben említett támogatási feladatok végrehajtása céljából.
2. FEJEZET
VESZÉLYHELYZET-REAGÁLÁSI KOORDINÁCIÓS KÖZPONT (ERCC)
3. cikk
Az ERCC együttműködése a tagállami kapcsolattartó pontokkal
(1) Minden tagállam kijelöl egy nemzeti kapcsolattartó pontot az ERCC-vel, amely a nap 24 órájában és a hét minden napján rendelkezésre áll. A kijelölés az I. mellékletben meghatározott „országra vonatkozó mintanyomtatvány” felhasználásával történik.
(2) Az ERCC szoros kapcsolatot tart fenn a tagállami kapcsolattartó pontokkal annak érdekében, hogy elvégezze az ebben a határozatban és az 1313/2013/EU határozatban előírt rendes feladatait és reagálási műveleteket.
3. FEJEZET
VESZÉLYHELYZET KEZELÉSÉRE SZOLGÁLÓ KÖZÖS KOMMUNIKÁCIÓS ÉS TÁJÉKOZTATÁSI RENDSZER (CECIS)
4. cikk
A CECIS szintjei
A CECIS a következő három alkotóelemet tartalmazza:
a)
a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságait és kapcsolattartó pontjait az ERCC-vel összekötő hálózati szint;
b)
az uniós polgári védelmi mechanizmus működéséhez és különösen az alábbiakhoz szükséges adatbázisokból és egyéb információs rendszerekből álló felhasználói szint:
i.
értesítések közlése;
ii.
információk közlésének és cseréjének biztosítása az ERCC, valamint a hatáskörrel rendelkező hatóságok és kapcsolattartó pontok között;
iii.
a beavatkozásokból levont tanulságok terjesztése;
c)
a CECIS-ben tárolt, illetve a CECIS-en keresztül cserélt adatok hitelességének, sértetlenségének és titkosságának biztosításához szükséges rendszerekből, szabályokból és eljárásokból álló biztonsági szint.
5. cikk
Információbiztonság
(1) A CECIS képes a dokumentumok, adatbázisok és információs rendszerek biztonságos kezelésére a közigazgatási szervek közötti biztonságos transzeurópai telematikai szolgáltatásokon (sTESTA) vagy hasonló hálózatokon keresztül.
(2) A „EU CONFIDENTIAL” vagy ennél magasabb besorolású dokumentumok és információk továbbítása a feladó és a címzett(ek) által együttesen megállapított, különös rendelkezések alapján történik a 2001/844/EK, ESZAK, Euratom bizottsági határozattal (4) összhangban.
6. cikk
Információ és frissítés
(1) A tagállamok az I. mellékletben található „országra vonatkozó mintanyomtatvány” felhasználásával továbbítják a Bizottságnak a szükséges információkat.
(2) A tagállamok a kapcsolattartó pontokról, illetve adott esetben a természeti, technológiai és radiológiai katasztrófák vagy környezeti balesetek - köztük a véletlen tengerszennyezés - elhárításában közreműködő egyéb szolgálatokról nyújtanak információt.
(3) A tagállamok haladéktalanul értesítik a Bizottságot az (1) és (2) bekezdésben említett információkkal kapcsolatos bármely változásról.
(4) A CECIS-adatbázis kijelölt szakaszt tartalmaz az EERC-ben szereplő reagálási képességek nyilvántartásáról és rendelkezésre állásáról. A Bizottság biztosítja a nemzeti polgári védelmi kapcsolattartó pontok számára a folyamatos hozzáférést.
(5) A tagállamok biztosítják, hogy a CECIS-adatbázis kijelölt szakaszában mindig frissüljön a rendelkezésre állás állapota és valamennyi szükséges tényadat, az EERC-ben nyilvántartott reagálási képességek valamennyi releváns jellemzőjét illetően.
(6) Adott esetben a tagállamok csak olvasásra szóló CECIS-hozzáférést is adhatnak más érintett nemzeti hatóságok számára.
7. cikk
CECIS felhasználói csoport
A tagállamok által kijelölt képviselőkből álló felhasználói csoport segíti a Bizottságot a CECIS validálása, tesztelése és továbbfejlesztése terén.
8. cikk
Végrehajtás és továbbfejlesztés
(1) A Bizottság kezeli és továbbfejleszti a CECIS-t, figyelembe véve a tagállamok igényeit és követelményeit.
(2) A tagállamok területükön kialakítják a CECIS megfelelő információtechnológiai környezetét az I. mellékletben előírt „országra vonatkozó mintanyomtatvány” értelmében tett kötelezettségvállalásokkal összhangban.
9. cikk
A tengerszennyezésre vonatkozó CECIS
(1) A Bizottság biztosítja, hogy a tagállamok és az Európai Tengerészeti Biztonsági Ügynökség számára egy kifejezetten a tengerszennyezésre vonatkozó CECIS alkalmazás legyen elérhető az interneten, amely figyelembe veszi a tengeri incidensekre történő reagálás sajátosságait.
(2) Az alkalmazás az interneten keresztül szabadon hozzáférhető az Unióval közös regionális tengermedencén osztozó harmadik országok számára is. Eseti alapon a vonatkozó regionális tengeri egyezmények titkárságainak is adható hozzáférés.
4. FEJEZET
MODULOK, TECHNIKAI SEGÍTSÉGNYÚJTÁSI ÉS TÁMOGATÓ CSOPORTOK, EGYÉB REAGÁLÁSI KÉPESSÉGEK ÉS SZAKÉRTŐK
10. cikk
Modulok, technikai segítségnyújtási és támogató csoportok, egyéb reagálási képességek és szakértők nyilvántartásba vétele
(1) A tagállamok nyilvántartásba veszik az 1313/2013/EU határozat 9. cikkének (6) bekezdésével összhangban meghatározott modulokat, technikai segítségnyújtási és támogató csoportokat, egyéb reagálási képességeket és szakértőket a CECIS-adatbázisban.
(2) Az EERC számára előzetesen elkülönített modulokat, technikai segítségnyújtási és támogató csoportokat, egyéb reagálási képességeket és szakértőket a CECIS-adatbázis kijelölt szakaszában veszik nyilvántartásba.
(3) Az (1) és a (2) bekezdésben említett információkat szükség szerint frissítik.
11. cikk
Modulok, technikai segítségnyújtási és támogató csoportok, egyéb reagálási kapacitások és szakértők összetétele
(1) A modulok és a technikai segítségnyújtási és támogató csoportok egy vagy több tagállam erőforrásainak felhasználásával hozhatók létre.
(2) Ha a modul vagy technikai segítségnyújtási és támogató csoport több alkotóelemből áll, valamely beavatkozásban való bevetése a beavatkozáshoz szükséges alkotóelemre korlátozódhat.
12. cikk
Modulok önellátási képessége
(1) Az önellátási képességre vonatkozó következő elemek a II. mellékletben meghatározottak szerint alkalmazandók az egyes modulokra:
a)
az időjárás viszontagságainak ellenálló menedék;
b)
a műveleti bázis ellátásához és a bevetési felszerelés működtetéséhez szükséges energia és világítás;
c)
szennyvízelvezető és higiénés létesítmények a modul személyi állománya számára;
d)
élelmiszer- és ivóvízellátás a modul személyi állománya számára;
e)
egészségügyi vagy paramedikális személyzet, létesítmények és felszerelés a modul személyi állománya számára;
f)
a modul felszerelésének tárolása és karbantartása;
g)
a fontosabb, főként a kárterületen való koordinációért felelős partnerekkel való kapcsolattartást biztosító felszerelés;
h)
helyi szállítás;
i)
olyan logisztika, felszerelés és személyzet, amely lehetővé teszi, hogy a beavatkozási területre érkezést követően haladéktalanul megépüljön a műveleti bázis, és megkezdődjön a feladatellátás.
(2) A segítséget nyújtó tagállam az önellátási követelmények teljesítésében a következő elemek biztosításával vehet részt:
a)
a szükséges személyzet, felszerelések és fogyóeszközök bevonása a modulba;
b)
a beavatkozási területen szükséges helyszíni intézkedések meghozatala;
c)
egy nem önellátó intervenciós csoport és egy technikai segítségnyújtási és támogató csoport összekapcsolásához szükséges előkészületek megtétele az érintett modulnak a 10. cikk (1) bekezdése szerinti nyilvántartásba vételét megelőzően annak érdekében, hogy teljesüljenek a 13. cikkben említett követelmények.
(3) Az az időszak, amely alatt az önellátást a segítségnyújtástól kezdődően fenn kell tartani, nem lehet rövidebb az alábbiaknál:
a)
96 óra;
b)
a II. mellékletben meghatározott idő.
13. cikk
A modulokra és technikai segítségnyújtási és támogató csoportokra vonatkozó követelmények
(1) A modulok megfelelnek a II. mellékletben szereplő általános követelményeknek.
(2) A technikai segítségnyújtási és támogató csoportok megfelelnek a II. mellékletben szereplő általános követelményeknek.
(3) A II. mellékletben szereplő követelményeket időről időre felülvizsgálják.
(4) A tagállamok minden szükséges intézkedést meghoznak a következők biztosítása érdekében:
a)
a modulok más modulokkal képesek együttműködni;
b)
a technikai segítségnyújtási és támogató csoportok más technikai segítségnyújtási és támogató csoportokkal, valamint az érintett helyi szereplőkkel képesek együttműködni;
c)
a modul alkotóelemei egy modulként képesek együttműködni;
d)
a technikai segítségnyújtási és támogató csoportokat alkotó elemek képesek egy technikai segítségnyújtási és támogató csoportként tevékenykedni;
e)
a modulok és a technikai segítségnyújtási és támogató csoportok az EU területén kívüli bevetés esetén képesek együttműködni az érintett országnak segítséget nyújtó nemzetközi katasztrófavédelmi erőkkel;
f)
a modulok és a technikai segítségnyújtási és támogató csoportok vezetői, helyetteseik és az összekötő tisztek részt vesznek a Bizottság által a 26-32. cikk alapján szervezett képzéseken és gyakorlatokon.
5. FEJEZET
AZ EURÓPAI VÉSZHELYZET-REAGÁLÁSI KÉPESSÉG (EERC) ÖNKÉNTESEN RENDELKEZÉSRE BOCSÁTOTT REAGÁLÁSI KÉPESSÉGEK ÖSSZEVONT ESZKÖZTÁRÁNAK FORMÁJÁBAN TÖRTÉNŐ KIALAKÍTÁSA
14. cikk
Képességcélok
(1) Az EERC képességcéljait a III. melléklet határozza meg.
(2) A Bizottság a tagállamokkal együttműködve legalább kétévente értékeli a képességcélok megfelelőségét, valamint szükség esetén felülvizsgálja azokat a nemzeti kockázatértékelés során azonosított kockázatok vagy egyéb nemzeti vagy nemzetközi információforrások alapján.
(3) A tagállamok a Bizottság rendelkezésére bocsátják a képességcélok értékeléséhez szükséges, kockázatokkal kapcsolatos releváns információkat.
15. cikk
Minőségi és interoperabilitási követelmények
(1) A modulok, technikai segítségnyújtási és támogató csoportok, egyéb reagálási képességek és szakértők esetében a IV. mellékletben részletezett minőségi és interoperabilitási követelmények alkalmazandóak az EERC-ben.
(2) A Bizottság a tagállamokkal együttműködve legalább kétévente értékeli a minőségi és interoperabilitási követelmények megfelelőségét, valamint szükség esetén felülvizsgálja azokat. A minőségi követelmények elismert nemzetközi normákon alapulnak, amennyiben léteznek ilyen normák az adott területen.
16. cikk
Minősítési és nyilvántartásba vételi eljárás
(1) A modulok, technikai segítségnyújtási és támogató csoportok, egyéb reagálási képességek és szakértők esetében a (2)-(8) bekezdésben részletezett minősítési és nyilvántartásba vételi eljárás alkalmazandó az EERC-ben.
(2) A minősítés és nyilvántartásba vétel a IV. mellékletben meghatározott minőségi követelmények teljesítésétől függ, kivéve a pufferkapacitásokat, amelyek tekintetében a 25. cikk (3) bekezdése alkalmazandó.
(3) Az olyan tagállamok, amelyek egy konkrét modult, technikai segítségnyújtási és támogató csoportot, egyéb reagálási képességet vagy szakértőt kínálnak fel az EERC-be való felvétel céljából, megadják az V. mellékletben meghatározott információkat.
(4) A Bizottság értékeli, hogy a szóban forgó modul, technikai segítségnyújtási és támogató csoport, egyéb reagálási képesség vagy szakértő felvehető-e az EERC-be, és késedelem nélkül tájékoztatja következtetéseiről az érintett tagállamot. Az értékelésben a Bizottság különösen a minőségi követelmények teljesítését, a képességcélokat, a megadott információk teljességét, a földrajzi közelséget és a tagállamok részvételét veszi figyelembe, valamint egyéb releváns tényezőket, amelyeket előzetesen meg kell határoznia, és amelyek valamennyi hasonló modulra, technikai segítségnyújtási és támogató csoportra, egyéb reagálási képességre és szakértőre alkalmazandóak.
(5) Amennyiben az EERC-be való felvétel mellett foglal állást, a Bizottság a megadott információk, valamint az illetékes tagállami hatóságtól bekérhető pótlólagos információk alapján kezdeményezi a modulra, technikai segítségnyújtási és támogató csoportra, egyéb reagálási képességre vagy szakértőre vonatkozó minősítési eljárást. Abban az esetben, ha a rendelkezésre álló információk alapján a Bizottság úgy véli, hogy a minőségi és interoperabilitási követelmények teljesülnek, nyilvántartásba veheti a modult, technikai segítségnyújtási és támogató csoportot, egyéb reagálási képességet vagy szakértőt az összevont eszköztárban.
(6) A Bizottság írásban közli az illetékes tagállami hatósággal a szükséges képzésekről, gyakorlatokról és/vagy műhelytalálkozókról vagy egyéb releváns minősítési és nyilvántartásba vételi feltételekről szóló értékelését.
(7) Amennyiben valamennyi minősítési feltétel teljesül, a Bizottság a modult, technikai segítségnyújtási és támogató csoportot, egyéb reagálási képességet vagy szakértőt EERC-minősítéssel rendelkezőnek nyilvánítja, és ezt közli a tagállammal.
(8) A modult, technikai segítségnyújtási és támogató csoportot, egyéb reagálási képességet vagy szakértőt legalább három évvel később újraértékelik, amennyiben az eszközt ismét benyújtják az EERC-ben való újbóli nyilvántartásba vétel céljából.
(9) A Bizottság a tagállamokkal együttműködve legalább kétévente értékeli a minősítési és nyilvántartásba vételi eljárás megfelelőségét, valamint szükség esetén felülvizsgálja azt.
17. cikk
Az adaptációs költségekre vonatkozó pénzügyi megállapodások
(1) A tagállamok pénzügyi támogatást kérhetnek az adaptációs költségek finanszírozására külön az egyes modulokra, technikai segítségnyújtási és támogató csoportokra vagy egyéb reagálási képességekre, anélkül, hogy a Bizottság pályázati felhívást tenne közzé. Az adaptációs költségek magukban foglalják az 1313/2013/EU határozat 21. cikke (2) bekezdésének c) pontjában meghatározott költségelemeket.
(2) E kérelem alátámasztása érdekében a tagállam az adaptációs költségekre vonatkozó végrehajtási terveket nyújt be a Bizottsághoz, amelyek tartalmazzák a becsült költségeket és az időkeretet.
(3) A Bizottság értékeli és - amennyiben a vonatkozó követelmények teljesülnek - jóváhagyja a (2) bekezdésben említett végrehajtási terveket, részletezve, hogy a vonatkozó költségek közül melyek támogathatóak mint adaptációs költségek.
(4) A kérelem értékelését követően a Bizottság meghozza a támogatás odaítéléséről szóló határozatát.
(5) A tagállamok jelentést tesznek a Bizottságnak az adaptációs költségként felmerült költségek részleteiről.
6. FEJEZET
A REAGÁLÁSI KÉPESSÉGBEN FENNÁLLÓ HIÁNYOSSÁGOK KEZELÉSE
18. cikk
A képességcélokkal kapcsolatos előrelépések nyomon követése
A Bizottság a tagállamokkal együttműködve folyamatosan nyomon követi a képességcélokkal kapcsolatos előrelépéseket, figyelembe véve a 20. cikk szerint azonosított képességeket, valamint rendszeresen tájékoztatja a tagállamokat az előrelépésekről készült értékeléséről. A Bizottság a szükséges mértékű részletességgel tájékoztatja a tagállamokat a reagálási képességekben továbbra is fennálló hiányosságokról.
19. cikk
A reagálási képességben fennálló hiányosságok azonosítására vonatkozó eljárás
(1) A képességcélokkal kapcsolatos előrelépések nyomon követésének részeként a Bizottság a tagállamokkal együttműködve értékelést végez a tagállamoknak az EERC-ben nyilvántartásba vett képességei, valamint a III. mellékletben meghatározott képességcélok közötti eltérésekről.
(2) A Bizottság és a tagállamok csak azokat a képességeket tekintik az EERC számára elkülönített képességeknek, amelyeket a tagállamok által a 16. cikkel összhangban az EERC rendelkezésére bocsátandó képességként vettek nyilvántartásba.
20. cikk
Az EERC-n kívüli reagálási képességek azonosítására vonatkozó eljárás
(1) Amennyiben a Bizottság a tagállamokkal együtt a jelen határozat 19. cikke szerinti reagálási képességben potenciálisan jelentős hiányosságokat azonosított, a tagállamokkal együttműködve, az 1313/2013/EU határozat 12. cikkének (2) bekezdésével összhangban megvizsgálja, hogy a szükséges képességek rendelkezésre állnak-e az EERC-n kívül.
(2) A Bizottság csak a következő EERC-n kívüli képességeket tekinti rendelkezésre állónak:
a)
a CECIS-ben nyilvántartásba vett képességek;
b)
pufferkapacitások; vagy
c)
az a) és b) pontba nem besorolható képességek, amelyeket azonban könnyen hozzáférhetővé lehet tenni a tagállam vagy tagállamok számára a szükséges mennyiségben, az előírt helyen, a szükséges időn belül és a szükséges időtartamra.
(3) A (2) bekezdés c) pontjában említett képességek megállapítása céljából a Bizottság kérelmet intéz a nemzeti kapcsolattartó pontokhoz, amelyben ismerteti a potenciálisan a reagálási képességben fennálló jelentős hiányosságról szóló értékelés részleteit, és felkéri a tagállamokat, hogy szolgáltassanak információkat az EERC-n kívül rendelkezésre álló képességekről a (2) bekezdés c) pontjában említettek szerint.
(4) A Bizottság a kérelemben meghatározza, hogy a válaszadásra kijelölt határidő legfeljebb 60 naptári nap, amelynek a pontos időtartama a (2) bekezdésben említett képességek tagállamok általi megállapításának várható összetettségétől függ.
(5) A tagállamok a kitűzött határidőn belül írásban tájékoztatják a Bizottságot a (2) bekezdésben említett bármely képesség részleteiről.
(6) Amennyiben egy tagállam nem válaszol írásban a megadott határidőn belül, a Bizottság ezen értékelés céljából feltételezi, hogy a (2) bekezdésben említett képességek abban a tagállamban nem állnak rendelkezésre.
(7) A tagállamoktól kapott információk alapján és csak a (2) bekezdésben említett képességeket figyelembe véve a Bizottság értékeli, hogy ezek a képességek megszüntetik-e az e határozat 19. cikkével összhangban azonosított, a reagálási képességben fennálló hiányosságokat. A Bizottság csak akkor tekinti a képességben fennálló hiányosságot megszűntnek, ha az EERC-n belüli képességek és a (2) bekezdésben említett képességek száma együttesen eléri vagy meghaladja a III. mellékletben meghatározott képességcélokat.
21. cikk
A reagálási képességben fennálló hiányosság kezelésére vonatkozó eljárás
(1) Amennyiben a Bizottság a tagállamokkal együtt a reagálási képességek terén potenciálisan jelentős hiányosságokat azonosított a 19. cikkel összhangban, amelyeket nem lehet kezelni a 20. cikknek megfelelően, írásban értesíti a tagállamokat, részletezve, hogy mit tekint stratégiai reagálási képességben fennálló hiányosságnak.
(2) A Bizottság írásban felkéri a tagállamokat, hogy kezeljék a stratégiai reagálási képességben fennálló hiányosságokat az 1313/2013/EU határozat 12. cikkének (3) bekezdésével összhangban.
(3) A tagállamok közlik a Bizottsággal, hogy tervezik-e - és ha igen, mikor és miként - a stratégiai reagálási képességben fennálló hiányosságok kezelését, akár önállóan, akár más tagállamokkal együttműködve.
22. cikk
A stratégiai reagálási képességben fennálló hiányosságok kezeléséhez nyújtott bizottsági támogatás
(1) Amennyiben uniós finanszírozásra van szükség a stratégiai reagálási képességben fennálló hiányosságok kezeléséhez az 1313/2013/EU határozat 12. cikkének (3) bekezdésével és 21. cikke (1) bekezdésének j) pontjával összhangban, a Bizottság pályázati felhívást tesz közzé a tagállamok támogatása érdekében.
(2) A pályázati felhívásokra való válaszadáskor a tagállamoknak meg kell felelniük az 1313/2013/EU határozat 21. cikke (1) bekezdése j) pontja iii. és iv. alpontjának.
(3) A tagállamok jelzik többek között az igényelt uniós társfinanszírozás százalékos arányát.
23. cikk
A reagálási képességben fennálló hiányosságok kezelésének támogatható költségei
(1) A reagálási képességek kezdeti létrehozásához szükséges felszerelések, szolgáltatások, illetve humán erőforrások valamennyi költsége támogatható.
(2) A folyamatos fenntartási és működési költségek nem támogathatók.
7. FEJEZET
ÁTMENETI HIÁNYOK KEZELÉSE RENDKÍVÜLI KATASZTRÓFÁK SORÁN
24. cikk
Pénzügyi megállapodások
(1) A Bizottság éves munkaprogramjában általánosságban meghatározza a szükséges pufferkapacitások típusát és számát, figyelembe véve bizonyos rendkívüli típusú katasztrófák lehetőségét a tagállamokban, valamint a rendkívüli intenzitást vagy egyéb tényezőket, amelyek miatt egy katasztrófa rendkívüli lehet, mint például egy másik katasztrófával való egybeesés, valamint az ilyen körülmények között esetleg fellépő átmeneti hiányok.
(2) A Bizottság rendszeresen megindítja a szükséges pénzügyi eljárásokat az 1313/2013/EU határozat 21. cikke (2) bekezdésének d) pontjában meghatározott költségek fedezésére annak érdekében, hogy biztosítsa az éves munkaprogramban meghatározott pufferkapacitásokhoz való gyors hozzáférést.
(3) A Bizottság által társfinanszírozott pufferkapacitások kiegészítik a nemzeti készültség részeként a tagállamok rendelkezésére álló reagálási képességeket, és nem helyettesítik a meglévő reagálási képességeket.
25. cikk
Az uniós pénzügyi hozzájárulás feltételei
(1) Az uniós pénzügyi hozzájárulás előfeltétele, hogy a 24. cikk (2) bekezdésében előírt pénzügyi eljárásokban részt vevő tagállamok elfogadják a (2)-(9) bekezdésben foglalt feltételeket. A Bizottság további feltételeket határozhat meg a pénzügyi eljárásokban.
(2) A tagállamok az összevont eszköztár részeként rendelkezésre bocsátják a pufferkapacitásokat.
(3) A pufferkapacitások teljesítik a szükséges minőségi és minősítési követelményeket a 24. cikk (2) bekezdésében előírt pénzügyi eljárásokban meghatározottak szerint.
(4) A pufferkapacitásokat a vonatkozó keretszerződésekben, partnerségi keretmegállapodásokban vagy hasonló megállapodásokban meghatározott teljes időtartamra nyilvántartásba veszik az összevont eszköztárban. A kapacitásokat nyilvántartásba vevő tagállam(ok) csak olyan korlátozást vagy feltételt vezethetnek be, amelyet a működési körülmények alaposan indokolnak.
(5) A pufferkapacitások nem jogosultak a 17. cikkben említett pénzügyi támogatásra.
(6) A Bizottság haladéktalanul tájékoztatja valamennyi tagállamot a CECIS-en keresztül az összevont eszköztárban nyilvántartásba vett pufferkapacitásokról.
(7) Az összevont eszköztárban nyilvántartásba vett pufferkapacitások ugyanolyan általános feltételekkel állnak rendelkezésre az uniós mechanizmus szerinti bevetésre, mint az összevont eszköztárban nyilvántartásba vett más képességek, az 1313/2013/EU határozat 11. cikkével összhangban.
(8) Az ERCC keretében biztosított segítségre irányuló kérelem benyújtása után az összevont eszköztárban nyilvántartásba vett pufferkapacitások bevetése a 11. fejezetben előírt, katasztrófareagálás során alkalmazandó műveleti eljárásoknak megfelelően történik.
(9) Az összevont eszköztárban nyilvántartásba vett pufferkapacitások rendelkezésre állnak azon tagállamok hazai felhasználására, amelyek társfinanszírozták a képességek rendelkezésre állását. A hazai felhasználás előtt ezek a tagállamok konzultálnak az ERCC-vel a következők megerősítése érdekében:
i.
nincs egyidejű vagy küszöbön álló rendkívüli katasztrófa, amely a pufferkapacitás bevetése iránti kérelemhez vezethet;
ii.
a hazai felhasználás nem akadályozza indokolatlanul a többi tagállam gyors hozzáférését egy új rendkívüli katasztrófa felmerülése esetén.
8. FEJEZET
KÉPZÉSI PROGRAM
26. cikk
Képzési program
(1) A katasztrófa megelőzésére és az arra való felkészülésre és reagálásra kiterjedő képzési programot kell kidolgozni. A program általános és szaktanfolyamokat, valamint egy szakértői csererendszert tartalmaz. A program a 27. cikkben említett célcsoportokra irányul.
(2) A képzési program koordinálásáért és megszervezéséért, valamint tartalma és ütemterve kidolgozásáért a Bizottság felel.
27. cikk
Résztvevők
(1) A képzési program célcsoportjai a következők:
a)
a tagállamok polgári védelemben és katasztrófavédelemben dolgozó személyzete, különösen a csoportvezetők, azok helyettesei, valamint az összekötő tisztviselők, a tagállamok szakértői a 41. cikkben meghatározottak szerint, beleértve a megelőzéssel és a felkészültséggel foglalkozó szakértőket, valamint a nemzeti kapcsolattartó pontok személyzetének kulcsfontosságú tagjai;
b)
az uniós intézmények és ügynökségek személyzete;
c)
az európai szomszédságpolitikában részt vevő országok és a tagjelölt országok, valamint a potenciális tagjelöltek kiválasztott szakértői.
(2) A képzéseken való részvétel nyitott a következő szereplők kiválasztott szakértői számára is:
a)
az Egyesült Nemzetek és annak szervezetei;
b)
a VII. mellékletben meghatározott nemzetközi szervezetek;
c)
harmadik országok, valamint adott esetben egyéb érintett szereplők.
(3) A tagállamok és a Bizottság minden képzés tekintetében megjelölik a képzésre általuk küldött személyeket.
28. cikk
Tanfolyamok
(1) A program egy sor kezdő szintű, operatív szintű és vezetői szintű tanfolyamból áll.
(2) A Bizottság a tagállamokkal együttműködve meghatározza a tanfolyamokat, azok tartalmát, tantervét és a tanfolyamok rendszerének menetrendjét, beleértve a hozzáférésre vonatkozó követelményeket.
(3) A Bizottság biztosítja, hogy az oktatók és előadók naprakészek legyenek az uniós mechanizmus releváns fejleményeivel kapcsolatosan.
29. cikk
Szakértők cseréje
A szakértők tagállamok közötti vagy a Bizottsággal történő cseréjének rendszere a következőket teszi lehetővé a szakértők számára:
a)
tapasztalatszerzés és -megosztás;
b)
többféle technika és működési eljárás megismerése;
c)
egyéb részt vevő vészhelyzet-reagálási szolgálatok és intézmények módszereinek tanulmányozása.
30. cikk
További képzési tevékenységek
Szükség esetén és az éves munkaprogrammal összhangban további képzési lehetőségeket biztosítanak a felmerülő szükségletek kielégítésére a polgári védelem és a katasztrófavédelem fellépéseinek zökkenőmentes és hatékony végrehajtása érdekében.
31. cikk
Értékelési rendszer
A Bizottság biztosítja a képzés színvonalának és tartalmának koherenciáját. Ebből a célból a Bizottság megfelelő rendszert hoz létre a végrehajtott képzési tevékenységek értékelésére.
9. FEJEZET
A GYAKORLATOK KERETE
32. cikk
Gyakorlatprogram, stratégiai keret és prioritások
(1) A Bizottság létrehozza és irányítja a polgári védelmi gyakorlatokra vonatkozó programot.
(2) A polgári védelmi gyakorlatokra vonatkozó program stratégiai keretbe illeszkedik, amely meghatározza a gyakorlatok célkitűzéseit és szerepét az uniós mechanizmus értelmében.
(3) A gyakorlatprogram különösen az alábbiakat célozza:
a)
a tagállamok reagálási képességének javítása, különös tekintettel a segítségnyújtási beavatkozások során az uniós mechanizmus értelmében biztosított csoportokra és egyéb eszközökre;
b)
az eljárások javítása és ellenőrzése, valamint a segítségnyújtási beavatkozások koordinálását célzó közös megközelítés kialakítása az uniós mechanizmus értelmében, továbbá súlyos katasztrófák esetén a reakcióidő csökkentése;
c)
az együttműködés fokozása a tagállami polgári védelmi szolgálatok és a Bizottság között;
d)
a levont tanulságok azonosítása és megosztása;
e)
a levont tanulságok végrehajtásának tesztelése.
(4) A gyakorlatprogram általános prioritásait egy átfogó, hosszú távú terv körvonalazza. Ez tartalmazza a vonatkozó katasztrófa-forgatókönyvek és képességek elemeit is.
(5) A Bizottság:
a)
stratégiai keretet és átfogó, hosszú távú tervet dolgoz ki a tagállamokkal együttműködve, figyelembe véve a levont tanulságokkal kapcsolatos programot, valamint az egyéb releváns információkat;
b)
meghatározza a gyakorlatok célkitűzéseit, valamint azok szerepét az uniós mechanizmus más alkotóelemeivel kapcsolatosan; továbbá
c)
éves javaslatot tesz a munkaprogramban a gyakorlatok konkrét prioritásaira vonatkozóan az átfogó, hosszú távú tervvel összhangban.
10. FEJEZET
A LEVONT TANULSÁGOKKAL KAPCSOLATOS PROGRAM
33. cikk
Nyomon követés, elemzés és értékelés
(1) A Bizottság és a tagállamok megosztják egymással azokat az adatokat, információkat és értékeléseket, amelyekre az uniós mechanizmuson belüli valamennyi releváns polgári védelmi intézkedés nyomon követése, elemzése és értékelése céljából szükségük van.
(2) A Bizottság adatbázist hoz létre és kezel, amelyet a tagállamok és a Bizottság felhasználhatnak az adatok gyűjtésére és megosztására, az azonosított tanulságok továbbítására, valamint a végrehajtás helyzetének folyamatos áttekintésére.
(3) A Bizottság elősegíti a tanulságok azonosítását az érintett felek bevonásával, többek között találkozók szervezése útján is.
34. cikk
A végrehajtás elősegítése
(1) A Bizottság biztosítja, hogy a Bizottság, a tagállamok és az érintett felek által azonosított tanulságokat felhasználják a döntéshozatali eljárásban az uniós mechanizmus továbbfejlesztéséhez.
(2) Az azonosított tanulságok különösen a következők megállapításához járulnak hozzá:
a)
a képzési program prioritásai - beleértve adott esetben a tanfolyamok tartalmát és tantervét -, valamint a gyakorlatprogramok prioritásai;
b)
a megelőző és készültségi projektekre vonatkozó éves felhívások prioritásai; valamint
c)
az 1313/2013/EU határozat 10. cikkében említett tervezési tevékenységek prioritásai.
(3) A Bizottság rendszeresen jelentést tesz a levont tanulságokkal kapcsolatos programról, felsorolva a megállapított releváns tanulságokat, a tervbe vett korrekciós intézkedéseket, a felelősségi köröket és határidőket, valamint a tanulságok végrehajtásának állapotát.
(4) A tagállamok rendszeresen jelentést tesznek a nemzeti felelősségi körükbe tartozó, megállapított tanulságok végrehajtása terén elért haladásról.
11. FEJEZET
KATASZTRÓFAREAGÁLÁS SORÁN ALKALMAZANDÓ MŰVELETI ELJÁRÁSOK
35. cikk
Segítségnyújtás és reagálás iránti kérelmek
(1) Amennyiben a katasztrófa vagy a katasztrófaveszély az Unión belül következik be, a segítség iránti kérelem CECIS-en keresztüli beérkezését követően a Bizottság megfelelő módon és késedelem nélkül végrehajtja az 1313/2013/EU határozat 15. cikkének (3) bekezdésében előírt intézkedéseket.
(2) Amennyiben a katasztrófa vagy a katasztrófaveszély az Unión kívül következik be, ami polgári védelmi segítségnyújtást tehet szükségessé, a Bizottság tájékoztathatja a harmadik országot az uniós mechanizmus keretében történő segítségkérés lehetőségeiről.
(3) Amennyiben egy katasztrófa által sújtott vagy küszöbön álló katasztrófa által fenyegetett tagállam vagy harmadik ország az uniós mechanizmus keretében történő segítségnyújtásra tart igényt, úgy a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságain keresztül polgári védelmi segítségnyújtásra irányuló írásbeli kérelmet juttat el az ERCC-nek. Amennyiben az uniós mechanizmus, az ENSZ és annak szervezetei vagy bármely, a VII. mellékletben szereplő nemzetközi szervezet keretében történő segítségnyújtásra tart igényt, úgy polgári védelmi segítségnyújtásra irányuló írásbeli kérelmet juttat el az ERCC-nek.
(4) A támogatáskérelmező az ERCC rendelkezésére bocsátja a helyzettel összefüggő valamennyi információt, különösen a különleges szükségletekre, a kért támogatásra és a katasztrófa helyszínére vonatkozó információkat.
(5) A támogatáskérelmező tájékoztatja az ERCC-t az időkeretről, a beléptetési pontról és a helyszínről, amelyre vonatkozóan a segítséget kéri, valamint a katasztrófa helyszíni kezelésével megbízott operatív kapcsolattartó pontról.
(6) Az ERCC a lehetséges mértékig specifikus bevetési terveket készít az egyes segítségnyújtás iránti kérelmekre vonatkozóan. Ezek tartalmazzák a segítségnyújtásra vonatkozó ajánlásokat, beleértve az EERC-ben nyilvántartásba vett modulok, technikai segítségnyújtási és támogató csoportok, egyéb reagálási képességek és szakértők bevetését, valamint a lehetséges kritikus szükségletek értékelését. A specifikus bevetési tervek követik a VI. mellékletben meghatározott szerkezetet és vázlatot, és az 1313/2013/EU határozat 15. cikke (3) bekezdésének c) pontjában és 16. cikke (3) bekezdésének b) pontjában említett előre kidolgozott általános terveken alapulnak, amelyek kiterjednek a katasztrófakockázatok legfontosabb típusaira és figyelembe veszik a tagállamok kockázatértékeléseiben azonosított kockázati forgatókönyveket. A specifikus bevetési terveket átadják valamennyi tagállamnak.
(7) Az EERC-ben nyilvántartásba vett képességek kiválasztási folyamatában a következő kritériumokat veszik figyelembe (amelyek prioritása a segítségnyújtás iránti kérelem jellemzőitől függhet):
a)
rendelkezésre állás;
b)
megfelelőség;
c)
földrajzi elhelyezkedés/közelség;
d)
becsült szállítási idő és költségek;
e)
előzetes tapasztalat;
f)
az eszköz előzetes használata;
g)
egyéb releváns kritériumok, mint például nyelvi képességek, kulturális közelség.
(8) A tagállamokkal való eltérő megállapodás hiányában az ERCC nem kéri fel a tagállamokat az EERC-ben nyilvántartott konkrét képességek bevetésére olyan területen, ahol fegyveres konfliktus dúl vagy fenyeget, vagy olyan körülmények között, ahol a csoportok biztonsága és védelme veszélyben van.
(9) Azok a tagállamok, amelyekhez felkérést intéztek a képességek EERC-ből történő bevetésére, az 1313/2013/EU határozat 11. cikkének (7) bekezdése alapján közlik az ERCC-vel a bevetésről szóló végső döntésüket. Az ERCC pontosítja azt a határidőt, amelyen belül a tagállamnak elvben válaszolnia kell. Ez a határidő a katasztrófa jellegétől függ, és semmilyen esetben nem lehet kevesebb, mint két óra.
(10) A támogatáskérelmező tájékoztatja az ERCC-t, hogy milyen felajánlott segítséget fogadott el.
(11) Amennyiben a segítségnyújtás kritikus szükséglet kielégítését célozza, és nem vagy nem elegendő mértékben áll rendelkezésre az EERC-ben, a Bizottság a CECIS-en keresztül haladéktalanul tájékoztatja valamennyi nemzeti kapcsolattartó pontot a szállításra biztosított uniós pénzügyi támogatás rendelkezésre állásáról az 1313/2013/EU határozat 23. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján.
(12) Az ERCC tájékoztatja a tagállamokat a támogatáskérelmező által kiválasztott intervenciós csoportokról és eszközökről. A segítséget nyújtó tagállamok rendszeresen tájékoztatják az ERCC-t az általuk küldött intervenciós csoportokról és eszközökről, köztük az EERC részét képező valamennyi képességről.
(13) A Bizottság szakértői csoportot állíthat össze, nevezhet ki és küldhet ki az 1313/2013/EU határozat 17. cikke szerint.
36. cikk
Szakértői missziók
(1) A kiküldött szakértők ellátják az 1313/2013/EU határozat 8. cikkének d) pontjában meghatározott feladatokat. Rendszeresen jelentést tesznek a segítségnyújtást kérő állam hatóságai, valamint az ERCC számára.
(2) Az ERCC tájékoztatja a tagállamokat a szakértői misszió alakulásáról.
(3) A támogatáskérelmező rendszeresen tájékoztatja az ERCC-t a beavatkozás helyszínén folyó tevékenységek előrehaladásáról.
(4) Harmadik országokban történő beavatkozások esetén a csoportvezető rendszeresen tájékoztatja az ERCC-t a beavatkozás helyszínén folyó tevékenységek előrehaladásáról.
(5) Az ERCC összegzi a beérkezett információkat és megküldi azokat a tagállamok kapcsolattartó pontjainak és hatáskörrel rendelkező hatóságainak.
37. cikk
A beavatkozás befejezése
(1) A segítségnyújtást kérő tagállam, illetve a segítséget nyújtó tagállamok a lehető leghamarabb tájékoztatják az ERCC-t, valamint a helyszínre küldött szakértőket és intervenciós csoportokat, amennyiben úgy vélik, hogy segítségnyújtásuk már nem szükséges, illetve annak további teljesítése már nem biztosítható. A beavatkozás tényleges befejezésének megfelelő módon történő megszervezése a támogatáskérelmező és a tagállamok feladata. Az ERCC-t tájékoztatni kell erről.
(2) Harmadik országokban a csoportvezető a lehető leghamarabb tájékoztatja az ERCC-t, amennyiben a támogatás kérelmezőjével folytatott alapos konzultációkat követően úgy véli, hogy a segítségnyújtás már nem szükséges, illetve akadályok állnak a hatékony segítésnyújtás útjában. Az ERCC továbbítja ezt az információt az adott országban működő uniós küldöttségnek, valamint az érintett bizottsági szolgálatoknak, az EKSZ-nek és a tagállamoknak. Az ERCC a támogatás kérelmezőjével együttműködve biztosítja a helyszínre küldött szakértők és intervenciós csoportok tényleges kivonását.
38. cikk
Jelentéstétel és a levont tanulságok
(1) A támogatáskérelmező és a segítséget nyújtó tagállamok illetékes hatóságainak, valamint a kiküldött szakértőknek lehetősége van arra, hogy benyújtsák az ERCC-nek a beavatkozás minden szempontjára kiterjedő következtetéseiket. Az ERCC ezután összefoglaló jelentést készít a segítségnyújtásról és a levont lényeges tanulságokról.
(2) A 33. és 34. cikken túlmenően az ERCC a tagállamokkal együtt nyomon követi a levont tanulságok végrehajtását az uniós mechanizmus keretében történő segítségnyújtási beavatkozások javítása érdekében.
39. cikk
Költségek
(1) Ezzel ellentétes megállapodás hiányában a tagállamok által biztosított segítségnyújtás költségét a támogatáskérelmező viseli.
(2) A segítséget nyújtó tagállam - különösen a katasztrófa jellegének, valamint az esetleges károk nagyságának figyelembevételével - részben vagy teljesen ingyenesen is nyújthat segítséget. Ezenkívül ez a tagállam bármikor lemondhat költségei megtérítésének egészéről vagy annak egy részéről.
(3) Ezzel ellentétes megállapodás hiányában a segítségnyújtási beavatkozás teljes időtartama alatt a támogatáskérelmező gondoskodik a részt vevő csoportok elszállásolásáról és ellátásáról, és a készletek saját költségén történő pótlásáról. Mindazonáltal az intervenciós csoportok eleinte egy - a felhasznált beavatkozási eszközökhöz mérten - ésszerű időszakra logisztikailag függetlenek és önellátóak, amiről tájékoztatják az ERCC-t.
(4) A szakértők kiküldésének és a vonatkozó logisztikai támogatásnak a költségei az 1313/2013/EU határozat 22. cikke a) pontjának megfelelően kezelendők. Ezek a költségek jogosultak az uniós finanszírozásra.
40. cikk
Kártérítés
(1) A segítségnyújtást kérő tagállam lemond arról, hogy a neki okozott károkért a tagállamoktól kártérítést követeljen, amennyiben a károk az uniós mechanizmus és az e határozat szerinti segítségnyújtási beavatkozásokkal összefüggésben keletkeztek, kivéve amennyiben ezek bizonyítottan csalásra vagy súlyos kötelességszegésre vezethetők vissza.
(2) A segítségnyújtási beavatkozás következtében harmadik félnél keletkezett károk esetében a segítségnyújtást kérő tagállam és a segítséget nyújtó tagállam együttműködik az említett károk megtérítésének megkönnyítése érdekében a hatályos jogszabályokkal és a vonatkozó keretszabályokkal összhangban.
12. FEJEZET
SZAKÉRTŐI CSOPORTOK KIKÜLDÉSÉRE VONATKOZÓ ELJÁRÁSOK
41. cikk
Szakértői kategóriák
A tagállamok a szakértőket az alábbi kategóriákba sorolják:
a)
szakmai szakértők;
b)
értékelő szakértők;
c)
koordinációs szakértők;
d)
csoportvezetők.
42. cikk
Feladatok és funkciók
(1) A szakmai szakértők különleges, nagyfokú szaktudást igénylő kérdések, valamint az azokkal összefüggő kockázatok tekintetében adnak tanácsokat, továbbá küldetések céljából rendelkezésre állnak.
(2) Az értékelő szakértők helyzetértékelést végeznek, valamint tanácsokat adnak a szükséges megfelelő intézkedés tekintetében, továbbá küldetések céljából rendelkezésre állnak.
(3) A koordinációs szakértők közé tartozhatnak a csoportvezető helyettesei, a logisztikáért és a kapcsolattartásért felelős személyek, valamint szükség esetén a személyzet további tagjai. Szükség szerint a szakmai és az értékelő szakértők is bevonhatók a koordinációs csoportba a csoportvezetőnek a küldetés egésze folyamán történő támogatása érdekében.
(4) A csoportvezető felel az értékelő és a koordinációs csoport vezetéséért a beavatkozás során. A csoportvezető megfelelő kapcsolatot tart fenn az érintett ország hatóságaival, az ERCC-vel, beleértve az ERCC összekötő tisztviselőjét, más nemzetközi szervezetekkel, valamint az uniós mechanizmus keretében a tagállamokon kívüli segítségnyújtási beavatkozások esetén az Európai Uniónak az érintett országban található küldöttségével.
(5) A felkészültséggel kapcsolatos feladatok ellátása céljából kiküldött szakértőket a Bizottság az őket kinevező tagállammal egyetértésben megbízhatja a 41. cikkben meghatározott feladatokkal, és e szakértőknek képesnek kell lenniük, hogy tanácsot adjanak vagy jelentést tegyenek a megfelelő készenléti intézkedésekről, beleértve az igazgatási kapacitást, a riasztási rendszerekre vonatkozó szükségleteket, a képzést, gyakorlatokat és a tájékoztatást.
(6) A megelőzéssel kapcsolatos feladatok ellátása céljából kiküldött szakértőket a Bizottság az őket kinevező tagállammal egyetértésben megbízhatja a 41. cikkben meghatározott feladatokkal, és e szakértőknek képesnek kell lenniük, hogy tanácsot adjanak vagy jelentést tegyenek a megfelelő megelőző intézkedésekről és kockázatkezelési képességekről.
43. cikk
Szakértői adatbázis
(1) A szakértőkre vonatkozó információkat a Bizottság a „szakértői adatbázisban” gyűjti össze, és azok a CECIS-en keresztül érhetők el.
(2) Az EERC-ben nyilvántartásba vett szakértőket konkrétan azonosítják az (1) bekezdésben említett adatbázisban.
44. cikk
Képzési követelmények
A szakértők szükség szerint részt vesznek a 26. cikkben említett képzési programban.
45. cikk
Kijelölés
Segítségnyújtás iránti kérelem esetén a tagállamok felelőssége a rendelkezésre álló szakértők kijelölése és azok elérhetőségének megosztása az ERCC-vel.
46. cikk
Mozgósítás és szolgáltatási szerződés
(1) Az ERCC-nek képesnek kell lennie arra, hogy a tagállamok által az adott misszióra történő kinevezést követően nagyon rövid határidőn belül mozgósítsa és kiküldje a szakértőket.
(2) A Bizottság minden szakértővel szolgáltatási szerződést ír alá, amely a következőkre terjed ki:
a)
a misszió célja;
b)
feladatok;
c)
a misszió tervezett időtartama;
d)
a helyi kapcsolattartó személy adatai;
e)
biztosítási fedezet;
f)
a kiadások fedezésére szolgáló napidíj;
g)
különleges fizetési feltételek;
h)
a szakmai szakértők, az értékelő szakértők, a koordinációért felelős szakértők, valamint a csoportvezetők számára szóló iránymutatások.
13. FEJEZET
SZÁLLÍTÁSI SEGÍTSÉG
47. cikk
A szállítási segítség formái
A szállítási segítség a következő formákat öltheti:
a)
szállítási képességek összevonása vagy megosztása;
b)
szállítási erőforrások kereskedelmi piacokon vagy más forrásokból való tagállami hozzáférésének azonosítása és elősegítése; vagy
c)
uniós támogatás nyújtása a tagállamoknak támogatások odaítélése, illetve magán- vagy egyéb szervezetek szállítási szolgáltatásának igénybevétele útján.
48. cikk
Az uniós mechanizmuson keresztül történő szállítási segítségre vonatkozó eljárás
(1) A szállítási segítségre vonatkozó kérelem esetén a 49. és az 50. cikkben előírt eljárások alkalmazandók.
(2) A kérelmeket az 56. cikkben említett illetékes hatóság adja ki, és azokat írásban küldik meg a Bizottságnak. A kérelmek tartalmazzák a VIII. melléklet A. részében előírt információkat.
(3) Szállítási képességek összevonása esetén az egyik tagállam felvállalhatja az uniós pénzügyi támogatás kérelmezésének levezetését az egész műveletre vonatkozóan.
(4) Az e határozat szerinti szállítási segítségre vonatkozó valamennyi kérelmet és a kapcsolódó válaszokat és információcserét a tagállamok és a Bizottság között az ERCC-n keresztül továbbítják és dolgozzák fel.
(5) A kérelmeket a CECIS-en keresztül vagy elektronikus levélben küldik meg. Az uniós finanszírozást magukban foglaló, a CECIS-en keresztül, telefaxon vagy elektronikus levélben küldött kérelmek elfogadásának feltétele, hogy ezt követően haladéktalanul a Bizottság rendelkezésére bocsátják az illetékes hatóságok által aláírt eredeti kérelmeket.
(6) A Bizottság ugyanakkor létrehozhat egy elektronikus információcsere-rendszert a kedvezményezettekkel folytatott bármely kommunikációra vonatkozóan, beleértve a támogatási megállapodások megkötését, a támogatási határozatokról való értesítéseket, valamint azok módosítását, az 1268/2012/EU felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (5) 179. cikke értelmében.
49. cikk
A szállítási segítség iránti kérelem
(1) A Bizottság a támogatás iránti kérelem beérkezésekor haladéktalanul értesíti e kérelemről a tagállamok által az 1313/2013/EU határozat 9. cikkének (7) bekezdése értelmében kijelölt kapcsolattartási pontokat.
(2) A Bizottság az értesítésben adott esetben felkéri a tagállamokat, hogy adjanak részletes tájékoztatást azokról a szállítási erőforrásokról, amelyeket a kérelmező tagállam rendelkezésére tudnak bocsátani vagy bármely más alternatív megoldásról, amelyet az érintett ország által megfogalmazott szükségletek kielégítésére fel tudnak ajánlani. A Bizottság ezen információk megadására határidőt írhat elő.
(3) A Bizottság által az (1) bekezdésében említettek szerint a kapcsolattartó pontoknak küldött értesítéskor a kérelmezett szállítási segítség jogosulttá válik az uniós finanszírozásra, az 53. cikk sérelme nélkül.
50. cikk
A szállítási segítség iránti kérelemre adott válaszok
(1) Azok a tagállamok, amelyek szállítási segítséget tudnak nyújtani, a lehető leghamarabb, de legkésőbb a 49. cikkben említett értesítés kézhezvételétől számított 24 órán belül - kivéve, ha erről az értesítés másként rendelkezik - tájékoztatják a Bizottságot azokról a szállítási erőforrásokról, amelyeket a szállítási erőforrások összevonására vagy meghatározására vonatkozó támogatási kérelemre válaszul önkéntes alapon rendelkezésre tudnak bocsátani. Ez az információ tartalmazza a VIII. melléklet B. részében meghatározott elemeket, valamint a pénzügyi feltételekre és az esetleges egyéb korlátozásokra vonatkozó információkat.
(2) A Bizottság a lehető leghamarabb összeállítja a rendelkezésre álló szállítási erőforrásokra vonatkozó információkat, és továbbítja azokat a kérelmet benyújtó tagállamnak.
(3) A Bizottság a (2) bekezdésben említett információkon túlmenően továbbítja a tagállamoknak a további forrásokból - többek között a kereskedelmi piacról - rendelkezésre álló szállítási erőforrásokkal kapcsolatos összes egyéb információt, és megkönnyíti a tagállamok e további erőforrásokhoz való hozzáférését.
(4) A kérelmet benyújtó tagállam tájékoztatja a Bizottságot az általa kiválasztott szállítási megoldásokról, és kapcsolatot tart a támogatást nyújtó tagállamokkal vagy a Bizottság által meghatározott üzemeltetővel.
(5) A Bizottság az összes tagállamot tájékoztatja a kérelmet benyújtó tagállam választásáról. Ez a tagállam rendszeresen tájékoztatja a Bizottságot a polgári védelmi segítség nyújtása terén elért előrehaladásról.
51. cikk
Pénzügyi támogatás iránti kérelem
(1) Amennyiben a tagállam meghatározta a lehetséges szállítási megoldást, de uniós finanszírozásra van szükség a polgári védelmi segítség elszállításának lehetővé tételéhez, a tagállam támogatást kérhet az Uniótól.
(2) A tagállam kérelmében jelzi, hogy az uniós társfinanszírozást milyen százalékban fogja kérelmezni - ez nem haladhatja meg az 1313/2013/EU határozat 23. cikkének (2) bekezdése szerint a szállítási erőforrásokra vonatkozó elszámolható költségek 55 %-át, és nem haladhatja meg az 1313/2013/EU határozat 23. cikke (3) bekezdésének a) és b) pontja szerint a szállítási erőforrásokra vonatkozó elszámolható költségek 85 %-át. A Bizottság haladéktalanul tájékoztatja a kérelemről az összes tagállamot.
(3) A Bizottság keretpartnerségeket hozhat létre a tagállamok érintett illetékes hatóságaival az 1268/2012/EU felhatalmazáson alapuló rendelet 178. cikke értelmében.
52. cikk
Szállítási szolgáltatás iránti kérelem
(1) Abban az esetben, ha a szállítási segítséget kérelmező tagállam nem határozott meg szállítási megoldást, arra kérheti a Bizottságot, hogy kössön szerződést szállítási szolgáltatásra magán- vagy jogi személyekkel polgári védelmi segítségének az érintett országba való eljuttatása céljából.
(2) A Bizottság az (1) bekezdésben említett kérelem beérkezése után haladéktalanul tájékoztatja az összes tagállamot a kérelemről, a szállítási szolgáltatást kérelmező tagállamot pedig tájékoztatja a rendelkezésre álló szállítási megoldásokról és azok költségéről.
(3) A tagállam az (1) és (2) bekezdésben említett információcsere alapján írásban megerősíti a szállítási szolgáltatás iránti kérelmét és azt a kötelezettségvállalását, hogy az 54. cikk rendelkezéseivel összhangban visszatérítést nyújt a Bizottságnak. A tagállam jelzi, hogy a támogatható költségek hány százalékát fogja visszatéríteni. Ez az arány az 1313/2013/EU határozat 23. cikkének (2) bekezdése szerinti szállítási tevékenységek esetében legalább 45 %, az 1313/2013/EU határozat 23. cikke (3) bekezdésének a) és b) pontja szerinti szállítási tevékenységek esetében pedig legalább 15 %.
(4) A tagállam haladéktalanul értesíti a Bizottságot a szállítási szolgáltatás iránti kérelem esetleges változásairól.
53. cikk
A szállítási segítségre vonatkozó uniós finanszírozásról szóló határozat
(1) Annak meghatározása érdekében, hogy teljesülnek-e az 1313/2013/EU határozat 23. cikke (1) bekezdésének d) pontjában előírt kritériumok, valamint a 966/2012/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendeletben (6) meghatározott gazdaságosság, hatékonyság és eredményesség elve, a következőket kell figyelembe venni:
a)
a tagállam által a 48. cikk (2) bekezdésével összhangban benyújtott uniós finanszírozás iránti kérelemben foglalt információk;
b)
az érintett ország által kifejezett igények;
c)
a Bizottságnak a katasztrófa idején jelentést tevő szakértők által elvégzett bármely igényfelmérés;
d)
a döntéshozatal időpontjában a Bizottság rendelkezésére álló, a tagállamok és nemzetközi szervezetek által szolgáltatott, egyéb releváns és megbízható információk;
e)
a polgári védelmi segítség kellő időben való biztosítását lehetővé tevő szállítási megoldások eredményessége és hatékonysága;
f)
helyi beszerzési lehetőségek;
g)
a Bizottság egyéb fellépései.
(2) A tagállamok rendelkezésre bocsátják az 1313/2013/EU határozat 23. cikke (1) bekezdésének d) pontjában meghatározott feltételek teljesülésének értékeléséhez szükséges esetleges további információkat. A tagállamok az ilyen információk iránti bizottsági kérelem beérkezése után a lehető leghamarabb tájékoztatják a Bizottságot.
(3) A Bizottság feltünteti a kifizetendő előfinanszírozást, amely elérheti a kérelmezett uniós pénzügyi hozzájárulás 85 %-át, a költségvetési források rendelkezésre állásától függően. Nem lehet előfinanszírozást nyújtani az 1268/2012/EU felhatalmazáson alapuló rendelet 185. cikke szerinti, küszöbérték alatti kis értékű támogatások esetében, kivéve, ha a pénzügyi támogatást kérelmező tagállam bizonyítani tudja, hogy az előfinanszírozás hiánya veszélyezteti a fellépés végrehajtását.
(4) A pénzügyi támogatásra vonatkozó határozatot haladéktalanul közlik a pénzügyi támogatást kérő tagállammal. A döntést az összes többi tagállammal is közlik.
(5) A szállítási segítségre vonatkozó egyéni kérelmek, amelyek esetében a kérelmezett uniós pénzügyi hozzájárulás kevesebb, mint 2 500 EUR, nem jogosultak uniós társfinanszírozásra, kivéve, ha azok az 51. cikk (3) bekezdésében említett keretpartnerségek részét képezik.
54. cikk
A szállítási segítségre vonatkozó uniós finanszírozás visszatérítése
Az 52. cikkben meghatározott eljárás keretében a Bizottságnál felmerülő költségek tekintetében a Bizottság az uniós pénzügyi támogatással megvalósult szállítási művelet végétől számított 90 napon belül terhelési értesítést bocsát ki az uniós finanszírozásban részesült tagállamoknak a szállítási szolgáltatás iránti kérelemre vonatkozó bizottsági döntés rendelkezéseinek megfelelő összegben, amely az 1313/2013/EU határozat 23. cikkének (3) bekezdése szerinti szállítási tevékenységek esetében a szállítási költségek legalább 15 %-ával az 1313/2013/EU határozat 23. cikkének (2) bekezdése szerinti szállítási tevékenységek esetében pedig a szállítási költségek legalább 45 %-ával egyenlő.
55. cikk
Kártérítés
A szállítási segítséget kérő tagállam tartózkodik attól, hogy a tulajdonában keletkezett vagy a személyzetének okozott károkért az Uniótól kártérítést követeljen, amennyiben a károk az e határozatban szabályozott szállítási segítség nyújtásának következményeként keletkeztek, kivéve amennyiben bizonyított, hogy a károk csalás vagy súlyos kötelességszegés eredményei.
56. cikk
Az illetékes hatóságok kijelölése
A tagállamok kijelölik azokat az illetékes hatóságokat, amelyek jogosultak arra, hogy pénzügyi támogatást kérjenek és kapjanak a Bizottságtól e határozat értelmében, és erről e határozat közzétételét követően 60 napon belül tájékoztatják a Bizottságot. Az ezen információban bekövetkező változásokat haladéktalanul bejelentik a Bizottságnak.
A tagállamok által az illetékes hatóságokról a 2007/606/EK, Euratom határozat 12. cikke értelmében tett értesítések azonban az érintett tagállam által tett újabb értesítésig továbbra is érvényesek.
14. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
57. cikk
Hatályon kívül helyezés
A 2004/277/EK, Euratom és a 2007/606/EK, Euratom határozat hatályát veszti. A hatályon kívül helyezett határozatokra történő hivatkozásokat az e határozatra történő hivatkozásként kell értelmezni és a IX. mellékletben található megfelelési táblázattal összhangban kell olvasni.
58. cikk
Címzettek
Ennek a határozatnak a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 2014. október 16-án.