KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 20. november 2013
om Frankrigs statsstøtte SA 16237 (C58/02) (ex N118/02) til SNCM
(meddelt under nummer C(2013) 7066)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2014/882/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108 (1), stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med ovennævnte artikler (2), under hensyn til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Den 18. februar 2002 anmeldte Frankrig en påtænkt omstruktureringsstøtte til Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (herefter benævnt »SNCM«), suppleret med yderligere oplysninger i brev af 3. juli 2002 (3). Denne omstruktureringsstøtte blev anmeldt, efter at de franske myndigheder den 20. december 2001 havde anmeldt et kontantlån fra Compagnie Générale Maritime et Financière (herefter benævnt »CGMF«) (4) til SNCM på 22,5 mio. EUR som redningsstøtte. Kommissionen godkendte ved beslutning af 17. juli 2002 (5) (herefter benævnt »beslutningen fra 2002«) redningsstøtten til SNCM efter den indledende undersøgelsesprocedure i EF-traktatens artikel 88, stk. 3. Den anmeldte omstruktureringsstøtte bestod i en kapitaltilførsel på 76 mio. EUR til SNCM via CGMF.
(2)
Ved brev af 19. august 2002 meddelte Kommissionen de franske myndigheder, at den havde besluttet at indlede den formelle undersøgelsesprocedure (6) efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, i overensstemmelse med artikel 6 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (7).
(3)
Den 8. oktober 2002 (8) fremsendte de franske myndigheder deres bemærkninger til Kommissionen vedrørende beslutningen af 19. august 2002 (9).
(4)
På anmodning af de franske myndigheder blev der afholdt arbejdsmøder med Kommissionens tjenestegrene henholdsvis den 24. oktober 2002, den 3. december 2002 og den 25. februar 2003.
(5)
I forbindelse med indledningen af proceduren modtog Kommissionen bemærkninger fra to virksomheder - fra Corsica Ferries France (herefter benævnt »CFF«) den 8. januar 2003 (10) og fra STIM d'Orbigny (Stef-TFE-koncernen) (herefter benævnt »STIM«) den 7. januar 2003 - samt fra forskellige lokale og regionale forvaltninger den 18. december 2002 og den 9. og 10. januar 2003. Kommissionen videresendte ved brev af henholdsvis den 13. og 16. januar 2003 og den 5. og 21. februar 2003 disse bemærkninger til Frankrig, så de franske myndigheder kunne fremkomme med deres kommentarer.
(6)
De franske myndigheder meddelte Kommissionen deres kommentarer til bemærkningerne fra CFF og STIM den 13. februar 2003 (11) og den 27. maj 2003 (12).
(7)
Den 16. januar 2003 fremsendte Kommissionens tjenestegrene en anmodning om yderligere oplysninger, som de franske myndigheder besvarede den 21. februar 2003.
(8)
Ved brev af 10. februar 2003 (13) redegjorde de franske myndigheder mere detaljeret for, hvorfor de mente, at støtteprojektet på alle punkter overholdt EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (14) (herefter benævnt »rammebestemmelserne fra 1999«).
(9)
Den 25. februar 2003 (15) fremsendte de franske myndigheder efter anmodning fra Kommissionen kopi af aktionæraftalen mellem SNCM og STIM.
(10)
Ved beslutning 2004/166/EF (16) (herefter benævnt »beslutningen fra 2003«) godkendte Kommissionen på visse betingelser omstruktureringsstøtten til SNCM, der skulle udbetales i to rater, den ene på 66 mio. EUR og den anden på højst 10 mio. EUR, idet det endelige beløb skulle fastsættes afhængigt af nettoprovenuet fra salget af aktiver efter vedtagelsen af beslutningen fra 2003. Udbetalingen af den første rate blev godkendt ved beslutningen fra 2003.
(11)
Den 13. oktober 2003 anlagde CFF sag ved Retten i Første Instans (herefter benævnt »Retten«) med påstand om annullation af beslutningen fra 2003 (sag T-349/03).
(12)
Ved beslutning 2005/36/EF (17) (herefter benævnt »beslutningen fra 2004«) besluttede Kommissionen, at de ændringer, som Frankrig havde anmodet om den 23. juni 2004, nemlig udskiftning af Aliso med Asco i fortegnelsen over de skibe, SNCM havde tilladelse til at benytte i henhold til beslutningen fra 2003, og salget af Aliso i stedet for Asco, ikke havde betydning for spørgsmålet om, hvorvidt den ved beslutningen fra 2003 godkendte omstruktureringsstøtte var forenelig med fællesmarkedet.
(13)
Ved beslutning af 16. marts 2005 (herefter benævnt »beslutningen fra 2005«) (18) godkendte Kommissionen udbetalingen af anden rate af omstruktureringsstøtten på 3,3 mio. EUR, hvilket bragte det samlede godkendte støttebeløb op på 69,3 mio. EUR.
(14)
Den 15. juni 2005 afsagde Retten dom i sag T-349/03 (19) og annullerede beslutningen fra 2003 med henvisning til en fejlagtig vurdering af støttens minimumskarakter.
(15)
Den 25. oktober 2005 (20) fremsendte de franske myndigheder oplysninger til Kommissionen om udviklingen i rederiets finansielle situation siden anmeldelsen af omstruktureringsplanen af 18. februar 2002.
(16)
Den 17. november 2005 (21) leverede de franske myndigheder oplysninger om gennemførelsen af omstruktureringsplanen fra 2002 og genoprettelsen af SNCM's egenkapital (22).
(17)
Den 15. marts 2006 sendte de franske myndigheder Kommissionen et sammenfattende notat om markedet, forretningsplanen (indtægtsdelen) og den foreløbige resultatopgørelse (23). Kommissionens tjenestegrene fik udleveret yderligere dokumenter den 28. marts 2006 og den 7. april 2006 (24). I forbindelse med sidstnævnte fremsendelse af dokumenter opfordrede de franske myndigheder Kommissionen til at overveje, om ikke en del af omstruktureringsstøtten fra 2002 i dens påståede egenskab af »kompensation for public service-forpligtelser«, mere specifikt et beløb på 53,48 mio. EUR, i stedet for at blive betegnet som støtte til omstrukturering burde opfattes som ikkestøtte i overensstemmelse med retspraksis, jf. Altmark-dommen (25), eller som en særlig foranstaltning uafhængigt af omstruktureringsplanen i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 86, stk. 2.
(18)
Den 21. april 2006 fik Kommissionen med henvisning til artikel 4 i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 (26) meddelelse om en planlagt fusion, hvorved virksomhederne Veolia Transport (herefter benævnt »VT«) (27) og Butler Capital Partners (herefter benævnt »BCP«) i fællesskab ville få kontrollen med SNCM (28). Kommissionen besluttede ikke at rejse indsigelse mod den anmeldte fusion og erklærede den forenelig med det indre marked ved beslutning af 29. maj 2006 (29).
(19)
Den 21. juni 2006 (30) fik Kommissionen af de franske myndigheder tilsendt økonomi-, finans- og industriministeriets bekendtgørelse af 26. maj 2006 om godkendelse af finansielle transaktioner besluttet af de franske statsbaner, Société nationale des chemins de fer français (herefter benævnt »SNCF«), og dekret nr. 2006-606 af 26. maj 2006 om overførsel af SNCM til den private sektor.
(20)
Oplysningerne om tildelingen af public service-kontrakten og støtten af social karakter til besejlingen af Korsika blev fremsendt til Kommissionen den 7. juni 2006 (31).
(21)
Ved brev af 13. september 2006 underrettede Kommissionen de franske myndigheder om beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, i overensstemmelse med artikel 6 i forordning (EF) nr. 659/1999 vedrørende de nye støtteforanstaltninger til fordel for SNCM og lade den omfatte den i 2002 anmeldte omstruktureringsplan (32) (herefter benævnt »beslutningen fra 2006«).
(22)
Den 16. november 2006 fremsendte Frankrig sine bemærkninger til Kommissionen vedrørende beslutningen fra 2006 (33).
(23)
Efter at Kommissionen fra visse interesserede parter var blevet anmodet om at forlænge fristen for fremsættelse af bemærkninger (34) med en måned, besluttede Kommissionen at give samtlige interesserede parter denne yderligere frist (35).
(24)
Fra CFF (36) og STIM (37) modtog Kommissionen bemærkninger, der blev videresendt til de franske myndigheder ved brev af 20. februar 2007. En tredjepart fremsendte ligeledes bemærkninger til de franske myndigheder og genfremsatte dem den 28. maj 2008.
(25)
De franske myndigheder meddelte deres kommentarer til bemærkningerne fra de interesserede tredjeparter den 30. april 2007 (38).
(26)
Den 20. december 2007 indgav CFF som opfølgning på fremsendelsen af oplysninger den 15. juni 2007 og den 30. november 2007 en klage over SNCM til Kommissionen. Klagen vedrører artikel 3 i den nye public service-kontrakt, der blev undertegnet i juni 2007 mellem Korsikas regionalforvaltning og konsortiet Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM for perioden 2007-2013. Ifølge CFF indebar gennemførelsen af bestemmelserne i denne artikel mobilisering af yderligere finansielle ressourcer til SNCM på 10 mio. EUR for 2007. Endvidere ville kompensationen til SNCM for public service-forpligtelsen udgøre statsstøtte, som desuden var ulovlig, fordi den ikke var anmeldt til Kommissionen.
(27)
Kommissionen meddelte de interesserede parter sin beslutning om at forlænge fristen for tredjemand til at fremsætte bemærkninger til den 14. marts 2008.
(28)
Den 26. marts 2008 fremsendte Kommissionen bemærkningerne fra de interesserede tredjeparter til Frankrig, der meddelte sine kommentarer henholdsvis den 28. marts 2008, den 10. april 2008 og den 28. april 2008.
(29)
Ved beslutning af 8. juli 2008 afgjorde Kommissionen, at de nye foranstaltninger fra 2006 ikke udgjorde statsstøtte, jf. EF-traktatens artikel 87, stk. 1, og at de i 2002 anmeldte foranstaltninger var støtte, som er forenelig med det indre marked.
(30)
Denne beslutning blev delvis annulleret af Retten den 11. september 2012 (39). Retten fandt, at Kommissionens konklusioner om de foranstaltninger, der var gennemført i 2006, var behæftet med åbenbart urigtige skøn. Vedrørende omstruktureringsforanstaltningerne fra 2002 fandt Retten, at analysen heraf skulle revideres, eftersom den annullerede beslutning var baseret på, at foranstaltningerne fra 2006 ikke var statsstøtte.
(31)
Som den eneste blev beslutningens konklusion om, at støtten på 53,4 mio. EUR som kompensation for SNCM's public service-forpligtelser i perioden 1991-2001 er forenelig, ikke annulleret. Dette punkt vil derfor ikke blive behandlet i denne afgørelse.
(32)
Kommissionen skal derfor træffe en ny endelig afgørelse. Der skal således ikke søges oplysninger efter datoen for den annullerede beslutnings vedtagelse. Efter annullationen må Kommissionen nemlig dels vurdere, om nogle af de omtvistede foranstaltninger svarer til en privat investors adfærd under markedsøkonomiske vilkår og dels - for så vidt de undersøgte foranstaltninger udgør statsstøtte - om betingelserne for forenelighed i henhold til de relevante rammebestemmelser er opfyldt. For hver af disse to undersøgelser kan Kommissionen i overensstemmelse med Rettens praksis (40) kun tage hensyn til de oplysninger, den havde til rådighed på datoen for vedtagelsen af den annullerede beslutning, dvs. den 8. juli 2008 (41).
(33)
Et møde fandt sted den 13. november 2012 med deltagelse af Kommissionen, de franske myndigheder og repræsentanter for SNCM.
(34)
Ved brev af 6. december 2012 og 5. februar 2013 anmodede de franske myndigheder to gange om en afgørelse om genoptagelse af sagens behandling af følgende grunde: ved at præcisere kriterierne for testen for den markedsøkonomiske investor, afsagde Retten angiveligt en nyskabende dom i retspraksis, som gjorde det nødvendigt at genåbne den kontradiktoriske procedure. Ved brev af 15. januar og 13. februar 2013 afviste Kommissionen disse anmodninger og understregede, at sagen kunne genoptages på det præcise tidspunkt, hvor ulovligheden var sket, og mindede om, at afgørelsen fra 2006 om at indlede undersøgelsen ikke var ulovlig. Kommissionen meddelte dog de franske myndigheder, at det stod dem frit for at indsende alle supplerende oplysninger om overvejelser, analyser eller ethvert dokument, de fandt passende.
(35)
De franske myndigheder sendte Kommissionen et oplysningsblad den 16. maj 2013.
(36)
Ved brev af 19. juni 2013 anmodede SNCM ligeledes om en afgørelse om genoptagelse af den formelle undersøgelsesprocedure af samme årsager som de franske myndigheder. Kommissionen afviste kravet ved skrivelse af 10. juli 2013. Kommissionen meddelte dog SNCM, at det stod dem frit for at indsende alle supplerende oplysninger om overvejelser, analyser eller ethvert dokument, de fandt passende.
(37)
Den 27. august 2013 sendte SNCM et oplysningsblad og en ny rapport vedrørende afhændelsen af SNCM.
II. BESKRIVELSE
2.1. STØTTEMODTAGEREN
(38)
Modtageren af den støtte, der er emnet for denne afgørelse, er SNCM, der har flere datterselskaber i søtransportsektoren, og som fragter passagerer samt person- og lastbiler mellem det franske fastland og Korsika, Italien (Sardinien) og Maghreb (Algeriet og Tunesien).
(39)
Aktieselskabet SNCM blev oprettet i 1969 ved fusionen af Compagnie générale transatlantique og Compagnie de navigation mixte, der begge var oprettet i 1850. Rederiet hed på daværende tidspunkt Compagnie générale transméditerranéenne, men blev i 1976 omdøbt til Société nationale maritime Corse-Méditerranée, efter at Société nationale des chemins de fer (SNCF) havde købt aktier i rederiet. Rederiet var i realiteten udvalgt af den franske regering til at sikre princippet om territorial enhed i relation til Korsika, idet dets takster for søtransport skulle tilpasses SNCF's takster for jernbanetransport i henhold til en overenskomst, der blev indgået den 31. marts 1976 for 25 år. Compagnie générale transatlantique havde i forvejen ved en tidligere overenskomst af 23. december 1948 af den franske regering fået til opgave at sikre trafikbetjeningen af Korsika.
(40)
Da den planlagte kapitaltilførsel blev anmeldt i 2002, ejedes 20 % af SNCM af SNCF og 80 % af CGMF. Efter fusionen den 30. maj 2006 (jf. betragtning 18 i denne afgørelse) ejer BCP og VT henholdsvis 38 % og 28 % af aktierne i SNCM, mens CGMF fortsat kontrollerer 25 % (9 % af aktierne ejes af medarbejderne).
(41)
I 2008 er SNCM's vigtigste datterselskaber Compagnie Méridionale de Navigation (herefter benævnt »CMN«) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d'Hôtellerie (CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d'Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) og Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
Efter salget af højhastighedsfartøjerne Aliso i september 2004 og Asco (49) i maj 2005, består SNCM's flåde af ti skibe (fem bilfærger (50), fire kombi-skibe (fragt og passagerer) (51) og et højhastighedsfartøj, der primært sejler fra Nice) (52). Syv af disse er regulært ejet af SNCM (53).
(43)
For fuldstændighedens skyld skal det oplyses, at rutesejladsen mellem havnene på det franske fastland og Korsika siden 1948 har været betragtet som en public service-forpligtelse, som SNCM og CMN havde koncession på fra 1976 til 2001 i henhold til en rammeaftale, der oprindelig blev indgået for 25 år. I medfør af de gældende EF-regler (54) og efter et EU- udbud (55) iværksat af regionalforvaltningen på Korsika (56), fik SNCM og CMN i fællesskab tildelt public service-kontrakten for sejladsen mellem Marseille og Korsika til gengæld for finansielle kompensationer i 2002-2006.
(44)
Da kontrakten udløb ved udgangen af 2006, blev public service-forpligtelserne vedrørende trafikbetjeningen af Korsika efter et nyt EU-udbud (57) overdraget konsortiet SNCM-CMN med virkning fra den 1. maj 2007 til den 31. december 2013 mod en kompensation på ca. 100 mio. EUR om året.
(45)
Sideløbende hermed er der pålagt alle transportvirksomheder, der besejler Korsika fra Toulon og Nice, forpligtelser med hensyn til antallet af overfarter. På disse ruter har indbyggerne på Korsika og visse andre kategorier af passagerer fra 2002 til 2013 nydt godt af særligt fordelagtige vilkår, der er indført i overensstemmelse med Kommissionens beslutninger af henholdsvis 2. juli 2002 (58) og 24. april 2007 (59).
2.2. KONKURRENCESITUATIONEN
(46)
SNCM opererer inden for passager- og godstrafik på især to forskellige markeder: dels Korsika og Maghreb fra Frankrig, dels lejlighedsvis Italien og Spanien.
2.2.1. Besejlingen af Korsika
2.2.1.1. Passagertrafik
(47)
Passagertrafikken til og fra Korsika er et stærkt sæsonpræget marked. Det er karakteriseret ved sæsonmæssige spidsbelastningsperioder med op til ti gange flere passagerer end i den mest »stille« måned i lavsæsonen, hvilket kræver, at operatøren råder over en flåde, der er dimensioneret til at kunne klare sådanne spidsbelastninger. Halvdelen af årsomsætningen ligger i juli og august. Der er desuden stor forskel på passagermængden henholdsvis til og fra øen, selv i højsæsonen: i juli er afgangene fra fastlandet f.eks. fuldt besat, mens der næsten ingen passagerer er på tilbageturen. Det betyder, at skibenes gennemsnitlige belægningsgrad på årsbasis er forholdsvis lav.
(48)
SNCM har traditionelt været den operatør, der sikrede trafikforbindelsen mellem Korsika og det franske fastland. Rent skematisk ligger to tredjedele af selskabets aktivitet på trafikken mellem Marseille og Korsika i forbindelse med varetagelsen af public service-forpligtelsen; den sidste tredjedel af aktiviteten udgøres af trafikforbindelser mellem andre havne (Nice-Korsika, Toulon-Korsika og internationale forbindelser til Sardinien og Maghreb).
(49)
SNCM havde længe monopol inden for sin hovedaktivitet. Siden 1996 har rederiet imidlertid været udsat for en konkurrence, som har udviklet sig meget hurtigt. Rederiet CFF er således i dag den dominerende aktør inden for skibsforbindelserne mellem fastlandet og Korsika, og dets markedsandel er fortsat stigende. Selv om CFF kun har været til stede på dette marked siden 1996, er dets passagertrafik vokset med 44 % om året mellem 2000 og 2005, og stigningen fortsætter. I 2008 tager næsten […] (60) % af skibspassagererne mellem fastlandet og Korsika en CFF-færge, mens kun […] (60) % sejler med SNCM, og CMN befordrer den resterende del, der udgør […] (60) %.
(50)
Den stilling, CFF har opnået på markedet siden 2000, kan også aflæses ud af antallet af passagerer i højsæsonen mellem Korsika og det franske fastland. Det fremgår af figuren nedenfor, at CFF's markedsandel er vokset fra 45 % i 2000 til 70 % i 2007, og SNCM's er faldet fra 53 % til 26 % i den samme periode, således at forskellen mellem de to rederier er på mere end 1 million passagerer.
Figur 1
Antallet af passagerer i højsæsonen (maj-september) mellem det franske fastland og Korsika - 2000-2007
Kilde:
Observatoire régional des transports de la Corse.
(51)
SNCM's øvrige konkurrenter af mindre betydning på trafikken til og fra Korsika er Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines og TRIS.
(52)
SNCM's udbud af overfarter og selskabets markedsandele i relation til besejlingen af Korsika er reduceret siden 2006 med en nedgang på 8 % i udbuddet af pladser (- 20 % på ruterne fra Nice og - 3 % på ruterne fra Marseille).
(53)
Det kan dog ud af det fortsatte fald i markedsandele læses, at passagerernes tillid, som i vidt omfang forsvandt under de strejker og uroligheder, der var affødt af arbejdskonflikter i 2004 og 2005, bl.a. i forbindelse med rederiets privatisering, langsomt er ved at vende tilbage.
(54)
Markedet for passagertrafik mellem fastlandet og Korsika er i gennemsnit vokset med 4 % siden 1993. Stigningen forventes at fortsætte, idet der for 2008 ligeledes forventes en stigning på […] (60) % (på det tidspunkt, der er relevant for undersøgelsen af de faktiske omstændigheder) og derefter en mere beskeden vækst de følgende år. Det ser dog ikke ud til, at det får nye aktører til at søge ind på markedet. Ved det udbud, som Office des Transports de Corse iværksatte om en public service-kontrakt om besejlingen af visse havne på Korsika i perioden 2007-2013, indkom der kun bud fra CFF og SNCM-CMN, selv om det var muligt kun at byde ind på en del af en given rute.
(55)
SNCM's største konkurrent, CFF, har øget udbuddet af pladser - og dermed sin markedsandel - ganske kraftigt fra 500 000 til 4,5 mio. mellem 1999 og 2007 (30 % af forøgelsen har fundet sted mellem 2006 og 2007), hvorved selskabets passagertrafik har kunnet øges (fra 1,3 mio. passagerer i 2005 til 1,6 mio. i 2007). Denne politik har dog medført en strukturelt set lavere belægningsgrad for CFF end for SNCM med en forskel på 10 procentpoint i 2007. For SNCM var den gennemsnitlige belægningsgrad for hele året 48 % i 2007, hvilket er normalt i betragtning af markedets stærkt sæsonbestemte struktur (jf. ovenfor).
2.2.1.2. Fragttrafik
(56)
Hvad angår fragttrafikken til og fra Korsika, havde SNCM i 2005 ca. 45 % af markedet Marseille-Toulon til Korsika.
(57)
Med hensyn til almindelig godstransport (»uledsaget«) har SNCM og CMN tilsammen i realiteten monopol. I forbindelse med public service-kontrakten tilbyder de to selskaber hyppige afgange fra Marseille til alle havne på Korsika.
(58)
Ledsagede anhængere, der transporteres med færgerne, udgør i alt ca. 24 % af den almindelige godstransport målt i løbende meter, og her er der konkurrence mellem samtlige passagertrafikselskaber. SNCM og CMN sidder også på størsteparten af denne ledsagede trafik. De øvrige operatører, især CFF, har en markedsandel på 10 % svarende til 2 % af det samlede marked.
(59)
For køretøjer med egen trækkraft (61), der transporteres med færgerne (ca. 24 % af den almindelige godstransport i 2003) har SNCM og CMN ligeledes størsteparten af det pågældende marked. CFF har dog siden 2002 udviklet sit udbud og har nu ca. 15 % af markedet.
2.2.2. Besejlingen af Maghreb
(60)
Tunesien og Algeriet er et vigtigt marked med ca. 5 mio. passagerer, hovedsagelig flypassagerer. I denne sammenhæng repræsenterer skibstrafikken ca. 15 % af trafikstrømmene. Algeriet er et betydeligt marked for passagerskibstrafik med 560 000 passagerer, mens det tunesiske marked er noget mindre med 250 000 passagerer.
(61)
Markedet for skibstrafik mellem Frankrig og Maghreb har været støt voksende med 13 % mellem 2001 og 2005. I betragtning af udsigterne til stigende turiststrømme til denne region forventedes der (på det tidspunkt, der er relevant for undersøgelsen af de faktiske omstændigheder) en årlig vækst i skibstrafikken på 4 % frem til 2010.
(62)
I Algeriet indtager SNCM pladsen som markedets næststørste operatør efter Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), der er et offentligt algerisk rederi. SNCM's markedsandel er vokset fra 24 % i 2001 til 35 % i 2005.
(63)
SNCM er ligeledes den næststørste operatør på det tunesiske marked efter Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Selv om SNCM siden 2001 har mistet markedsandele til CTN og er gået fra 44 % til 39 % i 2004, kunne der dog konstateres en forbedring i 2005 (40 %).
2.3. DE FORANSTALTNINGER, DER ER GENSTANDEN FOR DENNE AFGØRELSE
2.3.1. Kapitaltilførslen til SNCM i 2002
(64)
Efter Kommissionens beslutning af 17. juli 2002 om godkendelse af redningsplanen for SNCM (62) anmeldte de franske myndigheder den 18. februar 2002 en omstruktureringsplan til fordel for SNCM. Denne foranstaltning bestod i gennem moderselskabet CGMF at tilføre SNCM kapital af en størrelsesorden på 76 mio. EUR, heraf 46 mio. EUR til dækning af omkostninger ved omstruktureringer (63). Denne kapitaltilførsel havde til formål af bringe SNCM's egenkapital op fra 30 mio. EUR til 106 mio. EUR.
(65)
I overensstemmelse med rammebestemmelserne fra 1999 forelagde de franske myndigheder Kommissionen en omstruktureringsplan (64) for SNCM:
i)
reduktion af antallet af overfarter og omfordeling af selskabets skibe mellem de forskellige ruter (færre overfarter til Korsika og øget besejling af Maghreb). I omstruktureringsplanen var der forudset en reduktion af antallet af overfarter fra 4 138 (3 835 for SNCM og 303 for datterselskabet Corsica Marittima) til 3 410 i 2003 med følgende ændringer af trafikken:
-
ændring af overfarterne mellem Marseille og Korsika i henhold til betingelserne i public service-kontrakten for 2001-2006
-
næsten totalt ophør med sejlads mellem Toulon og Korsika
-
indskrænkning af overfarter mellem Nice og Korsika
-
ophør med at besejle ruten Livorno-Bastia med specialfartøjer og fuldstændig lukning af ruten i 2003
-
flere overfarter til Algeriet og Tunesien med skibene Méditerranée, Île de Beauté og Corse og midlertidig indstilling af overfarten Genova-Tunis.
ii)
reduktion af flåden med fire skibe, hvilket skulle indbringe 21 mio. EUR i likvide midler
iii)
frasalg af visse faste aktiver
iv)
nedskæring af personalet (65) med ca. 12 %, hvilket kombineret med en tilbageholdende lønpolitik skulle reducere bemandingsudgifterne på 61,8 mio. EUR i 2001 til 54,8 mio. EUR i gennemsnit fra 2003 til 2006 og udgifterne til personale i land på 50,3 mio. EUR i 2001 til 45,8 mio. EUR i samme periode
v)
nedlæggelse af de to datterselskaber Compagnie Maritime Toulonnaise og Corsica Marittima, hvis aktiviteter skulle overtages af SNCM.
(66)
Som reaktion på Kommissionens bemærkninger i dennes beslutning af 19. august 2002 redegjorde de franske myndigheder i brev af 31. januar 2003 for de forbedringer, der var foretaget i omstruktureringsplanen på følgende punkter:
-
bindende tilsagn og præciseringer i relation til personalepolitikken
-
en plan for nedbringelse af udgifterne til køb af råvarer og hjælpestoffer
-
tilsagn fra SNCM om ikke at indlede en priskrig med sine konkurrenter på besejlingen af Korsika.
(67)
Angående sidstnævnte punkt præciserede de franske myndigheder, at SNCM giver dette tilsagn uden forbehold, da rederiet mener, at det ville være til skade for dets strategiske positionering og imod dets interesser, fordi det ville medføre lavere indtjening og tillige være i strid med rederiets normale praksis og knowhow at indlede en priskrig.
(68)
I forbindelse med omstruktureringsplanen præsenterede de franske myndigheder Kommissionen for en udførlig finansiel model for perioden 2002-2007 baseret på medianhypoteser for en række variabler (66). De finansielle prognoser viser bl.a., at man allerede i 2003 ville opnå et positivt driftsresultat.
Tabel 1
Finansiel model for perioden 2002-2007
I mio. EUR
2000 Gennemført
2001 Gennemført
2002 Plan
2002 Gennemført
2003 Plan
2004 Plan
2005 Plan
2006 Plan
2007 Plan
Omsætning
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Driftstilskud
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Driftsresultat
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Nettoresultat
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Egenkapital
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Nettogæld (ekskl. leasing)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Finansielle nøgletal
Driftsresultat/omsætn.+ tilskud
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Egenkapital/gæld i balancen
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Tallene for 2000, 2001 og 2002 er hentet fra SNCM's årsrapporter for 2001 og 2002.
(69)
Kapitaltilførslen på 76 mio. EUR og den forventede tilbagevenden til rentabel drift i 2003 skulle ifølge de franske myndigheder betyde, at egenkapitalen kunne bringes op fra de ca. 30 mio. EUR ved udgangen af 2001 til 120 mio. EUR på kort sigt (2003) og derefter til 160-170 mio. EUR ved planens afslutning (2006-2007). Det ville nedbringe gælden fra 145 mio. EUR i 2002 til mellem 40 og 55 mio. EUR i 2003-2005. I de sidste år af planen forventedes en forøgelse af gælden i forbindelse med udskiftning af et eller to af SNCM's egne skibe.
(70)
De franske myndigheder fremlagde også en følsomhedsanalyse af de forventede resultater i forhold til arbejdshypoteserne om trafikken på de forskellige ruter. De forskellige simulationer viste, at SNCM burde have opnået en rentabel drift i de tænkte eksempler.
(71)
I første omgang pegede de franske myndigheder på to alternative beregningsmetoder, som de selv udelukkede, fordi de var for omkostningsfulde.
i)
Den første beregningsmetode bestod i at lægge omkostningerne ved samtlige omstruktureringsforanstaltninger sammen. Det ville give et finansieringsbehov på 90,9 mio. EUR ved indregning af følgende faktorer:
-
de kumulerede underskud fra 1991 til 2001, dvs. 41,7 mio. EUR (bestående af 29 mio. EUR, som var det tal, man var nået frem til i beslutning 2002/149/EF af 30. oktober 2001 (EFT L 50 af 21.2.2002, s. 66), plus 6,1 mio. EUR for 2000 plus 6,6 mio. EUR (før omstruktureringsomkostninger) for 2001)
-
reduktion af skattebegunstigede afskrivninger mellem disse datoer, svarende til 24 mio. EUR (posten nedskrives fra 86 til 62 mio. EUR på balancen i den pågældende periode, hvilket skyldes, at afskrivningsperioden forlænges fra tolv til tyve år, mindre træk på denne indtægtskilde og øget brug af leasing for de sidst leverede enheder)
-
provenu af salg i forbindelse med omstruktureringen, dvs. 21 mio. EUR, der samtidig indebærer et lavere finansieringsbehov, og
-
den kumulerede virkning af omstruktureringsomkostningerne, der andrager 46,2 mio. EUR (jf. fodnote 58).
ii)
Den anden beregningsmetode bestod i at fastlægge, hvor stor egenfinansiering bankerne ville forlange for hele flåden, idet man ved, at de, hvis de skal finansiere køb af et fartøj, normalt forlanger egenfinansiering svarende til 20-25 % af fartøjets værdi. De franske myndigheders beregning baseret på en historisk anskaffelsespris for flåden på 843 mio. EUR gav det resultat, at SNCM havde behov for mellem 157 og 196 mio. EUR til egenfinansieringen. Fratrækker man den egenkapital, der fandtes ved udgangen af 2001, blev resultatet et rekapitaliseringsbehov på mellem 101 og 140 mio. EUR.
(72)
Den metode, de franske myndigheder i sidste instans valgte til at fastlægge beløbet for kapitaltilførslen, bestod i at beregne finansieringsbehovet på grundlag af den gennemsnitlige gearing i 2000 i fem europæiske færgerederier. På trods af forskellene i disse virksomheders balance valgte de franske myndigheder et gennemsnit på 79 %. De franske myndigheder hævdede, at de finansielle prognoser for 2002-2007 resulterer i en gennemsnitlig gearing på 77 %, og at egenkapitalen skulle være oppe på 169 mio. EUR i 2007. Denne egenkapital skulle kunne opnås med en kapitaltilførsel på 76 mio. EUR og gode resultater af de forskellige foranstaltninger i omstruktureringsplanen.
2.3.2. Foranstaltninger efter kapitaltilførslen i 2002
2.3.2.1. Indledende bemærkning
(73)
Kapitaltilførslen og omstruktureringsplanen fra 2002 gav ikke de ventede resultater, og fra 2004 blev SNCM's økonomiske og finansielle situation kraftigt forværret. Det skyldtes dels en række interne faktorer (arbejdskonflikter, utilstrækkelig og forsinket opfyldelse af produktivitetsmålene og tab af markedsandele), dels faktorer, der lå uden for SNCM's kontrol (ringere interesse for Korsika som turistmål, CFF's erhvervelse af markedsandele og ledelsesmæssige fejl fra den franske stats side (67)) samt stigende brændstofpriser.
(74)
SNCM's resultat blev opgjort til - 32,6 mio. EUR i 2004 og - 25,8 mio. EUR i 2005. Nettoresultatet var - 29,7 mio. EUR i 2004 og - 28,8 mio. EUR i 2005.
(75)
Forværringen af SNCM's økonomiske og finansielle situation foranledigede de franske myndigheder til at frasælge flere aktiver end forudset i omstruktureringsplanen fra 2002 og krævet i beslutningen fra 2003, samt at begynde at søge efter private partnere.
Tabel 2
Liste over de af SNCM afhændede aktiver siden 2002
Nettoprovenu af salget
Dato
Påtænkte frasalg i anmeldelsen fra 2002 (i 1 000 EUR)
25 165
Aliso
(til erstatning for Asco i overensstemmelse med Kommissionens beslutning af 8.9.2004)
(315)
30.9.2004
Napoléon
6 396
6.5.2002
Monte Rotondo
591
31.7.2002
Liberté
10 088
27.1.2003
Ejendomskomplekset Schuman
8 405
20.1.2003
Yderligere frasalg pålagt af Kommissionen i dennes beslutning af 9.7.2003 (i 1 000 EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003
Southern Trader
2 153
22.7.2003
Someca
1 423,9
30.4.2004
Amadeus
680
12.10.2004
CCM
-
(68)
-
Yderligere frasalg efter beslutningen fra juli 2003 (i 1 000 EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005
Sud-Cargos
4 300
15.9.2005
Salg af lejligheder i SNCM's ejendomskompleks
(tidligere beboet af ansatte i SNCM)
1 200
9.2003 til 2006
I ALT (i 1 000 EUR)
42 385
2.3.2.2. Foranstaltninger gennemført efter rekapitaliseringen i 2002
(76)
Udvælgelsen af de private partnere forløb fra den 26. januar 2005 til slutningen af september 2005.
(77)
Den 26. januar og den 17. februar 2005 meddelte den franske regering, at den ville søge efter en privat partner til at tilføre kapital til SNCM for at styrke selskabets struktur og føre det gennem de nødvendige forandringer i forbindelse med selskabets videre udvikling.
(78)
Efter at have udpeget en uafhængig person til at overvåge søgningen gav Agence des Participations de l'Etat (»APE«) en rådgivende bank (»HSBC«) mandat til at kontakte potentielle overtagere.
(79)
I denne forbindelse blev 72 industrielle og finansielle investorer kontaktet med en opfordring til at fastsætte de finansielle vilkår for et tilbud, der skulle styrke selskabets forretningsprojekt og sikre beskæftigelsen og effektiv opfyldelse af public service-forpligtelsen. 23 af de pågældende investorer udtrykte interesse, 15 fortrolighedsaftaler blev undertegnet og 15 orienterende memoranda blev fremsendt. Seks virksomheder fremsatte tilbud i første runde den 5. april 2005, og tre tilbud (Connex, som siden blev Veolia Transdev (VT), Caravelle og BCP) gik videre til anden runde den 17. juni 2005 foruden en interessetilkendegivelse for en mindretalsaktiepost (Comanav). Tre tilbud gik videre til tredje runde den 28. juli 2005.
(80)
Den 14. september 2005 blev hver enkelt virksomhed opfordret til at fremsætte deres bindende og definitive tilbud inden den 15. september 2005. På det tidspunkt trak selskabet Connex sig, og myndighederne modtog to bindende tilbud på tilførsel af kapital og overtagelse af den samlede kapital fra koncernerne BCP og Caravelle.
(81)
Den 27. september 2005 udsendte den franske stat en pressemeddelelse med oplysning om, at man efter en grundig gennemgang af de to tilbud havde valgt tilbuddet fra koncernen BCP, fordi det dels var det mest acceptable ud fra et finansielt synspunkt, dels harmonerede bedst med SNCM's interesser, public service-forpligtelsen og beskæftigelseshensynene. BCP's oprindelige tilbud lød på et negativt beløb på 113 mio. EUR og repræsenterede det laveste overslag over den negative pris.
(82)
De potentielle overtagere havde i forbindelse med deres oprindelige tilbud udtrykkeligt forbeholdt sig mulighed for at justere dette efter gennemgangen af regnskaber og andre forhold. De franske myndigheder oplyste, at den oprindelige negative pris blev justeret opad, efter at undersøgelserne var afsluttet den 16. december 2005, med henvisning til en række objektive forhold, der havde indvirkning på den lovgivningsmæssige og økonomiske kontekst, som SNCM opererer i, og som var indtruffet efter fremsættelsen af tilbuddene den 15. september 2005. Den negative pris blev således ændret til 200 mio. EUR.
(83)
Forhandlingerne mellem de franske myndigheder og de fremtidige overtagere, dvs. BCP associeret med koncernen Connex, som efterfølgende blev til Veolia Transdev, et datterselskab til Veolia, betød, at det endelige beløb blev -142,5 mio. EUR, forhøjet med overtagelsen af en del af udgifterne til sygeforsikringerne for pensionerede medarbejdere fra SNCM (15,5 mio. EUR).
(84)
Efter denne åbne og ikkediskriminerende udvælgelsesprocedure blev der omsider den 13. oktober 2005 indgået en aftale mellem staten, BCP og VT i en meget vanskelig social og finansiel kontekst. VT er således SNCM's industrielle operatør (aktiepost på 28 %), mens BCP er hovedaktionæren med en aktiepost på 38 %. Staten har - bl.a. over for de ansatte - forpligtet sig til at beholde en aktiepost i rederiet på 25 % (69). BCP og VT har udarbejdet en forretningsplan for SNCM, som blev fremsendt til Kommissionen den 7. april 2006.
a) Aftaleprotokollens indhold
(85)
Aftaleprotokollen, i henhold til hvilken 75 % af SNCM's kapital afstås til private overtagere, blev undertegnet den 16. maj 2006 mellem parterne (BCP, VT og CGMF).
(86)
Ifølge afdeling II i aftaleprotokollen forpligter CGMF sig til at godkende, tegne og indbetale en kapitalforøgelse i SNCM på i alt 142,5 mio. EUR.
(87)
Ud over kapitalforøgelsen forpligter CGMF sig til at stille et beløb på 38,5 mio. EUR til rådighed for SNCM i form af et kontokurantlån. Dette lån, som SNCM indbetaler til en spærret konto (i banken CIC), skal anvendes til at finansiere »kulance«-omkostningsdelen oven i de beløb, der skal betales i medfør af lovfæstede og overenskomstmæssige bestemmelser, hvis overtagerne vil gennemføre en plan for personalenedskæringer. Kompensationer ud over de godtgørelser, de pågældende har krav på i medfør af lovfæstede og overenskomstmæssige bestemmelser, udbetales efter individuelle vurderinger udelukkende til ansatte, der har forladt virksomheden, og hvis ansættelseskontrakt dermed er brudt.
(88)
Denne mekanisme er fastsat i artikel II.2 i protokollen om overtagelse af 16. maj 2006, i henhold til hvilken denne konto er beregnet til »finansiering af den del af omkostningerne ved medarbejderes eventuelle frivillige fratræden eller afbrydelse af ansættelseskontrakter …, der skal lægges oven i ethvert beløb, som arbejdsgiveren skal betale i medfør af lovfæstede og overenskomstmæssige bestemmelser«. Bestyreren af den spærrede konto har »til opgave at frigive midlerne i takt med, at de pågældende medarbejdere, der ikke omplaceres internt i SNCM-koncernen, rent faktisk forlader rederiet, og frigive saldoen af det indefrosne beløb, når opgaven som bestyrer er fuldført«. Anvendelsen af denne konto er omfattet af en aftale om en spærret konto, som er bilag til aftaleprotokollen. For at benytte den spærrede konto skal SNCM give bestyrelsesformanden for CGMF en liste med navnene på de personer, hvis ansættelseskontrakt er blevet brudt, og for hvilke den spærrede konto ønskes benyttet, samt en månedlig nettoudgiftsopgørelse, dvs. en udtømmende opgørelse over samtlige godtgørelser og omkostninger, der udbetales til de berørte medarbejdere. Samtidig skal SNCM oplyse bestyreren af den spærrede konto om den »faktiske månedlige ekstraomkostning« for hver medarbejder, hvilket svarer til det tillæg til ethvert beløb, som arbejdsgiveren skal betale i medfør af lovfæstede og overenskomstmæssige bestemmelser. Det samlede beløb til statens supplerende kulanceforanstaltninger ville under ingen omstændigheder kunne overstige 38,5 mio. EUR, og under forudsætning af at disse supplerende sociale foranstaltninger ikke nåede denne grænse i tre år efter gennemførelsen af afhændelsen, ville det overskydende beløb skulle tilbagebetales til staten.
(89)
Efter disse foranstaltninger er der i aftaleprotokollens afdeling III fastsat bestemmelse om, at CGMF til de private overtagere skal afstå aktier svarende til 75 % af virksomhedens aktiekapital og den spærrede konto, der skal anvendes til at finansiere den del af socialplanen, der går ud over de lovfæstede og overenskomstmæssige forpligtelser.
(90)
Ifølge aftaleprotokollens afdeling III skal BCP/VT ligeledes foretage en supplerende kapitalforhøjelse på 8,75 mio. EUR, som stilles til rådighed for SNCM i takt med rederiets likviditetsbehov. I henhold til punkt III.2.7 i aftaleprotokollen svarer værdien af CGMF's aktier på ethvert tidspunkt til den oprindelige nominelle værdi forhøjet med […] (60) % af den nominelle indbetalte værdi multipliceret med D/365, hvor D er antallet af dage forløbet siden den dato, de blev tegnet, fratrukket alle udbetalte beløb (f.eks. udbytte). Disse bestemmelser finder ikke anvendelse, såfremt rederiet går i betalingsstandsning eller træder i likvidation.
(91)
Aftaleprotokollen (afdeling III.5) indeholder en ophævelsesklausul, som overtagerne kan gøre gældende kollektivt, hvis en af følgende begivenheder indtræffer og kan forventes at bringe deres forretningsplan og rederiets tilbagevenden til rentabel drift i fare:
-
SNCM får ikke public service-kontrakten om besejling af Korsika for perioden, der begynder den 1. januar 2007, eller på betydeligt dårligere betingelser.
-
Europa-Kommissionen vedtager en negativ beslutning, eller Retten eller Domstolen træffer en negativ afgørelse, f.eks. i form af en afvisning af transaktionen eller fastsættelse af betingelser, der har væsentlig indvirkning på rederiets værdi, inden for en frist på seks år fra den dag, parterne erhverver rettigheder i rederiet.
(92)
I henhold til afdeling VII i aftaleprotokollen påtager CGMF sig en del af SNCM's sociale forpligtelser, nemlig udgifterne til pensionerede medarbejderes sygeforsikring, med et beløb på 15,5 mio. EUR med virkning fra datoen for overdragelsen af ejendomsretten til virksomheden.
(93)
De nærmere vilkår for virksomhedens ledelse er præciseret i aftaleprotokollens afdeling IV. Her står der, at ledelsesstrukturen i SNCM skal ændres til et aktieselskab med en direktion og en bestyrelse. Sidstnævnte skal i begyndelsen have 10 medlemmer og senere 14. Bestyrelsesformanden skal i en overgangsperiode repræsentere staten. Hvis public service-kontrakten tildeles SNCM, overtager en repræsentant for BCP posten som bestyrelsesformand. Direktionen varetager den driftsmæssige ledelse af SNCM.
(94)
Den 26. maj 2006 godkendte den franske regering afhændelsen af SNCM samt de ovennævnte foranstaltninger.
b) Støtteforanstaltningerne
(95)
Det fremgår af ovenstående, at aftaleprotokollen indeholder tre typer statslige støtteforanstaltninger, der gør det berettiget at undersøge, om de er forenelige med EU-reglerne om statsstøtte:
-
75 % salg af SNCM til en negativ pris på 158 mio. EUR (kapitalindskud på 142,5 mio. EUR og overtagelse af udgifterne til pensionerede medarbejderes sygeforsikring med et beløb på 15,5 mio. EUR)
-
kontokurantlånet fra CGMF på 38,5 mio. EUR til betaling af godtgørelser til de SNCM-medarbejdere, der afskediges
-
kapitaludvidelsen på 8,75 mio. EUR tegnet af CGMF samtidig med indskuddet på 26,25 mio. EUR fra VT og BCP
-
ophævelsesklausulen (70).
2.4. GENSTANDEN FOR DEN FORELIGGENDE AFGØRELSE
(96)
Den foreliggende endelige afgørelse vedrører de foranstaltninger, Frankrig har iværksat til fordel for SNCM siden den 18. februar 2002, dvs.:
-
CGMF's overskydende kapitaltilførsel til SNCM på 76 mio. EUR tildelt i 2002, dvs. 15,81 mio. EUR
-
CGMF's negative salgspris for SNCM på 158 mio. EUR
-
kontokurantlånet fra CGMF på 38,5 mio. EUR til betaling af godtgørelser til de SNCM-medarbejdere, der afskediges
-
den af CGMF tegnede kapitaludvidelse på 8,75 mio. EUR.
(97)
Denne afgørelse vedrører ikke godtgørelsen for SNCM's public service-forpligtelser for perioden 1991-2001, hvis regnskab er blevet bekræftet ved Rettens dom af 11. september 2012 (71).
(98)
Afgørelsen vedrører heller ikke undersøgelsen af de finansielle kompensationer, SNCM har modtaget eller vil modtage i relation til public service-forpligtelserne for perioden 2007-2013, der har været genstand for en særskilt procedure (72).
(99)
Endvidere skal det bemærkes, at både SNCM og Frankrig har anket dommen af 11. november 2012 til Domstolen i de forenede sager C-533/12 P og C-536/12 P. Denne afgørelse træffes dog i henhold til den anfægtede dom, i den udstrækning dommen ophævede afgørelsen af 8. juli 2008. Skulle domstolsprøvelsen føre til en hel eller delvis ophævelse af dommen af 11. november 2012 og medføre genindførelse af nogle af de ved denne dom ophævede dele af domskonklusionen i afgørelsen af 8. juli 2008, bliver denne afgørelse ugyldig som følge af disse appeldomme, for så vidt som den er rettet mod de således genindførte foranstaltninger.
2.5. BAGGRUND FOR INDLEDNINGEN AF DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE I 2002 OG FORLÆNGELSEN HERAF TIL 2006
2.5.1. Indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure i 2002
(100)
I sin beslutning af 19. august 2002 om at indlede proceduren anerkendte Kommissionen, at SNCM kunne betragtes som en kriseramt virksomhed, men udtrykte tvivl om, hvorvidt den anmeldte støtteforanstaltning var i overensstemmelse med kriterierne i punkt 3.2.2 i rammebestemmelserne fra 1999, der var gældende på daværende tidspunkt.
(101)
Kommissionen havde visse tvivl med hensyn til omstruktureringsplanen, fordi der ikke forelå en analyse af årsagerne til virksomhedens underskud. Kommissionen satte især spørgsmålstegn ved sammenhængen mellem tabene og public service-forpligtelserne, og hvordan SNCM's politik for køb af skibe påvirkede resultatopgørelsen, samt de planlagte foranstaltninger for forøgelse af virksomhedens produktivitet.
(102)
Kommissionen pegede desuden på visse mangler i omstruktureringsplanen, bl.a. manglende konkrete tiltag til nedbringelse af udgifterne til rå- og hjælpestoffer og manglende oplysninger om SNCM's fremtidige takstpolitik.
(103)
Kommissionen var også usikker på, om den beregningsmetode, de franske myndigheder havde anvendt til at fastlægge størrelsen af rekapitaliseringen, var hensigtsmæssig, og det samme gjaldt visse af de hypoteser, der var lagt til grund for de finansielle simulationer.
2.5.2. Udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure i 2006
(104)
Kommissionen vedtog med sin beslutning af 13. september 2006 at udvide den formelle undersøgelsesprocedure fra 2002 til at omfatte de planlagte foranstaltninger i forbindelse med afhændelsen af SNCM til den private sektor.
(105)
Under forudsætning af, at det pågældende beløb kunne betragtes som statsstøtte, der var forenelig med EF-traktatens artikel 86, stk. 2, fastslog Kommissionen, at det skulle vurderes på grundlag af Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (herefter benævnt »rammebestemmelserne fra 2004«) (73). Eftersom omstruktureringsstøtten i så fald var væsentligt lavere end det beløb, der blev anmeldt i 2002 og godkendt i 2003, udtrykte Kommissionen tvivl om, hvorvidt det var hensigtsmæssigt at opretholde alle de krav om kompenserende modydelser, SNCM var blevet pålagt ved Kommissionens beslutning fra 2003.
(106)
Kommissionen var ligeledes i tvivl om, hvorvidt de betingelser, der var fastsat ved beslutningen fra 2003, var overholdt, dvs. princippet om ikke at være prisførende og antallet af overfarter på Korsika-ruterne.
(107)
Med hensyn til den negative pris for salget af SNCM var Kommissionen usikker på, om det var i overensstemmelse med princippet om den private markedsøkonomiske investor, at staten havde gennemført en rekapitalisering inden afhændelsen af SNCM. Kommissionen var navnlig i tvivl om, hvorvidt beregningen af de likvidationsomkostninger, som staten som hovedaktionær ville være tvunget til at betale i tilfælde af SNCM's likvidation, var korrekt.
(108)
Kommissionen var ikke overbevist om, at de finansielle foranstaltninger kunne retfærdiggøres i henhold til rammebestemmelserne fra 2004.
(109)
Kommissionen var desuden i tvivl om, hvorvidt principperne for både en privat og en offentlig investors medvirken var overholdt i forbindelse med den anden rekapitalisering på 8,75 mio. EUR, og hvorvidt tegningsbetingelserne var i overensstemmelse med retspraksis.
(110)
Endelig var Kommissionen usikker på, om de yderligere sociale foranstaltninger for 38,5 mio. EUR i form af støtte til enkeltpersoner kunne give virksomheden en indirekte fordel. Den pegede også på, at det i så fald kunne betyde, at de supplerende fratrædelsesgodtgørelser ikke skulle medregnes som en del af de risici, en fornuftig investor var villig til at løbe.
III. DE FRANSKE MYNDIGHEDERS BEMÆRKNINGER TIL ÅBNINGSSKRIVELSEN
3.1. VEDRØRENDE REKAPITALISERINGEN I 2002
(111)
Den i 2002 anmeldte omstruktureringsplan bestod af en kapitaltilførsel på 76 mio. EUR, hvoraf 53,48 mio. bestod i en kompensation for public service-forpligtelser. Hvis der tages højde for SNCM's salg af aktiver (74), beløber det faktisk udbetalte støttebeløb sig til 69 292 400 EUR. De franske myndigheder mener, at hvis beløbet på 53,48 mio. EUR er forenelig støtte, beløber den støtte, som skal betragtes som omstruktureringsstøtte i henhold til anmeldelsen fra 2002, sig i sidste instans til 15,81 mio. EUR.
3.2. VEDRØRENDE FORANSTALTNINGERNE EFTER REKAPITALISERINGEN I 2002
(112)
Frankrig erindrede indledningsvis om, at den omfattende sociale uro i 2004/05 og forværringen af SNCM's økonomiske og finansielle situation havde foranlediget staten til som hovedaktionær at iværksætte en procedure i januar 2005 for udvælgelse af private investorer og gennemføre hasteforanstaltninger (bl.a. salget af Asco og af aktieposten i Sud-Cargos (75)).
3.2.1. Vedrørende den negative afståelsespris for SNCM
(113)
Under henvisning til den EU-retspraksis på området, der var gældende på det pågældende tidspunkt, opfordrede de franske myndigheder Kommissionen til at vurdere, at den negative afståelsespris for SNCM på 158 mio. EUR ikke indeholdt elementer, der kunne betegnes som støtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning, eftersom den franske stat havde handlet på samme måde som en privat, markedsøkonomisk investor.
(114)
Frankrig bemærkede indledningsvis, at slutprisen på 158 mio. EUR, der var lavere i negativ pris end den negative pris, overtagerne oprindeligt forlangte efter deres gennemgang af SNCM, var resultatet af forhandlinger om afståelse af kontrol, der blev ført i forbindelse med et åbent, gennemsigtigt og ikkediskriminerende udbud, og derfor måtte betragtes som en markedspris.
(115)
Frankrig mente, at eftersom denne søgen efter en privat partner til SNCM var foregået inden for rammerne af en åben, gennemsigtig og ikkediskriminerende udbudsprocedure, hvor man havde valgt det bedste bud, var afståelsesprisen en markedspris.
(116)
Ifølge de franske myndigheder havde salget til den negative pris på 158 mio. EUR fundet sted på de for staten mest fordelagtige betingelser i overensstemmelse med den dengang gældende EU-retspraksis og Kommissionens beslutningspraksis og indeholdt derfor intet støtteelement. Frankrig mente således, at denne negative pris var lavere end de likvidationsomkostninger, staten skulle have dækket, hvis virksomheden var trådt i likvidation.
(117)
Denne konklusion var ifølge de franske myndigheder en logisk følge dels af Domstolens retspraksis (herefter benævnt »Gröditzer-dommen« (76)), dels af vurderingen af de faktiske omkostninger ved en likvidation af SNCM (»ABX-beslutningen« (77)).
(118)
Hvad angik den første vurderingsmetode baseret på Gröditzer-dommen, hævdede Frankrig, at denne dom bekræftede Kommissionens vurdering i beslutningen af 8. juli 1999, hvorefter det kun er »likvidationsværdien […] af anlægsaktiverne […], der kan betragtes som likvidationsomkostninger« (78).
(119)
I denne forbindelse var likvidationsværdien af anlægsaktiverne i rapporterne fra CGMF (79) og Oddo-Hastings (80) sat til mindst 190,3 mio. EUR pr. 30. september 2005 (81).
(120)
Eftersom staten som hovedaktionær i et selskab ikke er ansvarlig for selskabets gæld ud over værdien af dets aktiver (Hytasa-dommen (82)), påpegede Frankrig, at likvidationsværdien af selskabets aktiver, der blev anslået til mindst 190,3 mio. EUR, var væsentligt højere end den negative afståelsespris på 158 mio. EUR.
(121)
Hvad angår den anden vurderingsmetode, anførte Frankrig, at den var afledt af Kommissionens beslutning vedrørende belgisk statsstøtte til ABX Logistics. Kommissionen undersøgte her en negativ afståelsespris, der i lighed med prisen i den foreliggende sag havde karakter af en markedspris, og sammenlignede den med de omkostninger, som staten i sin egenskab af aktionær reelt skulle have dækket ved en frivillig akkord eller likvidation i henhold til en sagkyndig vurdering fra en uafhængig tredjepart. Ifølge Frankrig accepterer Kommissionen i den nævnte beslutning, at det er rimeligt at medregne visse omkostninger, der kan tilskrives, at kreditorerne anlægger sag med påstand om personlig hæftelse, eller at den pågældende koncern samtidig likviderer andre afdelinger.
(122)
På grundlag af de førnævnte rapporter fra CGMF og Oddo-Hastings anslog de franske myndigheder de faktiske omkostninger, som den franske stat skulle have dækket i sin egenskab af hovedaktionær, til mellem 312,1 og 361 mio. EUR pr. 30. september 2005. Beløbet fordelte sig som følger:
-
[70-80] (60) mio. EUR til den normale socialplan, der omfatter alle omkostninger i forbindelse med brud på ansættelseskontrakten, og som i henhold til overenskomsten påhviler virksomheden.
-
[30-40] (60) mio. EUR til den ekstraordinære socialplan, der omfatter samtlige ledsageforanstaltninger i forbindelse med SNCM's lovfæstede og vedtægtsbestemte forpligtelser ved afskedigelser samt de indirekte omkostninger ved den normale socialplan.
-
Mellem [200-210] (60) og [250-260] (60) mio. EUR til udbetaling af supplerende fratrædelsesgodtgørelser, som af retten ville blive pålagt staten ud over de godtgørelser, der udbetales i forbindelse med den normale og ekstraordinære socialplan i medfør af dommen fra Appelretten i Rouen den 22. marts 2005 i Aspocomp Group Oyj-sagen.
(123)
Ved denne beregningsmetode tages der hensyn til risikoen for, at den franske stat ville blive dømt til at »hæfte personligt«, hvis en domstol vurderede den som SNCM's reelle leder. De franske myndigheder anslog, at en sådan risiko ikke kunne udelukkes, især ikke i lyset af Kassationsrettens kendelse i en tilsvarende sag i Frankrig (83). De franske myndigheder fastholdt således i flere breve til Kommissionen, at hypotesen om, at staten af en national domstol kunne blive holdt ansvarlig for en statskontrolleret virksomhed, var særdeles realistisk, og at der burde tages hensyn til denne risiko ved beregningen af de faktiske omkostninger ved en eventuel likvidation af SNCM.
(124)
Pr. 30. september 2005 skulle restværdien af SNCM's aktiver (dvs. 190,3 mio. EUR) efter dækning af foranstående gæld udgøre 36,5 mio. EUR. De omkostningselementer, der blev medregnet i tilfælde af, at staten blev holdt ansvarlig, omfattede bl.a. omkostningerne ved ophævelse af de vigtigste driftsaftaler og leasingkontrakterne for skibene samt dækning af efterstående gældsforpligtelser, hvilket skulle resultere i en manko på 134,4 mio. EUR. De franske myndigheder mente, at staten i givet fald ville blive dømt til at betale mellem 85 % og 100 % af dette beløb.
(125)
Det var desuden de franske myndigheders opfattelse, at rederiets likvidation på grund af statens tætte forbindelse med SNCM og med henvisning til en anden fransk domstolsafgørelse (84) ville kunne betyde, at staten blev dømt til at betale erstatning og renter til de ansatte. De franske myndigheder anså det i lyset af den pågældende afgørelse for overvejende sandsynligt, at en domstol ville fastsætte beløbet for supplerende godtgørelser til de ansatte på grundlag af de beløb, som ville være blevet udbetalt i henhold til en socialplan, der var blevet forelagt forud for likvidationen.
(126)
I henhold til disse beregninger skulle de faktiske omkostninger for staten som hovedaktionær ved salget af SNCM til en negativ pris på 158 mio. EUR være mindre end dens faktiske omkostninger ved likvidation af virksomheden.
(127)
De franske myndigheder konkluderede, at dette beløb ikke kunne betragtes som statsstøtte.
3.2.2. Vedrørende den fælles kapitaltilførsel fra aktionærerne
(128)
Det var Frankrigs opfattelse, at staten gennem denne erhvervelse af kapitalandele havde handlet som en fornuftig investor, dels fordi den havde interveneret som mindretalsaktionær i fællesskab med BCP og VT, dels fordi investeringen gav et fast udbytte på […] (60) % om året, hvilket fritog staten for den risiko, der var forbundet med gennemførelsen af forretningsplanen. Frankrig hævdede således, at dette afkast var særdeles tilfredsstillende for en privat investor (85). De franske myndigheder præciserede dog, at der ikke skulle udbetales udbytte, hvis SNCM skulle have gældssanering, hvis rederiet trådte i likvidation, eller hvis overtagerne gjorde ophævelsesklausulen gældende.
3.2.3. Vedrørende de yderligere sociale foranstaltninger (individuel støtte)
(129)
Frankrig mente med henvisning til Kommissionens egen beslutningspraksis i bl.a. SFP-sagen - Société française de production (86), at denne finansiering var en støtte til enkeltpersoner, og at virksomheden ikke havde nogen økonomisk fordel af den. Supplerende sociale foranstaltninger med offentlige midler til fordel for de afskedigede medarbejdere, uden at det fritog arbejdsgiveren for dennes normale forpligtelser og omkostninger i den anledning, henhørte under medlemsstaternes social- og arbejdsmarkedspolitik og udgjorde således ikke statsstøtte.
3.2.4. Vedrørende ophævelsen af de restriktioner, der blev pålagt ved den annullerede beslutning fra 2003
(130)
De franske myndigheder erindrede om, at de betingelser, der blev pålagt ved beslutningen fra 2003, alle var blevet opfyldt i perioden 2003-2006. Desuden mente de, at disse foranstaltninger ikke længere var nødvendige for at forhindre konkurrencefordrejning, og at det ville stride imod proportionalitetsprincippet at opretholde dem i betragtning af omstruktureringsstøttens begrænsede omfang, idet den nu var reduceret til 15,81 mio. EUR. De franske myndigheder mente bl.a., at det var berettiget at ophæve de betingelser, der fortsat kunne have relevans, nemlig forbuddet mod at modernisere SNCM's flåde, kravet om ikke at være prisførende med hensyn til takster samt opretholdelse af et bestemt antal overfarter.
3.3. KONKLUSION
(131)
Hvis Kommissionen alligevel skulle betragte en del eller alle de nye foranstaltninger som statsstøtte, gjorde Frankrig opmærksom på, at de nye foranstaltninger, ud over at sikre SNCM's tilbagevenden til rentabel drift, bidrog til opretholdelsen af konkurrencen på de berørte markeder, særlig markedet for besejling af Korsika. Dette element var ifølge Frankrig et af principperne i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, hvilket var blevet påpeget af Kommissionen selv i den foreliggende sag (betragtning 283 i den annullerede beslutning) og af Retten i dennes dom af 15. juni 2005 (præmis 117). Retten skulle specielt have fremhævet, at Kommissionen i udøvelsen af sine omfattende skønsbeføjelser kunne vurdere, at en virksomheds tilstedeværelse var nødvendig for at forhindre, at der opstod en mere oligopolpræget struktur på de berørte markeder.
(132)
Med hensyn til fastsættelsen af eventuelle kompenserende modydelser fra SNCM's side foreslog Frankrig, at Kommissionen tog hensyn til markedsstrukturen. En reduktion af SNCM's kapacitet ville kunne styrke den dominerende stilling, som CFF derefter ville have på markedet for besejling af Korsika (87).
(133)
Ifølge de franske myndigheder var omstruktureringsplanen i den reviderede form i overensstemmelse med de kriterier for forenelighed med fællesmarkedet, som Kommissionen havde opstillet i rammebestemmelserne fra både 1999 og 2004. Alle de foranstaltninger, der indgik i privatiseringen af SNCM, burde således ifølge disse myndigheder allerede fra udgangen af 2009 kunne genskabe virksomhedens rentabilitet på lang sigt og var begrænset til det absolutte minimum som forudsætning for genskabelsen af denne rentabilitet.
IV. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
4.1. VEDRØRENDE BESLUTNINGEN FRA 2002 OM AT INDLEDE DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE
4.1.1. Bemærkninger fra Corsica Ferries (CFF)
(134)
CFF anfægtede for det første, at SNCM skulle være en kriseramt virksomhed i den i rammebestemmelserne fastsatte betydning (88), og satte spørgsmålstegn ved SNCM's evne til at blive rentabel på de ikke-subventionerede ruter. CFF konstaterede desuden, at Livorno-ruten i modstrid med, hvad der blev oplyst i omstruktureringsplanen (89), stadig besejles.
(135)
Med hensyn til spørgsmålet om omkostningsreduktionen beklagede CFF, at man ikke havde haft adgang til visse data i omstruktureringsplanen, som CFF's repræsentanter havde kritiseret (90).
(136)
CFF var af den opfattelse, at de franske myndigheders beregning, der resulterede i et beløb på 76 mio. EUR, var fuldstændigt fiktiv (91), mens den gearing på 79 %, som de franske myndigheder nåede frem til, forekom CFF for høj (92). Hvad angik SNCM's kapitalandele, bemærkede CFF, at visse af datterselskaberne ikke var relevante for rederiets aktivitet (93).
(137)
CFF konkluderede, at støtteplanen havde til formål at omgå cabotage-forordningen og gjorde udbuddet vedrørende trafikken til Korsika fra Marseille illusorisk. CFF insisterede på, at den planlagte støtte ikke måtte resultere i et mere aggressivt kommercielt tilbud fra SNCM. CFF foreslog, at der først blev ydet omstruktureringsstøtte i 2007, og kun såfremt SNCM skulle tabe det kommende udbud i 2006, idet det ifølge CFF var den eneste situation, der virkelig ville bringe det offentlige rederi i vanskeligheder.
4.1.2. Bemærkninger fra STIM
(138)
Hovedaktionæren i CMN, STIM, påpegede, at SNCM's kapitalinteresser i CMN burde vurderes som rent finansielle aktiver. Ifølge STIM er CMN og SNCM indbyrdes uafhængige og konkurrerer på de andre ruter end dem, der udgår fra Marseille, også selv om de begge er kontraherende parter i public service-kontrakten.
(139)
Det anføres i brevet, at STIM ville forpligte sig til »helt eller delvist at tilbagekøbe alle SNCM's aktier i CMN, men fortrinsvis samtlige aktier«, der ifølge koncernen anslås til en værdi af mellem 15 og 17 mio. EUR, såfremt Kommissionen på de betingelser, den fastsætter i sin endelige afgørelse, måtte finde, »at et sådant salg er nødvendigt for at sikre balancen i omstruktureringsplanen«.
4.1.3. Bemærkninger fra repræsentanter for regional- og lokalforvaltninger
(140)
Byen Marseilles borgmester, formanden for Conseil Général (amtsrådet) i Bouches-du-Rhône og formanden for Conseil Régional (regionsrådet) i Provence-Alpes-Côte d'Azur understregede SNCM's økonomiske betydning for regionens økonomi.
(141)
Formanden for Conseil Régional i Provence-Alpes-Côte d'Azur tilføjede, at forudsætningerne for, at omstruktureringsplanen for SNCM kunne sikre virksomhedens levedygtighed, forekom at være til stede.
(142)
Formanden for eksekutivkomitéen for Korsikas folkevalgte forsamling (Assemblée de Corse) havde fremsendt et referat af debatten i forsamlingen den 18. december 2002, i forbindelse med hvilken forsamlingen havde afgivet »en positiv udtalelse« om planen for en rekapitalisering af SNCM.
4.1.4. Bemærkninger fra Office des Transports de Corse
(143)
OTC anførte også, at eftersom SNCM i dag var det eneste rederi, der var i stand til at opfylde kontrakten i relation til passagertrafikken, ville rederiets lukning »omgående medføre en kraftig forringelse af transporttjenesterne«. Man fremhævede desuden SNCM's betydning for Korsikas økonomi.
4.2. VEDRØRENDE BESLUTNINGEN FRA 2006 OM AT UDVIDE PROCEDUREN
4.2.1. Bemærkninger fra Corsica Ferries France (CFF)
(144)
CFF fremhævede størrelsen af de finansielle beløb, der var tale om, misforholdet mellem disse beløb og SNCM's omsætning og den kendsgerning, at de var blevet udbetalt til SNCM, inden Kommissionen havde udtalt sig om, hvorvidt støtten var i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(145)
CFF gjorde Kommissionen opmærksom på, at den franske stats støtte til SNCM havde strategisk betydning for CFF's udvikling. Denne støtte, som ikke var godkendt af Kommissionen, ville sætte SNCM i stand til at føre en meget aggressiv takstpolitik på de ruter, som CFF havde besejlet i mere end ti år, og hvor rederiet nu mistede markedsandele for første gang, siden det trådte ind på det pågældende marked.
(146)
Hvad angik indkaldelsen af bud med henblik på afståelse af rederiet, var CFF af den opfattelse, at proceduren ikke havde været fuldstændigt åben, eftersom den valgte virksomhed, dvs. BCP, ikke længere deltog i den driftsmæssige ledelse af SNCM efter at have overladt sin plads til VT-koncernen. De finansielle vilkår havde desuden ændret sig og var blevet mere gunstige for køberne, hvorfor CFF satte spørgsmålstegn ved, om princippet om ligebehandling af investorerne, som burde have ligget til grund for hele operationen, var overholdt.
(147)
Med hensyn til den negative afståelsespris på 158 mio. EUR tvivlede CFF på, at man i dette tilfælde havde fulgt princippet om en fornuftig markedsøkonomisk investor. Dels var CFF ikke sikker på, at den pågældende operation fra statens side var blevet gennemført samtidig med, at de berørte private operatører havde ydet et betydeligt bidrag, eftersom staten havde tilført rederiet kapital før den rekapitalisering, aktionærerne havde gennemført i fællesskab, og før den nye omstruktureringsplan. Dels mente CFF, at en fornuftig investor i betragtning af SNCM's alvorlige finansielle situation ville have grebet ind tidligere for at undgå, at værdien af hans investering blev forringet (94).
(148)
CFF fandt ikke henvisningen til sagen om ABX Logistics relevant. Ud over at omstændighederne i den sag ikke kunne overføres på den foreliggende sag, pegede CFF på, at støttemodtageren i ABX Logistics-sagen havde ydet et betydeligt bidrag, hvilket helt klart ikke var tilfældet for SNCM's vedkommende. I øvrigt var der ifølge CFF ikke i Kommissionens beslutning fra 2006 taget hensyn til omkostningerne ved risikoen for sagsanlæg i forbindelse med en likvidation af den berørte virksomhed. I den anledning mente CFF ikke, at den nationale retspraksis, som Frankrig gjorde gældende som forklaring på de omkostninger, der skulle være forbundet med en likvidation af SNCM, var relevant i den foreliggende sag. Ifølge CFF havde Kassationsretten i sagen om Mines et produits chimiques de Salsignes rent faktisk slet ikke gjort statens ansvar som medejer gældende ved likvidation af en virksomhed, hvori staten havde aktier, men derimod peget på, at staten kunne retsforfølges med henblik på indfrielse af et offentligt industri- eller forretningsforetagendes sociale gæld, og at virksomhedens ledelse ikke kunne unddrage sig deres ansvar ved at henvise til statens engagement i virksomheden.
(149)
Med hensyn til, om den dom, Appelretten i Rouen havde afsagt i Aspocomp-sagen, var relevant for den foreliggende sag, gjorde CFF gældende, at genstanden for den pågældende sag, hvor et moderselskab blev dømt til at betale de ansatte i et datterselskab sociale godtgørelser som følge af brud på en aftale, som moderselskabet havde godkendt, slet ikke kunne sammenlignes med omstændighederne i SNCM-sagen. Der forelå således ikke nogen klar risiko for, at CGMF eller staten ville blive dømt til at betale fratrædelsesgodtgørelser, hvis SNCM trådte i likvidation. I øvrigt satte CFF spørgsmålstegn ved det anslåede beløb for de øvrige sociale omkostninger, idet de syntes at variere, alt efter hvilke eksperter der var blevet anmodet om at foretage beregningen.
(150)
CFF mente, at en henvisning i den foreliggende sag til Domstolens domme i sagerne Gröditzer og Hytasa kun kunne føre til den konklusion, at staten ikke havde handlet på samme måde som en privat investor, eftersom kapitaltilførslen fra staten på linje med omstændighederne i de to nævnte sager var forbundet med salg af 75 % af statens aktier i SNCM, hvilket havde mindsket mulighederne for udbytte tilsvarende.
(151)
Endelig mente CFF, at der ved sammenligningen mellem omkostningerne ved likvidation og ved en rekapitalisering burde tages hensyn til værdien af aktiverne, som i begge tilfælde overgik til køberen. Det var CFF's opfattelse, at værdien af de aktiver, der blev afhændet til overtagerne, lå et sted mellem 640 mio. EUR og 755 mio. EUR (95), når man tog markedsværdien af den flåde, SNCM benyttede, i betragtning, og som CFF vurderede til mellem 644 og 664 mio. EUR i august 2006.
(152)
Hvad angik vurderingen af støtteforanstaltninger efter rekapitaliseringen i 2002 som omstruktureringsstøtte, mente CFF, at hvis SNCM i perioden forud for den første rekapitalisering med 142,5 mio. EUR opfyldte kriterierne for at kunne betegnes som en kriseramt virksomhed, jf. rammebestemmelserne 2004, var det særdeles tvivlsomt, om det også var tilfældet i perioden forud for den anden rekapitalisering med 8,75 mio. EUR, eftersom virksomhedens egenkapital nu var genoprettet.
(153)
Med hensyn til virksomhedens rentabilitet understregede CFF, at salget af SNCM kun var delvist og ikke uigenkaldeligt i betragtning af de ophævelsesklausuler, der var forhandlet med overtagerne. Disse elementer var væsentlige usikkerhedsmomenter i relation til overtagernes vilje og evne til at sanere SNCM og såede dermed tvivl om udsigterne til, at virksomheden kunne blive rentabel på længere sigt. CFF anførte desuden, at i modsætning til hvad der kræves i henhold til rammebestemmelserne fra 2004, var det ikke de franske myndigheders hensigt, at de aktiviteter, der også efter omstruktureringen forsat ville give strukturelt betingede underskud, skulle opgives (96). CFF var også særdeles skeptisk både over for planen om at nedbringe omkostningerne, når SNCM's flåde samtidig var blevet forøget (97), og over for planen om personalenedskæringer, især i betragtning af den fejlslagne socialplan fra 2002.
(154)
CFF udtrykte tvivl om, at den nye støtte var begrænset til det nødvendige minimum, dels fordi det ikke stod tilstrækkeligt klart, hvad de sociale omkostninger dækkede, dels på grund af referatet fra SNCM's generalforsamling den 28. april 2006, hvoraf det fremgik, at en del af støtten skulle være anvendt til at dække selskabets driftstab i 2006 og 2007. CFF mente heller ikke, at overtagerne af SNCM bidrog i væsentligt omfang til virksomhedens omstrukturering.
(155)
CFF fandt det nødvendigt for at forhindre konkurrencefordrejninger, at de kompenserende modydelser, der var blevet pålagt SNCM i 2003, blev videreført og præciseret, og at der blev føjet nye til vedrørende begrænsning af SNCM's tilstedeværelse på markedet (98). CFF mente desuden, at en del af de krav, der var blevet pålagt SNCM ved beslutningen fra 2003, ikke var blevet opfyldt. SNCM skulle have købt nye skibe i strid med artikel 2 i Kommissionens beslutning fra 2003. Endvidere havde SNCM ikke afhændet sin aktiepost i CCM som krævet i henhold til artikel 3 i Kommissionens beslutning. Desuden havde SNCM siden 2003 ført en aggressiv takstpolitik med priser, der var lavere end CFF's, i strid med beslutningens artikel 4 (billetter op til 30 % billigere for identiske eller sammenlignelige transportydelser).
(156)
Med hensyn til karakteren af den anden rekapitalisering med 8,75 mio. EUR mente CFF, at ud over den samtidige offentlige og private investering burde den private deltagelse være betydelig og gennemføres på tilsvarende vilkår for at underbygge den statslige intervention. I den foreliggende sag var disse to betingelser ikke opfyldt. Dels kunne overtagernes bidrag, der var nøje afgrænset til den første kapitalforøgelse på 142,5 mio. EUR, ikke betegnes som betydelig, dels blev overtagernes intervention ikke gennemført på samme vilkår som statens, bl.a. på grund af ophævelsesklausulerne og den forventede forrentning af CGMF's mindretalsaktiepost.
(157)
Med hensyn til de sociale foranstaltninger til et beløb af 38,5 mio. EUR anfægtede CFF, at beløbet kunne betragtes som støtte til enkeltpersoner. CFF understregede, at foranstaltningen, hvis beløbet virkelig skulle gå direkte til de ansatte i SNCM, kunne have indirekte positive konsekvenser for SNCM, bl.a. ved at forbedre det sociale klima i virksomheden.
4.2.2. Bemærkninger fra STIM
4.2.2.1. Vedrørende foranstaltningerne efter rekapitaliseringen i 2002
(158)
STIM mente ikke, at den negative afståelsespris på 158 mio. EUR var en regulær markedspris, der var resultatet af en åben og ikkediskriminerende udbudsprocedure, fordi rekapitaliseringen blev gennemført på andre vilkår end dem, en privat investor normalt ville basere sig på. STIM var således af den opfattelse, at de revurderede regnskabsmæssige nettoaktiver i den værst tænkelige situation ville betyde, at rederiet kunne likvideres uden omkostninger for staten eller endda give et likvidationsprovenu, og at afståelsesprisen var latterligt lav i forhold til virksomhedens værdi (af STIM anslået til 350 mio. EUR), samt at støtten langt oversteg virksomhedens behov.
(159)
STIM henledte desuden Kommissionens opmærksomhed på den usædvanligt gunstige ophævelsesklausul i forbindelse med virksomhedens privatisering.
(160)
STIM anfægtede endelig det berettigede i at sælge til en negativ pris med henvisning til formodningen om en socialt vanskelig likvidation, som ikke forekom særligt realistisk.
(161)
Hvad angik den anden rekapitalisering med 8,75 mio. EUR, mente STIM, at denne kapitaltilførsel var i strid med princippet om den private markedsøkonomiske investor, eftersom der ikke var tilstrækkelig sikkerhed for et afkast af investeringen. STIM afviste, at det forhold, at der var tale om samtidige private og offentlige investeringer, skulle betyde, at der ikke var tale om statsstøtte. Selv om investeringerne i givet fald blev gennemført samtidigt, var det kun et indicium og ikke i sig selv et tilstrækkeligt kriterium for at udelukke statsstøtte (99). STIM fastholdt desuden, at denne kapitaltilførsel fungerede som en garanti fra den franske regering til overtagerne for, at SNCM ville få tildelt public service-kontrakten om besejlingen af Korsika.
(162)
Med hensyn til de 38,5 mio. EUR i støtte til enkeltpersoner mente STIM, at beløbet i virkeligheden havde til formål at sætte SNCM i stand til at opfylde visse væsentlige dele af den saneringsplan, Kommissionen havde fået forelagt, men som aldrig blev gennemført, bl.a. de bebudede personalenedskæringer.
4.2.2.2. Vedrørende støttens forenelighed med rammebestemmelserne fra 2004
(163)
Det var STIM's opfattelse, at den støtte, SNCM modtog, ikke var begrænset til et minimum. SNCM's eget og overtagernes bidrag til omstruktureringsplanen var utilstrækkeligt i henhold til rammebestemmelserne fra 2004, og det var ikke påvist, at SNCM's situation havde været så ekstraordinær, at den gjorde det berettiget at forlange et mindre bidrag fra virksomheden selv. STIM understregede desuden, at støtten i 2006 var uforholdsmæssigt stor, eftersom den satte SNCM i stand til at foretage hensættelser til dækning af fremtidige underskud. Endelig var det i strid med kravene i rammebestemmelserne fra 2004, at SNCM ikke havde til hensigt at afhænde de aktiver, der ikke var absolut nødvendige for virksomhedens overlevelse.
(164)
STIM fandt, at beløbene var udbetalt i strid med enhedsprincippet i rammebestemmelserne fra 2004. Forringelsen af virksomhedens finansielle situation tillige med arbejdskonflikterne kunne ikke betragtes som uforudsigelige, ekstraordinære omstændigheder, der ikke kunne tilskrives den begunstigede virksomhed.
(165)
STIM forlangte derfor yderligere kompenserende modydelser for halvdelen af den udbetalte støtte, dvs. 98,25 mio. EUR, gennem salg af endnu et fartøj og afståelse af SNCM's direkte og indirekte kapitalinteresser i CMN. I den forbindelse fastholdt STIM, at de pågældende kapitalinteresser ikke var strategiske i den betydning, der var fastsat i rammebestemmelserne fra 2004 for støtte til omstrukturering, fordi de hverken var »nødvendige for virksomhedens overlevelse« eller havde karakter af et usælgeligt aktiv.
(166)
STIM gjorde også gældende, at de påståede synergier mellem SNCM og CMN ikke fandtes, eftersom SNCM ikke spillede nogen reel rolle for ledelsen og udviklingen af CMN. STIM understregede til slut, at aktionæraftalen mellem de to virksomheder ikke havde eksisteret siden den 15. marts 2006, da den blev ophævet af CMN, hvilket var blevet fastslået af Appelretten i Paris.
4.2.3. Bemærkninger fra SNCM
(167)
SNCM havde fremsendt sagsmateriale til Kommissionen med en redegørelse for virksomhedens økonomiske og konkurrencemæssige situation, ledsaget af et juridisk responsum med en vurdering af risikoen i forbindelse med en likvidationsprocedure for et sagsanlæg mod staten i dennes egenskab af reelt ansvarlig for SNCM's ledelse i perioden forud for privatiseringen.
(168)
Advokatfirmaet Baker & McKenzie, som SNCM havde konsulteret, havde på grundlag af selskabets ansættelseskontrakter og andet arbejdsretligt materiale samt kontrolorganernes korrespondance, indlæg og referater, skønnet, at staten havde […] (60) beslutninger (100) […] (60) organer (101), […] (60) selskabsorganer (102). Det blev i rapporten desuden understreget, at […] (60) SNCM (103). Endelig blev der i samme rapport peget på, at […] (60) SNCM.
(169)
På dette grundlag konkluderede SNCM's ekspert, at det var særdeles sandsynligt, at den franske stats funktion som reelt ansvarlig for ledelsen ville blive gjort gældende af Handelsretten i Marseille.
(170)
Ifølge SNCM fremgik det desuden af de faktiske omstændigheder, der bl.a. var fastslået i beretninger fra den franske revisionsret, at forsømmelighed fra den franske stats side i dennes egenskab af reelt ansvarlig for SNCM's ledelse havde medvirket til SNCM's insolvens. Der peges i rapporten bl.a. på følgende ledelsesmæssige fejl: det […] (60) forretningsmæssige valg. De økonomiske konsekvenser af statens mangelfulde ledelse beløb sig til […] (60).
(171)
I denne forbindelse mente SNCM's ekspert, at der ikke kunne være tvivl om, at den franske stat ved en retssag om statens ansvar ville blive dømt til at dække hele eller en del af underskuddet, når man betænkte statens omfattende inddragelse i SNCM's ledelse, de indlysende ledelsesmæssige fejl og størrelsen af statens finansielle ressourcer.
(172)
Med henvisning til relevant retspraksis konkluderede SNCM's ekspert, at hvis SNCM var trådt i likvidation, ville staten helt sikkert være blevet dømt til at dække SNCM's sociale gæld i fuldt omfang. Det ville have betydet, at staten som hovedaktionær skulle have dækket mellem 85 % og 100 % af den konstaterede manko (svarende til mellem 316,6 og 385,7 mio. EUR). Ved at beslutte at privatisere SNCM efter at have udvidet rederiets egenkapital med 158 mio. EUR havde den franske stat derfor handlet som en fornuftig investor.
V. DE FRANSKE MYNDIGHEDERS KOMMENTARER TIL BEMÆRKNINGERNE FRA DE INTERESSEREDE PARTER
5.1. DE FRANSKE MYNDIGHEDERS KOMMENTARER TIL DE INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER VEDRØRENDE BESLUTNINGEN FRA 2002 OM AT INDLEDE DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE
5.1.1. Om CFF's bemærkninger
(173)
De franske myndigheder anførte, at visse af de af CFF forelagte data om SNCM's udbud var fejlbehæftede.
(174)
Den franske stat mente, i modsætning til CFF, at omstruktureringsplanen var opbygget således, at den gjorde det muligt meget hurtigt at genoprette SNCM og skabe forudsætninger for virksomhedens overlevelse på mellemlang og lang sigt. De franske myndigheder præciserede, at en væsentlig del af programmet for nedbringelse af omkostningerne allerede var sat i værk. Skibsmateriellet blev indskrænket, og programmet for afståelse af aktiver forløb i overensstemmelse med forretningsplanen. Overfarter og ruter blev omlagt, og handlingsplanen for reduktion af forbruget af rå- og hjælpestoffer havde givet de første resultater. Også forretningsplanens beskæftigelsesdel blev gradvist sat i værk. Desuden havde SNCM i 2001 afsat 21,3 mio. EUR til finansiering af omstruktureringsforanstaltninger, bl.a. planen for sikring af beskæftigelsen.
(175)
Med hensyn til fastsættelsen af støttebeløbet fastholdt de franske myndigheder, at en samlet gearing på 0,79 var typisk for flertallet af rederiers balance, medmindre særlige forhold gjorde sig gældende. Den gearing på 0,497, som CFF opgav for CMN i 2001, var ifølge de franske myndigheder forkert, fordi man undlod at medregne likviditeten blandt aktiverne på balancen. Når denne fejl var rettet, var CMN's gearing 0,557. Ifølge de franske myndigheder var dette under alle omstændigheder for lidt for CMN, hvilket selskabets likviditetsvanskeligheder i 2002 illustrerede. CMN måtte rent faktisk optage lån på 8 mio. EUR hos STIM for at kunne finansiere det nettounderskud, rederiets banker ikke dækkede.
5.1.2. Om STIM's bemærkninger
(176)
De franske myndigheder fastholdt, at SNCM's aktiepost i CMN ikke kunne betragtes som et rent finansielt aktiv, således som STIM syntes at påstå. Frankrig gjorde gældende, at SNCM's aktiepost i CMN i høj grad var af strategisk betydning. Afståelse af aktierne ville ifølge de franske myndigheder ikke blot være i strid med forretningsplanen, men også være en alvorlig strategisk fejltagelse.
5.1.3. Om bemærkningerne fra repræsentanter for regionale og lokale forvaltninger
(177)
Frankrig kunne overordnet erklære sig enig i indholdet af brevet fra formanden for regionen Provence-Alpes-Côte d'Azur, men gjorde dog opmærksom på, at i modsætning til, hvad der var anført i punkt 2 i nævnte brev (104), var udbuddet af overfarter mellem det franske fastland og Korsika ikke »for stort i forhold til efterspørgslen«, og SNCM's takstpolitik var i overensstemmelse med rederiets tilsagn om ikke at starte en priskrig og ikke være prisførende.
5.2. OM DE INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER VEDRØRENDE BESLUTNINGEN FRA 2006
(178)
Mere generelt bemærkede Frankrig, at mange af STIM's og CFF's bemærkninger var identiske med dem, de to selskaber havde fremsat over for Kommissionen allerede i 2003. De franske myndigheder fremhævede bl.a., at CFF's bemærkninger var blevet fremsat over for Retten i Første Instans i forbindelse med sagen om annullation af Kommissionens beslutning af 9. juli 2003, og for en stor dels vedkommende var blevet afvist både af Kommissionen og af Retten.
5.2.1. Vedrørende den fremskyndede gennemførelse af foranstaltningerne i den første omstruktureringsplan og ændringerne af denne
(179)
Til den generelle bemærkning vedrørende Frankrigs fremskyndede gennemførelse af de foranstaltninger, der muligvis kunne betegnes som statsstøtte, svarede de franske myndigheder, at den fremskyndede gennemførelse var begrundet i de særlige omstændigheder ved proceduren, nemlig annullationen i 2005 af Kommissionens godkendelsesbeslutning af 9. juli 2003, og ikke i de franske myndigheders iver efter at tilsidesætte deres forpligtelser i medfør af EF-traktaten. I øvrigt anførte Frankrig, at man altid havde holdt Kommissionen informeret om udviklingen i sagen og om de forskellige foranstaltninger, der var vedtaget siden januar 2005, ud fra princippet om loyalt samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen.
(180)
Hvad angik de sidstnævnte foranstaltninger, mente de franske myndigheder, at eftersom ingen af dem udgjorde statsstøtte, var EF-traktatens artikel 88, stk. 3, ikke relevant, og at der derfor ikke var grund til at udskyde gennemførelsen.
5.2.2. Vedrørende foranstaltningerne efter rekapitaliseringen i 2002
(181)
I relation til afståelsesprocessen præciserede Frankrig, at man helt fra starten havde fulgt de traditionelle udvælgelseskriterier, der primært var baseret på den foreslåede pris ved værdiansættelsen af SNCM's værdipapirer og sekundært på andre parametre (forretningsplan, socialplan osv.), bl.a. det beløb, som tilbudsgiverne var indstillet på at investere i rederiet i form af en rekapitalisering. Frankrig afviste blankt argumentet fra visse tredjeparter om, at afståelsesprocessen ikke havde været gennemsigtig, og erindrede om, at staten i den foreliggende sag endda var gået videre end de lovfæstede og administrativt fastsatte krav, som i forvejen var særdeles strenge, og som var gældende i tilfælde af, at staten ville afhænde aktieposter ejet af det offentlige. Frankrig gjorde opmærksom på, at udviklingen efter BCP's tilbud om at overtage 100 % af SNCM's værdipapirer var forløbet i en meget vanskelig finansiel og social kontekst, og at VT's tilknytning til BCP's tilbud ikke havde ændret ved de forretningsmæssige og finansielle betingelser for operationen (bortset fra kapitalfordelingen).
(182)
Med hensyn til den negative pris på 158 mio. EUR erindrede de franske myndigheder om, at SNCM på grund af sin finansielle situation pr. 30. september 2005 var blevet afhændet til markedsprisen, og at salget rent økonomisk havde været mere fordelagtigt end en likvidation af virksomheden. De franske myndigheder præciserede i den forbindelse, at anvendelsen af princippet om den private investor ved afståelse af en virksomhed, der var tæt på at træde i likvidation, ikke måtte betragtes som et »forsøg på et gøre et offentligt indgreb rentabelt«, men som et forsøg på at forhindre endnu større tab for aktionæren ved en mere omkostningsfuld likvidation.
(183)
Hvad angik afståelsesprisen, afviste Frankrig, at SNCM skulle være blevet solgt til en pris, der ikke svarede til virksomhedens reelle værdi. Frankrig afviste især STIM's værdiansættelse af virksomheden til tæt ved 350 mio. EUR, idet man kun havde medregnet de poster på balancen, der forhøjede værdien på grundlag af den bogførte egenkapital (skattebegunstigede afskrivninger, salgsprovenu fra skibene osv.) uden at tage hensyn til passiverne, der ville mindske værdien. Denne rent regnskabsmæssige beregningsmetode svarede ikke til de økonomiske realiteter i et rederi som SNCM, der havde aktiver, som figurerede på balancen, men også begrænset rentabilitet og store passiver uden for balancen.
(184)
De franske myndigheder tilbageviste ligeledes CFF's argument om, at de havde sat markedsværdien af SNCM's flåde for lavt, idet CFF vurderede den til mellem 406,5 mio. og 426,5 mio. EUR. De franske myndigheder anførte, at de skibe, der indgik i CFF's beregning, ikke svarede til dem, SNCM selv ejede pr. 30. september 2005. CFF havde ikke regnet med dekort i skibenes markedsværdi og havde således ikke taget hensyn til hele situationen omkring en eventuel likvidation af de pågældende aktiver, og endelig var det tidspunkt, der lå til grund for CFF's beregning, dvs. august 2006, ikke det relevante tidspunkt for en eventuel likvidation af SNCM, som var den 30. september 2005. I øvrigt bemærkede Frankrig, at hvis man godtog CFF's beregning, ville den negative pris være en tredjedel af den likvidationsværdi af aktiverne, der kræves i henhold til Gröditzer-dommen, hvilket altså ville have været gunstigere end de hypoteser, de franske myndigheder havde forelagt for Kommissionen.
(185)
Over for CFF's argument om, at Gröditzer-dommen ikke var relevant, idet CFF henviste til, at statens kapitaltilførsel til SNCM var bundet til salget af 75 % af dens aktier og dermed forringede udsigterne til et positivt afkast, pegede de franske myndigheder på, at den negative afståelsespris på 158 mio. EUR stort set svarede til afståelsen af hele SNCM's kapital efterfulgt af en ny investering på 25 % fra statens side med en forrentning på […] (60) % om året. Frankrig mente derfor, at udbyttet af investeringen fortsat var sikret ved den aktiepost på 25 %, der var garanteret et meget højt afkast.
(186)
Frankrig afviste ligeledes CFF's argument om, at »ABX-modellen« ikke kunne anvendes på den foreliggende sag, fordi den især var baseret på analysen af de faktiske omkostninger ved en likvidation af SNCM og statens risiko for at blive holdt ansvarlig for virksomhedens underskud i en erstatningssag i henhold til de franske regler om kollektiv bobehandling, hvilket var bekræftet i national retspraksis (kendelse afsagt af Appelretten i Rouen den 22. marts 2005). Selv om de franske myndigheder ikke mente, at deres adfærd som øverste ansvarlige for SNCM's ledelse kunne betegnes som »forsømmelig« i en sådan retssag, fastholdt de, at der bestod en meget høj risiko for, at staten af en national ret ville blive kendt ansvarlig for SNCM's insolvens med henvisning til de fleksible kriterier for, hvornår der var tale om forsømmelig ledelse, jf. artikel L. 651-2 i den franske handelslov og førnævnte retspraksis, der ville kunne anvendes på den foreliggende sag.
(187)
Med hensyn til rekapitaliseringen på 8,75 mio. EUR erindrede Frankrig om, at denne kapitaltilførsel i modsætning til, hvad CFF og STIM påstod, ikke var statsstøtte, fordi der var tale om en samtidig investering på ensartede tegningsvilkår, og fordi staten gennem CGMF opnåede et højere afkast end normalt.
(188)
De franske myndigheder præciserede især, at princippet om ligebehandling af investorer ikke var tilsidesat på grund af tilstedeværelsen af ophævelsesklausuler, eftersom de var beregnet på 100 % afståelse af SNCM og ikke på den rekapitalisering med 35 mio. EUR, der fulgte efter afståelsen.
(189)
Desuden erindrede Frankrig om, at statens investering var langt mindre end overtagernes, eftersom det kun var beløbet på 8,75 mio. EUR, der skulle sammenholdes med overtagernes investering (26,25 mio. EUR). I realiteten burde undersøgelsen af den første rekapitalisering med 142,5 mio. EUR kun baseres på en sammenligning med omkostningerne ved en likvidation.
(190)
Endelig afviste Frankrig STIM's argument om, at denne kapitaltilførsel var en garanti til de private overtagere for, at SNCM ville få tildelt public service-kontrakten om besejlingen af Korsika. De franske myndigheder gjorde gældende, at denne kapitalforøgelse var velbegrundet og uafhængig af virksomhedens resultater, og at tildelingen af public service-kontrakten til SNCM ikke gav mulighed for at forbedre det forventede afkast af denne investering.
(191)
Hvad angik de 38,5 mio. EUR til sociale foranstaltninger, gentog Frankrig, at disse foranstaltninger var støtte til enkeltpersoner, og at den kendsgerning, at de blev dækket af staten, ikke kunne anses for at give virksomheden en indirekte fordel, eftersom de pågældende foranstaltninger lå ud over SNCM's lovfæstede og overenskomstmæssige forpligtelser. Frankrig gjorde desuden opmærksom på, at disse foranstaltninger ikke tillod afskedigelse af ansatte, som fortsat skulle betales af SNCM, hvis foranstaltningerne ikke blev gennemført.
(192)
De franske myndigheder tilbageviste CFF's påstand med henvisning til, at de 38,5 mio. EUR ikke dækkede de personalenedskæringer, der var forudset i socialplanen fra 2003, fordi disse nedskæringer på trods af forsinkelsen allerede var sat i værk. Den nye socialplan var således et supplement til de første sociale foranstaltninger fra 2003.
5.2.3. Vedrørende foreneligheden med rammebestemmelserne
(193)
Frankrig mente med henvisning til ovenstående argumentation, at det støttebeløb, der skulle analyseres, lød på 15,81 mio. EUR.
(194)
I modsætning til CFF's påstande mente de franske myndigheder, at den første rekapitalisering - jf. punkt 11 i rammebestemmelserne fra 2004 - nok havde gjort det muligt for SNCM at gendanne sin egenkapital, men alligevel ikke havde betydet, at virksomheden ikke længere kunne betegnes som kriseramt, eftersom den pågældende rekapitalisering havde haft til formål at sikre opretholdelsen af aktiviteten i virksomheden.
(195)
Frankrig afviste CFF's påstand om, at staten ikke burde have tilført virksomheden ny kapital, eftersom SNCM kunne have optaget lån i bankerne. I denne forbindelse præciserede de franske myndigheder, at bankerne den 24. august 2005 havde afvist at stille nye kreditlinjer til rådighed for SNCM, og at de eneste mulige alternativer derfor var at privatisere virksomheden eller lade den træde i likvidation.
(196)
Frankrig tilbageviste CFF's og STIM's påstande om, at det ikke var lykkedes at gennemføre omstruktureringsplanen fra 2002: Planen var - om end med en vis forsinkelse - sat i værk og havde gjort det muligt at nå målene for 2005. Den forværring af SNCM's økonomiske og finansielle situation, som var forårsaget af faktorer, der lå uden for virksomhedens kontrol, havde efterfølgende gjort det nødvendigt at forlænge den plan, der var blevet anmeldt i 2002, og at indføre nye foranstaltninger.
(197)
Frankrig mente, at SNCM havde gode udsigter til at blive rettet op, og at de foranstaltninger, de nye aktionærer havde planlagt, navnlig gennemførelsen af socialplanen, omlægning af ruter og udskiftning af visse skibe, ville kunne gøre virksomheden rentabel. I den forbindelse bemærkede Frankrig, at public service-kontrakten som følge af indtægterne herfra (ca. [50-70] (60) % af SNCM's omsætning) og på grund af de faste omkostninger og vanskelighederne ved at anvende de seks skibe, der havde besejlet ruterne Marseille-Korsika, andre steder, var et væsentligt element i virksomhedens strategi og en vigtig faktor for dens levedygtighed.
(198)
Med hensyn til begrænsningen af støtten til et minimum mente Frankrig, at man havde begrænset omkostningerne ved omstruktureringen til, hvad der var absolut nødvendigt for at gennemføre omstruktureringsplanen. Her erindrede de franske myndigheder om, at virksomheden selv, i lighed med hvad Kommissionen havde påpeget i beslutningen fra 2003, bidrog i tilstrækkeligt omfang til omstruktureringsplanen med egne midler som følge af afståelsen af aktiver for et beløb på 30,2 mio. EUR. Hvis man desuden medregnede andre frasalg fra SNCM's side til et beløb af 12,2 mio. EUR, udgjorde virksomhedens eget bidrag 42,38 mio. EUR. Frankrig var af den opfattelse, at dette beløb var større end nødvendigt for at få godkendt omstruktureringsstøtten, som i sidste ende kun udgjorde 15,81 mio. EUR, eftersom de øvrige foranstaltninger ikke kunne betegnes som statsstøtte.
5.2.4. Vedrørende betingelserne i Kommissionens beslutning fra 2003 og eventuelle nye kompenserende modydelser
(199)
De franske myndigheder afviste STIM's og CFF's påstande og fastholdt, at man havde opfyldt alle betingelserne i beslutningen fra 2003, der havde været gældende frem til udgangen af 2006, bl.a. kravene vedrørende flåden på 11 skibe og forbud mod lavere takster end konkurrenterne.
(200)
I øvrigt mente Frankrig, at man i forbindelse med den foreliggende afgørelse burde justere niveauet for de kompenserende modydelser fra SNCM, eftersom omstruktureringsstøtten nu beløb sig til 15,81 mio. EUR i stedet for 69,3 mio. EUR.
(201)
I den forbindelse anfægtede Frankrig STIM's bemærkninger vedrørende Kommissionens mulighed for at pålægge SNCM at afhænde sin aktiepost i CMN som kompenserende modydelse. Frankrig afviste STIM's argument om, at definitionen på strategiske aktiver skulle være blevet ændret i rammebestemmelserne fra 2004 i forhold til bestemmelserne fra 1999.
(202)
Med hensyn til de af CFF omtalte foranstaltninger, der skulle have til formål at begrænse SNCM's tilstedeværelse på markedet, præciserede de franske myndigheder - hvad Kommissionen i øvrigt også havde påpeget i beslutningen fra 2003 (betragtning 87) - at der ikke var overkapacitet på de berørte markeder (Frankrig-Korsika og Maghreb), og at en indskrænkning og/eller omlægning af ruterne til Korsika i strid med, hvad der var fastsat i public service-kontrakten, kunne bringe virksomhedens levedygtighed i fare.
(203)
Over for CFF's argument om, at gennemførelsen af de ovennævnte foranstaltninger til fordel for SNCM indebar en alvorlig risiko for, at SNCM's vigtigste konkurrent, dvs. CFF, måtte trække sig ud af markedet for sejlads mellem det franske fastland og Korsika, gjorde de franske myndigheder gældende, at i betragtning af dette markeds aktuelle opbygning, hvor CFF fremover ville være den vigtigste aktør, afhang opretholdelsen af en konkurrencebaseret struktur af, om omstruktureringsplanen for SNCM blev godkendt, og af SNCM's fortsatte tilstedeværelse på det pågældende marked.
VI. VURDERING AF STØTTEFORANSTALTNINGERNE
6.1. STØTTE EFTER EF-TRAKTATENS ARTIKEL 107, STK. 1
(204)
I EF-traktatens artikel 107, stk. 1, står der: »Bortset fra de i denne Traktat hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelige med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(205)
For at en national foranstaltning kan betegnes som statsstøtte i den i EUF-traktatens artikel 107, stk. 1, fastsatte betydning, skal følgende kumulative betingelser være opfyldt: 1) den pågældende foranstaltning medfører en selektiv økonomisk fordel, 2) denne fordel finansieres med statsmidler, 3) denne fordel fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen, og 4) denne fordel påvirker samhandelen mellem medlemsstater (105).
(206)
Kommissionen konstaterer, at SNCM har modtaget statsmidler for et samlet beløb på 274,54 mio. EUR (106) via CGMF, der ejes 100 % af den franske stat.
(207)
Eftersom SNCM opererer i søtransportsektoren, der er åben for konkurrence på europæisk plan, vil den fordel, virksomheden har fået, kunne fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(208)
Det forhold, at markedet for cabotagesejlads på øerne i Middelhavet indtil den 1. januar 1999 var midlertidigt undtaget fra forordning (EØF) nr. 3577/92, betyder ikke, at det på forhånd kan udelukkes, at støtte, der er ydet til besejlingen af cabotageforbindelser med øerne i Middelhavet i forbindelse med public service-forpligtelser, har kunnet påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencen.
(209)
Under alle omstændigheder gælder det, at selv om den støtte, der er ydet til besejling af cabotageruter, ikke har kunnet påvirke samhandelen og medføre konkurrencefordrejninger i perioden frem til den 1. januar 1999, har situationen ændret sig, eftersom alle EU-operatører siden da har kunnet udføre cabotagesejlads i overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 3577/92. Det skal desuden understreges, at SNCM ikke udelukkende driver cabotagesejlads, men også opererer på det internationale søtransportmarked, der blev liberaliseret ved Rådets forordning (EØF) nr. 4055/86 (107).
(210)
Kommissionen mener derfor, at de tre sidste kriterier i EUF-traktatens artikel 107, stk. 1, der er nævnt under betragtning 205 ovenfor, er opfyldt i den foreliggende sag. Den skal derfor for hver foranstaltnings vedkommende undersøge, hvorvidt der foreligger en selektiv økonomisk fordel i overensstemmelse med Rettens dom af 11. september 2012.
6.1.1. Tidsramme for analysen
(211)
I overensstemmelse med Rettens praksis (108) skal Kommissionen, efter at en af dens beslutninger blev annulleret, udelukkende basere sin nye analyse på oplysninger, som den var i besiddelse af på tidspunktet for vedtagelsen af den annullerede beslutning, i dette tilfælde pr. 8. juli 2008.
(212)
Begivenheder efter den 8. juli 2008 skal derfor ikke tages i betragtning. Ændringer eller forandringer i markedssituationen eller hos støttemodtageren skal holdes ude af analysen. Kommissionen tager heller ikke hensyn til den del af gennemførelsen af omstruktureringsplanen, som ligger efter juli 2008 (109).
(213)
Endvidere har Kommissionen ikke pligt til at genoptage undersøgelsen af sagen eller supplere den med nye tekniske ekspertvurderinger (110). Annullation af en retsakt, der afslutter en administrativ procedure i flere faser, medfører ikke nødvendigvis annullation af hele proceduren. Når det som i det foreliggende tilfælde trods undersøgelsesdokumenter, der gør det muligt at foretage en udtømmende analyse af støttens forenelighed, viser sig, at Kommissionens analyse ikke er fuldstændig og dermed gør beslutningen ulovlig, kan den procedure, hvormed denne beslutning skal omgøres, genoptages på grundlag af allerede anvendte undersøgelsesdokumenter (111).
(214)
Idet Kommissionen udelukkende skal bygge sin nye analyse på oplysninger, som den rådede over i juli 2008, og som de franske myndigheder og SNCM allerede har fremsat deres holdninger til, er der i øvrigt ingen grund til at undersøge dem igen (112). Endelig er tredjeparters ret til at fremsætte deres bemærkninger sikret i kraft af offentliggørelsen af beslutningen om indledning af proceduren (113) i Den Europæiske Unions Tidende, og der findes ingen bestemmelse i forordning (EF) nr. 659/1999, der kræver, at de får denne mulighed igen, når den oprindelige omstruktureringsplan ændres i undersøgelsesforløbet (114).
(215)
Denne afgørelse er således principalt udelukkende baseret på oplysninger, der var til rådighed pr. 8. juli 2008. Subsidiært vil Kommissionen dog vise, at en eventuel inddragelse af de franske myndigheders notat af 16. maj 2013 med hensyn til forhold anført før den 8. juli 2008 samt oplysninger fremført af SNCM den 27. august 2013 ikke ville kunne ændre dens konklusioner.
6.1.2. Afståelse af SNCM til en negativ salgspris på 158 mio. EUR
(216)
I den foreliggende sag skal Kommissionen undersøge, hvorvidt kapitaltilførslen på 158 mio. EUR fra staten forud for afståelsen af SNCM til de private købere, dvs. den tilsvarende »negative salgspris« for virksomheden, indeholder elementer af statsstøtte.
(217)
En åben og ikkediskriminerende offentlig udvælgelsesprocedure, efter hvilken staten afhænder virksomheden efter en forudgående rekapitalisering (med et beløb, der overstiger salgsprisen) er ikke i sig selv tilstrækkelig til at udelukke, at der er tale om statsstøtte, der kan indebære en fordel for såvel den privatiserede virksomhed som for køberen (115).
(218)
For at efterprøve, om en virksomhed har haft en økonomisk fordel ved en kapitaltilførsel fra staten, anvender Kommissionen i princippet kriteriet om den »private investor, der opererer på markedsøkonomiske vilkår« (herefter benævnt »kriteriet om den private investor«), forudsat at den begunstigede ikke er pålagt tilbagebetaling af anden statsstøtte, og at denne tilførsel kan analyseres med hensyn til det pågældende kriterium. Kriteriet om den private investor er afledt af princippet om ligebehandling af den offentlige og private sektor, jf. EUF-traktatens artikel 345. Ifølge dette princip kan kapital, der af staten stilles direkte eller indirekte til rådighed for en virksomhed på vilkår, der svarer til normale markedsvilkår, ikke betegnes som statsstøtte (116).
(219)
Med henblik herpå kan Kommissionen bl.a. vurdere, om den, der har stillet midlerne til rådighed, har handlet som en privat investor ville gøre i forbindelse med gennemførelsen af en global eller sektorbestemt strukturpolitik, styret af mere langsigtede rentabilitetsudsigter. Det er i EU's retspraksis i adskillige tilfælde (117) fastslået, at dette er en korrekt fremgangsmåde.
(220)
Ifølge fast retspraksis vil en kapitaltilførsel, der er foretaget af en offentlig investor uden hensyntagen til udsigterne til fortjeneste overhovedet, heller ikke på lang sigt, udgøre statsstøtte (118).
(221)
EU-retspraksis har også slået fast, at en privat investor, der følger en global eller sektorbestemt strukturpolitik, og som lader sig lede af mere langsigtede rentabilitetsudsigter, efter flere år med fortsat underskud ikke med rimelighed vil kunne tillade sig at foretage en kapitaltilførsel, der rent økonomisk ikke blot vil være dyrere end en likvidation af aktiverne, men som samtidig er knyttet til salget af virksomheden, hvilket udelukker alle muligheder for et afkast, selv på lidt længere sigt (119).
(222)
Domstolen fastslog mere specifikt i Gröditzer-dommen, at for at vurdere, om privatiseringen af en virksomhed til en negativ afståelsespris indebærer elementer af statsstøtte, skal der »foretages en vurdering af, om en privat investor af en størrelse, der kan sammenlignes med organer, som forestår forvaltningen af den offentlige sektor, under tilsvarende omstændigheder kunne tænkes at ville have indskudt en kapital af denne størrelse i forbindelse med salget af virksomheden eller ville have valgt en likvidation af virksomheden« (120).
(223)
For at fastslå den foreliggende foranstaltnings karakter af støtte skal Kommissionen altså vurdere, »om den løsning, staten har valgt, absolut og i forhold til alle andre mulige løsninger, herunder også ikkeindgriben, er den billigste, hvilket i givet fald kunne føre til den konklusion, at staten har handlet som en privat investor« (121).
(224)
Kommissionen skal med andre ord kontrollere, om valget af at foretage et kapitalindskud af denne størrelsesorden faktisk er forbundet med færre omkostninger end en likvidation.
6.1.2.1. Om vurderingen af omkostningerne ved en likvidation
a) Om medregning af udbetalingen af supplerende fratrædelsesgodtgørelser
(225)
Med henblik på at sætte tal på hovedaktionærens omkostninger ved en likvidation mente de franske myndigheder, at de store virksomhedskoncerner, når de lukker anlæg og arbejdspladser eller likviderer datterselskaber, ikke i dag kan tillade sig at se bort fra de sociale konsekvenser af sådanne lukninger eller likvidationer. De gennemfører således som regel socialplaner, der kan omfatte foranstaltninger til omskoling af medarbejderne, støtte til jobsøgning, fratrædelsesgodtgørelser og endog tiltag inden for den lokale samfundsøkonomiske struktur, som går ud over, hvad de er forpligtet til i henhold til lovgivning og overenskomster.
(226)
I den forbindelse gjorde de franske myndigheder gældende, at der på grundlag af socialplanen fra 2005, der i sig selv er baseret på socialplanen fra 2002, bør regnes med beløb på mellem [90 000-100 000] (60) og [120 000-130 000] (60) EUR pr. ansat svarende til i alt mellem [200-210] (60) mio. EUR og [250-260] (60) mio. EUR. De franske myndigheder præciserede, at den nedre grænse for ovenstående overslag er beregnet ud fra, at omkostningerne ved den tilgrundliggende socialplan skal forhøjes, fordi en meget stor del af de ansatte nærmer sig pensionsalderen og dermed fratræder på særligt gunstige vilkår. Der er desuden taget højde for, at situationen vedrørende likvidationen af virksomheden og afskedigelse af hele arbejdsstyrken ikke kan sammenlignes med personalenedskæringer, der ville gøre det muligt at videreføre aktiviteterne i et vist omfang, således som det var hensigten med den tilgrundliggende socialplan.
(227)
Endelig fandt de franske myndigheder, at afståelsen af kontrollen med SNCM til en negativ pris på 158 mio. EUR - selv under anvendelse af den analysemodel, Retten benyttede i sin dom af 15. september 2012 - ikke indebar elementer af statsstøtte. De var faktisk af den opfattelse, at Kommissionen havde alle de nødvendige oplysninger til at imødegå Rettens kritik.
(228)
Kommissionen tilslutter sig ikke denne analyse i den foreliggende sag.
(229)
I overensstemmelse med Rettens dom (122) kan en udbetaling af supplerende fratrædelsesgodtgørelser i princippet efter omstændighederne i det konkrete tilfælde udgøre en lovlig og passende praksis for at fremme en fredelig arbejdsmarkedsdialog og opretholde et selskabs eller en selskabskoncerns omdømme. I henhold til princippet om ligebehandling mellem den offentlige og private sektor har medlemsstaterne således mulighed for at udbetale supplerende fratrædelsesgodtgørelser i tilfælde af en likvidation af en offentlig virksomhed, selv om deres forpligtelser ikke uden videre må overskride det lovbestemte og overenskomstmæssige absolutte minimum. Retten har dog præciseret, at »[D]ækningen af disse yderligere udgifter hvad angår det beskyttelsesværdige hensyn kan imidlertid ikke forfølge et rent socialt eller politisk mål uden at komme til at fravige rammerne for det markedsøkonomiske investorprincip (…). I mangel af enhver økonomisk rationalitet - end ikke langsigtet - må en hensyntagen til udgifter ud over de lovbestemte og overenskomstmæssige forpligtelser derfor betragtes som statsstøtte som omhandlet i artikel 87, stk. 1, EF.« (123)
(230)
Vedrørende de franske myndigheders argument om statens omdømme fandt Retten, at »(…) beskyttelsen af en medlemsstats omdømme som global investor i en markedsøkonomi ikke, bortset fra særlige omstændigheder og uden en særdeles overbevisende begrundelse, kan udgøre en tilstrækkelig begrundelse for at godtgøre den langsigtede økonomiske rationalitet i at dække yderligere udgifter, såsom supplerende fratrædelsesgodtgørelser (124).« Men der er ikke tale om særlige omstændigheder i denne sag.
(231)
Kommissionen konstaterer, at de franske myndigheder efter indledningen af proceduren undlod at definere den franske stats økonomiske aktiviteter, bl.a. geografisk og sektorspecifikt, i forhold til hvilke de pågældende foranstaltningers langsigtede økonomiske rationalitet skal vurderes, selv om de i deres brev af 16. maj 2013 anførte, at statens handlemåde skulle sammenlignes med et diversificeret holdingselskab, der søger at maksimere sin fortjeneste og beskytte sit omdømme som global industriaktør, bl.a. i forbindelse med personaleledelse.
(232)
Vedrørende CGMF's omdømme bemærker Kommissionen, at dette selskab ikke havde andre aktiver end SNCM i søtransportsektoren. Derfor kan dette argument ikke vedrøre det selskab.
(233)
Vedrørende statens omdømme som medejer anførte de franske myndigheder, at der forelå en høj risiko for arbejdskonflikter i de virksomheder, staten kontrollerede, ikke blot geografisk tæt på SNCM's aktiviteter, men også i en hvilken som helst sektor og især i transportsektoren. Kommissionen bemærker dels, at de franske myndigheder ikke påviste, at denne risiko for, at konflikterne skulle brede sig til alle offentlige virksomheder, var reel, dels at de heller ikke påviste, at udbetalingen af de supplerende fratrædelsesgodtgørelser havde forhindret fremkomsten af nye strejker. Kommissionen er endelig af den opfattelse, at den rent sociale begrundelse for, at staten påtager sig disse supplerende godtgørelser, er utilstrækkelig til at se bort fra tilstedeværelsen af statsstøtte.
(234)
Endvidere mener Kommissionen ikke, at de franske myndigheder har fremlagt tilstrækkeligt objektive og kontrollerbare oplysninger til at påvise, at udbetalingen af supplerende fratrædelsesgodtgørelser under lignende omstændigheder vil være fast praksis blandt private virksomheder i samme sektor. Kommissionen gør således opmærksom på, at en simpel henvisning til et begrænset antal socialplaner ikke kan bruges til at påvise, at der findes en tilstrækkeligt fast praksis i tilfælde, der er sammenlignelige med dem i den foreliggende sag, at de af de franske myndigheder anførte socialplaner vedrører omstrukturerings- og ikke likvidationsplaner, og at et stort antal heraf vedrører sektorer, der på forhånd ikke har noget til fælles med transportinfrastrukturer, f.eks. kosmetik (Yves Saint-Laurent Haute couture), fødevarer (Danone) eller elektronik (Hewlett Packard). Desuden omfatter den oversigt, de franske myndigheder fremlagde i deres notat af 16. maj 2013 med en liste over socialplaner, seks planer efter privatiseringen af SNCM og kan derfor ikke indgå i en begrundelse for medregningen af supplerende fratrædelsesgodtgørelser.
(235)
SNCM har udarbejdet en ny liste over fem socialplaner i notatet af 27. august 2013. Kommissionen vurderer ikke, at denne liste gør det muligt at fastslå, at udbetalingen af supplerende fratrædelsesgodtgørelser under lignende omstændigheder ville være fast praksis blandt private virksomheder i samme sektor. Kommissionen bemærker for det første, at to af de fem nævnte planer vedrører SNCM, heraf den, som er genstand for denne afgørelse. Disse to planer kan derfor ikke bruges til objektive sammenligninger af to årsager: dels kan SNCM ikke gøre sin egen tidligere praksis på dette område gældende for i fornødent omfang at dokumentere, at denne praksis er veletableret, og dels svarer socialplanen fra 2002 til en periode, hvor SNCM stadig var en offentlig virksomhed, selv om Rettens sammenligningskriterium var private virksomheder i samme sektor. Således bemærker Kommissionen, at socialplanen for havnen i Marseille ikke kan benyttes, for i 2004 var havnen et offentligt foretagende og ikke en privat virksomhed. Endelig bemærker Kommissionen vedrørende de to sidstnævnte socialplaner for Air Lib og Eurostar, at der er tale om omstruktureringsplaner og ikke likvidationsplaner. Det turde være overflødigt at bemærke, at den gennemsnitlige supplerende godtgørelse i henhold til disse planer ligger på under det halve af gennemsnittet af de supplerende godtgørelser, SNCM har lagt til grund.
(236)
Kommissionen bemærker endelig, at de franske myndigheder ikke har fastslået, at den franske stats handlemåde skulle være motiveret af en rimelig sandsynlighed for måske på lang sigt at opnå en indirekte økonomisk gevinst ved at undgå en yderligere forværring af det sociale klima i virksomheden, eftersom virksomheden netop i forbindelse med en eventuel likvidation ville forsvinde. Hypotesen om en større fordel for medarbejdere i andre offentlige virksomheder er ikke tilstrækkeligt underbygget. Det samme gælder så meget desto mere - også i forbindelse med en global investors begrundelse som den, de franske myndigheder fremførte - fordi bevillingen af meget høje fratrædelsesgodtgørelser til medarbejdere i et selskab kan komplicere en eventuel omstrukturering af andre selskaber, som tilhører den samme investor. Desuden har de franske myndigheder ikke sat tal på de eventuelt betydelige sociale omkostninger, de gør gældende som begrundelse for betaling af de supplerende fratrædelsesgodtgørelser.
(237)
De franske myndigheder anførte også, at en likvidationsprocedure ville have været meget langvarig og potentielt en større risiko for staten som hovedaktionær i forhold til en afståelse af SNCM til en negativ pris. Kommissionen bemærker, at de franske myndigheder ikke fremlagde bevis for denne risiko og ikke forklarede, hvorfor en privat aktionær skulle have taget hensyn til varigheden af likvidationsproceduren. Frucona Kosice-sagen (125), som de franske myndigheder anførte, er ikke relevant i den foreliggende sag, da den vedrører testen for den private kreditor. Varigheden af en likvidationsprocedure er relevant for at analysere, om staten som kreditor for Frucona Kosice havde maksimeret tilbagebetalingen af sine tilgodehavender ved at acceptere en delvis, men omgående, tilbagebetaling, eller om den burde have afventet resultatet af virksomhedens likvidation. Situationen i den foreliggende sag er anderledes, idet staten er aktionær i SNCM og ikke er privat kreditor. I tilfælde af likvidation af SNCM ville aktiverne være klart utilstrækkelige til at dække passiverne, og staten ville derfor ikke kunne få sit indskud tilbage. Derfor er det ikke relevant i den foreliggende sag at påberåbe sig varigheden af en likvidationsprocedure.
(238)
De franske myndigheder påviste således ikke, at det var berettiget, at staten handlede som en privat investor i tilfælde af en likvidation og påtog sig omkostningerne ved disse supplerende godtgørelser.
(239)
Kommissionen skal på dette stadium i undersøgelsen nu fastslå værdien af SNCM's likvidation eksklusive supplerende fratrædelsesgodtgørelser.
b) Vedrørende likvidationsværdien af SNCM
(240)
Ifølge metoden for beregning af de opskrevne nettoaktiver er virksomheden insolvent, når den økonomiske værdi af de reale aktiver (der normalt er større end den regnskabsmæssige nettoværdi) ikke dækker den økonomiske værdi af de reale passiver.
(241)
For at kunne konstatere, om der er tale om insolvens i den foreliggende sag, har Kommissionen med bistand fra sin ekspert (126) verificeret, som forklaret i det følgende, at værdien af SNCM's aktiver pr. 30. september 2005 ikke var tilstrækkelig til at fyldestgøre både de privilegerede og de efterstillede kreditorer.
(242)
Kommissionen skønner, at værdiansættelse af nettoaktiverne er en metode, der normalt anvendes til at værdiansætte selskaber i sektoren for søtransport. Den mener desuden, at metoden er særligt velegnet i relation til SNCM's situation, eftersom hovedaktionæren som eneste alternativ til at afhænde virksomheden kan lade det træde i likvidation.
(243)
Hvad angår andre værdiansættelsesmetoder, bl.a. metoden baseret på tilbagediskonteret driftsmæssig likviditet, er det Kommissionens opfattelse, at den ikke er relevant i den foreliggende sag, eftersom den forudsætter, at virksomheden fortsætter sine aktiviteter, hvilket ikke ville være aktuelt i tilfælde af en likvidation af SNCM.
(244)
Kommissionen har valgt datoen den 30. september 2005 som referencedato for evalueringen af SNCM, eftersom det var på denne dato, det endelige valg blev truffet mellem at acceptere overtagelsestilbuddet eller lade rederiet træde i likvidation, efter at man den 27. september 2005 havde valgt BCP som køber.
i) Vedrørende værdiansættelsen af SNCM's aktiver
(245)
Kommissionen bemærker bl.a., at SNCM's ejer sammen med revisionsfirmaet Ernst & Young beregnede omkostningerne ved at lade virksomheden træde i likvidation (jf. førnævnte rapport fra CGMF) pr. 30. september 2005, og denne beregning blev kontrolleret og efterprøvet af Oddo Corporate Finance og advokatfirmaet Paul Hastings. Kommissionen skal erindre om, at SNCM's aktiver blev vurderet til 190,3 mio. EUR i Oddo-rapporten.
(246)
Bruttomarkedsværdien af den flåde, SNCM selv ejede (127), blev af det specialiserede skibsmæglerfirma BRS vurderet til 224 mio. EUR pr. 30. september 2005, mens SNCM's flåde i Oddo-rapporten blev vurderet til 150,7 mio. EUR efter dekort (128), mæglergebyr (129) og juridiske risici (130).
Tabel 3
Scenarier for værdiansættelsen af SNCM's aktiver pr. 30. september 2005
Aktivernes værdi
Oddo-rapporten
i mio. EUR
Aktivernes værdi
Kommissionens ekspert
i mio. EUR
Immaterielt aktiv
-
-
Immaterielle anlægsaktiver
Ejet flåde
150,7
151,7
Bygninger
(131)
11,2
11,2
Finansielle anlægsaktiver
(132)
32,7
38,3
Anlægsaktiver
194,6
201,2
Lager
-
-
Forudbetalinger
-
-
Tilgodehavender hos kunder
0,8
0,8
Andre fordringer
(133)
9,4
9,4
Nettolikviditet
-14,5
-
Periodeafgrænsningsposter
-
-
Andre aktiver
-4,3
10,20
Aktiver i alt
190,3
211,4
Kilder:
Oddo-rapporten og rapporten fra Kommissionens ekspert.
(247)
Ud fra ovenstående tabel kan Kommissionen konstatere, at flåden udgør hovedelementet i værdiansættelsen af virksomhedens aktiver. I den forbindelse vurderede Kommissionens ekspert efter at have foretaget en sammenlignende analyse, når det var muligt, at dekorten på bruttohandelsværdien af skibene og beløbet til dækning af juridiske risici stemte overens. På dette grundlag konkluderede han, at der ikke var anledning til at afvise den franske stats værdiansættelse af flåden.
(248)
Med hensyn til dekorten skønner Kommissionen, at niveauet er på linje med den dekort, der har været givet ved salg af skibe i forbindelse med likvidationer. Ifølge Kommissionens ekspert afhændede det nationale belgiske rederi, Régie des Transports Maritimes, der driver ruten Ostende-Ramsgate, f.eks. to bilfærger i 1997 med en anslået dekort på henholdsvis 35 og 45 %. For nylig afhændede rederiet Festival Cruises tre krydstogtfartøjer med en dekort på gennemsnitligt 20 %. Den dekort, der er ydet i lignende tilfælde, svarer således meget godt til den dekort, de franske myndigheder regnede med i den foreliggende sag.
(249)
Med hensyn til beløbet til dækning af juridiske risici har der ikke været gennemført en tilsvarende transaktion på markedet, hvorfor Kommissionen skønner, at begrundelserne for at afsætte et beløb til dækning af juridiske risici er rimelige i betragtning af det begrænsede marked for disse specielle skibe, der er bygget til en ganske bestemt anvendelse.
(250)
Kommissionen gør i øvrigt opmærksom på, at dens uafhængige ekspert reviderede værdien af de finansielle aktiver i opadgående retning, især værdien af SNCM's aktier i CMN (fra 21,8 mio. EUR til 28 mio. EUR). Kommissionen mener, at i betragtning af Stef-TFE's bud på 35,2 mio. EUR for tilbagekøb af denne aktiepost, der blev fremsendt til Kommissionen i forbindelse med den foreliggende undersøgelse, er værdiansættelsen af SNCM's aktiepost i CMN til 28 mio. EUR rimelig i relation til en likvidation af rederiet.
(251)
Med hensyn til værdiansættelsen af de øvrige aktivposter havde Kommissionens ekspert ingen indvendinger. Han var dog ikke enig i posten »nettolikviditet« for aktiverne, eftersom de var negative. Kommissionen mener, at denne post i realiteten bør figurere blandt SNCM's passiver.
(252)
Under hensyn til de foretagne justeringer sætter Kommissionen værdien af SNCM's aktiver til 211,4 mio. EUR pr. 30. september 2005.
ii) Vedrørende værdiansættelsen af SNCM's passiver
(253)
Kommissionen konstaterer, at de franske myndigheder kvantificerer de privilegerede kreditorers fordringer til 153,8 mio. EUR og de efterstående fordringer (ekskl. supplerende fratrædelsesgodtgørelser) til 170,9 mio. EUR.
(254)
Specielt med hensyn til de sociale fordringer vurderer de franske myndigheder omkostningerne ved den normale socialplan til [70-80] (60) mio. EUR. Omkostningerne er beregnet på et individuelt grundlag afhængigt af den enkeltes ansættelseskontrakt (tidsubestemt eller tidsbegrænset kontrakt), relevante vedtægter og kollektive overenskomster (besætningsmedlemmer, administrativt personale eller stabsfunktioner), anciennitet, indplacering og løn. Beløbet dækker godtgørelse for manglende opsigelsesvarsel ([20-30] (60) mio. EUR), feriepenge for varselsperioden ([0-10] (60) mio. EUR), overenskomstmæssig fratrædelsesgodtgørelse ([30-40] (60) mio. EUR) samt »Delalande-bidrag« ([0-10] mio. EUR) (134).
(255)
Omkostningerne ved den ekstraordinære socialplan blev af de franske myndigheder vurderet til [30-40] (60) mio. EUR. Denne socialplan omfatter samtlige ledsageforanstaltninger i forbindelse med SNCM's lovfæstede og vedtægtsbestemte forpligtelser ved afskedigelser (135) samt de indirekte omkostninger ved den normale socialplan (136).
(256)
Omkostningerne ved ophævelse af de vigtigste driftsaftaler vedrører primært realiseringen af den bankgaranti på 7,4 mio. EUR, der blev stillet for SNCM's tilfredsstillende opfyldelse af public service-forpligtelserne, hvortil skal lægges den bod, der er fastsat i public service-kontrakten, på 2 % af den finansielle referencekompensation på 63 mio. EUR for 2005, dvs. ca. 1,2 mio. EUR i tilfælde af misligholdelse af forpligtelserne.
(257)
Med hensyn til nettoomkostningerne ved afståelse af leasede fartøjer (137) understregede de franske myndigheder, at skibsmæglerfirmaet BRS ud fra bestemte forudsætninger (138) vurderede nettoprovenuet ved afståelse til 144,8 mio. EUR pr. 30. september 2005 efter dekort, mæglergebyr og finansielle omkostninger ved salget. Skattebesparelser og bankgæld udgør 193,5 mio. EUR, hvilket giver en restbankgæld vedrørende de leasede fartøjer på 48,7 mio. EUR.
Tabel 4
Scenarier for værdiansættelse af SNCM's passiver pr. 30. september 2005
Passivernes værdi
Oddo-rapporten
i mio. EUR
Passivernes værdi
Kommissionens ekspert
i mio. EUR
Privilegerede forpligtelser, heraf:
sociale og fiskale forpligtelser
[20-30]*
[20-30]*
finansielle forpligtelser med sikkerhed i aktiver
(139)
15,9
15,9
Omkostn. ved den normale socialplan
[70-80]*
[70-80]*
Sygeforsikring for pensionerede medarbejdere
(140)
10,2
10,2
Omkostninger ved likvidationsprocessen
4,7
4,7
Mellemliggende driftsunderskud
(141)
26,5
26,5
Fyldestgørelse af privilegerede kreditorer
153,8
153,8
Efterstående gældsforpligtelser
(142)
69,7
84,2
Omkostn. ved den ekstraordinære socialplan
[30-40]*
[30-40]*
Omkostn. ved afbrydelse af de vigtigste driftsaftaler
[10-20]*
[10-20]*
Ekstraomkostn. ved afståelse af leasede fartøjer
48,7
48,7
Fyldestgørelse af efterstillede kreditorer
170,9
181,1
Kilder:
Oddo-rapporten og rapporten fra Kommissionens ekspert.
(258)
Kommissionen bemærker, at de sociale gældsforpligtelser er det største element i SNCM's passiver. Hvad angår udgifterne til den normale socialplan, har Kommissionens ekspert foretaget stikprøvekontrol af beregningerne af alle elementer i planen og har hverken konstateret uregelmæssigheder eller fejl. Ud fra denne kontrol anser Kommissionen det beløb på [70-80] (60) mio. EUR, som de franske myndigheder har opgivet for omkostningerne til den normale socialplan, for rimeligt.
(259)
Med hensyn til de mellemliggende driftsunderskud skønner Kommissionen, at overslaget er forsigtigt, når man betænker lovgivningen, særlig artikel L.622-10 i handelsloven og artikel 119-2 i dekret nr. 85-1388 af 27. december 1985, hvorefter SNCM efter krav fra anklagemyndigheden med henvisning til rederiets public service-forpligtelser ville kunne dømmes af den kompetente handelsret til at fortsætte driften i to måneder med mulighed for forlængelse.
(260)
Hvad angår de efterstillede gældsforpligtelser, har Kommissionens ekspert ingen særlige indvendinger. Han har dog korrigeret beløbet på 69,7 mio. EUR med 14,5 mio. EUR efter overførslen af posten »nettolikviditet« fra aktivsiden til passivsiden. Kommissionen finder dette i overensstemmelse med de ændringer, der er foretaget i værdiansættelsen af SNCM's aktiver.
(261)
Med hensyn til den ekstraordinære socialplan (ekskl. supplerende fratrædelsesgodtgørelser) anslår Kommissionens ekspert, at tallene for udgifter til retstvister bør nedsættes til [0-5] (60) mio. EUR i stedet for [0-10] (60) mio. EUR som påstået af de franske myndigheder. Kommissionen er ganske vist overbevist om, at fagforeningerne vil forlange de tidsbegrænsede kontrakter ændret til tidsubegrænsede kontrakter (143), men den mener til gengæld, at de dermed forbundne udgifter kun kan omfatte de medarbejdere med tidsbegrænsede kontrakter, hvor det vil være oplagt (dvs. [150] tidsbegrænsede kontrakter). Regner man med en bruttomånedsløn på [2 000-2 500] (60) EUR med en godtgørelse på ni måneders løn for de [100-120] (60) første tidsbegrænsede kontrakter og seks måneders løn for de resterende [50-70] (60), bliver beløbet [0-10] (60) mio. EUR.
(262)
Med hensyn til nettounderskuddet ved afståelse af de leasede skibe mener Kommissionen, at de forudsætninger, der er lagt til grund for beregningen, er rimelige, bl.a. på grund af de formelle bestemmelser i de økonomiske interessegruppers kontrakter, der indebærer, at tredjeparter ikke umiddelbart kan træde i SNCM's sted, og at de skattemæssige fordele kun gælder skibe under fransk flag. Det er i øvrigt også rimeligt, at dækningen af juridiske risici ikke gælder leasede skibe, eftersom disse sælges af de økonomiske interessegruppers kreditorbanker. På denne baggrund finder Kommissionen det berettiget, at der medregnes finansielle omkostninger ved salget mellem den 30. september 2005 og datoen for det faktiske salg af det enkelte skib.
(263)
På grundlag af ovenstående anslår Kommissionen, at værdien af SNCM's privilegerede gældsforpligtelser pr. 30. september 2005 udgør 153,8 mio. EUR, og SNCM's efterstillede gældsforpligtelser udgør 181,1 mio. EUR.
iii) Om det konstaterede underskud i virksomheden
(264)
Med henvisning til ovenstående anslår Kommissionen, at værdien af SNCM's aktiver pr. 30. september 2005 (dvs. 211,4 mio. EUR) ikke var tilstrækkelig til at fyldestgøre de privilegerede kreditorer (153,8 mio. EUR) og de efterstillede kreditorer (181,1 mio. EUR), dvs. et samlet beløb på 334,9 mio. EUR. Underskuddet beløber sig derfor til ca. 123,5 EUR.
c) Om behandling af en sag om personlig hæftelse
(265)
Kommissionen har ligeledes set nærmere på de franske myndigheders og SNCM's argumentation for, at staten som flertalsaktionær kunne blive dømt til at hæfte for underskuddet ved en eventuel likvidation af virksomheden. En af de interesserede parter, CFF, anfægtede anvendelsen af den nationale retspraksis, som de franske myndigheder havde nævnt i den foreliggende sag. CFF mente nemlig vedrørende den dom, Appelretten i Rouen havde afsagt i Aspocomp Group Oyj-sagen, at retten havde dømt det finske moderselskab til at betale godtgørelser til medarbejderne i sit franske datterselskab, der var trådt i likvidation, fordi disse godtgørelser var fastsat i en socialplan i henhold til en firmaaftale, moderselskabet havde godkendt, men som i sidste instans ikke var blevet betalt.
(266)
De franske myndigheder mente, at de samlede faktiske omkostninger, som staten ville skulle bære som hovedaktionær gennem CGMF, ville udgøre mellem 312,1 mio. og 361 mio. EUR pr. 30. september 2005. Stadig ifølge de franske myndigheder er der heri bl.a. taget hensyn til risikoen for, at den franske stat ville komme til at hæfte for underskuddet, hvis en domstol fandt, at staten var den reelle leder af SNCM, og risikoen for, at staten ville blive dømt til at betale supplerende fratrædelsesgodtgørelser til det afskedigede personale. De franske myndigheder mente, at disse risici skulle tages med i beregningen af de faktiske omkostninger ved en eventuel likvidation af SNCM.
(267)
Spørgsmålet er så, hvordan de samlede reelle omkostninger, som staten sandsynligvis ville være kommet til at bære som hovedaktionær i tilfælde af en likvidation af SNCM, skal vurderes, for at det kan afgøres, om en fornuftig privat aktionær, i betragtning af risikoen for at komme til at hæfte for disse omkostninger og i betragtning af deres størrelse, ville have foretrukket at afhænde sit datterselskab omgående til en negativ pris på 158 mio. EUR frem for at løbe denne risiko.
(268)
I fransk ret har kuratoren i boet efter et konkursramt selskab mulighed for at anlægge sag mod selskabets tidligere ledere med påstand om personlig hæftelse, hvis en redningsplan er blevet opgivet, eller selskabet er gået i betalingsstandsning eller er trådt i likvidation (144).
(269)
Et sådant sagsanlæg over for det konkursramte selskabs tidligere ledere er begrundet i behovet for at genetablere selskabets aktiver og passiver, hvilket er en af kuratorens opgaver.
(270)
De franske myndigheder har i flere skriftlige henvendelser til Kommissionen argumenteret for, at det var særdeles sandsynligt, at en national domstol ville dømme staten til at dække virksomhedens underskud, og at der burde tages hensyn hertil ved beregningen af de faktiske omkostninger ved en eventuel likvidation af SNCM.
(271)
SNCM vedlagde i sin korrespondance af 28. februar 2008 rapporten fra Baker & McKenzie med en vurdering af de retlige konsekvenser af et sagsanlæg med krav om, at staten hæftede for underskuddet. Rapporten konkluderede, at det var højst sandsynligt, at en handelsret, der fik forelagt sagen, ville holde staten ansvarlig og dømme den til at dække hele SNCM's sociale gæld.
(272)
Ifølge den relevante lovgivning kan et konkursramt selskabs sociale gæld forlanges dækket af dets tidligere retlige og faktiske ledere, såfremt følgende fire forudsætninger alle er til stede:
i) Anerkendelse af staten som den konkursramte virksomheds retlige og faktiske leder
(273)
Analysen i Baker & McKenzie-rapporten, som Kommissionen fik tilsendt fra SNCM, førte til den konklusion, at […] (60). Kort sagt havde ovennævnte ekspertrapport til formål i overensstemmelse med den relevante retspraksis (145) at påvise, at staten havde begået gentagne […] (60). Ifølge denne rapport havde staten navnlig truffet […] (60) beslutninger. Endvidere så det ud til, at virksomhedens ledende organer […] (60). Endelig havde staten […] (60).
(274)
Kommissionen konstaterer desuden, at de franske myndigheder i deres korrespondance af 28. marts 2008, ikke havde taget forbehold […] (60). I deres skrivelse af 20. november 2006 anførte de franske myndigheder selv, at en dommer […] (60) virksomheden.
(275)
Kommissionen er dog af den opfattelse, at de franske myndigheders erklæring af 20. november 2006, der er afgivet i forbindelse med en procedure om statsstøtte, ikke i sig selv er tilstrækkelig som retsgyldigt bevis på, at en dommer ville betragte de nationale myndigheder som faktisk leder af den virksomhed, der har modtaget den pågældende støtte, og især ikke som bevis for graden af sandsynlighed for, at det ville ske.
(276)
Navnlig vedrørende de kontroversielle beslutninger er det langt fra fastslået, at statens endelige beslutning afviger væsentligt fra den praksis, staten følger i forvaltningen af sine kapitalinteresser. Også i Baker & McKenzie-rapporten nævnes en tilbagevendende kontrovers om, i hvilken grad det er ønskeligt, at staten blander sig i forvaltningen af sine kapitalinteresser og [...'s] (60) generelt meget omfattende rolle.
(277)
De elementer i national retspraksis, som både staten og SNCM har fremført, omfatter ikke direkte den slags situation. De vigtigste tilfælde vedrører lokale myndigheder, og BRGM-dommen af 6. februar 2001 omhandler en offentligretlig industri- og handelsvirksomhed.
(278)
Det er under alle omstændigheder langt fra fastslået, at staten som offentlig myndighed skal betragtes som reelt ansvarlig for ledelsen.
ii) Tilstedeværelsen af en eller flere ledelsesfejl fra den franske stats side i dens egenskab af faktisk leder af den konkursramte virksomhed
(279)
I den foreliggende sag konstaterer Kommissionen, at der i rapporten fra SNCM's ekspert på grundlag af en ikkeudtømmende liste over faktiske forhold henvises til en række tilfælde, hvor staten […] (60) skulle have begået ledelsesfejl.
(280)
Det anføres bl.a., at den franske stat skulle have begået investeringsmæssige fejltagelser i forbindelse med […] (60) SNCM. Staten skulle ligeledes have begået talrige ledelsesmæssige fejl i relation til størrelsen […] (60) SNCM.
(281)
De franske myndigheder betegnede i deres korrespondance af 30. april 2007 risikoen for at blive gjort ansvarlig som meget høj med henvisning til kriterierne for ledelsesfejl i den i handelslovens artikel L. 651-2 fastsatte betydning.
(282)
Igen finder Kommissionen, at denne erklæring af 30. april 2007, der er afgivet i forbindelse med en procedure om statsstøtte, ikke i sig selv er tilstrækkelig som retsgyldigt bevis på, at en dommer ville anse de nationale myndigheder for at have begået de påståede fejl, og især ikke som bevis for graden af sandsynlighed for, at det ville ske. Det gælder i endnu højere grad, eftersom de franske myndigheder anfægter, at der er tale om ledelsesmæssige fejl, selv om disse er nødvendige for at iværksætte en sag om personlig hæftelse.
(283)
Mere grundlæggende skal det bemærkes, at såvel SNCM som de franske myndigheder i høj grad støtter sig på temmelig gamle ledelsesmæssige beslutninger. Således fokuserer Baker & McKenzie-rapporten på […] (60), der er foretaget indtil 2000. Den indeholder således henvisninger til rapporter fra Revisionsretten for regnskabsårene 1993-1999. Det er i midten af 1990'erne, de vigtigste påståede ledelsesfejl skal være sket. Men SNCM's kreditorer var underrettet om denne ledelsesform på det tidspunkt, hvor de bevilgede et lån. De accepterede således i hvert fald implicit risikoen ved denne type ledelse. Intet tyder på, at statens ansvar kan gøres gældende i praksis med henblik på personlig hæftelse i en sådan situation.
(284)
Desuden skal disse påståede ledelsesfejl forklares ved politiske valg, de offentlige myndigheder har truffet, og heller intet tyder på, at disse politiske valg kan kaldes ledelsesfejl i henhold til retspraksis vedrørende personlig hæftelse.
(285)
Endelig savner Baker & McKenzie-rapporten troværdighed, bl.a. når det heri anslås, at SNCM's situation skulle kunne tilskrives statens fejl i den eksterne kommunikation om SNCM's situation. Det fremgår nemlig blot af denne rapport, at staten har henvist til en situation, der allerede var velkendt. Statens adfærd svarer derfor ikke til en ledelsesfejl.
iii) Konstateret underskud i virksomheden
(286)
I den foreliggende sag konstaterer Kommissionen, at der i Oddo-rapporten opereres med et underskud på 134,4 mio. EUR pr. 30. september 2005, udregnet som differencen mellem værdien af SNCM's aktiver på den ene side (190,3 mio. EUR) og værdien af virksomhedens passiver (foranstillet og efterstillet gæld vurderet til henholdsvis 153,8 mio. EUR og 170,9 mio. EUR).
(287)
Kommissionen har tidligere anslået SNCM's underskud til 123,5 mio. EUR pr. 30. september 2005 (jf. betragtning 264).
iv) Spørgsmålet om en årsagsforbindelse mellem ledelsesfejlene og den konstaterede insolvens
(288)
Ifølge de franske myndigheder kan lederen af en juridisk person gøres ansvarlig i medfør af artikel L. 624-3 i handelsloven, selv om den pågældendes ledelsesfejl kun er en af årsagerne til insolvensen, og kan dømmes til at hæfte for hele eller dele af virksomhedens sociale gæld, også selv om den eller de af ham begåede fejl kun ligger til grund for en del af den (146). Ifølge de franske myndigheder ville den franske stat blive dømt til at dække en anslået andel på mellem 85 % og 100 % af det konstaterede underskud, dvs. mellem 114,3 mio. EUR og 134,4 mio. EUR.
(289)
Denne analyse bygger ikke på noget solidt grundlag. I det omfang de påståede ledelsesfejl bygger på beslutninger, der er truffet i midten af 1990'erne og har medført omgående ekstraomkostninger for SNCM, er det meget vanskeligt heri at se årsagen til insolvensen i 2005, især da der er sket mange begivenheder mellem de to datoer.
(290)
Det ser nemlig også ud til, at der ikke er nogen automatisk forbindelse mellem størrelsen af den erstatning, der ydes for personlig hæftelse, og størrelsen af den manko, der er opstået som følge af en ledelsesmæssig fejl (forudsat at den er fastslået), hvilket også betyder, at retten kan beslutte at fastsætte størrelsen af lederens bøde til meget mindre end den konstaterede manko (147).
(291)
Men i modsætning til hvad de franske myndigheder (og SNCM) synes at tro, tyder intet på, at retten, som afgør spørgsmålet om personlig hæftelse, vil betragte de her omtvistede beslutninger som så alvorlige, at de kan begrunde, at de offentlige myndigheder pålægges en stor del af den konstaterede manko. Ser man på de undersøgte påstande, drejer det sig nemlig om politiske beslutninger med et protektionistisk sigte (for de flestes vedkommende endda truffet ti år tidligere) eller nyere beslutninger truffet med henblik på at spare medarbejderne for forpligtelsen til at opnå produktivitetsgevinster eller til at forsøge at sikre et bedre klima på arbejdspladsen.
v) Fastlæggelse af eventuel hæftelse for supplerende fratrædelsesgodtgørelser i tilfælde af SNCM's likvidation
(292)
Ud over personlig hæftelse for insolvensen ville en fransk ret ifølge de franske myndigheder med henvisning til gældende retspraksis (148) helt sikkert have dømt staten til at dække de supplerende fratrædelsesgodtgørelser (dvs. mellem [200-210] (60) og [250-260] (60) mio. EUR). Ifølge de franske myndigheder andrager de samlede faktiske omkostninger, som staten som hovedaktionær ville skulle dække, mellem 212,1 mio. EUR og 361 mio. EUR.
(293)
De franske myndigheder præciserer, at de franske domstole i afgørelser for nylig har dømt den retlige eller faktiske leder af en virksomhed til ud over underskuddet i virksomheden at dække supplerende fratrædelsesgodtgørelser beregnet på grundlag af en socialplan udarbejdet af virksomheden, inden den trådte i likvidation.
(294)
De franske myndigheder henviser især til Aspocomp-sagen, hvor det franske selskab Aspocomp SAS, der er et 99 % ejet datterselskab af det finske Aspocomp Group Oyj, havde indgået en firmaaftale den 18. januar 2002 indeholdende vilkårene for godtgørelser i henhold til en socialplan for 210 af i alt 550 ansatte. I aftalen var bl.a. fastsat beløbet for godtgørelser og supplerende godtgørelser samt støtte ved frivillig fratræden. Efter en ændring af koncernens strategi besluttede moderselskabet Aspocomp Group Oyj imidlertid den 21. februar 2002 at ophøre med at finansiere datterselskabet Aspocomp SAS og fremtvang dermed datterselskabets konkurs. Den pågældende beslutning forhindrede reelt datterselskabet i at opfylde sine forpligtelser i henhold til firmaaftalen og tvang det til at afskedige samtlige ansatte.
(295)
I denne sag stadfæstede Appelretten i Rouen kendelsen fra Arbejdsretten i Evreux og dømte således selskabet Aspocomp Group Oyj, der kontrollerede 99 % af datterselskabet, til at betale: i) samtlige godtgørelser og supplerende godtgørelser i henhold til firmaaftalen plus erstatning for uberettiget afskedigelse til de lønmodtagere, der var omfattet af aftalen, og ii) tilsvarende godtgørelser til de medarbejdere, der blev afskediget i forbindelse med Aspocomps konkurs, med henvisning til at moderselskabet ved ikke at opfylde de indgåede forpligtelser havde handlet illoyalt og hensynsløst.
(296)
Skønt Frankrig ligeledes påberåbte sig en dom af 19. april 2005 fra Kassationsrettens handelsretsafdeling (149) til støtte for deres teori, kan Kommissionen ikke se noget afgørende element i dommen i forhold til denne kontrovers. Kassationsretten nøjes med at bemærke, at Appelretten ikke har ført retsgyldigt bevis for formuesammenblanding mellem moder- og datterselskabet. Under alle omstændigheder konstaterede Kommissionen, at forholdene vedrørende Aspocomp-sagen ikke er de samme som i den foreliggende sag. I den foreliggende sag undlod CGMF således ikke at opfylde sine forpligtelser til at udbetale supplerende fratrædelsesgodtgørelser.
(297)
Det skal bemærkes, at både SNCM og de franske myndigheder ser ud til at være enige om betydningen af, at en socialplan […] (60). Det er særdeles tvivlsomt, om […] (60) kan betragtes som en ledelsesmæssig fejl, der kan gøre staten ansvarlig over for medarbejderne […] (60). Under forudsætning af, at staten mod forventning […] (60) kunne ifalde ansvar over for medarbejderne og give dem ret til en statsbetalt godtgørelse (150), ville indrømmelsen af en sådan ret i sig selv udgøre en fordel til virksomheden SNCM og dermed statsstøtte af de samme årsager som anført ovenfor i forbindelse med de individuelle støtteforanstaltninger på 38,5 mio. EUR. Denne foranstaltning ville nemlig kunne mildne det sociale klima i virksomheden en smule.
vi) Konklusion vedrørende behandlingen af en sag om personlig hæftelse
(298)
Der er ikke ført tilstrækkeligt retsgyldigt bevis for, at de franske myndigheder med en tilstrækkelig grad af sandsynlighed ville blive dømt ved en national ret til at betale erstatning i forbindelse med personlig hæftelse og endnu mindre for, at erstatningen ville overstige den negative pris, hvortil SNCM blev »solgt«.
(299)
Der skal ligeledes tages hensyn til, at statens tiltag, under forudsætning af at staten i den foreliggende sag har handlet uforsvarligt, havde til formål at beskytte nationale industri- og servicevirksomheder, bl.a. SNCM og dennes medarbejdere, ved bl.a. at undgå at pålægge dem en udvikling, der socialt set ville være blevet ilde modtaget. Selv om offentligretlige personer, herunder staten, under visse omstændigheder kan betragtes som faktiske ledere af en virksomhed, tyder intet i realiteten på, at en sag om personlig hæftelse kan benyttes mod statens politiske valg, især under sådanne omstændigheder. Vi er her langt fra omstændighederne i Aspocomp-sagen, som på ingen måde vedrørte en sådan problematik.
(300)
Kommissionen finder under alle omstændigheder ikke, at de franske myndigheder i dag kan påberåbe sig fortidens politiske valg for at begrunde offentlige indgreb med det formål at afhjælpe virkningerne af tidligere foranstaltninger. Tværtimod skal disse to foranstaltninger, dvs. fortidens indgreb og de nye offentlige foranstaltninger, analyseres som to kumulerede konkurrencefordrejninger. For hvis man accepterer statens ansvar for at dække underskuddet, giver man staten mulighed for at erkende at have begået fejl i ledelsen af virksomheden som begrundelse for, at en kapitaltilførsel ikke var statsstøtte, hvilket ville medføre en ny konkurrencefordrejning. Staten ville i så fald påberåbe sig sine egne ledelsesfejl for at begrunde en supplerende kapitaltilførsel i modstrid med det generelle princip om, at man ikke kan basere sin argumentation på egne fejl (151).
(301)
Det ville desuden være helt kunstigt at adskille statens adfærd som »uforsvarlig leder« (forudsat at dette fastslås) fra statens adfærd som den, der redder den virksomhed, den har ledet uforsvarligt. Ledelsesfejl indgår ikke i den normale adfærd for en opmærksom privat investor i et samfund med markedsøkonomi. Redningsordningen, som ikke kan adskilles fra denne fejl, skyldes derfor heller ikke sidstnævnte adfærd.
(302)
Konsekvensen af en accept af den teori, de franske myndigheder og SNCM har fremført, ville desuden gøre det muligt for staten at give en garanti til en virksomhed, der bevidst begår en »ledelsesfejl«, hvilket næppe er acceptabelt i henhold til statsstøttereglerne.
(303)
I den foreliggende sag, hvor staten med den adfærd ville pådrage sig ansvar ifølge SNCM og de franske myndigheders teori, ville staten i realiteten handle som offentlig myndighed og ikke som aktionær. Eftersom en fornuftig privat aktionær ikke ville have truffet beslutninger baseret på politiske og offentlige overvejelser, kan risikoen for personlig hæftelse som følge af sådanne beslutninger ikke tages i betragtning ved en test om en fornuftig privat investor i et samfund med markedsøkonomi (152).
(304)
De franske myndigheder erindrer om, at Kommissionen i sin ABX-beslutning af 7. december 2005 har tænkt sig at tage hensyn til, at »lovgivningen i visse medlemsstater undtagelsesvis gør det muligt for tredjeparter at søge sig fyldestgjort hos aktionærerne i et selskab, der er gået konkurs, navnlig hvis disse aktionærer betragtes som [fjernet i teksten] og/eller har udvist mangelfuld ledelse.« (153)
(305)
Kommissionen minder dog om, at begrebet støtte skal vurderes objektivt og bemærker, at det i beslutningen i den samme sag blev præciseret, at »det endelig under den lidet sandsynlige forudsætning, at alle disse betingelser for at ifalde ansvar i henhold til national ret […] skulle være opfyldt, ikke ville udelukke, at disse foranstaltninger til fordel for datterselskabet havde karakter af statsstøtte.« (154)
(306)
I den foreliggende sag føler Kommissionen sig derfor ikke tilstrækkeligt overbevist af de franske myndigheders argumentation til at konkludere, at SNCM's hovedaktionær med overvejende sandsynlighed risikerede at blive holdt ansvarlig.
(307)
Kommissionen afviser på disse betingelser at tage hensyn til de supplerende fratrædelsesgodtgørelser (jf. betragtning 225 ff.) og konkluderer, at omkostningerne til likvidation af SNCM ville have været ugyldige for staten. Kommissionen finder nemlig, at staten som aktionær ikke kan pålægges likvidationsomkostningerne, da en aktionærs risiko hænger sammen med værdien af hans andel af virksomhedens egenkapital.
6.1.2.2. Konklusion
(308)
Kommissionen mener således, at en privat investor ville være gået ind for den billigste løsning, dvs. en likvidation af SNCM. Kommissionen konkluderer som følge heraf, at den negative pris på 158 mio. EUR udgør statsstøtte.
6.1.3. Kapitaltilførslen fra CGMF på 8,75 mio. EUR
(309)
I deres bemærkninger til åbningsbeslutningen anførte de franske myndigheder, at statens rekapitalisering på 8,75 mio. EUR skete samtidig med de private investorers tilførsel. De forklarede, at sammenfaldet styrkedes af statens mindretalsaktiepost, mens hovedparten af midlerne blev tilført af markedet. Desuden mente myndighederne, at forrentningen af statens kapitalindskud, dvs. […] (60) % om året, ville give et afkast på lang sigt, der er rimeligt for kapital investeret af en privat investor. Endelig anførte de også i et notat af 16. maj 2013, at risikoen ved ophævelsesklausulen blev opvejet af de private aktionærers call-option.
(310)
Statens indskud skal nu sammenlignes med indskuddet fra private købere, dvs. 26,25 mio. EUR. Men som det blev påvist i afsnit 6.1.2, beløber statens indskud sig til 158 mio. EUR, hvortil skal lægges de 38,5 mio. i støtte til enkeltpersoner og de 15,81 mio., der blev udbetalt i henhold til planen fra 2002, som det vil blive påvist i afsnit 6.1.4 og 6.1.5.
(311)
Faktisk er alle foranstaltninger fra 2006 indeholdt i aftaleprotokollen. Parterne i denne protokol, CGMF, BCP og VT, aftalte i samme dokument at foretage tilførslen på 158 mio. EUR, kontokurantlånet på 38,5 mio. EUR og kapitalforhøjelsen på 8,75 mio. EUR. I den foreliggende sag udgør disse tre foranstaltninger en og samme transaktion, som har til formål at privatisere SNCM. Som Retten fastslår i præmis 125 i sin dom af 11. september 2012, [er] »Dette kapitalindskud [på 8,75 mio. EUR] således et led i en global salgsprotokol som følge af en og samme forhandling, hvor overtagernes indskud er modydelser for tunge forpligtelser for den franske stat i forskellig form.« Det er således de tre førnævnte foranstaltninger, der til sammen skal betragtes som statens kapitalindskud til SNCM og sammenlignes med de private investorers indskud med henblik på at vurdere, om deres foranstaltning er af væsentlig karakter eller ej.
(312)
På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at de private aktionærers indskud, dvs. 10,6 % af det samlede indskud ikke kan betragtes som væsentligt.
(313)
Som det allerede blev konstateret i betragtning 311, udgør de tre foranstaltninger i denne sag én privatiseringstransaktion. Kommissionen finder, at tilførslerne af offentlig og privat kapital dermed kan antages at være helt samtidige.
(314)
Vedrørende kriteriet om tilførsler foretaget under sammenlignelige omstændigheder bemærker Kommissionen først og fremmest, at de interesserede parter, CCF og STIM, har rejst tvivl om den private foranstaltnings væsentlige karakter, og især om der er tale om sammenlignelige omstændigheder mellem den offentlige investering og de private investorer på grund af tilstedeværelsen af ophævelsesklausulen.
(315)
Kommissionen finder, at alene omstændighederne omkring denne kapitalforhøjelse viser, at de risici, de private og offentlige investorer løber, ikke er identiske. Alene tilstedeværelsen af og betingelserne i klausulen om ophævelse af overtagelsen viser, at risikosituationen for henholdsvis private investorer og den offentlige investor ikke er den samme, hvis betingelserne i klausulen opfyldes. Ifølge aftaleprotokollen har de private investorer mulighed for at trække sig og få deres indskud tilbage, hvis Kommissionen, Retten eller Domstolen træffer en negativ afgørelse, eller hvis public service-kontrakten ikke fornys. Sidstnævnte del af ophævelsesklausulen er endnu mere negativ for staten, fordi den vedrører SNCM's kerneaktivitet. SNCM har nemlig traditionelt været den operatør, der sikrede trafikforbindelsen mellem Korsika og det franske fastland. Rent skematisk ligger to tredjedele af selskabets aktivitet på trafikken mellem Marseille og Korsika i forbindelse med varetagelsen af public service-forpligtelsen. Ophævelsesklausulen beskytter således de private investorer mod den kommercielle risiko for størstedelen af SNCM's aktiviteter. Den risiko er det nemlig kun staten, der løber.
(316)
Anvendelsen af ovennævnte ophævelsesklausul medfører således dels en forpligtelse for SNCM til at tilbagebetale alle overtagernes indskud til fordel for disse private investorer. Dels ville CGMF igen være ejer af 100 % af kapitalen i SNCM, mens risikoen for likvidation og dermed tab af en væsentlig del af de offentlige investeringer, vil være øget betydeligt.
(317)
For så vidt angår private aktionærers købstilsagn, kan det ikke aktiveres af CGMF i tilfælde af SNCM's betalingsstandsning eller likvidation. Det bekræfter, at denne mulighed ikke kan benyttes i tilfælde af vanskeligheder, og risiciene hviler i al væsentlighed på CGMF, dvs. staten. Kommissionen mener derfor ikke, at dette købstilsagn kan analyseres som modydelse for ophævelsesklausulen.
(318)
Endvidere kan Kommissionen ikke godtage de franske myndigheders argument om, at aftaleprotokollen indeholdt en række garantier med henblik på at beskytte statens investering. Faktisk udgør de forpligtelser, overtagerne får pålagt, ikke risici eller supplerende begrænsninger for overtagerne, som kunne sætte dem i en situation, der kan sammenlignes med CGMF's. De skal udelukkende sikre, at de private overtagere - i den periode, hvor de kan anvende ophævelsesklausulen - ikke foretager en juridisk ændring af SNCM og kun foretager handlinger, der er nødvendige for gennemførelse af forretningsplanen og socialpagten.
(319)
Som Retten understregede i sin dom af 11. september 2012, er en analyse af den forventede rentabilitet alene ikke tilstrækkelig til at konkludere, at staten har foretaget investeringen på markedsvilkår, i den udstrækning risiciene ikke er delt ligeligt mellem offentlige og private aktionærer.
(320)
Selv om investeringsbetingelsen om ligestilling ikke er opfyldt, kan foranstaltningen stadig være i overensstemmelse med princippet om den private investor under markedsøkonomiske vilkår. Det skal derfor bevises, at statens adfærd har svaret til den, en fornuftig privat investor ville have udvist i en lignende situation, f.eks. gennem forudgående analyser af forrentningen af investeringen. Imidlertid fremlagde de franske myndigheder intet bevis for en sådan forudgående analyse. De franske myndigheder anførte blot efterfølgende i deres bemærkninger, at den faste forrentning på […] (60) % ville være passende for en privat investor ved sammenligning med forrentningen af en fransk statsobligation med et afkast på det pågældende tidspunkt på mellem 3,72 og 3,95 %. Men de fremlagde ingen analyse, der viste, at satsen på 10 % ville have været acceptabel for en privat investor i betragtning af statens risici, f.eks. ved ophævelsesklausulen og i forbindelse med virksomhedens situation.
(321)
Især gælder satsen på […] (60) % kun ved en kapitaltilførsel i størrelsesordenen 8,75 mio. EUR, men i en sådan analyse skulle hele statens tilførsel, som er accepteret i protokollen, have været medregnet. Eftersom der ikke er noget afkast af den negative pris på 158 mio. EUR eller kontokurantlånet på 38,5 mio. EUR, ville forrentningen af statens samlede investering i SNCM på privatiseringstidspunktet i 2006 have ligget klart under rentesatsen for en fransk statsobligation. På grund af de tilknyttede risici ville en fornuftig privat investor under markedsøkonomiske vilkår ikke have accepteret en sådan rentesats.
(322)
På baggrund af ovenstående mener Kommissionen ikke, at de ved retspraksis fastsatte kriterier for på forhånd at udelukke, at den omhandlede foranstaltning har karakter af statsstøtte, er opfyldt. Kommissionen er derfor af den opfattelse, at statens kapitaltilførsel på 8,75 mio. EUR gav SNCM en økonomisk fordel, eftersom den blev gennemført sideløbende med en tilførsel af privat kapital og på ikkesammenlignelige vilkår i den i EU-retspraksis fastsatte betydning. Den omtvistede foranstaltning udgør derfor statsstøtte efter EUF-traktatens artikel 107, stk. 1.
6.1.4. De individuelle støtteforanstaltninger (38,5 mio. EUR)
(323)
De franske myndigheder fandt, at denne finansiering udgør individuel støtte, som ikke gavnede virksomheden, og som derfor ikke er statsstøtte. De interesserede parter CCF og STIM anfægtede, at denne foranstaltning skulle udgøre individuel støtte, fordi de bl.a. mente, at foranstaltningen kunne skabe positive indirekte virkninger for SNCM.
(324)
Kommissionen mener, at det forhold, at de direkte modtagere af den individuelle støtte er medarbejdere, ikke er tilstrækkeligt til at påvise, at der ikke er tale om støtte til fordel for deres arbejdsgiver. Retten præciserede nemlig følgende: »[…] den omstændighed, at de direkte modtagere af støtten til enkeltpersoner er medarbejdere, [er] ikke tilstrækkelig til at påvise, at der ikke foreligger en støtte til fordel for deres arbejdsgiver.« (155)
(325)
Som Retten ligeledes anførte i præmis 138 i dommen af 11. september 2012: »[m]ed henblik på at undersøge, om denne støtte til enkeltpersoner udgør støtte som omhandlet i artikel 87, stk. 1, EF, må det […] afgøres, om SNCM opnår en indirekte økonomisk fordel, der har gjort det muligt for selskabet at undgå omkostninger, der normalt skulle have været afholdt af virksomhedens egen kapital, og derfor hindrer, at markedskræfterne virker på sædvanlig måde.«
(326)
Endvidere bemærker Kommissionen, at denne foranstaltning ifølge aftaleprotokollen er en statslig forpligtelse over for private partnere til at finansiere »den del af omkostningerne ved medarbejderes eventuelle frivillige fratræden eller afbrydelse af ansættelseskontrakter (uanset af hvilken art), den såkaldte »kulance«, der skal lægges oven i ethvert beløb, som arbejdsgiveren skal betale (…)«. Som Retten anfører i præmis 145 i dommen af 11. september 2012, synes det forhold, at denne støtte til enkeltpersoner indgår i protokollen om salg, at understrege, at den skaber en fordel. Parterne har benyttet sig af denne mulighed, fordi de kunne opnå en vis fordel heraf.
(327)
Støtten skaber derfor en økonomisk fordel for SNCM, idet den giver selskabet mulighed for ikke at bære alle omkostningerne ved visse medarbejderes eventuelle fremtidige fratræden. Hvis staten fritager en virksomhed for sådanne omkostninger, er det derfor en fordel for virksomheden. Kommissionen anfører, at disse supplerende sociale foranstaltninger sigter mod at lette gennemførelsen af fratrædelsesplaner, som er nødvendige for at nå virksomhedens mål, og ikke følger af en lovbestemt forpligtelse. I den foreliggende sag viser hyppigheden af social uro i SNCM, at gennemførelsen af denne virksomheds socialplan nærmest systematisk medfører strejker og andre faglige aktioner. Disse supplerende sociale foranstaltninger udgør uden tvivl en fordel for SNCM.
(328)
Kommissionen mener derfor, at foranstaltningen udgør statsstøtte efter EUF-traktatens artikel 107, stk. 1.
6.1.5. Restbeløbet på 15,81 mio. EUR, der blev udbetalt som omstruktureringsstøtte i 2002
(329)
Foranstaltningerne fra 2006 sikrede en betydelig forhøjelse af støttebeløbet til den omstrukturering, der undersøges, jf. planen fra 2002, til et beløb af 69,29 mio. EUR og skal analyseres som en ændring af omstruktureringsplanen og omkostningerne hertil. Da privatiseringen blev planlagt var omstruktureringsplanen nemlig allerede i gang. Men SNCM nåede ikke sit mål om at vende tilbage til en situation med rentabilitet. Retten præciserede, at [det] »[i] denne forbindelse skal […] bemærkes, at beslutningen fra 2006 udtrykkeligt anfører den omstændighed, at såfremt der foreligger elementer af omstruktureringsstøtte i planen fra 2006, skal disse vurderes samtidigt med omstruktureringsstøtten i planen fra 2002 (…)« (156). Retten understregede, at denne analyse blev foretaget »med rette«. Beløbet på 69,29 mio. EUR svarer til det beløb på 66 mio. EUR, der blev bevilget i 2002 gennem den første rate i omstruktureringsplanen, og de 3,29 mio. EUR i støtte, som blev bevilget i 2005 gennem anden rate.
(330)
Af dette støttebeløb, som blev bevilget i henhold til omstruktureringsplanen fra 2002, vedrører de 53,4 mio. EUR i virkeligheden public service-kontrakten. Lovligheden af denne støtte blev bekræftet ved Rettens dom af 11. september 2012, og Kommissionen skal derfor undersøge foreneligheden af den egentlige omstruktureringsstøtte, dvs. 15,81 mio. EUR, der blev bevilget under omstruktureringen i 2002, og foreneligheden af alle støtteforanstaltningerne i 2006 på baggrund af rammebestemmelserne fra 2004.
6.2. UNDERSØGELSE AF FORENELIGHEDEN AF OMSTRUKTURERINGSSTØTTEN, DER BLEV UDBETALT I 2002 OG 2006
6.2.1. Rammebestemmelser, der skal undersøges
(331)
Kommissionen konstaterer, at omstruktureringsplanen fra 2002 blev undersøgt i forbindelse med rammebestemmelserne fra 1999. Den bemærkede ligeledes, at de nye foranstaltninger fra 2006, der omfattede planen fra 2002, ligger efter ikrafttrædelsen af de nye rammebestemmelser fra 2004, og blev gennemført, før Kommissionen gav tilladelse hertil.
(332)
I overensstemmelse med overgangsreglerne i henhold til rammebestemmelserne fra 2004 (157) finder disse anvendelse, når der er tale om en ulovlig støtte, som delvis er bevilget efter deres ikrafttræden.
(333)
Hvis foranstaltningerne fra 2006 således udgør støtte, indgår de i de omstruktureringsforanstaltninger, der blev iværksat i 2002, og skal derfor analyseres sammen med disse. Alle disse støtteforanstaltningers forenelighed vil derfor blive analyseret under rammebestemmelserne fra 2004.
6.2.2. SNCM's karakter af kriseramt virksomhed
(334)
For at være berettiget til omstruktureringsstøtte skal virksomheden kunne betegnes som kriseramt i den i rammebestemmelserne fastsatte betydning.
(335)
I den foreliggende sag skal Kommissionen erindre om, at den både i sin beslutning af 17. juli 2002 om redningsstøtten til SNCM (158) og i sin beslutning af 19. august 2002 om indledning af den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende rekapitaliseringsplanen, konstaterede, at dette kriterium var opfyldt med henvisning til SNCM's årsregnskab for 2001.
(336)
Med henblik på den foreliggende afgørelse har Kommissionen på grundlag af virksomhedens årsregnskab for 2002 efterprøvet, om SNCM opfyldte denne betingelse. Egenkapitalen ekskl. lovfæstede hensættelser (159) var fortsat negativ: - 26,5 mio. EUR i 2002 efter - 30,7 mio. EUR i 2001. En så stor manko er udtryk for, at over halvdelen af egenkapitalen er forsvundet, og heraf er mere end en fjerdedel gået tabt inden for de seneste 12 måneder efter anmeldelsen af støtten. Den i rammebestemmelsernes punkt 10, litra a), anførte betingelse er således opfyldt.
(337)
Ud over udviklingen i egenkapitalen konstaterer Kommissionen desuden følgende:
-
fra 2001 til 2002 forværredes årets resultat før skat fra - 5,1 mio. EUR i 2001 til - 5,8 mio. EUR i 2002, og nettounderskuddet i 2002 kunne kun begrænses yderligere ved salg af visse skibe
-
SNCM's cash flow, der var på 39,2 mio. EUR ved udgangen af 2001, var faldet til 35,7 mio. EUR ved udgangen af 2002
-
den finansielle nettogæld, ekskl. leasingaftaler voksede fra 135,8 mio. EUR til 144,8 mio. EUR mellem 2000 og 2002
-
finansieringsomkostningerne (renter og tilsvarende omkostninger) voksede fra 7,0 mio. EUR i 2000 til 9,503 mio. EUR i 2002.
(338)
De franske myndigheder har desuden over for Kommissionen bekræftet, at bankerne har afvist at yde SNCM yderligere lån med henvisning til virksomhedens gæld, på trods af at denne havde tilbudt at stille sine sidste ubehæftede skibe som sikkerhed.
(339)
Public service-kontrakten ændrede intet ved denne analyse. Kontrakten skulle ganske vist sammen med den gennemførte omstruktureringsplan gøre det muligt for SNCM på sigt at opnå positive driftsresultater, men virksomhedens akutte mangel på egenkapital, den voksende gæld og omkostningerne ved de driftsmæssige foranstaltninger i omstruktureringsplanen ville i løbet af kort tid bringe SNCM i betalingsstandsning.
(340)
Da omstruktureringsperioden strakte sig fra 2002 til 2006, er det nødvendigt at kontrollere, om SNCM opfyldte denne betingelse i den pågældende periode og bl.a. på det tidspunkt, hvor der blev truffet beslutning om nye tilførsler af offentlige midler.
(341)
I beslutningen fra 2003 blev det bemærket, at SNCM opfyldte dette kriterium vedrørende regnskabsårene 2001 og 2002 (160).
(342)
Det skal nu kontrolleres, om SNCM stadig opfyldte denne betingelse i regnskabsårene 2003-2005, dvs. det sidste fulde regnskabsår før gennemførelsen af de nye foranstaltninger i 2006 vedrørende privatiseringen af SNCM.
(343)
Som det allerede fremgår af betragtning 73 ff., blev SNCM's situation stærkt forværret i 2004 og 2005. SNCM's resultat blev således opgjort til - 32,6 mio. EUR i 2004 og - 25,8 mio. EUR i 2005. Nettoresultatet var - 29,7 mio. EUR i 2004 og - 28,8 mio. EUR i 2005. Der blev for egenkapitalen i 2005 (- 1,7 mio. EUR) konstateret et tab på 25,5 mio. i forhold til 2004. Dette fald svarer til, at over halvdelen af egenkapitalen er forsvundet, idet mere end en fjerdedel er gået tabt inden for de sidste 12 måneder. Betingelsen, jf. punkt 10, litra a), i rammebestemmelserne fra 2004, er således opfyldt.
(344)
På baggrund af ovenstående finder Kommissionen, at SNCM kan betegnes som kriseramt i den i rammebestemmelserne fra 2004 fastsatte betydning.
6.2.2.1. Egetbidrag
(345)
Det fastsættes i punkt 43 i rammebestemmelserne: »Støttens størrelse og intensitet skal være begrænset til det strengt nødvendige minimum, så omstruktureringen gennemføres som en funktion af virksomhedens, aktionærernes eller den pågældende koncerns finansielle muligheder. Ved vurderingen heraf tages der hensyn til eventuel redningsstøtte, som virksomheden har modtaget på et tidligere tidspunkt. Støttemodtagerne skal selv yde et betydeligt bidrag til omstruktureringsplanen af egne midler, herunder ved afhændelse af aktiver, som ikke er nødvendige for virksomhedens overleven, eller ved finansiering udefra på markedsvilkår. Et sådant bidrag er udtryk for, at markederne har tillid til, at virksomheden igen kan blive rentabel. Bidraget skal være et reelt bidrag, dvs. et faktisk bidrag, hvilket udelukker forventede fremtidige gevinster såsom cash flow, og det skal være så stort som muligt.«
(346)
Følgende præciseres i rammebestemmelsernes punkt 44: »Kommissionen vil normalt anse følgende bidrag til omstruktureringen for at være passende: mindst 25 %, når der er tale om små virksomheder, mindst 40 %, når der er tale om mellemstore virksomheder, og mindst 50 %, når der er tale om store virksomheder. Under ekstraordinære omstændigheder og i tilfælde af særligt store problemer, som medlemsstaten skal kunne påvise, kan Kommissionen acceptere et mindre bidrag fra virksomheden selv.«
(347)
Det præciseres ligeledes i punkt 7 i rammebestemmelserne, at det vil være »hensigtsmæssigt mere utvetydigt at fastslå det princip, at [støttemodtagerens væsentlige bidrag] skal være et reelt bidrag og ikke må indeholde støtte. Støttemodtagerens bidrag tjener to formål: På den ene side vil det kunne bidrage til at påvise, at markederne (ejere, kreditorer) har tillid til, at virksomheden kan blive levedygtig igen inden for et forholdsvis kort tidsrum. På den anden side vil det sikre, at omstruktureringsstøtten begrænses til det minimum, der er nødvendigt for at genskabe virksomhedens levedygtighed, samtidig med at fordrejningen af konkurrencen begrænses. […]«.
(348)
Retspraksis understreger ligeledes, at egetbidraget skal vise, at markedet har tillid til, at virksomheden igen kan blive rentabel (161). Kommissionen understreger, at dette krav er særdeles relevant, når der tale om SNCM på grund af virksomhedens situation siden 2002. Kommissionen minder om, at de oprindelige omstruktureringsforanstaltninger fra 2002 ikke gav de forventede resultater. Nogle af dem blev enten ikke respekteret eller blev ikke gennemført (se betragtning 351). Da SNCM i 2004 ikke var i stand til at gennemføre disse første omstruktureringsforanstaltninger fuldt ud, fortsatte virksomhedens økonomiske og finansielle situation med at forværres (betragtning 73-75).
(349)
Omstruktureringsomkostningerne beløb sig til 46 mio. EUR i 2002. Vedrørende foranstaltningerne fra 2006 mener Kommissionen, at omstruktureringsomkostningerne svarede til støttebeløbet (162), dvs. 202,55 mio. EUR, hvortil skal lægges de private parters kapitalforhøjelse, dvs. 26,25 mio. EUR, hvilket i alt giver 274,8 mio. EUR. Egetbidraget består af 42,385 mio. i nettoafhændelse af aktiver og 26,25 mio. i de private partneres kapitalforhøjelse, dvs. et samlet egetbidrag på 68,635 mio. EUR. Under hensyntagen til de nye foranstaltninger fra 2006 når egetbidraget derfor op på 25 %, mens et bidrag ifølge rammebestemmelserne skal være på mindst 50 %. Kommissionen præciserer, at de franske myndigheder ikke har påberåbt sig ekstraordinære omstændigheder og tilfælde af særligt store problemer for at få Kommissionen til at acceptere et mindre bidrag fra virksomheden selv. Under alle omstændigheder finder Kommissionen ikke, at der i den foreliggende sag er tale om ekstraordinære omstændigheder, som kan begrunde et lavere egetbidrag end det i rammebestemmelserne fra 2004 påkrævede.
(350)
Kommissionen mener derfor, at SNCM's egetbidrag til omstruktureringen er utilstrækkeligt efter rammebestemmelserne.
6.2.2.2. Genetablering af virksomhedens rentabilitet på lang sigt
(351)
I åbningsbeslutningen udtrykte Kommissionen tvivl om, hvorvidt SNCM's langsigtede rentabilitet kunne genetableres, bl.a. under henvisning til følgende forhold:
-
SNCM påtænkte ikke at nedlægge sine tabsgivende aktiviteter
-
omstruktureringsplanens succes hang tæt sammen med tildelingen af public service-kontrakten mellem Marseille og Korsika i perioden mellem den 1. januar 2007 og 31. december 2012
-
den planlagte nedskæring af skibsbesætningen i henhold til planen fra 2002 blev ikke overholdt, og produktivitetsstigningen på 10 % blev ikke nået
-
nedlæggelsen af 400 fuldtidsækvivalente stillinger og de i planen fra 2006 fastsatte produktivitetsforanstaltninger var utilstrækkelige på grund af afvigelserne fra planen fra 2002.
(352)
De franske myndigheder svarede, at ændringen i aktionærkredsen og iværksættelsen af privatiseringsplanens tre foranstaltninger ville gøre det muligt for SNCM at udvikle sin virksomhed på et sundt grundlag, og at den tabsgivende karakter af visse dele af virksomheden derfor ikke var uoprettelig.
(353)
Kommissionen konstaterer, at de i omstruktureringsplanen fra 2002 fastsatte foranstaltninger ikke kunne gennemføres, hvilket har medført en stærk forværring af selskabets resultater i 2004 og 2005. I 2006 kunne driftsresultatet ikke genoprettes gennem omsætningsstigningen på 20 mio. EUR og forhøjelsen af kompensationen for public service-forpligtelsen på 9 mio. EUR, da stigningen i brændstofpriser og driftsomkostninger var langt større end forudsat. Kommissionens ekspert konstaterede, at overtagernes gennemførelse af forretningsplanen blev stærkt forsinket af flere begivenheder (163), og konkluderede, at de kumulerede underskud risikerede at blive langt større end oprindelig forudset for 2007.
(354)
Som følge heraf mener Kommissionen ikke, at de franske myndigheders svar har fjernet al dens tvivl. Det forekom nemlig risikabelt at knytte en genetablering af rentabiliteten sammen med tildeling af public service-kontrakten for 2007-2013 og iværksættelsen af de tre foranstaltninger i privatiseringsplanen, for hvilke lovligheden og foreneligheden med det indre marked ikke var blevet bekræftet. Troværdigheden af en plan for genoprettelse af en virksomheds langsigtede rentabilitet forudsætter i det mindste, at de hypoteser, der lægges til grund, er realistiske. Men i den foreliggende sag er planens succes næsten udelukkende afhængig af realiseringen af to hypotetiske begivenheder, som SNCM ikke er herre over. Så på baggrund af SNCM's finansielle situation på det pågældende tidspunkt sætter Kommissionen spørgsmålstegn ved virksomhedens kapacitet til at finansiere den nødvendige fornyelse af visse af dens færger. Denne fornyelse præsenterer de franske myndigheder imidlertid som det, der gør det muligt at nå målene om genopretning af rentabiliteten.
(355)
Kommissionen mener derfor ikke, at betingelsen om genoprettelse af den langsigtede rentabilitet, som kræves i rammebestemmelserne, er opfyldt.
6.2.2.3. Forhindring af urimelige konkurrencefordrejninger (modydelser)
(356)
Den annullerede beslutning fra 2008 omfattede fire kompensationsforanstaltninger:
-
lukning af datterselskabet Corsica Marittima (82 000 passagerer i 2000), der sejlede mellem Italien og Korsika, og dermed SNCM-koncernens tilbagetrækning fra det pågældende marked
-
SNCM's tilbagetrækning i næsten fuldt omfang fra sejlads mellem Toulon og Korsika - et marked med ikke mindre end 460 000 passagerer i 2002
-
begrænsning af SNCM's samlede antal udbudte pladser og overfarter hvert år, især mellem Nice og Korsika, med virkning fra 2003
-
salg af fire skibe.
(357)
Kommissionen gør opmærksom på, at de franske myndigheder havde foreslået disse foranstaltninger i forhold til støttebeløbet på 15,81 mio., hvilket svarer til den omstruktureringsstøtte, der blev ydet i 2002.
(358)
Efter annulleringen af beslutningen fra 2008 ved dom af 11. september 2012 er det samlede støttebeløb på over 210 mio. EUR. Kommissionen finder ikke, at dens tvivl har kunnet fjernes af følgende årsager.
(359)
Vedrørende det planlagte salg af de fire skibe under omstruktureringen i 2002 bemærker Kommissionen, at disse afhændelser delvis blev opvejet af leveringen af Danielle Casanova i juni 2002, de kombinerede passager- og fragtskibe Paglia Orba og Pascal Paoli i 2003.
(360)
Vedrørende lukningen af Corsica Marittima præciseres det bl.a. i rammebestemmelsernes punkt 40, at »[a]fskrivninger og nedlæggelse af tabsgivende aktiviteter, der under alle omstændigheder ville være nødvendige for igen at gøre virksomheden levedygtig, vil ikke blive betragtet som en indskrænkning af virksomhedens kapacitet eller aktivitetsniveau med henblik på vurderingen af modydelserne«. Som følge heraf kan lukningen af Corsica Marittima, der havde været tabsgivende siden sin oprettelse i 1990, ikke betegnes som en kompensationsforanstaltning, men snarere som en foranstaltning, der bidrager til at gøre virksomheden rentabel på lang sigt.
(361)
Det samme ræsonnement gælder for overfarten mellem Nice og Korsika. Kommissionen bemærker, at SNCM har en mindre markedsandel, idet Corsica Ferries France sidder på 70 % af markedet (164). Ifølge Stephens-rapporten er der især i sommerperioden en stærk efterspørgsel efter afgangene fra Nice. Endvidere er der også uden for sommersæsonen efterspørgsel efter denne rute. Alligevel gav denne rute underskud mellem 2004 og 2007. Denne foranstaltning kan derfor ikke betegnes som en kompensationsforanstaltning, men snarere som en foranstaltning, der bidrager til at gøre virksomheden rentabel på lang sigt.
(362)
Kommissionen bemærker ligeledes, at passagertrafikken er vokset betydeligt mellem Korsika og Toulon havn fra under 200 000 passagerer om året i 1999 til næsten 1 mio. i 2007 (165). Følgelig kan SNCM's tilbagetrækning i næsten fuldt omfang fra denne rute betegnes som en kompensationsforanstaltning. Kommissionen bemærker dog, at ruten Toulon-Korsika er den mindst vigtige rute for SNCM målt i antal passagerer.
(363)
Selv om denne foranstaltning blev betegnet som kompensationsforanstaltning finder Kommissionen dog, at den vil være helt utilstrækkelig. Det hedder nemlig i rammebestemmelsernes punkt 40, at »[m]odydelserne skal stå i rimeligt forhold til støttens konkurrencefordrejende virkninger (…)«. Som anført i betragtning 341 og 342 konstaterer Kommissionen, at de franske myndigheder havde foreslået disse foranstaltninger i forhold til støttebeløbet på 15,81 mio. EUR, hvilket svarer til den omstruktureringsstøtte, der blev ydet i 2002. Det samlede støttebeløb er fremover på ca. 218 mio. EUR, og Kommissionen er derfor af den opfattelse, at de foreslåede foranstaltninger er utilstrækkelige i forhold til den konkurrencefordrejning, bevillingen af denne støtte skaber.
(364)
Kommissionen konstaterer følgelig, at tvivlen om, hvorvidt disse foranstaltninger skal betegnes som kompensationsforanstaltninger eller som foranstaltninger, der er nødvendige for at gøre virksomheden rentabel igen, ikke har kunnet fjernes. Under alle omstændigheder er de foreslåede foranstaltninger fortsat helt utilstrækkelige.
(365)
De franske myndigheder har fremhævet risikoen for, at CFF får monopol, hvis SNCM forsvandt. Kommissionen er af den opfattelse, at de franske myndigheder ikke i tilstrækkelig grad har påvist tilstedeværelsen og omfanget af denne risiko. Passager- og fragttransporten mellem det franske fastland og Korsika er et åbent og konkurrencebaseret marked for alle operatører i Middelhavet. Det er ligeledes karakteristisk for dette marked, at der ikke er hindringer for adgang til markedet. Uanset hvad, kan Corsica Ferries' position ikke begrunde, at konkurrencen fordrejes gennem de omtvistede foranstaltninger.
(366)
På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at de foreslåede foranstaltninger ikke opfylder kriterierne i punkt 38-42 i rammebestemmelserne.
VII. KONKLUSION
7.1. UFORENELIGHED OG TILBAGESØGNING AF DEN AF DE FRANSKE MYNDIGHEDER I 2002 ANMELDTE KAPITALTILFØRSEL OG DE TRE NYE FORANSTALTNINGER, SOM DE FRANSKE MYNDIGHEDER IVÆRKSATTE I 2006
(367)
Kapitaltilførslen på 15,81 mio. EUR, som de franske myndigheder anmeldte i 2002, og de tre nye foranstaltninger, de franske myndigheder iværksatte i 2006, dvs. 100 % salg af SNCM til en negativ pris på 158 mio. EUR, den af CGMF tegnede kapitaludvidelse på 8,75 mio. EUR og kontokurantlånet på 38,5 mio. EUR til fordel for SNCM's medarbejdere, udgør statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. Denne støtte er ikke forenelig med det indre marked.
(368)
Kommissionen gør opmærksom på, at enhver ulovlig og uforenelig støtte i henhold til artikel 14, stk. 1, i forordning (EF) nr. 659/1999 skal tilbagesøges hos modtageren.
(369)
Med henblik på denne tilbagesøgning skal de franske myndigheder desuden tillægge støttebeløbet renter fra den dato, den omtvistede støtte blev stillet til rådighed for virksomheden, og indtil den er tilbagebetalt (166) i overensstemmelse med kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 (167).
7.2. UFORENELIGHED OG TILBAGESØGNING AF REDNINGSSTØTTEN
(370)
Fra det tidspunkt, hvor de anmeldte omstruktureringsforanstaltninger ikke opfylder forenelighedskriterierne i rammebestemmelserne, skal der normalt drages konsekvenser af denne uforenelighed med hensyn til den redningsstøtte til SNCM, de franske myndigheder har tilladt, og som er genstand for Kommissionens beslutning af 17. juli 2002, idet støtten skal kræves tilbagebetalt.
(371)
Den 19. november 2002 fremsendte de franske myndigheder en kopi til Kommissionen af låneaftalerne mellem SNCM og CGMF samt dokumentation for tilbagebetalingen af CGMF's kontantlån til SNCM i to rater henholdsvis den 13. maj og den 14. juni 2002 -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Kapitaltilførslen på 15,81 mio. EUR og de tre nye foranstaltninger, de franske myndigheder iværksatte i 2006, dvs. 75 % salg af SNCM til en negativ pris på 158 mio. EUR, den af CGMF tegnede kapitaludvidelse på 8,75 mio. EUR og kontokurantlånet på 38,5 mio. EUR til fordel for SNCM's medarbejdere, som Frankrig iværksatte til fordel for SNCM i modstrid med artikel 108, stk. 3, i TEUF, udgør ulovlig og uforenelig statsstøtte.
Artikel 2
1. Frankrig skal tilbagesøge den i artikel 1 omhandlede støtte fra støttemodtageren.
2. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter fra det tidspunkt, hvor den blev udbetalt til støttemodtageren, og indtil den er tilbagebetalt.
3. Beløbet beregnes med renters rente i overensstemmelse med kapitel V i forordning (EF) nr. 794/2004 og Kommissionens forordning (EF) nr. 271/2008 (168) om ændring af forordning (EF) nr. 794/2004.
Artikel 3
1. Tilbagebetalingen af den i artikel 1 omhandlede støtte iværksættes omgående og effektivt.
2. Frankrig gennemfører denne afgørelse senest fire måneder efter meddelelsen heraf.
Artikel 4
1. Frankrig underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse Kommissionen om følgende:
a)
det samlede beløb (hovedstol og renter), som støttemodtageren skal tilbagebetale
b)
en detaljeret beskrivelse af, hvilke foranstaltninger der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme afgørelsen
c)
dokumentation for, at støttemodtageren har fået påbud om at tilbagebetale støtten.
2. Frankrig holder løbende Kommissionen orienteret om de nationale foranstaltninger, der træffes for at efterkomme denne afgørelse, indtil den i artikel 1 omhandlede støtte er fuldt tilbagebetalt. På Kommissionens anmodning giver Frankrig omgående oplysninger om de planlagte eller allerede gennemførte foranstaltninger med henblik på at efterkomme denne afgørelse. Frankrig fremsender også udførlige oplysninger om de støttebeløb med renter, der allerede er tilbagebetalt af støttemodtageren.
Artikel 5
Denne afgørelse er rettet til Den Franske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. november 2013.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2013. november 20.)
a Franciaország által az SNCM javára nyújtott SA.16237 (C58/02 [korábbi N118/02]) számú állami támogatásról
(az értesítés a C(2013) 7066. számú dokumentummal történt)
(Csak a francia nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2014/882/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután felkérte az érdekelt feleket, hogy nyújtsák be észrevételeiket a fent említett cikkeknek megfelelően (2), továbbá tekintettel a felek észrevételeire,
mivel:
I. ELJÁRÁS
1.
2002. február 18-án Franciaország a Société nationale maritime Corse-Méditerranée (a továbbiakban: az SNCM) javára szóló szerkezetátalakítási támogatási tervet jelentett be a Bizottságnak; a bejelentést 2002. július 3-án kiegészítették (3). A szerkezetátalakítási terv a francia hatóságok 2001. december 20-án kelt arról szóló bejelentését követte, hogy a Compagnie générale maritime et financière (a továbbiakban: CGMF) (4) 22,5 millió EUR készpénzelőleget nyújtott megmentési támogatásként az SNCM-nek. 2002. július 17-i határozatában (5) (a továbbiakban: a 2002-es határozat) a Bizottság engedélyezte az SNCM javára nyújtott megmentési célú támogatást az EK-Szerződés 88. cikke (3) bekezdésében meghatározott előzetes vizsgálati eljárás szerint. A bejelentett szerkezetátalakítási támogatás az SNCM CGMF révén történő feltőkésítését jelentette 76 millió EUR összeggel.
2.
2002. augusztus 19-én kelt levelében a Bizottság azon határozatáról tájékoztatta a francia hatóságokat, hogy az EK-Szerződés 88. cikke (2) bekezdésének és a 659/1999/EK tanácsi rendelet 6. cikkének értelmében (6) megindítja a hivatalos vizsgálati eljárást (7).
3.
2002. október 8-án (8) a francia hatóságok közölték a Bizottsággal a 2002. augusztus 19-i (9) határozattal kapcsolatos észrevételeiket.
4.
A francia hatóságok kérésére a Bizottsággal munkaértekezletekre került sor 2002. október 24-én, 2002. december 3-án és 2003. február 25-én.
5.
Az eljárás megindítása során a Bizottsághoz két vállalat részéről érkeztek észrevételek, nevezetesen a Corsica Ferries France (a továbbiakban: a CFF) részéről 2003. január 8-án (10) és a STIM d’Orbigny csoport STEF-TFE (a továbbiakban: a STIM) részéről 2003. január 7-én, valamint különböző francia regionális és helyi hatóságoktól 2002. december 18-án, illetve 2003. január 9-én és 10-én. A Bizottság ezeket az észrevételeket véleményezésre levélben megküldte Franciaországnak 2003. január 13-án és 16-án, valamint február 5-én és 21-én.
6.
A francia hatóságok megtették észrevételeiket a Bizottságnak a CFF és a STIM megjegyzéseire vonatkozóan 2003. február 13-án (11) és május 27-én (12).
7.
2003. január 16-án a Bizottság kiegészítő tájékoztatást kért, amelyre a francia hatóságok 2003. február 21-én válaszoltak.
8.
2003. február 10-én (13) kelt levelükben a francia hatóságok érveket sorakoztattak fel annak bizonyítására, hogy a tervezett támogatás teljes egészében megfelel a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatásnak (14) (a továbbiakban: az 1999-es iránymutatás).
9.
2003. február 25-én (15) a francia hatóságok a Bizottság kérésére átadták az SNCM-re és a STIM-re nézve kötelező részvénytulajdonosi megállapodás másolatát.
10.
2004/166/EK határozatában (16) (a továbbiakban: a 2003-as határozat) a Bizottság bizonyos feltételek mellett jóváhagyta az SNCM javára szóló szerkezetátalakítási támogatás nyújtását, amely két részletben fizetendő; az első 66 millió EUR, míg a második maximum 10millió EUR összegű, amelyet majd a 2003-as határozat elfogadása után megvalósított eszközértékesítésből eredő nettó bevétel függvényében határoznak meg. Az első részlet kifizetését a 2003-as határozat engedélyezte.
11.
2003. október 13-án a CFF a 2003-as határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújtott be az Európai Közösségek Törvényszékén (a továbbiakban: a Törvényszék) (T-349/03. sz. ügy).
12.
2005/36/EK határozatával (17) (a továbbiakban: a 2004-es határozat) a Bizottság úgy határozott, hogy a Franciaország által 2004. június 23-án kért módosítások - azaz az Aliso és Asco hajók felcserélése azon a hajólistán, amelyen szereplő hajók használatára az SNCM engedélyt kapott a 2003-as határozatot követően, és az Aliso eladása az Asco nevű hajó helyett - nem kérdőjelezik meg a 2003-as határozatban engedélyezett szerkezetátalakítási támogatás összeegyeztethetőségét a belső piaccal.
13.
A 2005. március 16-i határozattal (a továbbiakban: a 2005-ös határozat) (18) a Bizottság jóváhagyta a szerkezetátalakítási támogatás 3,3 millió EUR összegű második részletének folyósítását, amellyel az engedélyezett szerkezetátalakítási támogatás teljes összege 69,3 millió EUR-ra emelkedett.
14.
A Törvényszék a T-349/03. sz. ügyben (19)2005. június 15-én megsemmisítette a 2003-as határozatot azon az alapon, hogy a támogatás minimális jellegét tévesen értékelték.
15.
2005. október 25-én (20) a francia hatóságok átadták a Bizottságnak azon információkat, amelyek a társaságnak a szerkezetátalakítási támogatási terv 2002. február 18-i közzététele utáni pénzügyi helyzetére vonatkoznak.
16.
2005. november 17-én (21) a francia hatóságok adatokat szolgáltattak a 2002-es szerkezetátalakítási terv frissítésére és az SNCM saját tőkéjének helyreállítására vonatkozóan (22).
17.
2006. március 15-én a francia hatóságok összefoglaló piaci jelentést küldtek a Bizottságnak, valamint benyújtották az üzleti tervet (bevételek rész) és a tervezett eredménykimutatást (23). 2006. március 28-án és 2006. április 7-én (24) további dokumentumokat adtak át a Bizottságnak. A 2006. április 7-i levélben a francia hatóságok arra is felkérték a Bizottságot, hogy „közszolgáltatási kompenzációs” jellege miatt a 2002-es szerkezetátalakítási támogatás egy részét, nevezetesen az 53,48 millió EUR-s összeget ne egy szerkezetátalakítási terv keretében tett lépésnek tekintsék, hanem az Altmark (25) ügyben hozott ítélet alapján támogatásnak nem minősülő intézkedésnek vagy az EK-Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése alapján a szerkezetátalakítási tervtől független és önálló intézkedésnek.
18.
2006. április 21-én a 139/2004/EK tanácsi rendelet (26) 4. cikke alapján a Bizottság egy olyan összefonódási tervről kapott tájékoztatást, amelynek keretében a Veolia Transport (a továbbiakban: a VT) (27) és a Butler Capital Partners (a továbbiakban: a BCP) közösen szerezte meg az SNCM (28) ellenőrzését. 2006. május 29-i határozatában (29) a Bizottság úgy döntött, hogy nem ellenzi a bejelentett eljárást, és azt a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánította.
19.
2006. június 21-én (30) a francia hatóságok átadták a Bizottságnak a Gazdasági, Pénzügyi és Ipari Minisztérium 2006. május 26-i rendeletét, amely jóváhagyja a Société nationale des chemins de fer français (a továbbiakban: az SNCF) által elhatározott pénzügyi műveleteket, valamint a 2006. május 26-án kelt 2006-606. számú rendeletet az SNCM magánszektorba történő átviteléről.
20.
A közszolgáltatási megbízásra és a Korzika ellátásával kapcsolatos szociális jellegű támogatásokra vonatkozó tájékoztatást 2006. június 7-én továbbították a Bizottság részére (31).
21.
2006. szeptember 13-án kelt levelében a Bizottság értesítette a francia hatóságokat azon döntéséről, hogy megindítja az EK-Szerződés 88. cikkének (2) bekezdésében és a 659/1999/EK rendelet 6. cikkében meghatározott hivatalos vizsgálati eljárást az SNCM javára tett új intézkedésekkel és a 2002-ben bejelentett szerkezetátalakítási tervvel kapcsolatban (32) (a továbbiakban: a 2006-os határozat).
22.
2006. november 16-án Franciaország megküldte észrevételeit a Bizottságnak a 2006-os határozatról (33).
23.
Mivel a Bizottságtól több érdekelt fél az észrevételeik benyújtási határidejének egy hónappal történő meghosszabbítását kérte (34), a Bizottság ezt a további határidőt valamennyi érdekelt fél számára engedélyezte (35).
24.
A Bizottsághoz észrevételek érkeztek a CFF-től (36) és a STIM-től (37); az észrevételeket 2007. február 20-án kelt levélben megküldték a francia hatóságoknak. Egy harmadik érdekelt fél szintén tett észrevételeket, amelyeket ugyancsak továbbítottak a francia hatóságoknak, és amelyeket 2008. május 28-án e fél visszavont.
25.
A francia hatóságok 2007. április 30-án (38) közölték megjegyzéseiket a harmadik érdekelt felek észrevételeire vonatkozóan.
26.
2007. december 20-án a CFF panaszt nyújtott be a Bizottságnál az SNCM ellen, kiegészítve a 2007. június 15-én és 2007. november 30-án küldött információkat. Ez a panasz a 2007 júniusában a korzikai regionális hatóságok és a Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM közös vállalkozás között 2007-2013-ra aláírt új közszolgáltatási megbízásról szóló megállapodás 3. cikkére vonatkozik. A CFF szerint e záradék alkalmazása mintegy 10 millió EUR nagyságrendben új pénzügyi forrásokat mozgósítana az SNCM számára a 2007. évre. Ezenkívül a CFF kifejtette, hogy az SNCM számára közszolgáltatási kötelezettség kapcsán kifizetett kompenzáció állami támogatás, amely ráadásul jogellenes, mivel arról a Bizottságot nem értesítették.
27.
A Bizottság tájékoztatta az érdekelt feleket azon határozatáról, hogy 2008. március 14-ig meghosszabbítja az észrevételeik benyújtására megállapított határidőt.
28.
A Bizottság 2008. március 26-án továbbította Franciaországnak az érdekelt harmadik felek észrevételeit, amelyekre vonatkozóan Franciaország 2008. március 28-án, április 10-én és április 28-án közölte megállapításait.
29.
2008. július 8-ai határozatában a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a 2006-os új intézkedések nem minősültek állami támogatásnak az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében, és a 2002-ben bejelentett intézkedések a belső piaccal összeegyeztethető támogatások voltak.
30.
Ezt a határozatot a Törvényszék (39)2012. szeptember 11-én részben hatályon kívül helyezte, mert úgy találta, hogy a Bizottságnak a 2006-ban megvalósított intézkedésekre vonatkozó következtetéseit nyilvánvaló értékelési hibák érvénytelenné tették. A Törvényszék álláspontja szerint a Bizottságnak a 2002-es szerkezetátalakítási támogatásra vonatkozó elemzését felül kell vizsgálni, mert a határozat azon a tényen alapult, hogy a 2006-os intézkedések támogatástól mentesek voltak.
31.
Az egyetlen támogatás, amellyel kapcsolatban az összeegyeztethetőség megállapítását nem nyilvánították semmisnek, az SNCM 1991-2001 közötti időszakra vonatkozó közszolgáltatási kötelezettségeinek kompenzációjaként szolgáló 53,4 millió EUR volt. Következésképpen ezt a pontot e határozat nem tárgyalja.
32.
A Bizottságnak a fentiek fényében egy új végleges határozatot kell elfogadnia. Az érvénytelenített határozat elfogadásának napja utáni tények vizsgálatára nincs szükség. Az érvénytelenítést követően a Bizottságnak előbb azt kell értékelnie, hogy a kérdéses intézkedések némelyike megfelel-e egy piacgazdasági magánbefektető viselkedésének, majd pedig azt, hogy amennyiben a vizsgált intézkedések állami támogatásnak minősülnek, az iránymutatásban meghatározott összeegyeztethetőségi feltételek teljesülnek-e. A Törvényszék ítélkezési gyakorlatának megfelelően (40) a Bizottság e két újbóli vizsgálat mindegyikével kapcsolatban csak olyan információkat vehet figyelembe, amelyek a rendelkezésére álltak az érvénytelenített határozat elfogadásának napján, azaz 2008. július 8-án (41).
33.
2012. november 13-án találkozóra került sor a Bizottság, a francia hatóságok és az SNCM képviselői között.
34.
2012. december 6-i és 2013. február 5-i levelükben a francia hatóságok két külön kérelmet terjesztettek be az eljárás újbóli megnyitásáról rendelkező határozat iránt az alábbiakra hivatkozva: a körültekintő piacgazdasági befektetői teszt kritériumainak meghatározásával a Törvényszék olyan innovatív ítéletet hozott, amely szükségessé tette a kontradiktórikus eljárás újbóli megnyitását. 2013. január 15-i és február 13-i levelében a Bizottság elutasította ezeket a kérelmeket, hangsúlyozva, hogy az eljárást pontosan attól a ponttól lehetne újból megnyitni, ahol a törvénytelenség történt, és kijelentette, hogy a vizsgálat megindításáról szóló 2006-os határozat semmilyen szempontból nem volt jogellenes. Ugyanakkor tájékoztatta a francia hatóságokat, hogy jogukban áll bármilyen kiegészítő információt vagy dokumentumot benyújtani, amelynek megtárgyalását vagy elemzését helyénvalónak érzik.
35.
A francia hatóságok 2013. május 16-án tájékoztatót küldtek a Bizottságnak.
36.
2013. június 19-i levelében az SNCM ugyancsak a hivatalos vizsgálati eljárás újbóli megnyitásáról szóló határozat meghozatalát kérelmezte a francia hatóságok által előterjesztettekhez hasonló indokokkal. 2013. július 10-i levelében a Bizottság a kérelmet elutasította. Ugyanakkor a Bizottság az SNCM-et is tájékoztatta, hogy jogában áll bármilyen kiegészítő információt vagy dokumentumot benyújtani, amelynek megtárgyalását vagy elemzését helyénvalónak érzi.
37.
2013. augusztus 27-én az SNCM tájékoztatót és az SNCM eladásáról szóló új jelentést nyújtott be.
II. LEÍRÁS
2.1. AZ E HATÁROZAT ÁLTAL LEFEDETT INTÉZKEDÉSEK KEDVEZMÉNYEZETTJE
38.
Az e határozat által lefedett intézkedések kedvezményezettje az SNCM, amely több leányvállalattal rendelkezik a tengeri ágazatban, és utasok, személy- és tehergépkocsik tengeri szállítását végzi Franciaország kontinentális részét Korzikával, Olaszországgal (Szardínia) és a Maghreb-országokkal (Algéria és Tunézia) összekötő tengeri utakon.
39.
Az SNCM egy részvénytársaság, amely 1969-ben jött létre két, 1850-ben létesült vállalat, a Compagnie générale transatlantique és a Compagnie de navigation mixte összeolvadásával. Annak idején Compagnie générale transméditerranéenne volt a neve; 1976-ban kapta a Société nationale maritime Corse-Méditerranée elnevezést azt követően, hogy az SNCF tőkerészesedést szerzett benne. A társaságot a francia kormány választotta ki a Korzikával való területi folytonosság elvének megvalósítása érdekében, összehangolva a tengeri szállítási díjakat az SNCF vasúti tarifáival egy 1976. március 31-én kötött 25 évre szóló keretmegállapodás alapján. A Compagnie générale transatlantique már előzőleg megbízást kapott a francia kormánytól egy korábbi, 1948. december 23-án kötött megállapodásban a korzikai tengeri szállítás ellátására.
40.
A feltőkésítésről szóló hivatalos értesítés idején 2002-ben az SNCF 20, a CGMF pedig 80 %-ban volt tulajdonos az SNCM-ben. Az SNCM 2006. május 30-i részvénytőke-eladásának következtében (lásd e határozat 18. preambulumbekezdését) a BCP és a VT az SNCM tőkéjének 38 %-át, illetve 28 %-át birtokolja, míg a CGMF 25 % erejéig van jelen (a tőke 9 %-át a munkavállalóknak tartják fenn).
41.
2008-ban az SNCM legjelentősebb leányvállalatai a Compagnie Méridionale de Navigation (a továbbiakban: a CMN) (42), a Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (a továbbiakban: a CGTH) (43), az Aliso Voyage (44), a Sud-Cargos (45), a Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (a továbbiakban: a SARA) (46), a Ferrytour (47) és a Les Comptoirs du Sud (48) voltak.
42.
A nagy sebességű Aliso és Asco (49) nevű hajók 2004 szeptemberében, illetve 2005 májusában történt átruházását követően az SNCM flottája tíz hajóból áll (öt komphajó (50), négy vegyes használatú hajó (kombinált teher- és utasszállító) (51) és egy nagy sebességű hajó, amely főleg Nizzából indul (52)), amelyekből hét saját tulajdonban van (53).
43.
A teljesség kedvéért meg kell jegyezni, hogy Franciaország kontinentális részének kikötői és Korzika között a rendszeres tengeri szállítási szolgáltatás 1948 óta közszolgáltatás keretében működik. 1976 és 2001 között az SNCM és a CMN volt a koncesszióbirtokos egy eredetileg 25 évre kötött keretmegállapodás alapján. A hatályos közösségi szabályoknak megfelelően (54) és a korzikai regionális hatóságok (55) által szervezett európai ajánlati felhívások (56) után az SNCM és a CMN közösen nyerték el a Marseille és Korzika közötti szolgáltatás pénzügyi hozzájárulás fejében 2002-től 2006-ig történő működtetésére vonatkozó közszolgáltatási megbízási szerződést.
44.
Mivel a közszolgáltatási megbízás 2006 végén lejárt, a fent említett állami hajózási szolgáltatást - amelyre új európai szintű ajánlati felhívást tettek közzé (57) - az SNCM-CMN közös vállalkozás nyerte el 2007. május 1-től2013. december 31-ig, körülbelül évi 100 millió EUR támogatással.
45.
Hasonlóképpen valamennyi, a szigetre Toulonból vagy Nizzából induló járat üzemeltetőjét járatsűrűségi kötelezettségek terhelik. Ezeken az útvonalakon a korzikai lakosok, valamint más utaskategóriák 2002-től 2013-ig szociális támogatásban részesültek, amelyet a Bizottság 2002. július 2-án (58) és 2007. április 24-én (59) hozott határozatai értelmében vezettek be.
2.2. A PIACI HELYZET
46.
Az SNCM elsősorban az utasszállítás és teherszállítás egymástól független piacán működik. Franciaországból Korzikára és a Maghreb-országokba szállít, valamint - kisebb mértékben - Olaszországba és Spanyolországba.
2.2.1. Korzikai forgalom
2.2.1.1. Utasszállítás
47.
A Korzikára irányuló utasszállítási szolgáltatás erősen szezonális piac. Az utasok számában szezonális csúcsok jellemzik, amelyek a legkevésbé forgalmas időszakok tízszeresét is elérhetik, ez pedig olyan flotta kialakítását követeli meg az üzemeltetőktől, amely képes kielégíteni e csúcsidőszakok igényeit. A forgalom felét július és augusztus adja. Ezen túlmenően egyenlőtlenség van az útvonal irányát illetően is, még a csúcsidőszakokban is: júliusban például a szárazföldről maximális telítettséggel indulnak, míg a visszaúton szinte üresek. Így a hajók átlagos éves utasférőhely-kihasználtsága viszonylag alacsony.
48.
Az SNCM az az üzemeltető, amelyre Korzika és Franciaország szárazföldi részének összekötése hárul. Nagyjából tevékenysége kétharmadát Marseille és Korzika között végzi közszolgáltatás keretében; tevékenysége maradék harmadát más kiinduló- vagy célpontokkal bíró útvonalak képezik (Nizza-Korzika, Toulon-Korzika, nemzetközi összeköttetések Szardínia és a Maghreb-országok felé).
49.
Az SNCM mindig monopolhelyzetben volt fő tevékenysége terén. 1996 óta azonban gyorsan növekvő konkurenciával kell szembenéznie. Napjainkban a szárazföld és Korzika közötti szállítási szolgáltatásban a CFF a domináns szereplő, amelynek piaci részesedése folyamatosan nő. Annak ellenére, hogy a CFF csupán 1996 óta van jelen a piacon, utasforgalma 2000 és 2005 között évi 44 %-kal nőtt, és ez a növekedés folytatódik. Így 2008-ban a tengeri utasok közel […] (60) %-a a szárazföld és Korzika közötti útvonalon a CFF átkelőhajóit vette igénybe, miközben csak […] (60) %-uk szállt az SNCM hajóira, a többi utast, azaz […] (60) %-ot pedig a CMN szállította.
50.
A CFF által a szóban forgó piacon 2000 óta megszerzett pozíció a Korzika és Franciaország szárazföldi része között szezononként szállított utasok számában is tükröződik. Az alábbi ábra azt mutatja, hogy a CFF piaci részesedése a 2000-ben mért 45 %-ról 2007-ben 70 %-ra emelkedett, az SNCM-é pedig ugyanezen időszakban 53 %-ról 26 %-ra esett, így a szállított utasok számának különbsége meghaladta az egymillió főt.
Ábra
Szezononként (május-szeptember) szállított utasok száma Franciaország szárazföldi része és Korzika között: 2000-2007 közötti szezonok
Forrás:
Observatoire régional des transports de la Corse.
51.
Az SNCM többi kisebb, korzikai járatot működtető versenytársa a Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), a Moby Lines, a Happy Lines és a TRIS.
52.
2006 óta az SNCM kapacitása és a korzikai tengeri útvonalon szerzett piaci részesedései visszaestek, a helykínálat 8 %-kal csökkent (20 %-kal a Nizzából történő indulásnál és 3 %-kal a Marseille-ből történő indulásnál).
53.
Mindenesetre a piaci részesedések folytatódó csökkenése azt mutatja, hogy az utasok bizalma - amelyet nagyban megingattak a 2004-2005-ös munkaügyi viták által kiváltott sztrájkok és zavarok, különösen a vállalkozás privatizációja során - csak igen lassan tér vissza.
54.
A szárazföld és Korzika közötti tengeri utasszállítás 1993 óta átlagosan évi 4 %-kal nőtt; e növekedésnek folytatódnia kell a 2008-ra előre jelzett […] (60) %-kal (releváns a tények vizsgálatának idején), ezt követően pedig mérsékelt növekedés várható. Mindazonáltal úgy tűnik, új szereplők nem szándékoznak részesedést szerezni ezen a piacon. A Korzikai Közlekedési Hivatal által a 2007-2013-as időszakra Korzika bizonyos kikötőinek közszolgáltatási megbízás keretében történő ellátására kiírt pályázati felhívás során a CFF és az SNCF-CMN pályázatán kívül egyetlen más jelentkező sem volt, noha a pályázati felhívás értelmében egy adott útvonalra vonatkozó részajánlat benyújtására is volt lehetőség.
55.
Mint az SNCM első számú versenytársa, a CFF jelentős mértékben, 500 000-ről 4,5 millióra növelte utasbefogadó képességét 1999 és 2007 között (ebből 30 %-os növekedésre 2006 és 2007 között került sor), ami lehetővé tette számára forgalma (a 2005. évi 1,3 millióról a 2007-es 1,6 millióra) és piaci részesedése növelését. Mindazonáltal - szerkezeti okok miatt - ez a politika a CFF számára az SNCM-énél alacsonyabb utasférőhely-kihasználtságot eredményez; az eltérés nagyságrendje 2007-ben 10 százalékpont volt. 2007-ben az SNCM-nél az átlagos utasférőhely-kihasználtság 48 % volt, ami normális, figyelembe véve a tényt, hogy a piac igen szezonális (lásd fentebb).
2.2.1.2. Áruszállítás
56.
A Korzikára történő áruszállítás terén az SNCM 2005-ben a Marseille-Toulonból Korzika felé irányuló szállítási piac mintegy 45 %-át tudhatta magáénak.
57.
Az általános (kísérő nélküli) áruforgalom vonatkozásában az SNCM és a CMN de facto csaknem teljes monopóliumot élveznek. A közszolgáltatási szerződés keretében a két társaság gyakori járatokat működtet Marseille-ből Korzika valamennyi kikötőjébe.
58.
A kompokon kísérettel utazó, a folyóméterben mért általános áruforgalom összesen 24 %-át kitevő pótkocsikat illetően valamennyi utasszállító között verseny van. Az SNCM és a CMN látja el a kísérővel bonyolított forgalom többségét is. A többi szereplő, különösen a CFF részesedése 10 %, azaz a teljes piac 2 %-a.
59.
A kompokra rakott vezető által kísért gépjárművek (61) terén (az általános áruforgalom mintegy 24 %-a 2003-ban) ugyancsak az SNCM és a CMN birtokolja a szóban forgó piac többségét. 2002 óta azonban a CFF is fejleszti szolgáltatásait, és körülbelül a piac 15 %-át mondhatja magáénak.
2.2.2. A Maghreb-országokba irányuló szolgáltatások
60.
Tunézia és Algéria jelentős piacot képvisel mintegy 5 millió utassal, akiknek a többsége repülőn utazik. Ilyen körülmények között a tengeri szállítás a forgalom mintegy 15 %-át teszi ki. Míg Algéria jelentős tengeri piacot képvisel az 560 000-re tehető utasszámmal, Tunézia körülbelül 250 000 utassal egy kisebb piacnak számít.
61.
Franciaország Maghreb-országok felé irányuló tengeri szállítási piaca folyamatosan, mintegy 13 %-kal nőtt 2001 és 2005 között. Az e régióba irányuló turizmus fejlődési kilátásait figyelembe véve a tengeri szállítás terén (a tények vizsgálata idején fontos módon) 2010-re 4 % körüli éves növekedési rátát vártak.
62.
Algériában az SNCM a második legnagyobb szolgáltató a piacon az Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV) nevű algériai állami vállalat mögött. Az SNCM piaci részesedése a 2001. évi 24 %-ról 2005-ben 35 %-ra nőtt.
63.
A Compagnie tunisienne de navigation (CTN) mögött az SNCM a második legnagyobb szolgáltató a Tunéziába irányuló piacon. Bár 2001 óta az SNCM veszített piaci részesedéséből a CTN javára (44 %-ról a 2004-es 39 %-ra), mégis javulás volt tapasztalható 2005-ben (40 %).
2.3. AZ E HATÁROZAT ÁLTAL LEFEDETT INTÉZKEDÉSEK LEÍRÁSA
2.3.1. Az SNCM feltőkésítése 2002-ben
64.
A Bizottság 2002. július 17-én hozott, az SNCM megmentésére szánt támogatást engedélyező határozatát (62) követően a francia hatóságok 2002. február 18-án egy, az SNCM javára szóló szerkezetátalakítási támogatási tervet jelentettek be a Bizottságnak. Ez az intézkedés az SNCM 76 millió EUR-val történő feltőkésítéséből állt anyavállalata, a CGMF révén, mely összegből 46 millió EUR-t tettek ki a szerkezetátalakítási költségek (63). A tőkeemelés célja az SNCM saját tőkéjének 30 millió EUR-ról 106 millió EUR-ra történő emelése volt.
65.
Az 1999-es iránymutatásnak megfelelően a francia hatóságok az SNCM-re vonatkozó szerkezetátalakítási tervet (64) nyújtottak be a Bizottságnak, amely az alábbi öt pontot érintette:
i.
az átkelések számának csökkentése és hajóinak a különböző útvonalak közötti átcsoportosítása (a Korzika felé irányuló szolgáltatás csökkentése és a Maghreb-országok felé irányuló szolgáltatás bővítése). A szerkezetátalakítási terv úgy rendelkezett, hogy az átkelések számát 2003-ban 4 138-ról (ebből 3 835 az SNCM-é és 303 a Corsica Marittima nevű leányvállalatáé) 3 410-re kell csökkenteni, az alábbi útvonal-változtatásokkal:
-
útvonal-változtatások Marseille és Korzika között a 2001-2006-ra szóló közszolgáltatási szerződés feltételeinek megfelelően,
-
a Toulon és Korzika közötti útvonalak szinte teljes felszámolása,
-
a járatok számának csökkentése Nizza és Korzika között,
-
a Livornó-Bastia útvonal megszüntetése a külön erre a célra fenntartott eszközökkel együtt, ténylegesen megszüntetve 2003-ban,
-
az Algériából és Tunéziából kiinduló szolgáltatások megerősítése a Méditerranée, az Ile de Beauté és a Corse nevű hajókkal, valamint a Genova-Tunisz járat megszüntetése;
ii.
flottájának négy hajóval történő csökkentése, ami 21 millió EUR-s összegben biztosított volna likvid eszközöket;
iii.
bizonyos állóeszközök átruházása;
iv.
a személyi állomány mintegy 12 %-kal történő csökkentése (65) ésszerű bérpolitikával párosítva lehetővé tette volna a személyzeti költségek 2001-es 61,8 millió EUR-ról átlagosan 54,8 millió EUR-ra történő csökkentését 2003-tól 2006-ig, a parti költségekét pedig a 2001-es 50,3 millió EUR-ról 45,8 millió EUR-ra ugyanezen időszakban;
v.
két leányvállalata, a Compagnie Maritime Toulonnaise és a Corsica Marittima megszüntetése, amelyek fennmaradó tevékenységeit az SNCM venné át.
66.
A Bizottság 2002. augusztus 19-én hozott határozatában megfogalmazott észrevételekre válaszolva a francia hatóságok 2003. január 31-i levelükben leírták, hogyan javították a szerkezetátalakítási tervet az alábbi pontok tekintetében:
-
a bérpolitikával kapcsolatos kötelezettségvállalások és magyarázatok,
-
a köztes beszerzések költségcsökkentésének terve,
-
az SNCM arra vonatkozó kötelezettségvállalása, hogy nem kezdeményez árháborút a Korzikára irányuló szolgáltatásokat nyújtó versenytársaival szemben.
67.
Az utolsó ponttal kapcsolatban a francia hatóságok hangsúlyozzák, hogy „az SNCM fenntartások nélkül vállalja ezt a kötelezettséget, mivel úgy ítéli meg, hogy egy általa okozott árháború nem felelne meg stratégiai helyzetének, érdekének (mivel az bevételei csökkenését eredményezné), szokásos gyakorlatának vagy szakmaiságának”.
68.
Szerkezetátalakítási tervükben a francia hatóságok bemutattak a Bizottságnak egy részletes pénzügyi modellt a 2002-2007 közötti időszakra vonatkozóan, amely egy sor változóval kapcsolatban (66) közbülső feltevéseken alapult. A pénzügyi előrejelzések többek között azt mutatják, hogy 2003-tól ismét üzemi nyereség várható.
1. táblázat
Pénzügyi modell a 2002-2007 közötti időszakra
millió EUR
2000 Tény
2001 Tény
2002 Terv
2002 Tény
2003 Terv
2004 Terv
2005 Terv
2006 Terv
2007 Terv
Árbevétel
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Üzemeltetési támogatás
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Üzemi eredmény
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Nettó eredmény
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Tőke
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Nettó pénzügyi kötelezettségek (lízing nélkül)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Pénzügyi mutatók
Üzemi eredmény/árbevétel+támogatások
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Tőke/mérleg szerinti tartozás
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Az SNCM 2001-es és 2002-es éves jelentéséből származó, 2000-re, 2001-re és 2002-re vonatkozó számadatok.
69.
A francia hatóságok szerint a 76 millió EUR-s tőke-hozzájárulásnak, illetve a gazdaságos üzemeltetés 2003-tól tervezett visszaállításának lehetővé kellene tennie a vállalat 2001. év végi mintegy 30 millió EUR-s tőkéjének 120 millió EUR-ra történő emelését rövid távon (2003), majd 160-170 millió EUR-ra történő emelését a tervidőszak végére (2006-2007). Ettől azt várták, hogy a 2002-es 145 millió EUR adósság 40-55 millió EUR körüli szintre csökken 2003-tól 2005-ig. A tervidőszak utolsó éveiben a társaság az adósságállomány növekedését jelezte előre egy vagy két hajó lecserélése miatt (teljes tulajdonjog).
70.
A francia hatóságok egy érzékenységi elemzést is készítettek a különböző útvonalak forgalmára vonatkozó munkahipotézisekkel kapcsolatban várt eredményekről. Ennek alapján a különböző szimulációk azt mutatják, hogy az SNCM-nek a vizsgált forgatókönyvek mellett ismét nyereségessé kellett volna válnia.
71.
Kezdetben a francia hatóságok két alternatív módszert írtak le, amelyeket aztán túlzott költségigényük miatt elvetettek.
i.
Az első értékelési módszer az összes szerkezetátalakítási intézkedés költségeinek összeadásából állt. Így 90,9 millió EUR-s finanszírozási igényt kaptak az alábbiak alapján:
-
az 1991-2001 között felhalmozott veszteségek, azaz 41,7 millió EUR (a 2001. október 30-i 2002/149/EK határozatban (HL L 50., 2002.2.21., 66. o.) jóváhagyott 29 millió EUR, 6,1 millió EUR 2000-re és 6,6 millió EUR, szerkezetátalakítási költségek előtt, a 2001-re),
-
a terven felüli adó szerinti értékcsökkenési leírásokból képzett források csökkenése ugyanezen időpontok között, azaz 24 millió EUR (a tétel 86-ról 62 millió EUR-ra csökken ebben az időszakban a mérlegben, tükrözve az amortizációs időszak tizenkét évről húsz évre történő meghosszabbodását, e forrás csekélyebb mértékű igénybevételét és a lízing alkalmazását a legutóbb leszállított egységek esetében),
-
a szerkezetátalakítás során az elidegenítésekből keletkezett tőkenyereség, azaz 21 millió EUR, levonva a finanszírozási szükségletből, és
-
a szerkezetátalakítási kiadások összeadódó hatása, amelynek összege 46,2 millió EUR (lásd az 58. lábjegyzetet.
ii.
A második értékelési módszer annak meghatározásából állt, hogy mekkora összegű tőkét követelnének meg a bankok a teljes flottára, tekintve, hogy a bankok egy hajó megvásárlásának finanszírozásához általában a hajó értékének 20-25 %-ával egyenlő saját tőkét írnak elő. A flotta 843 millió EUR-s eredeti beszerzési ára alapján a francia hatóságok számításai szerint a sajáttőke-szükséglet 157 és 196 millió EUR között volt. A 2001 végén meglévő sajáttőke-állomány levonásával ez a módszer 101-140 millió EUR-s feltőkésítési igényt jelzett.
72.
A feltőkésítés összegének meghatározására a francia hatóságok végül a finanszírozási igény öt európai hajózási társaság 2000-ben regisztrált átlagos saját tőke/adósság aránya alapján történő kiszámítását választották. E vállalatok mérlegeinek különbségei ellenére a francia hatóságok által számított átlag 79 % volt. A francia hatóságok bemutatják, hogy a 2002-2007-es időszakra szóló pénzügyi előrejelzések 77 %-os átlagos saját tőke/adósság arányt adnak, és a saját tőke 2007-ben eléri a 169 millió EUR-t. Ilyen mértékű saját tőkét 76 millió EUR-s feltőkésítéssel, illetve a szerkezetátalakítási tervben jelzett intézkedések sikere révén kívántak elérni.
2.3.2. A 2002-es feltőkésítést követő intézkedések
2.3.2.1. Előzetes megjegyzés
73.
A feltőkésítés és a 2002-es szerkezetátalakítási terv nem hozták meg a várt eredményeket, és 2004-től kezdve az SNCM gazdasági és pénzügyi helyzete erőteljesen romlott. Ehhez a romláshoz belső tényezők (munkaügyi viták, a termelékenységi célkitűzések nem kielégítő és késedelmes megvalósítása, piacirészesedés-vesztés) és külső tényezők (a korzikai úti cél kisebb vonzereje, a CFF piacirészesedés-szerzése, az állam gazdálkodási hibái (67)) egyaránt hozzájárultak, csakúgy, mint az üzemanyagárak emelkedése.
74.
Így az SNCM üzemi eredménye 2004-ben - 32,6 millió EUR, 2005-ben pedig - 25,8 millió EUR volt. A nettó eredmény 2004-ben - 29,7 millió EUR-t, 2005-ben pedig - 28,8 millió EUR-t tett ki.
75.
Az SNCM gazdasági és pénzügyi helyzetének romlása a francia hatóságokat arra az elhatározásra késztette, hogy a 2002-es szerkezetátalakítási tervben tervezett, és a 2003-as határozat által megkövetelt eszközeladásokon kívül további eszközöktől váljanak meg, és magánpartner keresésébe kezdjenek.
2. táblázat
Az SNCM által 2002 óta értékesített eszközök listája
Nettó bevétel
Dátum
A 2002-es értesítésben javasolt értékesítések (ezer EUR)
25 165
az Aliso
(az Asco helyett, a Bizottság 2004. szeptember 8-i határozatával összhangban)
(315)
2004.9.30.
a Napoléon
6 396
2002.5.6.
a Monte Rotondo
591
2002.7.31.
a Liberté
10 088
2003.1.27.
Teljes Schuman-vagyon
8 405
2003.1.20.
A Bizottság 2003. július 9-i határozatában előírt további értékesítések (ezer EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
2003.6.24.
Southern Trader
2 153
2003.7.22.
Someca
1 423,9
2004.4.30.
Amadeus
680
2004.10.12.
CCM
-
(68)
-
A 2003. júliusi határozat óta bekövetkezett további eladások (ezer EUR)
12 600
az Asco
7 100
2005.5.24.
Sud-Cargos
4 300
2005.9.15.
Az SNCM ingatlanparkjának részét képező lakások eladása
(ahol egykor az SNCM személyzete lakott)
1 200
2003 szeptemberétől 2006-ig
ÖSSZESEN (ezer EUR)
42 385
2.3.2.2. A 2002-es feltőkésítést követő intézkedések
76.
A magánpartnerek kiválasztásának folyamata 2005. január 26. és 2005 szeptemberének vége között zajlott.
77.
2005. január 26-án és február 17-én a francia kormány bejelentette, hogy magánpartner keresésébe kezd, hogy azt bevonja az SNCM tőkéjébe a vállalat pénzügyi struktúrájának megerősítése, illetve a növekedéséhez szükséges változtatások támogatása érdekében.
78.
Az Agence des Participations de l’État (APE) független felet nevezett ki a keresési folyamat felügyeletére, és megbízott egy tanácsadó bankot (HSBC), hogy vegye fel a kapcsolatot potenciális vevőkkel.
79.
Az eljárás keretében hetvenkét ipari és pénzügyi befektetőt kerestek meg, hogy meghatározzák egy olyan ajánlat pénzügyi feltételeit, amelynek célja a társaság ipari tervének támogatása, továbbá a munkahelyek megtartása és a közszolgálati szolgáltatás hatékony teljesítése volt. Közülük huszonhárman jelezték érdeklődésüket; tizenöt titoktartási megállapodás aláírására és tizenöt tájékoztató kiküldésére került sor. Hat vállalkozás nyújtott be ajánlatokat az első fordulóban 2005. április 5-én, a 2005. június 17-i második fordulóban pedig három ajánlat (Connex - jelenleg Veolia Transdev [a továbbiakban: VT], Caravelle és BCP) érkezett be, továbbá egyvalaki jelezte érdeklődését kisebbségi részesedésre (Comanav). A harmadik fordulóban, 2005. július 28-án három ajánlat érkezett.
80.
2005. szeptember 14-én valamennyi vállalatot felkérték kötelező és végleges ajánlata benyújtására 2005. szeptember 15-ig. Ekkor, mivel a Connex elállt az ajánlattól, az állam két kötelező, tőke-hozzájárulásra és a teljes tőke megvásárlására vonatkozó ajánlatot kapott a BCP és a Caravelle csoporttól.
81.
2005. szeptember 27-én Franciaország sajtóközleményt adott ki, amelyben jelezte, hogy a két ajánlat mélyreható vizsgálata alapján a BCP csoport által benyújtott ajánlatot választották, mivel amellett, hogy pénzügyi szempontból a legelfogadhatóbb volt, egyben a társaság, a közszolgálat és a foglalkoztatás érdekeinek is ez az ajánlat felelt meg a leginkább. A BCP első ajánlata 113 millió EUR-s negatív árra vonatkozott, és a negatív ár legalacsonyabb becslése volt.
82.
A potenciális befektetők ezen első ajánlata kifejezetten magában foglalta az első ajánlat könyvvizsgálatokat követő kiigazításának lehetőségét. A francia hatóságok jelezték, hogy a kiinduló negatív árat fölfelé korrigálták a 2005. december 16-án ismertetett könyvvizsgálatokat követően olyan objektív elemek miatt, amelyek befolyásolják azt a szabályozói és gazdasági környezetet, amelyben az SNCM működik, és amelyek az ajánlat 2005. szeptember 15-i benyújtása után következtek be. A negatív árat így 200 millió EUR-ra változtatták.
83.
A francia hatóságok és a jövőbeli befektetők (vagyis a BCP, társulva a Connex csoporttal, amelynek jelenlegi neve Veolia Transdev, a Veolia egyik leányvállalata) közötti tárgyalásoknak köszönhetően sikerült ezt az összeget 142,5 millió EUR-ra csökkenteni, amelyet viszont növelt az SNCM nyugdíjas alkalmazottai biztosító egyesületeivel kapcsolatos kiadások egy részének a kifizetése (15,5 millió EUR).
84.
E nyílt, átlátható és diszkriminációtól mentes kiválasztási folyamatot követően végül, igen nehéz vállalati és pénzügyi környezetben, 2005. október 13-án megállapodás született az állam, a BCP és a VT között. A VT az SNCM ágazati üzemeltetője (28 %-os részesedés), míg a BCP a főrészvényes 38 %-os részesedéssel. Az állam - különösen a munkavállalók irányában - elkötelezte magát, hogy 25 %-os (69) részesedést megtart a vállalatban. A BCP és a VT üzleti tervet készítettek az SNCM számára, amelyről 2006. április 7-én értesítették az Európai Bizottságot.
a) Az egyetértési megállapodás tartalma
85.
Az egyetértési megállapodást, melynek értelmében az SNCM tőkéjének 75 %-át magánbefektetőknek értékesítik, 2006. május 16-án írták alá a felek (a BCP, a VT és a CGMF).
86.
Az egyetértési megállapodás II. szakaszában az áll, hogy a CGMF vállalja, hogy elfogadja, jegyzi, és teljes mértékben befizeti az SNCM tőkeemelését összesen 142,5 millió EUR-s összegben.
87.
A tőkeemelés mellett a CGMF vállalja, hogy folyószámla-előleg formájában az SNCM rendelkezésére bocsát 38,5 millió EUR-t. Ez az előleg, melyet az SNCM egy letéti banknak (a CIC nevű banknak) fizet be, az ún. „ex gratia” költségrész finanszírozását szolgálja, amely kiegészíti a jogszabályok és megállapodások szerint fizetendő összegeket abban az esetben, ha a vevők létszámcsökkentési tervet valósítanak meg. A jogszabályokkal és megállapodásokkal összhangban kapott kifizetéseken felüli kompenzáció fizetése egyénileg és névre szólóan történik, azon dolgozók részére, akik elhagyták a vállalkozást, és akiknek a munkaszerződését felbontották.
88.
Ez az eljárás a 2006. május 16-i értékesítési szerződés II.2. cikkében szerepel, mely úgy rendelkezik, hogy ez a számla „azon esetleges önkéntes kilépések vagy munkaszerződés-felbontások […] költségrészeinek finanszírozására szolgál, amelyeket a munkáltatónak kell fizetnie bármely összeg kiegészítéseként a jogszabályoknak és megállapodásoknak megfelelően.” A letéti bank feladata „a pénzeszközök felszabadítása, amint az SNCM csoporton belül át nem helyezett érintett munkavállalói ténylegesen elhagyják a vállalatot, illetve a letéti határidő leteltekor a letétbe helyezett összeg egyenlegének felszabadítása”. E számla fenntartása egy, az egyetértési megállapodáshoz mellékelt vagyonkezelési megállapodás tárgya. A feltételhez kötött számla aktiválásának lehetővé tétele érdekében az SNCM-nek át kell adnia a CGMF elnökének azon dolgozók nevének listáját, akiknek a munkaszerződését felmondták, és akik számára kérik a feltételhez kötött számla aktiválását, valamint a nettó kiadások havi kimutatását, amely részletes bontásban közli az érintett személyzetnek kifizetett minden kompenzációt és költséget. Ugyanakkor az SNCM tájékoztatja a letéti bankot a munkavállalónkénti „tényleges havi többletköltségről”, amely a munkáltató által a jogszabályok és megállapodások alapján kötelezően fizetendő különféle összegeken felüli összeg. Az állam további ex gratia intézkedéseinek teljes összege semmilyen körülmények között sem haladhatja meg a 38,5 millió EUR-t, és amennyiben e kiegészítő szociális intézkedések az eladást követő három évben nem érik el ezt a küszöbértéket, az egyenleget vissza kell fizetni az állam részére.
89.
Az egyetértési megállapodás III. szakasza úgy rendelkezik, hogy e tranzakciókat követően a CGMF a magánvevőknek adja el a vállalat részvénytőkéjének képező részvények 75 %-os részvénycsomagját, valamint a feltételhez kötött számlát, amely a szociális terv szerződéses és törvényben előírt kötelezettségeken felüli részének finanszírozására szolgál.
90.
Az egyetértési megállapodás III. szakasza rendelkezik egy további, 8,75 millió EUR összegű BCP/VT általi tőkeemelésről is, amelyet az SNCM készpénzszükséglete alapján bocsátanak rendelkezésre. Az egyetértési megállapodás III.2.7. bekezdésében az szerepel, hogy a CGMF részvényeinek értéke mindenkor a befizetett névleges érték […] (60) %-ával növelt eredeti névleges értékükkel egyenlő, szorozva N/365-tel, ahol N az eladás időpontja óta eltelt napok száma, levonva valamennyi kifizetett összeget (például az osztalékokat). Ezek az eljárások nem alkalmazhatóak csődtömeggondnokság vagy a társaság bíróság általi felszámolása esetén.
91.
Az egyetértési megállapodás (III.5. szakasz) felmondási záradékot tartalmaz, amely garantálja az SNCM eladásának jogát. Ezt a vevők egyidejűleg gyakorolhatják az alábbi események egyikének bekövetkezése esetén, mivel e forgatókönyvek hatására üzleti tervük hitelessége és a társaság életképességének visszatérése megkérdőjeleződne:
-
nem vagy lényegesen rosszabb feltételekkel kapja meg a 2007. január 1-jével kezdődő időszakra a Korzikára irányuló tengeri közszolgáltatási szerződést,
-
az Európai Bizottság bármely hátrányos döntése vagy a Törvényszék, illetve a Bíróság ítélete, például a tranzakció elutasítása vagy olyan feltételek előírása, amelyek lényeges hatással vannak a vállalat értékére, attól számított hatéves határidőn belül, hogy a partnerek megszerezték a vállalatra vonatkozó jogokat.
92.
A megállapodás VII. szakasza előirányozza, hogy a CGMF magára vállalja az SNCM társadalombiztosítási kötelezettségeinek egy részét nyugdíjasainak biztosító egyesületi költségei címén 15,5 millió EUR-ra becsült összegben a vállalkozás tulajdonjoga átruházásának napjától kezdve.
93.
A vállalatirányítás részletes szabályait az egyetértési megállapodás IV. szakasza tartalmazza. Változni fog az SNCM irányításának módja; átalakítják egy igazgatótanáccsal és felügyelőbizottsággal rendelkező részvénytársasággá. A felügyelőbizottság 10, majd 14 tagból fog állni. Elnöke átmenetileg az állam egy képviselője lesz. Ha a közszolgáltatással az SNCM-et bízzák meg, a felügyelőbizottság elnökét a BCP egy képviselője váltja fel. Az igazgatótanács feladata az SNCM működés szempontjából való igazgatása.
94.
2006. május 26-án a francia kormány jóváhagyta az SNCM értékesítését, valamint az előzőekben említett intézkedéseket.
b) Az intézkedések
95.
Figyelemmel a fentiekre az egyetértési megállapodás háromféle állami intézkedést tartalmaz, amelyek az állami támogatások uniós szabályozása szerint vizsgálatot indokolnak:
-
az SNCM 75 %-ának eladása 158 millió EUR-s negatív áron (142,5 millió EUR tőke-hozzájárulás és a biztosító egyesületek költségeinek kifizetése 15,5 millió EUR összegben),
-
a CGMF által az SNCM elbocsátott személyzete javára befizetett 38,5 millió EUR folyószámla-előleg,
-
a 8,75 millió EUR-s tőkeemelés, amelyet a CGMF közösen és egyidejűleg jegyzett a VT és a BCP által megvalósított 26,25 millió EUR-s tőke-hozzájárulással,
-
az értékesítésfelmondási záradék (70).
2.4. E HATÁROZAT TÁRGYA
96.
E végleges határozat a Franciaország által 2002. február 18. óta az SNCM érdekében megvalósított intézkedésekre vonatkozik, nevezetesen a következőkre:
-
a 2002-ben a CGMF által az SNCM javára végrehajtott 76 millió EUR tőke-hozzájárulás egyenlege, azaz 15,81 millió EUR,
-
a 158 millió EUR-s negatív ár, amelyet a CGMF elért az SNCM eladásán,
-
a CGMF által az SNCM elbocsátott személyzete javára befizetett 38,5 millió EUR folyószámla-előleg,
-
a CGMF által jegyzett 8,75 millió EUR-s tőkeemelés.
97.
E határozat nem vonatkozik az SNCM számára az 1991-2001-es időszakra közszolgáltatási kötelezettség címén juttatott kompenzációra, amellyel kapcsolatban a Törvényszék 2012. szeptember 11-én hozott ítélete megerősítette, hogy az a belső piaccal összeegyeztethető (71).
98.
E határozat nem terjed ki az SNCM számára a 2007-2013-as időszakra közszolgáltatási kötelezettség címén juttatott, vagy a jövőben nyújtandó pénzügyi kompenzáció vizsgálatára sem, amely külön eljárás tárgyát képezi (72).
99.
Megjegyzendő továbbá, hogy a 2012. november 11-i ítélet ellen két fellebbezést nyújtott be a Bíróságnak az SNCM, illetve Franciaország a C-533/12 P. és a C-536/12 P. sz. egyesített ügyekben. E határozat meghozatalára a fellebbezés alatt álló ítéletnek való megfelelés érdekében került sor, mert az ítélet megsemmisítette a 2008. július 8-i határozatot. Ilyen feltételek mellett, amennyiben a fellebbezések vizsgálata a 2012. november 11-i ítélet részleges vagy teljes megsemmisítését eredményezné, és helyreállítaná a 2008. július 8-i határozat bizonyos részeit, e határozat helyreállított intézkedésekre vonatkozó rendelkezései erejéig hatályát vesztené a fellebbezési ítéletek miatt.
2.5. A 2002-ES HIVATALOS VIZSGÁLATI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁHOZ ÉS 2006-OS KITERJESZTÉSÉHEZ VEZETŐ OKOK
2.5.1. A 2002-es hivatalos vizsgálati eljárás megindítása
100.
A 2002. augusztus 19-én kelt, az eljárás megindítását kimondó határozatában a Bizottság, miközben elismerte, hogy az SNCM nehéz helyzetben lévő vállalkozás, kétségét fejezte ki a bejelentett intézkedésnek az akkor hatályban lévő 1999-es iránymutatások 3.2.2. pontja követelményeivel való összeegyeztethetőségét illetően.
101.
A Bizottság kétségeket fogalmazott meg a szerkezetátalakítási tervvel kapcsolatban, mivel a vállalkozás veszteségeinek okaira vonatkozó elemzés nem állt rendelkezésre. A Bizottság kérdései különösen a veszteségek és a közszolgáltatási kötelezettségek összefüggéseire, az SNCM hajóvásárlási politikájának az eredménykimutatásaira gyakorolt hatására, valamint a vállalat termelékenységének növelését célzó intézkedésekre vonatkoztak.
102.
A Bizottság kiemelte továbbá a szerkezetátalakítási terv bizonyos hiányosságait is, nevezetesen a termelő fogyasztás mennyiségének csökkentésére irányuló konkrét intézkedések és az SNCM jövőbeli árazási politikájára való utalás hiányát.
103.
A Bizottság ugyancsak vitatta a francia hatóságok által a feltőkésítés összegének meghatározására alkalmazott számítási módszer, illetve a pénzügyi szimulációk alapjául szolgáló bizonyos feltevések helytállóságát.
2.5.2. A 2006-os hivatalos vizsgálati eljárás kiterjesztése
104.
2006. szeptember 13-i határozatában a Bizottság úgy döntött, hogy a 2002-es hivatalos vizsgálati eljárást kiterjeszti az SNCM magánszektorba történő értékesítésével kapcsolatban tervezett intézkedésekre.
105.
Abban az esetben, ha ezt az összeget az EK-Szerződés 86. cikke (2) bekezdésével összeegyeztethető állami támogatásként kategorizálnák, a Bizottság véleménye szerint ezt a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatásra (a továbbiakban: a 2004-es iránymutatás) (73) figyelemmel kell értékelni. Mivel a szerkezetátalakítási támogatás összege észrevehetően alacsonyabb, mint a 2002-ben bejelentett és 2003-ban elfogadott összeg, a Bizottság kételyeinek adott hangot a 2003-as határozatban az SNCM számára előírt összes kompenzációs intézkedés fenntartásának helyességét illetően.
106.
A Bizottság ugyancsak kétségét fejezte ki a 2003-as határozatban előírt feltételek betartását, nevezetesen az árvezető szerep elvét és a korzikai járatok sűrűségét illetően.
107.
A negatív ára kapcsán, amelyen az SNCM-et eladták, a Bizottságnak kétségei voltak, hogy az SNCM értékesítését megelőzően az állam által végrehajtott feltőkésítés megfelelt-e a piacgazdasági magánbefektető elvének. A Bizottság kétségét fejezte ki különösen a felszámolási költségek kiszámításának érvényességét illetően, amelyeket az államnak mint részvényesnek kellene fizetnie az SNCM felszámolása esetén.
108.
A Bizottság megkérdőjelezte, hogy a pénzügyi intézkedések a 2004-es iránymutatás szerinti igazolhatók-e.
109.
A második, 8,75 millió EUR-s feltőkésítéssel kapcsolatban ugyancsak kifejezte kétségeit a magán- és állami befektetések egyidejűsége elvének betartását és a jegyzési feltételek ítélkezési gyakorlat szerinti hasonlóságát illetően.
110.
Végezetül a Bizottság kétségeket fogalmazott meg arra vonatkozóan is, hogy az egyéneknek nyújtott támogatás formájában megjelenő, 38,5 millió EUR összegű kiegészítő szociális intézkedések közvetett előnnyel járhatnak-e a vállalkozás számára. A körültekintő befektető által viselt kockázatok között ugyancsak rámutatott az elbocsátás címén fizetett kiegészítő térítésekkel való ellentmondás kockázatára.
III. A FRANCIA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZATTAL KAPCSOLATBAN
3.1. A 2002-ES FELTŐKÉSÍTÉSRŐL
111.
A 2002-ben bejelentett szerkezetátalakítási terv 76 millió EUR-s tőke-hozzájárulást tartalmazott, amelyből 53,48 millió EUR közszolgáltatásért járó kompenzáció volt. Figyelembe véve az SNCM által végrehajtott részvényeladást (74), a ténylegesen kifizetett támogatási összeg 69 292 400 EUR. A francia hatóságok arra az álláspontra helyezkednek, hogy amennyiben az 53,48 millió EUR-s összeg összeegyeztethető támogatás, akkor a 2002-es bejelentés szerint szerkezetátalakítási támogatásnak tekintendő támogatás összege 15,81 millió EUR.
3.2. A 2002-ES FELTŐKÉSÍTÉST KÖVETŐ INTÉZKEDÉSEKRŐL
112.
Bevezetésként Franciaország emlékeztet arra, hogy a 2004-2005-ös szervezett munkavállalói fellépés súlyossága, valamint az SNCM gazdasági és pénzügyi helyzetének romlása a részvényes államot arra késztette, hogy 2005 januárjában magánbefektetők kiválasztását célzó folyamatot kezdjen, és sürgős intézkedéseket hajtson végre (nevezetesen az Asco hajó és a Sud-Cargosban lévő részesedése eladását (75)).
3.2.1. Az SNCM negatív eladási áráról
113.
A vonatkozó, akkori közösségi joggyakorlat szerint a francia hatóságok felkérik a Bizottságot, vegye tekintetbe, hogy az SNCM 158 millió EUR-s negatív eladási ára semmilyen, az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében támogatásnak minősíthető intézkedést nem tartalmaz, mert a francia állam úgy járt el, mint egy piacgazdasági magánbefektető.
114.
Bevezetésként Franciaország megjegyzi, hogy a 158 millió EUR-s végső ár, amely alacsonyabb annál a negatív árnál, amelyet a vevők az SNCM könyvvizsgálata után eredetileg kértek, egy nyílt, átlátható és diszkriminációtól mentes versenyfelhívás keretében lefolytatott, az ellenőrzés átadásáról szóló tárgyalás eredménye, és ezért valóban piaci ár.
115.
Franciaország úgy véli, hogy mivel a magánpartnerek keresése az SNCM számára nyílt, átlátható és diszkriminációtól mentes pályáztatás keretében történt, amelynek eredményeként a legjobb ajánlatot választották, az eladási ár piaci ár.
116.
A francia hatóságok véleménye szerint a 158 millió EUR-s negatív áron történő eladás az állam számára legkedvezőbb feltételek mellett történt az akkori közösségi joggyakorlatnak és a Bizottság határozathozatali gyakorlatának megfelelően, tehát semmilyen támogatási elemet nem tartalmaz. Franciaország úgy véli, hogy ez a negatív ár alacsonyabb annál a felszámolási költségnél, amely az államot terhelte volna a vállalkozás felszámolása esetén.
117.
Franciaország véleménye szerint ez az egyetlen levonható következtetés, függetlenül attól, hogy az alkalmazott megközelítés az Európai Közösségek Bíróságának ítélkezési gyakorlatából fakad (a továbbiakban: a Gröditzer-ítélet (76)), vagy az SNCM tényleges felszámolási költségeinek elemzésén alapul (az ABX-határozat (77)).
118.
Ami a Gröditzer-ítéleten alapuló első módszert illeti, Franciaország felveti, hogy ez az ítélet igazolta a Bizottság 1999. július 8-i határozatában szereplő értékelését, mely szerint „csak az eszközök felszámolási értéke vehető számításba felszámolási költségként” (78).
119.
E tekintetben a CGMF (79) és az Oddo-Hastings (80) jelentései az eszközök felszámolási értékét minimum 190,3 millió EUR-ra becslik 2005. szeptember 30-án (81).
120.
Következésképpen, mivel az állam egy vállalat tulajdonosaként és részvényeseként a vállalat tartozásaiért csupán eszközei felszámolási értéke erejéig felel (Hytasa ítélet (82)), Franciaország kijelenti, hogy a társaság eszközeinek 190,3 millió EUR-ra becsült minimális felszámolási értéke jóval magasabb a 158 millió EUR-s negatív eladási árnál.
121.
A második módszerre vonatkozóan Franciaország rámutat, hogy az a Bizottságnak a Belgium által az ABX Logistics javára megvalósított állami támogatással kapcsolatos határozatából következik, amelyben a Bizottság egy olyan negatív eladási árat vizsgált, amely - mint a jelen esetben - piaci ár jellegű volt, összehasonlítva azt azokkal a független harmadik fél által megállapított költségekkel, amelyeket a részvényes állam ténylegesen viselne önkéntes felszámolás vagy bírói felszámolás esetén. Franciaország véleménye szerint a Bizottság ebben a határozatban különösen elismeri bizonyos számú költség érvényességét, amelyek egy hitelezők által az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére irányuló perből (action en comblement de passif) vagy a leányvállalatát felszámoló csoport más üzleti egységeinek felszámolásából fakadhatnak.
122.
A fent említett CGMF és Oddo-Hastings jelentések alapján a francia hatóságok úgy vélik, hogy a tényleges költségek, amelyeket a Francia Köztársaságnak részvényesként viselnie kellene, 2005. szeptember 30-án 312,1 millió EUR és 361 millió EUR közötti összeget tesznek ki, az alábbi bontásban:
-
[70-80] (60) millió EUR a kollektív szerződés szerinti szociális tervnek megfelelően, amely kiterjed a munkaszerződés felbontásával kapcsolatos minden költségre, és amelyért a vállalkozás szerződés szerint felel;
-
[30-40] (60) millió EUR a kollektív szerződés hatálya alá nem tartozó szociális terv szerint, amely kiterjed az SNCM elbocsátásokra vonatkozó, törvényen alapuló és szabályozásból eredő kötelezettségeit kísérő intézkedésekkel kapcsolatos minden költségre és a kollektív szerződés szerinti szociális terv közvetett költségeire;
-
[200-210] (60) millió EUR és [250--260] (60) millió EUR közötti összeg kiegészítő végkielégítések kifizetéseként, amelyekért a bíróság az államot tartaná felelősnek, a kollektív szerződés szerinti szociális terv alapján és a kollektív szerződés hatálya alá nem tartozó szociális terv alapján fizetett kompenzáción túlmenően, a Roueni Másodfokú Bíróságnak az Aspocomp Group Oyj ügyben hozott 2005. március 22-i ítéletét követően.
123.
Ez a módszer figyelembe veszi különösen azt a kockázatot, hogy a francia államnak kellene kipótolnia az eszközállomány-elégtelenséget, ha a bíróság az SNCM tényleges vezetőjének tekintené. A francia hatóságok úgy vélik, hogy az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére irányuló per kockázata nem lebecsülhető, különösen a francia semmítőszék által hozott precedensértékű ítéletre való tekintettel (83). Ennek megfelelően a Bizottságnak küldött több levélben a francia hatóságok azt állították, hogy egy olyan helyzet, amelyben nemzeti bíróság utasítja az államot az általa irányított vállalkozás eszközállomány-elégtelenségének megszüntetésére, több mint valószerű forgatókönyv, és azt is kijelentették, hogy ezt figyelembe kellett venni az SNCM esetleges felszámolása tényleges költségének kiszámításakor.
124.
2005. szeptember 30-án az SNCM eszközeinek (190,3 millió EUR) maradványértéke az elsőbbségi követelések kielégítését követően 36,5 millió EUR volt. Az állammal szembeni, eszközállomány-elégtelenség megszüntetését célzó per szerint figyelembe vett más költségelemek közé tartoznak többek között a legfontosabb üzemeltetési szerződések felmondási költségei, a vásárlási opciós hajóbérletek felmondási feltételeihez kapcsolódó költségek és a fedezetlen adósságok kifizetése, ami 134,4 millió EUR eszközhiányt eredményezne. A francia hatóságok véleménye szerint az államnak ezen összeg 85-100 %-át kellett volna megfizetnie.
125.
A francia hatóságok továbbá úgy vélik, hogy az SNCM-nek az államtól való függősége miatt, valamint tekintettel egy másik francia ügyre (84), a vállalkozás felszámolása a bíróságot arra az elhatározásra vezethette volna, hogy a munkavállalók részére fizetendő kártérítést rendeljen el. Az említett ügyben hozott ítélet alapján a francia hatóságok úgy vélik, a bíróság a kiegészítő kártérítések összegét nagy valószínűséggel azon kártérítések alapján határozná meg, amelyeket a felszámolást megelőzően benyújtott szociális terv szerint fizetnének.
126.
E megközelítés szerint a részvényes állam által fizetendő tényleges költségek elemzése azt mutatja, hogy az állam számára az SNCM 158 millió EUR-s negatív áron történő eladásának költsége alacsonyabb annál a tényleges költségnél, amelyet a vállalkozás bírói felszámolása esetén kellett volna viselnie.
127.
Következésképpen a francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy ezt az összeget nem lehet állami támogatásnak minősíteni.
3.2.2. A részvényesek közös tőke-hozzájárulásáról
128.
Franciaország úgy véli, hogy ez részvénytulajdon révén körültekintő befektetőként járt el, mivel egyrészt kisebbségi részvényesként egyidejűleg avatkozott be a BCP-vel és a VT-vel, másrészt ez a részesedés évi […] (60) %-os fix tőkemegtérülést élvez, amely megvédi az államot az üzleti terv végrehajtásával kapcsolatos kockázatoktól. Franciaország azzal érvel, hogy ez a megtérülési ráta igen kielégítő egy magánbefektető számára (85). Ugyanakkor rámutat, hogy az SNCM csődgondnokság alá helyezése vagy bírói felszámolása, illetve a felmondási záradék vevők általi gyakorlása esetén semmiféle kifizetés nem járna.
3.2.3. A kiegészítő szociális intézkedésekről (egyéneknek nyújtott támogatás)
129.
Franciaország a Bizottság korábbi határozataiban megjelenő gyakorlatára, nevezetesen az SFP (Société française de production) ügy (86) alapján azon a véleményen van, hogy ez a finanszírozás olyan egyéneknek nyújtott támogatás, amely nem jár haszonnal a vállalkozás számára. Ennek megfelelően az elbocsátott személyek javára állami forrásokból megvalósított kiegészítő szociális intézkedések, anélkül, hogy azok a munkaadót szokásos kötelezettségei alól felmentenék, a tagállamok szociális politikájának hatáskörébe tartoznak, és nem minősülnek állami támogatásnak.
3.2.4. A megsemmisített 2003-as határozatban előírt korlátozások megszüntetéséről
130.
A francia hatóságok egyrészt rámutatnak, hogy a 2003-as határozatban előírt feltételeket maradéktalanul megvalósították és betartották a 2003-tól 2006-ig tartó időszakban. Másrészt a francia hatóságok úgy vélik, hogy ezekre az intézkedésekre már nincs szükség a verseny torzulásának megelőzéséhez, és hogy fenntartásuk az arányosság elvével ellentétes lenne, tekintettel a szerkezetátalakítási támogatás összegének korlátjára, amely ezentúl 15,81 millió EUR-ra csökken. A francia hatóságok véleménye szerint el kell törölni különösen azokat a feltételeket, amelyek még érvényesek lehetnek, azaz az SNCM flottájának korszerűsítési tilalmára, az árvezető szerep elvének díjszabási ügyekben való tiszteletben tartására és a járatsűrűség fenntartására vonatkozókat.
3.3. KÖVETKEZTETÉS
131.
Ha a Bizottság az új intézkedéseket egészben vagy részben mégis állami támogatásnak minősítené, Franciaország felhívja a Bizottság figyelmét arra a tényre, hogy az új intézkedések az SNCM életképessége visszaszerzésének biztosításával lehetővé teszik a verseny fenntartását a szóban forgó piacokon, különösen a korzikai járatok piacán. Ez a szempont Franciaország véleménye szerint egyike a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséről szóló iránymutatásokban foglalt elveknek, ahogyan ebben az esetben erre a Bizottság (megsemmisített határozatának 283. preambulumbekezdése) és T-349/03. sz., 2005. június 15-i ítéletében a Törvényszék emlékeztet (117. pont). Ezen belül is utóbbi rámutatott, hogy a Bizottság széles mérlegelési jogkörének gyakorlása során úgy ítélheti meg, hogy egy vállalkozás jelenléte szükséges annak megelőzése érdekében, hogy megerősödött oligopolisztikus szerkezet alakuljon ki az adott piacokon.
132.
Az SNCM-re esetlegesen kiszabandó bármilyen kompenzációs intézkedés meghatározását illetően Franciaország azt javasolja, hogy a Bizottság vegye figyelembe a piac szerkezetét. Ennek megfelelően az SNCM kapacitáscsökkentése megerősítené a CFF helyzetét, és attól fogva dominánssá tenné a vállalatot a Korzikára irányuló szolgáltatások piacán (87).
133.
A francia hatóságok szerint a szerkezetátalakítási terv frissített változata megfelel a Bizottság 1999-es és 2004-es iránymutatásaiban kiadott összeegyeztethetőségi kritériumoknak. A francia hatóságok fenntartják, hogy az SNCM privatizálásával összefüggésben megállapított összes intézkedés 2009 végétől kezdve az SNCM hosszú távú életképességét is helyreállítaná, és ezen intézkedések az életképesség visszaszerzéséhez szükséges minimumra korlátozódnak.
IV. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
4.1. A 2002-ES HIVATALOS VIZSGÁLATI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZATRÓL
4.1.1. A Corsica Ferries (CFF) észrevételei
134.
Először is azt vitatva, hogy az SNCM az iránymutatások értelmében nehézségekkel küzdő vállalat (88), a CFF felteszi a kérdést, hogy az SNCM képes-e gazdaságossá válni a nem támogatott útvonalakon. Ezenkívül a CFF megállapítja, hogy a szerkezetátalakítási tervben (89) bejelentettel ellentétben továbbra is működtetik a Livornóba menő járatokat.
135.
A költségek csökkentésére vonatkozóan a CFF sajnálja, hogy nincs hozzáférése a szerkezetátalakítási terv bizonyos elemeihez, amelyekkel kapcsolatban képviselői kritikát fogalmaztak meg (90).
136.
A CFF véleménye az, hogy a francia hatóságok 76 millió EUR-s számítási eredménye egész egyszerűen fiktív (91), a francia hatóságok által felállított 79 %-os tőke/adósság arány pedig túlzottnak tűnik (92). Az SNCM részesedéseit illetően a CFF megjegyzi, hogy egyes leányvállalatok nem kapcsolódnak szervesen a hajózási társaság tevékenységei köréhez (93).
137.
A CFF végeredményben megállapítja, hogy a tervezett támogatás megkerüli a kabotázsrendeletet, és értelmetlenné teszi a Marseille-Korzika útvonal kiszolgálására kiírt versenytárgyalást. A CFF hangsúlyozza, hogy a tervezett támogatásnak nem szabadna agresszívabb kereskedelmi ajánlatot eredményeznie az SNCM részéről. Azt javasolja, hogy 2007-ig nem kellene szerkezetátalakítási támogatást adni, és akkor is csak abban az esetben, ha az SNCM a következő versenytárgyalást elveszítené 2006-ban, ami az egyetlen olyan forgatókönyv, amely valóban nehéz helyzetbe sodorná az állami hajózási társaságot.
4.1.2. A STIM észrevételei
138.
A STIM, a CMN fő részvényese, úgy érvel, hogy az SNCM CMN-ben való részesedéseit tisztán pénzügyi eszközökként kell elemezni. A STIM szerint a CMN és az SNCM függetlenek, és egymással versenyben állnak a Marseille-ből induló vonalakon kívüli útvonalakon, még akkor is, ha a közszolgáltatási szerződés keretében szerződő társak.
139.
A levélben az szerepel, hogy a STIM vállalná, hogy „teljes egészében vagy részben, de lehetőleg teljes egészében visszavásárolja az SNCM által a CMN-ben birtokolt részesedéseket”, amelyek értékét 15-17 millió EUR-ra becsüli, ha a Bizottság úgy értékelné végleges döntésében előírandó feltételei között, hogy „ezek eladása szükséges a szerkezetátalakítási terv megfelelő egyensúlyához”.
4.1.3. A regionális és helyi hatóságok képviselőinek észrevételei
140.
Marseille városának polgármestere, Bouches-du-Rhône közgyűlésének elnöke és Provence-Alpes-Côte d’Azur regionális közgyűlésének elnöke hangsúlyozták az SNCM gazdasági szerepének jelentőségét a régió gazdaságában.
141.
Provence-Alpes-Côte d’Azur regionális közgyűlésének elnöke hozzátette: úgy tűnik, minden ahhoz szükséges feltétel teljesült, hogy az SNCM szerkezetátalakítási terve garantálja a vállalkozás életképességét.
142.
A Korzikai Közgyűlés végrehajtó tanácsának elnöke benyújtotta azon 2002. december 18-i közgyűlés határozatait, melynek keretében a közgyűlés „kedvező véleményt” adott ki az SNCM tervezett feltőkésítésével kapcsolatban.
4.1.4. A Korzikai Közlekedési Hivatal észrevételei
143.
A Korzikai Közlekedési Hivatal megállapítja, az SNCM eltűnése „a szolgáltatások azonnali és jelentős csökkenésével járna”, mivel jelenleg ez az egyetlen olyan vállalat, amely képes megfelelni a szerződés követelményeinek az utasforgalom vonatkozásában. Emlékeztet továbbá az SNCM jelentőségére Korzika gazdaságában.
4.2. AZ ELJÁRÁS KITERJESZTÉSÉRŐL SZÓLÓ 2006-OS HATÁROZATRÓL
4.2.1. A Corsica Ferries France (CFF) észrevételei
144.
A CFF kiemeli a kérdéses összegek nagyságrendjét, azok aránytalanságát az SNCM üzleti forgalmához képest és azt a tényt, hogy azokat az előtt fizették ki az SNCM számára, mielőtt a Bizottság állást foglalt volna támogatásnak minősítésükről az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében.
145.
A CFF felhívja a Bizottság figyelmét arra a tényre, hogy a francia állam SNCM-nek nyújtott támogatása stratégiai jelentőségű a CFF fejlődése szempontjából. Ezek a nem engedélyezett intézkedések lehetővé teszik, hogy az SNCM igen agresszív árpolitikát folytasson azokon az útvonalakon, amelyeken a CFF 10 éve jelen van, és ahol tevékenysége kezdete óta először veszít piaci részesedéséből.
146.
A társaság eladására kiírt versenytárgyalási eljárást illetően a CFF véleménye az, hogy ez nem volt teljesen átlátható, abból a szempontból, hogy a kiválasztott vállalkozás, azaz a BCP már nem ellenőrzi az SNCM működését, miután helyét átadta a VT csoportnak. Továbbá, mivel a pénzügyi feltételek sokkal kedvezőbbé váltak a vevők számára, a CFF felveti a befektetőkkel szembeni egyenlő bánásmód elvének kérdését, amelynek a teljes tranzakció során érvényesülnie kellett volna.
147.
A 158 millió EUR-s negatív eladási árral kapcsolatban a CFF bizonytalan a tekintetben, hogy jelen esetben érvényesül-e a körültekintő piacgazdasági befektető kritérium. Egyrészt a CFF azt szeretné tudni, tekinthető-e úgy, hogy a szóban forgó tranzakciót az állam ugyanakkor hajtotta végre, mint a hasonló körülmények között lévő magánszereplők a jelentős és egyidejű intézkedésüket, miközben az állam a vállalatot a részvényesek általi közös feltőkésítés és az új szerkezetátalakítási terv előtt tőkésítette fel. Másrészt a CFF úgy véli, hogy az SNCM súlyos pénzügyi helyzete mellett egy körültekintő befektető hamarabb cselekedett volna, hogy megakadályozza befektetése elértéktelenedését (94).
148.
A CFF úgy gondolja, hogy az ABX Logistics ügyre történő hivatkozás nem releváns. Túl azon a tényen, hogy annak az ügynek a körülményeit nem lehet átültetni erre az ügyre, a CFF hangsúlyozza előbbi ügyben a támogatás kedvezményezettjének jelentős hozzájárulását, ami az SNCM esetében nyilvánvalóan nem történt meg. Ezenkívül a CFF szerint a Bizottság 2006-os határozata nem vette számításba a bírósági eljárások kockázatához kapcsolódó költségeket az érintett vállalkozás felszámolása esetén. Ezzel kapcsolatban a CFF úgy véli, hogy a Franciaország által az SNCM felszámolásával összefüggő költségek indoklására felhozott nemzeti ítélkezési gyakorlat nem alkalmazható a jelen esetre. A CFF véleménye szerint a semmítőszék a Mines et produits chimiques de Salsignes ügyben egyáltalán nem veti fel a részvényes állam közvetlen felelősségét egy olyan vállalkozás felszámolása esetén, amelyben az állam a részvényes, hanem inkább egy ipari és kereskedelmi állami vállalat bér- és társadalombiztosítási tartozásainak megfizetésére irányuló kereset lehetőségére utal, valamint arra, hogy az érintett vállalat vezetői kötelezettségeik alól nem vonhatják ki magukat az állami hatóságok intézkedésére számítva.
149.
A Roueni Másodfokú Bíróság által az Aspocomp ügyben hozott ítélet jelen esetre történő alkalmazhatatlanságát illetően a CFF kifejezésre juttatja, hogy annak az ügynek a tárgya, amelyben egy anyavállalatot arra köteleztek, hogy egy általa aláírt „megállapodás be nem tartása” címén leányvállalata munkavállalói számára szociális ellátásokat fizessen, nagyon különbözik az SNCM ügy tényállásától. Nem áll fenn tehát az egyértelmű kockázata annak, hogy a CGMF-et vagy az államot bírói felszámolás esetén végkielégítések megfizetésére kötelezzék. Ráadásul a CFF kétségbe vonja az egyéb szociális költségek tekintetében becsült számokat, mivel ezek a megállapításukra felkért szakértőktől függően eltérőnek tűnnek.
150.
A CFF úgy véli, hogy a közösségi ítélkezési gyakorlat Gröditzer és Hytasa ügyekben született ítéleteinek jelen esetre történő alkalmazása szükségszerűen ahhoz a következtetéshez vezet, hogy az állam nem magánbefektetőként járt el, amennyiben az említett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az állam tőke-hozzájárulása az SNCM-ben meglévő részesedése 75 %-ának eladásához kapcsolódott, arányosan csökkentve így a nyereségre való kilátásait.
151.
Végezetül a CFF úgy véli, hogy a felszámolási költségek és a feltőkésítési költségek összehasonlítása során számításba kellene venni az eszközök értékét, amely mindkét esetben a vevőhöz kerül. A CFF véleménye szerint a vevőknek eladott eszközök értéke 640 millió EUR és 755 millió EUR között mozog (95), szemben az SNCM által használt flotta piaci értékével, amelyet a CFF 644 millió EUR és 664 millió EUR közötti összegre becsült 2006 augusztusában.
152.
A 2002-es feltőkésítést követő intézkedések szerkezetátalakítási támogatásnak minősítésével kapcsolatban, a CFF úgy véli, hogy bár az SNCM teljesíti a 2004-es iránymutatás nehéz helyzetben lévő vállalkozásokra vonatkozó feltételeit az első 142,5 millió EUR-s feltőkésítést megelőző időszakban, ez a minősítés igencsak vitatható a második, 8,75 millió EUR-s tőkeemelést megelőző időszakban, mert a vállalkozás saját tőkéjét addigra már helyreállították.
153.
A vállalkozás életképességét illetően a CFF hangsúlyozza, hogy az SNCM eladása csak részleges és nem visszavonhatatlan, tekintettel a vevőkkel megtárgyalt felmondási záradékokra. Ezek a tényezők jelentős bizonytalanságot eredményeznek a vevők azon szándékával és képességével kapcsolatban, hogy az SNCM-et újra nyereségessé tegyék, és ezáltal megerősítsék a kilátásokat a vállalkozás hosszú távú életképességére. A CFF jelzi továbbá, hogy a 2004-es iránymutatásban előírtakkal ellentétben a francia hatóságok nem tervezték azon tevékenységek megszüntetését, amelyek még a szerkezetátalakítást követően is szerkezetileg veszteségesek maradtak (96). A CFF emellett az SNCM flottájának bővülése (97) és a tervezett létszámcsökkentés ellenére és különösen a 2002-es szociális terv kudarcának fényében, kétkedését fejezi ki a költségcsökkentési tervvel kapcsolatban.
154.
A CFF kételyeinek ad hangot, hogy az új támogatást a minimumra korlátozzák-e, egyrészt a szociális kiadások tartalmának átláthatatlansága miatt, másrészt pedig az SNCM 2006. április 28-i közgyűlésének jegyzőkönyvében foglaltak miatt, amelyből kiderül, hogy e támogatás egy részét a vállalat 2006-os és 2007-es működési veszteségeinek fedezésére használnák fel. A CFF úgy véli továbbá, hogy az SNCM vevői nem járulnak hozzá lényegesen a vállalkozás szerkezetátalakításához.
155.
A verseny indokolatlan torzulásának megelőzése érdekében a CFF szükségesnek tartja az SNCM-nek 2003-ban előírt kompenzációs intézkedések megújítását és meghatározását, valamint azok kiegészítését az SNCM piaci jelenlétének csökkentésére vonatkozó új intézkedésekkel (98). Ezenfelül a CFF úgy véli, hogy az SNCM számára a 2003-as határozatban előírt intézkedések egy részét nem tartották be. Az SNCM a Bizottság 2003-as határozatának 2. cikkét megsértve új hajókat szerzett be. Ráadásul az SNCM a Bizottság határozatának 3. cikkét megsértve nem adta el a CCM-ben lévő részesedését. Végezetül pedig az SNCM 2003 óta agresszív árpolitikát folytat a CFF által alkalmazott áraknál alacsonyabb árakkal, megsértve ezzel a szóban forgó határozat 4. cikkét (azonos vagy hasonló szolgáltatásokért akár 30 %-kal olcsóbb jegyeket kínál).
156.
A második, 8,75 millió EUR-s feltőkésítésre vonatkozóan a CFF úgy ítéli meg, hogy az állami és magánbefektetés egyidejűsége mellett ez utóbbinak jelentősnek kell lennie, és azt összehasonlítható feltételek mellett kell elvégezni az állami fellépés érvényesítése érdekében. Jelen esetben e két feltétel nem teljesül. Egyrészt a szorosan az első, 142,5 millió EUR-s tőkeemeléshez kapcsolódó vevői részvénytulajdon nem jelentős. Másrészt a vevők fellépése nem az államéval összehasonlítható feltételekkel történt, különösen a felmondási záradékok és a CGMF kisebbségi részesedésétől várható hozam miatt
157.
A 38,5 millió EUR összegű szociális intézkedéseket illetően a CFF vitatja ezen összeg egyéneknek nyújtott támogatásnak való minősítését. Bár igaz, hogy ennek az összegnek közvetlenül az SNCM alkalmazottai a kedvezményezettjei, a CFF úgy véli, hogy ez az intézkedés közvetett pozitív hatásokkal járhat az SNCM számára is, nevezetesen a foglalkoztatási viszonyok enyhülése terén.
4.2.2. A STIM észrevételei
4.2.2.1. A 2002-es feltőkésítést követő intézkedésekről
158.
A 158 millió EUR-s negatív eladási árat illetően a STIM úgy véli, hogy ez az ár nem egy nyílt, diszkriminációmentes pályázati eljárásból származó piaci ár, mivel a feltőkésítésre más feltételek mellett került sor, mint amelyek egy magánbefektetőt szokásos esetben vezetnek. A STIM-nek az a véleménye, hogy az eszközök átértékelt nettó könyv szerinti értéke legrosszabb esetben is költségmentes felszámolást tenne lehetővé az állam számára, sőt, akár nyereséggel is járna, hogy az eladási ár nevetséges a vállalat értékéhez képest (amelyet a STIM 350 millió EUR-ra becsül), valamint hogy a támogatás aránytalan a vállalkozás szükségleteihez képest.
159.
A STIM ugyancsak felhívja a Bizottság figyelmét a magánszektorba történő eladásra vonatkozó felmondási záradék túlzott jellegére.
160.
A STIM végezetül vitatja a negatív eladási ár indoklását, amely azon a feltételezésen alapul, hogy a felszámolás szociális szempontból nehéz lenne, ami nem tűnik reálisnak.
161.
A második, 8,75 millió EUR-s feltőkésítéssel kapcsolatban a STIM úgy gondolja, hogy ez a tőke-hozzájárulás nem felel meg a piacgazdasági magánbefektető elvének, tekintettel a befektetés megtérülésére vonatkozó garanciák elégtelen voltára. A STIM vitatja a magán- és állami befektetés egyidejűségén alapuló, a hozzájárulás állami támogatás jellegének tagadására felhozott érvet. Az együttes előfordulás, amennyiben megállapítják, csak egy mutató, és önmagában nem lehet minősítési kritérium (99). A STIM végül kijelenti, hogy ez a hozzájárulás a francia kormány részéről a vevőknek adott garanciát képez arra nézve, hogy valóban az SNCM nyerte el a közszolgáltatási megbízást a korzikai járatok üzemeltetésére.
162.
A 38,5 millió EUR-s egyéneknek nyújtott támogatást illetően a STIM úgy véli, hogy ez az összeg valójában forrásokkal kívánja ellátni az SNCM-et, ahhoz hogy megfeleljen a Bizottságnak benyújtott helyreállítási terv bizonyos alapvető szempontjainak, amelyeket még nem valósítottak meg, nevezetesen a létszámcsökkentésnek.
4.2.2.2. A 2004-es iránymutatással való összeegyeztethetőségről
163.
A STIM azon a véleményen van, hogy az SNCM által kapott támogatás nem korlátozódik a szükséges minimumra. Az SNCM és a vevők hozzájárulása a szerkezetátalakítási tervhez a 2004-es iránymutatásban meghatározott feltételek alapján elégtelen, és nem mutatható ki, hogy az SNCM helyzete olyan mértékben kivételes lett volna, hogy alacsonyabb saját hozzájárulást indokoljon. Ezenkívül a STIM megállapítja a 2006-ban odaítélt támogatás aránytalan jellegét, amennyiben ez jövőbeli veszteségek fedezésére szolgáló tartalékok képzését tette lehetővé az SNCM számára. Végül az a tény, hogy az SNCM nem vette tervbe, hogy túladjon a vállalat túléléséhez nem feltétlenül szükséges eszközökön, ellentétben áll a 2004-es iránymutatásban meghatározott követelményekkel.
164.
A STIM úgy véli, hogy a folyósított összegek megsértették a 2004-es iránymutatásban meghatározott „először és utoljára” elvet. A vállalat pénzügyi helyzetének romlását, valamint a munkaügyi vitákat nem lehet úgy vizsgálni, mint kivételes és előre nem látható körülményeket, amelyekért a kedvezményezett vállalat nem felelős.
165.
Következésképpen a STIM a kapott támogatások felével megegyező nagyságrendű kiegészítő kompenzációt kér, azaz 98,25 millió EUR-t még egy hajó, valamint az SNCM-nek a CMN-ben lévő közvetlen és közvetett részesedései eladása révén. E tekintetben a STIM azt állítja, hogy az említett részesedések a szerkezetátalakítási támogatásokra vonatkozó 2004-es iránymutatás értelmében nem stratégiai jelentőségűek, mivel nem „nélkülözhetetlenek a vállalat fennmaradásához”, és nem is elidegeníthetetlen eszközök.
166.
Ezenkívül a STIM úgy véli, hogy az SNCM és a CMN közötti állítólagos szinergiák nem léteznek, mivel az SNCM semmilyen tényleges szerepet nem játszik a CMN vezetésében és fejlesztésében. A STIM végül hangsúlyozza, hogy a két vállalkozást összefűző részvényesi megállapodás 2006. március 15. óta nem létezik, amikor is azt a CMN felmondta, ahogyan azt a Párizsi Fellebbviteli Bíróság megállapította.
4.2.3. Az SNCM észrevételei
167.
Az SNCM a gazdasági és versenyhelyzetének összefoglalását tartalmazó aktát nyújtott be a Bizottságnak egy jogi szaktanáccsal együtt, amely értékeli annak kockázatát, hogy egy felszámolási eljárás esetén a bíróság az állami beavatkozást a vállalat de facto irányításának minősítené a privatizációt megelőző időszakban.
168.
AZ SNCM által felkért Baker & McKenzie ügyvédi iroda arra a következtetésre jutott, hogy a vállalat alapszabálya alapján, kiegészítve az ellenőrző szervek levelezéseivel, hozzászólásaival és beszámolóival, az állam […] (60) határozatai (100) […] (60) szervek (101), […] (60) vállalati tanácsok (102). Továbbá a jelentés megállapítja, hogy […] (60) SNCM (103). Végül ugyanezen jelentés megemlíti a tényt, hogy […] (60) SNCM. Végezetül ugyanazon jelentés kifejti, hogy […] (60) SNCM.
169.
Ennek alapján az SNCM szakértője arra a következtetésre jut, hogy a Marseille-i Kereskedelmi Bíróság nagy valószínűséggel de facto vezetőként jellemezte volna a francia államot.
170.
Ráadásul a többek között a Számvevőszék jelentéseiben tett megállapítások szerint a francia államnak, vagyis az SNCM de facto igazgatójának tulajdonítható rossz gazdálkodás hozzájárult az SNCM-nél megállapított eszközállomány-elégtelenséghez. A jelentés többek között súlyosan kritizálja a következő gazdálkodási hibákat: a kiválasztás […] (60) kereskedelmi. A rossz gazdálkodás által okozott veszteség összege […] (60) volt.
171.
Ilyen körülmények között az SNCM szakértője szerint egy, az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére vonatkozó perben az államot kétségkívül köteleznék az eszközhiány egy részének vagy teljes egészének viselésére, tekintetbe véve az állam jelentős szerepét az SNCM irányításában, nyilvánvaló gazdálkodási hibáit és pénzügyi forrásainak terjedelmét.
172.
A vonatkozó joggyakorlat alapján az SNCM szakértője azt a következtetést vonja le, hogy ha az SNCM-et felszámolták volna, az államnak nagy valószínűséggel át kellett volna vállalnia az SNCM összes bér- és társadalombiztosítási tartozásainak kifizetését. Ez azt eredményezte volna, hogy a részvényes államot tették volna felelőssé a megállapított eszközállomány-elégtelenség 85 % és 100 % közé tehető részéért (azaz 316,6-385,7 millió EUR). Következésképpen az SNCM privatizálása melletti döntéssel és a vállalat tőkéjének 158 millió EUR-val való előzetes megerősítésével az állam körültekintő befektetőként járt el.
V. FRANCIAORSZÁG MEGJEGYZÉSEI AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEIRE
5.1. FRANCIAORSZÁG MEGJEGYZÉSEI AZ ÉRDEKELT FELEK A 2002-ES HIVATALOS VIZSGÁLATI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZATRA VONATKOZÓ ÉSZREVÉTELEIRE
5.1.1. A CFF észrevételeiről
173.
A francia hatóságok jelezték, hogy a CFF által bemutatott, az SNCM szolgáltatásaira vonatkozó bizonyos adatok helytelenek.
174.
A CFF állításaival szemben az állam úgy véli, hogy a szerkezetátalakítási tervet oly módon készítették el, hogy az lehetővé tegye az SNCM legrövidebb időn belül történő helyreállítását, és megteremtse közép- és hosszú távú életképességének feltételeit. A francia hatóságok megállapítják, hogy a költségcsökkentési program egy jelentős része már megvalósult. A hajók számát csökkentették, és az eszközátruházási program az ipari tervnek megfelelően halad. A szolgáltatásokat átszervezték, és a folyó termelőfelhasználás csökkentésére vonatkozó cselekvési terv már meghozta az első eredményeket. Végül az ipari terv foglalkoztatási része is fokozatosan megvalósul. Továbbá az SNCM 2001-ben 21,3 millió EUR-t tartalékolt a szerkezetátalakítási intézkedések finanszírozására, különösen a munkahelyek megtartásának tervére.
175.
A támogatás összegének meghatározásával kapcsolatban a francia hatóságok megerősítik, hogy a 0,79-es saját tőke/tartozás arány meglehetősen jellemző a legtöbb hajózási társaság mérlegére, különleges helyzeteket kivéve. A francia hatóságok szerint a CFF által bejelentett, a CMN-re vonatkozó 2001-es 0,497-es arány nem pontos, mivel nem veszi számításba a mérleg szerinti likvid eszközöket. Megfelelő korrekcióval a CMN-re vonatkozó arány 0,557. A francia hatóságok szerint ez a szint mindenképpen elégtelen a CMN számára, amint azt a 2002-es pénzforgalmi problémái mutatják. Nevezetesen a CMN-nek kölcsön kellett kérnie 8 millió EUR-t a STIM-től a bankjai által nem fedezett pénztári hiány finanszírozására.
5.1.2. A STIM észrevételeiről
176.
A francia hatóságok fenntartják azt a véleményüket, hogy az SNCM tőkerészesedése a CMN-ben nem értelmezhető tisztán pénzügyi eszközként, mint ahogyan azt a STIM a jelek szerint állítja. Franciaország kitart azon álláspontja mellett, hogy az SNCM CMN-ben meglévő részesedései erősen startégiai jellegűek. Véleménye szerint e részesedések eladása nem csupán kereskedelmi szempontból lenne értelmetlen, hanem óriási stratégiai hiba is lenne.
5.1.3. A regionális és helyi hatóságok képviselőinek észrevételeiről
177.
Bár Franciaország összességében egyetért a Provence-Alpes-Côte d’Azur régió elnöke levelének tartalmával, mégis meg kívánja jegyezni, hogy azzal szemben, ami a szóban forgó levél (104) 2. pontjában áll, a Franciaország szárazföldi része és Korzika közötti útvonalon a kínálat nem „túlméretezett a kereslethez képest”, és az SNCM viteldíj-politikája megfelel azon kötelezettségvállalásának, miszerint nem kezd árháborút és nem lesz árvezető.
5.2. AZ ÉRDEKELT FELEK 2006-OS HATÁROZATTAL KAPCSOLATOS ÉSZREVÉTELEIRŐL
178.
Általánosságban Franciaország megállapítja, hogy a STIM és a CFF sok észrevétele megegyezik azokkal a megjegyzésekkel, amelyeket ezek a vállalatok a Bizottságnak 2003-ban benyújtottak. Nevezetesen megállapítják, hogy a CFF megjegyzéseit beterjesztették a Törvényszéknek a Bizottság 2003. július 9-i határozata érvénytelenségének megállapítása iránt indított kereset keretében, és azok többségét a Bizottság és a Törvényszék egyaránt elutasította.
5.2.1. Az első szerkezetátalakítási tervben szereplő intézkedések korai megvalósításáról és a terv módosításairól
179.
A Franciaország által idő előtt megvalósított, támogatásnak minősíthető intézkedésekkel kapcsolatos általános észrevételre válaszul a francia hatóságok közlik, hogy a szóban forgó megvalósítást az eljárás sajátos jellemzői indokolják, vagyis a Bizottság 2003. július 9-i, támogatást engedélyező határozatának érvénytelenítése 2005-ben, nem pedig a francia hatóságok azon szándéka, hogy elhanyagolják az EK-Szerződésből fakadó kötelezettségeiket. Valóban, Franciaország hangsúlyozza, hogy a Bizottságot mindig tájékoztatta az ügy fejleményeiről és a 2005 januárja óta elfogadott különböző intézkedésekről a tagállamok és a Bizottság közötti őszinte együttműködés elvével összhangban.
180.
E közelmúltbeli intézkedésekkel kapcsolatban a francia hatóságok úgy vélik, hogy mivel ezek közül egyik sem jelent támogatást, az EK-Szerződés 88. cikke (3) bekezdését végeredményben nem lehet rájuk alkalmazni, és ennélfogva semmiféle kötelezettség nincs végrehajtásuk felfüggesztésére.
5.2.2. A 2002-es feltőkésítést követő intézkedésekről
181.
Az eladási folyamatot illetően Franciaország leszögezi, hogy kezdettől fogva olyan mértékadó kiválasztási szempontokról rendelkezett, amelyek elsősorban az SNCM részvényeinek értékéért ajánlott áron alapultak, és másodlagosan egyéb kritériumokon (ipari terv, vállalati terv stb.), ideértve azt az összeget, amelyet a pályázók készek voltak befektetni a vállalatba feltőkésítés útján. Franciaország erősen vitatja harmadik felek azon érvét, amely szerint az értékesítési folyamat nem volt átlátható, valamint megállapítja, hogy jelen esetben az állam túlment az állami részvénytulajdon értékesítésére vonatkozó lényeges és korlátozó, törvényen alapuló és szabályozási kötelezettségein. Franciaország tudomásul veszi, hogy a BCP az SNCM részvényei 100 %-ának megvásárlására vonatkozó ajánlatát követően bekövetkezett változások igen nehéz pénzügyi és vállalati környezetben mentek végbe, és a VT csatlakozása a BCP ajánlatához nem változtatta meg a tranzakció kereskedelmi és pénzügyi feltételeit (kivéve a tőketulajdont).
182.
A 158 millió EUR-s negatív árral kapcsolatban a francia hatóságok megállapítják, hogy az SNCM 2005. szeptember 30-i pénzügyi helyzetét figyelembe véve a vállalkozást piaci áron értékesítették, és az eladás gazdaságilag előnyösebb volt, mint a vállalkozás felszámolása. E tekintetben a francia hatóságok leszögezik, hogy a magánbefektető kritériumának alkalmazása egy felszámoláshoz közeli vállalat eladása esetében nem tekinthető „állami intézkedés jövedelmezőségére” való törekvésnek, hanem inkább a még jelentősebb veszteségek megelőzésének, amelyeket a részvényesnek egy költségesebb felszámolás során kellene elszenvednie.
183.
A kifizetett árat illetően Franciaország vitatja azt az érvet, amely szerint az SNCM-et tényleges értékét nem tükröző áron értékesítették. Különösen cáfolja a STIM által készített becslést, amely szerint a vállalat értéke közel 350 millió EUR, és amely a mérlegnek csak azon elemeit veszi figyelembe, amelyek növelik az értéket a könyv szerinti saját tőke alkalmazásával (adó szerinti értékcsökkenési leírás, maradék nyereség a hajókon stb.), figyelmen kívül hagyva azon kötelezettségeket, amelyek az értéket csökkentenék. Ez a tisztán számviteli jellegű számítási módszer nem tükrözi egy olyan hajózási vállalat valóságos gazdasági állapotát, mint amilyen az SNCM, amely a mérlegben értékes eszközökkel rendelkezik, ugyanakkor korlátozott jövedelmezőséggel, és jelentős mérlegen kívüli pénzbeli kötelezettségekkel bír.
184.
A francia hatóságok a CFF azon érvét is cáfolják, hogy alulértékelték az SNCM flottájának piaci értékét, amelyet a CFF 406,5 millió EUR és 426,5 millió EUR közé becsült. A francia hatóságok úgy érvelnek, hogy a CFF számításaiban figyelembe vett hajók nem azonosak az SNCM nevén 2005. szeptember 30-án tartott hajókkal. A hajók piaci értékére alkalmazott leértékelés hiánya nem veszi számításba azokat a viszonyokat, amelyek között ezen eszközök esetleges bírói felszámolására sor került volna, végül pedig a piaci érték kiszámításához választott 2006. augusztusi dátum nem az SNCM potenciális felszámolási dátuma, amelyre hivatkozni kell, mivel ez utóbbi 2005. szeptember 30. Ezenkívül Franciaország megállapítja, hogy amennyiben a CFF által javasolt számítást fogadnák el, a negatív ár háromszor alacsonyabb lenne, mint az eszközöknek a Gröditzer ítélet által megkövetelt felszámolási értéke, ami így kedvezőbb lenne, mint a francia hatóságok által a Bizottságnak előterjesztett forgatókönyvek.
185.
A CFF által a Gröditzer ítélet alkalmazását megkérdőjelező érvre vonatkozóan arra a tényre hivatkozva, hogy az állam tőke-hozzájárulása az SNCM-hez a részvénytulajdona 75 %-ának eladásához kapcsolódott, arányosan csökkentve a megtérülési kilátásokat, a francia hatóságok megállapítják, hogy a 158 millió EUR-s negatív eladási ár az SNCM teljes tőkéje eladásának felel meg, melyet egy 25 %-os új állami befektetés követett, évi […] (60) %-os megtérüléssel. Ennélfogva Franciaország úgy véli, hogy a befektetés hozama továbbra is garantált a vállalatban meglévő 25 %-os részvénytulajdona következtében, mivel ez a részesedés igen magas hozamot garantál.
186.
Franciaország vitatja a CFF által az ABX megközelítés a jelen ügyre való alkalmazhatatlanságáról szóló érvet is, alapul véve különösen az SNCM tényleges felszámolási költségeinek elemzését és azt a kockázatot, hogy az államot tarthatják felelősnek a vállalkozás pénzbeli kötelezettségeiért egy, az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére irányuló perben, ahogy azt a francia csődeljárás előírja és a nemzeti joggyakorlat igazolja (a Roueni Másodfokú Bíróság 2005. március 22-i ítélete). Bár a francia hatóságok úgy vélik, viselkedésük az SNCM vezetőjeként nem minősíthető „rossz gazdálkodásnak” egy ilyen perben, hangsúlyozzák annak jelentős kockázatát, hogy az államot egy nemzeti bíróság az SNCM eszközállomány-elégtelensége miatt elítélné a Kereskedelmi Törvénykönyv L-651-2. cikke értelmében a rossz gazdálkodásra vonatkozó rugalmas szempontok miatt, továbbá a fent említett ítélkezési gyakorlat miatt, amely erre az ügyre alkalmazható.
187.
A 8,75 millió EUR-s feltőkésítést illetően Franciaország megállapítja, hogy a CFF és a STIM állításaival szemben a tőke-hozzájárulás nem állami támogatás e befektetés egyidejűsége, jegyzési feltételeinek hasonlósága és az állam által a CGMF útján kapott átlagon felüli megtérülés miatt.
188.
A francia hatóságok különösen leszögezik, hogy a befektetőkkel való egyenlő bánásmód elvét nem kérdőjelezi meg a felmondási záradékok megléte, mivel ezeket az SNCM 100 %-os eladásával kapcsolatban határozták meg, nem pedig az ezt követő 35 millió EUR-s feltőkésítéssel kapcsolatban.
189.
Ezenkívül Franciaország úgy véli, hogy befektetése jóval a vevőké alatt marad, mivel csak a 8,75 millió EUR-s összeget kell összehasonlítani a vevők által megvalósított befektetéssel (26,25 millió EUR). Az első, 142,5 millió EUR-s feltőkésítést csak a felszámolási árral történő összehasonlítás részeként kellene vizsgálni.
190.
Végül Franciaország vitatja a STIM által előadott érvet, hogy ez a hozzájárulás a magánbefektetőknek adott garancia arra, hogy az SNCM-nek valóban odaítélték a közszolgáltatási megbízást korzikai járatok üzemeltetésére. A francia hatóságok azon véleményüknek adnak hangot, hogy ez a tőkeemelés körültekintő és független a vállalkozás teljesítményétől, és a közszolgáltatási megbízás SNCM számára történő odaítélése nem az e befektetéstől várt hozam javítását szolgálja.
191.
A 38,5 millió EUR-s szociális intézkedésekkel kapcsolatban Franciaország megismétli azt az érvet, amely szerint ezek az intézkedések egyéneknek nyújtott támogatások, és az állam általi kifizetésük nem tekinthető a vállalkozásnak nyújtott közvetett előnynek, mivel ezek a támogatások az SNCM törvényen és szerződésen alapuló kötelezettségeinek kiegészítései. Ezenkívül Franciaország rámutat, hogy ezek az intézkedések nem teszik lehetővé a munkavállalók távozását, akikről az intézkedések hiányában továbbra is az SNCM-nek kellene gondoskodnia.
192.
A CFF által felhozott érvvel ellentétben a francia hatóságok rámutatnak, hogy a 38,5 millió EUR nem felel meg a 2003-as szociális tervben előirányzott létszámcsökkentések megvalósításának, mert a késedelem ellenére ezeket a leépítéseket már végrehajtották. Az új szociális terv tehát az első, 2003-as szociális intézkedéseket egészíti ki.
5.2.3. Az iránymutatásokkal való összeegyeztethetőségről
193.
Franciaország úgy véli, hogy a fentiekből következően az értékelendő támogatás összege 15,81 millió EUR.
194.
A CFF állításaival szemben a francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy a 2004-es iránymutatások 11. pontjára való tekintettel az első feltőkésítés, amellett, hogy lehetővé tette az SNCM számára saját tőkéje helyreállítását, nem szüntette meg a nehéz helyzetben lévő vállalkozás státusát, amennyiben ez a feltőkésítés a társaság tevékenységei fenntartásának biztosítását célozta.
195.
Franciaország cáfolja a CFF azon állításait, melyek szerint nem kellett volna új tőkeinjekciókat végrehajtania a vállalkozásban, tekintetbe véve, hogy az SNCM bankhitelt is igénybe vehetett volna. E tekintetben a francia hatóságok megállapítják, hogy 2005. augusztus 24-én a bankok megtagadták új megújuló hitelkeretek nyújtását az SNCM-nek, és ennélfogva az egyetlen elképzelhető alternatívát a vállalkozás privatizációja vagy felszámolása jelentette.
196.
Franciaország vitatja a CFF és a STIM által felhozott érveket a 2002-es szerkezetátalakítási terv kudarcára vonatkozóan, amely bizonyos késéssel ugyan, de megvalósult, és lehetővé tette a célkitűzések elérését 2005-ben. Az SNCM gazdasági és pénzügyi helyzetének a vállalkozáson kívül álló tényezők miatti romlása ezután szükségessé tette a 2002-ben bejelentett terv meghosszabbítását és új intézkedések bevezetését.
197.
Franciaország úgy véli, hogy az SNCM helyzetének rendeződésére a kilátások jók, és az új részvénytulajdonosok által tervezett intézkedések, különösen a szociális terv megvalósítása, az útvonalak helyreállítása és bizonyos hajók felújítása lehetővé teszi a vállalat életképességének visszaállítását. E tekintetben Franciaország megjegyzi, hogy a közszolgáltatási megbízásból származó bevételek miatt (kb. az SNCM üzleti forgalmának [50-70] (60) %-a), valamint tekintetbe véve az általános költségek szintjét és a Marseille-Korzika útvonalon használt 6 hajó átcsoportosításának nehézségeit, a közszolgáltatási megbízás a vállalkozás stratégiájának és életképességének alapvető elemét képezi.
198.
A támogatás minimumra korlátozására vonatkozóan Franciaország úgy véli, hogy a szerkezetátalakítási költségeket szigorúan a szerkezetátalakítás megvalósításához szükséges minimumra korlátozta. E tekintetben a francia hatóságok megállapítják, hogy amint azt a Bizottság 2003-as határozatában elismerte, a vállalkozás saját forrásaiból kellőképpen hozzájárult a szerkezetátalakítási tervhez a 30,2 millió EUR összegű eszközeladás következtében. Ráadásul az SNCM által megvalósított egyéb, 12,2 millió EUR összegű eladások figyelembevételével a vállalkozás saját hozzájárulása összesen 42,38 millió EUR-t tesz ki. Franciaország úgy véli, hogy ez az összeg jóval magasabb a szerkezetátalakítási támogatás jóváhagyásához szükséges saját hozzájárulás összegénél, amely végül 15,81 millió EUR-t tesz ki, mivel a többi intézkedés nem állami támogatás.
5.2.4. A Bizottság 2003-as határozatában előírt feltételekről és a lehetséges új kompenzációs intézkedésekről
199.
A STIM és CFF állításaival ellentétben a francia hatóságok kijelentik, hogy a 2003-as határozatban előírt valamennyi feltételt betartották, amelyek 2006 végéig kötötték őket, különösen a 11 hajóból álló flotta fenntartása és a versenytársakénál alacsonyabb viteldíjak alkalmazása vonatkozásában.
200.
Valóban, Franciaország úgy véli, hogy az új, végső határozat szerint az SNCM részére előírandó kompenzációs intézkedések szintjét ki kell igazítani, mert a továbbiakban a szerkezetátalakítási támogatás összege 15,81 millió EUR volt, nem pedig 69,3 millió EUR.
201.
Ebben a tekintetben Franciaország vitatja a STIM észrevételeit azzal a lehetőséggel kapcsolatban, hogy a Bizottság az SNCM-nek kompenzációs intézkedésként a CMN-ben lévő részvénytulajdonának eladását írhatja elő. Franciaország vitatja a STIM azon érvét, amely szerint a stratégiai eszközök meghatározását a 2004-es iránymutatásokban megkérdőjelezték az 1999-es iránymutatásokhoz képest.
202.
A CFF által említett, az SNCM piaci jelenlétének csökkentését célzó intézkedésekkel kapcsolatban a francia hatóságok emlékeztetnek arra, hogy amint azt a Bizottság a 2003-as határozatában (87. preambulumbekezdés) megállapította, az érintett piacokon (Franciaország - Korzika és a Maghreb-országok) nincs felesleges kapacitás, és a Korzikát kiszolgáló útvonalak átrendezése a közszolgáltatási megbízás keretében és azon kívül veszélyeztetné a vállalkozás életképességét.
203.
A CFF által felvetett érvvel kapcsolatban, mely szerint a fent leírt intézkedések az SNCM javára történő megvalósítása komoly kockázatot jelent arra nézve, hogy a Franciaország szárazföldi része és Korzika közötti útvonalak piacáról kirekesztik legfőbb versenytársát, nevezetesen a CFF-et, a francia hatóságok úgy vélik, hogy tekintettel ennek a piacnak a jelenlegi szerkezetére, ahol a CFF piacvezető, egy kompetitív szerkezet fenntartása az SNCM szerkezetátalakítási tervének engedélyezésétől, illetve ez utóbbi szóban forgó piacon való jelenlététől függ.
VI. AZ INTÉZKEDÉSEK ÉRTÉKELÉSE
6.1. TÁMOGATÁS MEGLÉTE AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (1) BEKEZDÉSE ÉRTELMÉBEN
204.
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerint: „Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet”.
205.
Egy nemzeti intézkedés állami támogatásnak minősítése az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése értelmében akkor lehetséges, ha az alábbi halmozott feltételek teljesülnek, nevezetesen: 1) a szóban forgó intézkedés szelektív gazdasági előnnyel jár; 2) ezt az előnyt állami források útján finanszírozzák; 3) ez az előny torzítja vagy torzítással fenyegeti a versenyt és végül; 4) ez az előny kihat a tagállamok közötti kereskedelemre (105).
206.
A Bizottság megállapítja, hogy az SNCM 274,54 millió EUR összegű állami forrást (106) kapott a 100 %-osan az állam tulajdonában lévő CGMF-en keresztül.
207.
Mivel az SNCM a tengeri szállítási ágazatban működik, amely nyitott a versenyre Európán belül, a kapott potenciális gazdasági előny valószínűleg torzítja a versenyt, és kihat a tagállamok közötti kereskedelemre.
208.
A tény, hogy a Földközi-tenger szigeteinek kabotázspiaca 1999. január 1-jéig átmenetileg mentességet élvezett a 3577/92/EGK rendelet alkalmazása alól, nem zárja ki eleve, hogy a Földközi-tenger szigeteivel összeköttetést biztosító tengeri útvonalak közszolgáltatási szerződés keretében történő ellátására nyújtott támogatások érinthették a Tagállamok közötti kereskedelmet, és torzíthatták a versenyt.
209.
Mindenesetre még abban az esetben is, ha a kabotázsútvonalak kiszolgálására odaítélt támogatások nem befolyásolhatták a tagállamok közötti kereskedelmet, vagy nem torzíthatták a versenyt 1999. január 1. előtt, a helyzet azóta megváltozott, mivel a 3577/92/EGK rendeletnek megfelelően a kabotázstevékenységek attól kezdve megnyíltak az Európai Unió valamennyi szolgáltatója számára. Ráadásul hangsúlyozni kell, hogy az SNCM nemcsak kabotázsszállítást végez, hanem a nemzetközi hajózási piacon is működik, amelyet a 4055/86/EGK rendelet liberalizált (107).
210.
Következésképpen a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a jelen esetben teljesült az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének az e határozat 205. preambulumbekezdésében említett utolsó három kritériuma. Így minden egyes intézkedésre vonatkozóan meg kell vizsgálni a szelektív gazdasági előny meglétét a Törvényszék 2012. szeptember 11-én hozott ítéletének megfelelően.
6.1.1. Az értékelés céljára releváns időszak
211.
A Törvényszék ítélkezési gyakorlatának megfelelően (108) a Bizottság valamely határozatának érvénytelenítését követően köteles az új értékelését kizárólag azon információkra alapozni, amelyek az érvénytelenített határozat elfogadásának napján (jelen esetben 2008. július 8-án) a rendelkezésére álltak.
212.
Ezért semmilyen 2008. július 8. utáni eseményt nem szabad figyelembe venni. A piacon vagy a támogatás kedvezményezettjének helyzetében bekövetkezett esetleges változásokat az elemzésből ki kell zárni. Szintén nem veszi figyelembe a Bizottság a szerkezetátalakítási terv végrehajtási időszakát 2008 júliusától kezdődően (109).
213.
Hasonlóképpen, a Bizottság nem köteles újra elkezdeni az ügy vizsgálatát, sőt még annak kiegészítésére sem köteles új szakvélemény igénybevételével (110). Egy több szakaszból álló adminisztratív eljárást lezáró jogi aktus érvénytelenítése nem szükségszerűen vonja maga után a teljes eljárás érvénytelenítését. Amikor - mint ebben az esetben - annak ellenére, hogy a támogatás összeegyeztethetőségének kimerítő elemzését lehetővé tevő vizsgálati intézkedéseket tettek, de a Bizottság által elvégzett elemzés nem teljes, ami jogellenessé teszi a határozatot, az e határozat pótlására irányuló eljárás a korábban megtett vizsgálati intézkedések újabb elemzésével attól a ponttól folytatható, ahol az eredeti eljárásban a jogellenességet elkövették (111).
214.
Ráadásul, mivel a Bizottság az új elemzését csak olyan információkra alapozhatja, amelyek 2008 júliusában a rendelkezésére álltak, vagyis olyan információkra, amelyekkel kapcsolatban már mind a francia hatóságok, mind az SNCM meghatározta az álláspontját, ezért ezen információkra vonatkozó újbóli konzultáció nem szükséges (112). Végül, az eljárás megnyitására vonatkozó határozatnak a Hivatalos Lapban való megjelentetésével biztosították a harmadik felek jogát, hogy megtegyék észrevételeiket (113), és a 659/1999 rendeletben nincs olyan rendelkezés, amely előírná e lehetőség újbóli biztosítását számukra, amikor az eredeti szerkezetátalakítási tervet a vizsgálati eljárás során módosították (114).
215.
Ezért e határozat - mindent összevéve - kizárólag a 2008. július 8-án rendelkezésre állt információkon alapul. Ugyanakkor - a fentiek mellett - a Bizottság meg fogja magyarázni, hogy nem változtatná meg a következtetéseit, ha figyelembevételre kerülne a francia hatóságok 2013. május 16-i feljegyzése a 2008. július 8. előtt említett tényekkel kapcsolatban, valamint az SNCM által 2013. augusztus 27-én benyújtott információ.
6.1.2. Az SNCM eladása 158 millió EUR-s negatív áron
216.
Jelen esetben a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy az SNCM magánvevőknek történt eladását megelőző 158 millió EUR-s állami tőke-hozzájárulás, tehát végeredményben a vállalkozás pontosan azonos összegű „negatív eladási ára” nem tartalmaz-e állami támogatási elemeket.
217.
Egy nyílt, átlátható és diszkriminációtól mentes állami kiválasztási eljárás, amelynek végén az állam egy előzetes feltőkésítést követően túlad a vállalkozáson (az eladási árnál magasabb összegért), nem feltétlenül zárja ki az állami támogatás meglétét, melynek a privatizált vállalkozás és annak megvásárlója egyaránt kedvezményezettje lehet (115).
218.
Annak meghatározása érdekében, hogy egy vállalkozás gazdasági előnyre tett-e szert az állam tőke-hozzájárulása révén, a Bizottság általában a „piacgazdaságban működő magánbefektető” elvét (a továbbiakban: a magánbefektető elve) alkalmazza, feltéve, hogy a kedvezményezett nem felelős az állami támogatás más formáinak megtérítéséért, és hogy a hozzájárulás elemzésre kerül az említett elvre hivatkozva. A magánbefektető elve a magán- és az állami szektor egyenlő kezelése elvének kifejezése az EUMSZ 345. cikkének megfelelően. Ezen elv szerint az állam által közvetlenül vagy közvetve, a szokásos piaci feltételeknek megfelelő körülmények között egy vállalkozás rendelkezésére bocsátott tőkejuttatás nem minősíthető állami támogatásnak (116).
219.
Ebből a célból a Bizottság értékelheti, többek között, hogy aki a forrásokat biztosította, magánbefektetőként viselkedett-e, általános vagy ágazati szerkezeti politikát követve, a befektetett tőke hosszú távú megtérülési kilátásai által vezérelve. E megközelítés érvényességét az Európai Unió bíróságai számos esetben elismerték (117).
220.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amikor egy állami befektető tőkeinjekciókat hajt végre anélkül, hogy a jövedelmezőségnek bármilyen - legalább hosszú távú - kilátása lenne, az ilyen tőkével való ellátás állami támogatásnak minősül (118).
221.
Ezenkívül az Európai Unió bíróságai úgy vélték és vélik, hogy egy - általános vagy ágazati - strukturális politikát követő, a hosszú távú jövedelmezőség kilátásai által vezérelt magánbefektető ésszerűen nem engedhetné meg magának több évnyi folyamatos veszteség után, hogy olyan tőke-hozzájárulást nyújtson, amely gazdasági szempontból nemcsak költségesebbnek bizonyul az eszközök eladásánál, de ráadásul a vállalkozás eladásához kötött, ami mindennemű haszon reményét is ténylegesen kizárja, még hosszabb távon is (119).
222.
Különösen a Gröditzer ítéletében a Bíróság úgy ítélte meg, hogy annak meghatározásához, hogy egy vállalkozás negatív eladási áron történő privatizációja tartalmaz-e állami támogatási elemeket: „azt kell mérlegelni, hogy hasonló körülmények között egy, az állami szektort irányító szervekéhez hasonló méretű magánbefektető rávehető lett volna-e ugyanilyen méretű tőke-hozzájárulások végrehajtására a szóban forgó vállalkozás értékesítésével kapcsolatban, vagy az inkább a vállalat felszámolása mellett döntött volna” (120).
223.
A fentiek figyelembevételével, annak meghatározása érdekében, hogy a kérdéses intézkedés támogatás-e, a Bizottságnak „értékelnie kell, hogy az állam által választott megoldás mind abszolút értelemben, mind minden más megoldáshoz képest, a be nem avatkozást is ideértve, a legkevésbé költséges, ami - adott esetben - arra engedne következtetni, hogy az állam magánbefektetőként járt el” (121).
224.
Más szóval, a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy az ilyen jelentős tőke-hozzájárulás végrehajtását célzó döntés valóban kevésbé költséges-e, mint a felszámolás.
6.1.2.1. A felszámolás költségeinek értékeléséről
a) A kiegészítő végkielégítések hatásának figyelembevételéről
225.
A részvényes által viselt felszámolási költség számszerűsítésével kapcsolatban a francia hatóságok azon a véleményen vannak, hogy napjainkban a nagy vállalatcsoportok nem hagyhatják figyelmen kívül a telephelyek bezárására vagy leányvállalatok felszámolására vonatkozó döntéseik társadalmi következményeit. Ezért általában szociális terveket hajtanak végre, amelyek kiterjedhetnek a dolgozók átképzésére, a munkahelykereséshez nyújtott segítségre, a végkielégítésekre, sőt esetleg helyi fejlesztési intézkedésekre, amelyek túllépik a jogszabályokban és a kollektív szerződésekben előírt kötelezettségeket.
226.
E tekintetben a francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy a 2002-es terven alapuló 2005-ös szociális terv alapján az értéktartománynak dolgozónként [90 000-100 000] (60) EUR és [120 000-130 000] EUR között kellene lennie, azaz összesen [200-210] millió EUR és [250-260] (60) millió EUR között. A francia hatóságok rámutatnak, hogy a fent említett tartomány alsó határai azt a tényt veszik figyelembe, hogy a referenciaként szolgáló szociális terv költségeit megnövelték a nyugdíjkorhatár közelében lévő munkavállalók igen nagy aránya miatt, akik különösen kedvező feltételekkel távoznak. Figyelembe vették azt az összefüggést is (a vállalkozás felszámolása és tömeges elbocsátások), amely semmiképpen sem hasonlítható össze egy olyan létszámcsökkentéssel, amely lehetővé teszi a vállalat üzleti tevékenységének folytatását, ami a referenciaként szolgáló szociális terv premisszája.
227.
Végül a francia hatóságok úgy vélik, hogy az SNCM ellenőrzésének 158 millió EUR negatív eladási áron történt átadása még a Törvényszék 2012. szeptember 15-én hozott ítéletében bevezetett elemzési tábla használatakor sem tartalmazott állami támogatási elemeket. Fenntartják, hogy a Bizottságnak minden szükséges információ a rendelkezésére áll a Bíróság kritikájának megválaszolására.
228.
A Bizottság nem ért egyet ezzel az elemzéssel.
229.
A Törvényszék ítélete (122) szerint a kiegészítő végkielégítések kifizetése az ügy körülményeitől függően elvileg törvényes és helyes gyakorlat lehet, amelynek célja a nyugodt társadalmi párbeszéd elősegítése és a vállalat vagy vállalatcsoport márkaimázsának megőrzése. A magán- és állami szektorral szembeni egyenlő bánásmód elvével összhangban a kiegészítő végkielégítések fizetésének lehetősége is nyitva áll a tagállamok előtt abban az esetben, ha egy állami vállalkozás kerül felszámolásra, habár kötelezettségeik - elvileg - nem haladhatják meg a törvényen és szerződésen alapuló kötelezettségeik szerinti szigorú minimumot. Ugyanakkor a Bíróság kimondja, hogy ”… ezen többletköltségek terhe - jogos aggodalmak miatt - nem követhet egy kizárólag szociális vagy éppen politikai célt, mert különben meghaladná a magánbefektetői teszt kereteit... Ezért ésszerű gazdasági magyarázat hiányában, még hosszú távon is, olyan költségteher vállalását, amely meghaladja a szigorúan törvény szerinti kötelezettségeket és a megállapodások szerinti kötelezettségeket, állami támogatásnak kell minősíteni az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében”. (123)
230.
A francia hatóságok által az állam márkaimázsának védelmével kapcsolatban előterjesztett érvet illetően a Bíróság úgy véli, hogy ”… egy tagállam globális piacgazdasági befektetői márkaimázsának védelme - kivéve különleges körülményeket és különösen nyomós ok nélkül - nem lehet elégséges indok az olyan többletköltségek vállalása hosszú távú ésszerű gazdasági magyarázatának bizonyítására, mint a kiegészítő végkielégítések” (124). Ebben az esetben ilyen különleges körülmények nincsenek.
231.
A Bizottság megállapítja, hogy az eljárás megindítását követően a francia hatóságok nem határozták meg a francia állam gazdasági tevékenységeit, különösen földrajzi és szektorális szinten. A kérdéses intézkedések hosszú távú ésszerű gazdasági magyarázata értékelésének elvégzése szükséges, még akkor is, ha a francia hatóságok végül azt közölték 2013. május 16-i levelezésükben, hogy az állam intézkedéseit egy olyan különböző vállalkozásokat felölelő holdingtársaság intézkedéseihez kell hasonlítani, amely globális vállalkozásként a nyeresége maximalizálására és márkaimázsának védelmére törekszik, különösen a személyzet irányítását illetően.
232.
A CGMF márkaimázsával kapcsolatban a Bizottság megállapítja, hogy az SNCM-en kívül a tengeri szállítási ágazatban nem volt vagyoni érdekeltsége. Ezért a fenti érvelés nem vonatkozhat rá.
233.
Az állami részvényes márkaimázsát illetően a francia hatóságok azt állították, hogy nagy kockázata volt a társadalmi zavargásnak az államilag ellenőrzött vállalkozásoknál, ami azzal fenyegetett, hogy nemcsak az SNCM működéséhez szorosan kapcsolódó vállalkozásokra lesz hatással, hanem minden ágazatra és különösen a közlekedési ágazatra. A Bizottság fenntartja véleményét, hogy a francia hatóságok elmulasztották annak bizonyítását, hogy komoly kockázata volt az összes többi állami vállalkozásra átterjedő káros befolyásnak, és ugyancsak elmulasztották annak bizonyítását, hogy a kiegészítő kompenzáció fizetése segített megelőzni további sztrájkakciókat. Végül, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az állam azon állítása, amely szerint a kiegészítő kompenzáció fizetése tisztán szociális alapon történt, nem elegendő az állami támogatás meglétének kizárásához.
234.
Továbbá a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok nem hoztak fel elegendő objektív és igazolható adatot annak bemutatására, hogy a kiegészítő végkielégítések fizetése - hasonló körülmények között - bevett gyakorlat a magánvállalkozók körében. A Bizottság megállapítja, hogy a szociális tervek korlátozott számára való hivatkozás önmagában nem elég egy kellően megalapozott gyakorlat a szóban forgóval összehasonlítható esetekben való meglétének bizonyítására, hogy a francia hatóságok által említett végkielégítési rendszerek inkább szerkezetátalakítási, mint felszámolási tervekre vonatkoznak, és ezen aggodalomra okot adó ágazatok közül soknak - látszatra - nincs közös jellemzőjük a közlekedési infrastruktúrával (pl. kozmetikai ipar [Yves Saint-Laurent Haute couture], agrár-élelmiszeripar [Danone] és elektronikai ipar [Hewlett Packard]). Továbbá a francia hatóságok által a 2013. május 16-i feljegyzésben elkészített, szociális tervek listáját tartalmazó táblázat hat tervet részletez, amelyeket az SNCM privatizációját követően indítottak, és amelyek ezért nem szolgálhatnak alapul a kiegészítő végkielégítések figyelembevételéhez.
235.
A 2013. augusztus 27-i feljegyzésben az SNCM egy, öt szociális tervet tartalmazó új listát mutatott be. A Bizottság úgy ítéli meg, e lista nem bizonyítja, hogy hasonló körülmények között a kiegészítő végkielégítések fizetése bevett gyakorlat a magánvállalkozók körében. A Bizottság megállapítja, hogy a kérdéses öt terv közül kettő vonatkozik az SNCM-re, és ezek közül egy e határozat tárgya. Ezért e két terv két okból nem használható objektív összehasonlítások elvégzésére: az egyik, hogy az SNCM korábbi gyakorlatai e területen nem képeznek elegendő alapot a gyakorlat bevett jellegének indoklásához, és a másik, hogy a 2002-es szociális terv olyan időszakra vonatkozik, amikor az SNCM még állami ellenőrzés alatt állt, miközben a Törvényszék által megállapított összehasonlítási kritériumot az ugyanazon a területen működő magánvállalkozások jelentették. A Bizottság megállapítja, hogy Marseille kikötőjének szociális terve nem vehető figyelembe, mert 2004-ben a kikötő állami, nem pedig magánkézben volt. Ráadásul, ami az említett két utóbbi szociális tervet (Air Lib és Eurostar) illeti, a Bizottság megállapítja, hogy ezek szerkezetátalakítási, nem pedig felszámolási tervek. Utoljára a Bizottság megállapítja, hogy e két terv átlagos kiegészítő kompenzációja több mint 50 %-kal kevesebb az SNCM által fizetett átlagos kiegészítő kompenzációnál.
236.
Végül a Bizottság megállapítja, a francia hatóságok nem erősítették meg, hogy a francia állam intézkedéseit a közvetett anyagi haszon szerzésének ésszerű valószínűsége motiválta (még hosszú távon is) a vállalkozáson belüli fokozott szociális nyugtalanság elkerülésével, tekintve, hogy az utóbbi a felszámolás esetén megszűnt volna. Nincs elegendő bizonyíték annak a feltevésnek az alátámasztására, hogy nagyobb kifizetések történtek más állami vállalkozások alkalmazottai részére. Ezt az álláspontot még hitelesebbé teszi a tény, hogy még egy globális befektető szempontjából is, amint azt a francia hatóságok vélelmezték, nagyon magas végkielégítések kiutalása egy vállalat alkalmazottainak valószínűleg bonyolítja az ugyanazon befektetőhöz tartozó más vállalatok jövőbeli szerkezetátalakítását. Továbbá a francia hatóságok nem számszerűsítették a lehetséges szociális költségek jelentőségét, amelyeket a kiegészítő végkielégítések indoklásaként emlegetnek.
237.
A francia hatóságok azzal is érveltek, hogy egy felszámolási eljárás hosszabb és potenciálisan kockázatosabb lett volna a részvényes állam számára, mint az SNCM negatív áron történő eladása. A Bizottság megállapítja, hogy a francia hatóságok nem szolgáltak bizonyítékkal erre a kockázatra, és nem magyarázták meg, hogy egy magánrészvényes miért vette volna számításba a felszámolási eljárás időtartamát. A francia hatóságok által említett Frucona Kosice (125) ügy nincs összefüggésben a jelen üggyel, mert ez a magánhitelezői tesztre vonatkozik. Egy felszámolási eljárás hossza annak elemzéséhez lényeges, hogy a Frucona Kosice hitelezőjeként az állam maximalizálta-e követeléseinek beszedését azonnali részleges visszafizetés elfogadásával, vagy jobb lett volna megvárni a vállalkozás felszámolásának kimenetelét. A jelen ügy körülményei ettől különböznek, hiszen az állam részvényes az SNCM-ben, nem pedig magánhitelező. Ezt figyelembe véve, az SNCM felszámolása esetén az eszközök nyilvánvalóan nem lennének elegendőek a pénzbeli kötelezettségek fedezésére, és az állam nem tudná visszaszerezni a hozzájárulását. Következésképpen a felszámolási eljárás időtartama ezen üggyel nincs összefüggésben.
238.
Következésképpen a francia hatóságok nem indokolták ezen kiegészítő kifizetések költségének vállalását a magánbefektetőként eljáró állam által egy felszámolással összefüggésben.
239.
Az elemzés e szakaszában a Bizottságnak meg kell határoznia az SNCM felszámolási értékét a kiegészítő végkielégítéseket nem számítva.
b) Az SNCM felszámolási értékéről
240.
A nettóeszköz-átértékelés módszere szerint eszközhiányt állapítanak meg, amikor a tényleges eszközök gazdasági értéke (amely általában magasabb a könyv szerinti nettó értéknél) nem fedezi a tényleges adósságok gazdasági értékét.
241.
A jelen esetben az eszközhiány megállapítása érdekében a Bizottság - szakértője (126) segítségével - a fentiekben elmagyarázottak szerint bebizonyította, hogy 2005. szeptember 30-án az SNCM eszközeinek értéke nem volt elegendő az elsőbbségi és nem elsőbbségi hitelezők kielégítéséhez.
242.
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a nettó eszközök értékelése egy általánosan használt módszer a vállalatok értékelésére a tengeri szállítási ágazatban. Továbbá úgy véli, hogy ez a módszer különösen jól megfelel az SNCM helyzetének, mivel az elsőbbségi részvényes számára az eladás egyetlen alternatívája a vállalat felszámolása.
243.
Az értékelés más módszereit, különösen a „működési szabad cash flow jelenértéke” módszert illetően a Bizottság úgy ítéli meg, hogy mivel ez a módszer a vállalatot folyamatos működésűként értékeli, ami felszámolása esetén az SNCM-nél nem állna fenn, a jelen esetre ez a módszer nem alkalmazható.
244.
A Bizottság az SNCM értékelésének referencia-időpontjaként 2005. szeptember 30-át választotta, mivel ténylegesen ekkor döntöttek az átvételi ajánlat elfogadása és a társaság felszámolása között, miután a BCP kiválasztására vonatkozó döntés 2005. szeptember 27-én született.
i. Az SNCM eszközeinek értékéről
245.
A Bizottság külön megállapítja, hogy az SNCM részvényese az Ernst & Younggal együttműködve kiszámította a vállalkozás felszámolásának költségét (lásd a fent említett CGMF jelentést) 2005. szeptember 30-án, továbbá kiegészítő szakvéleményeket szolgáltatott az Oddo Corporate Finance és a Paul Hastings ügyvédi iroda. A Bizottság megállapítja, hogy a fent említett Oddo-Hastings jelentés az SNCM eszközeit 190,3 millió EUR-ra értékelte.
246.
Ami a saját nevén tartott flotta értékelését illeti (127), az SNCM hajóinak bruttó piaci értékét a BRS szakértő ügynök 224 millió EUR-ra értékelte 2005. szeptember 30-án, míg az Oddo jelentés 150,7 millió EUR-ra értékelte a flottát az engedmény (128), az ügynöki jutalék (129) és a jogi bizonytalanság (130) beszámítása után.
3. táblázat
Az SNCM eszközei értékelésének forgatókönyvei 2005. szeptember 30-án
Eszközérték
Oddo jelentés
millió EUR
Eszközérték
Bizottsági szakértő
millió EUR
Immateriális javak
-
-
Tárgyi eszközök
Flotta saját néven
150,7
151,7
Épületek
(131)
11,2
11,2
Befektetések
(132)
32,7
38,3
Befektetett eszközök
194,6
201,2
Készletek
-
-
Előlegek és részfizetések
-
-
Követelések
0,8
0,8
Egyéb követelések
(133)
9,4
9,4
Nettó készpénz
-14,5
-
Aktív időbeli elhatárolások
-
-
Egyéb eszközök
-4,3
10,20
Eszközök összesen
190,3
211,4
Források:
Oddo-Hastings jelentés, a Bizottság szakértőjének jelentése.
247.
A fenti táblázat alapján a Bizottság számára egyértelmű, hogy a hajóflotta a vállalkozás értékelésének fő elemét képezi. Ebben a vonatkozásban a Bizottság szakértője - ahol lehetséges egy összehasonlító elemzés elvégzését követően - arra a következtetésre jutott, hogy a hajók bruttó piaci értékére alkalmazott leértékelés és a jogi bizonytalansággal kapcsolatos óvintézkedések logikusak voltak. Ennek alapján arra a következtetésre jutott, hogy indokolatlan volt a francia kormány által becsült flottaérték elutasítása.
248.
Ami az engedményt illeti, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy annak mértéke megfelel a bírói felszámolás során értékesített hajók esetében megfigyelt árengedményeknek. A bizottsági szakértő példaként a Régie des Transports Maritimes-re (egy állami tulajdonú belga vállalat, amely az Ostend-Ramsgate útvonalon működik) hivatkozott, amely 35-45 %-ra becsült engedménnyel adott el két komphajót 1997-ben. A közelmúltban a Festival Cruises megvált három luxus utasszállító hajótól átlagos 20 % engedménnyel. A hasonló esetekben megfigyelt árengedmények tehát a jelen esetben a francia hatóságok által alkalmazott engedménnyel megegyező nagyságrendűek.
249.
Ami a jogi bizonytalanságot illeti, mivel a piacon egyetlen ehhez hasonló tranzakcióra sem került sor, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a jogi bizonytalanság alkalmazását indokló érvek indokoltak, tekintettel arra, hogy bizonyos típusú hajók piaca, amelyeket egy meglehetősen speciális használatra terveztek, korlátozott.
250.
A Bizottság azt is megállapítja, hogy független szakértője felfelé korrigálta a befektetések értékelését, különösen az SNCM részesedését az CMN-ben (21,8 millió EUR-ról 28 millió EUR-ra). E tekintetben, figyelembe véve a Stef-TFE 35,2 millió EUR-s ajánlatát a holding kivásárlására, amint azt feltárták a Bizottság számára a jelen vizsgálat során, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az SNCM CMN-ben lévő részesedésének 28 millió EUR-ra értékelése egy vállalatfelszámolással összefüggésben ésszerű.
251.
A Bizottság szakértője nem fogalmazott meg semmilyen más konkrét kifogást a többi eszköz értékelésével kapcsolatban. Ugyanakkor nem fogadta el a „nettó készpénz” tételt, mivel az hiányt mutatott. A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy ezt a tételt át kellene sorolni az SNCM pénzbeli kötelezettségei közé.
252.
A különféle kiigazítások figyelembevételével a Bizottság az SNCM eszközeit 211,4 millió EUR-ra értékeli 2005. szeptember 30-án.
ii. Az SNCM pénzbeli kötelezettségeinek értékeléséről
253.
A Bizottság megállapítja, hogy a francia hatóságok az elsőbbségi követelések címén járó összeget 153,8 millió EUR-ra, a nem elsőbbségi követelések címén járó összeget pedig 170,9 millió EUR-ra teszik (kiegészítő végkielégítések nélkül).
254.
Különös tekintettel a szociális kötelezettségekre, a francia hatóságok a kollektív szerződés szerinti szociális terv költségét [70-80] (60) millió EUR-ra becsülik. Az említett tervvel kapcsolatos költségeket egyéni alapon határozták meg a szerződés típusának (határozatlan vagy határozott időre szóló szerződés), az alkalmazandó alapszabálynak és kollektív szerződéseknek (hajószemélyzet, irodai személyzet és a hajók tisztjei), az eltöltött évek számának, a rangnak és a bérezésnek a figyelembevételével. Ez az összeg tartalmazott felmondási időre fizetett pénzeket ([20-30] (60) millió EUR), a felmondási fizetett szabadságok költségtérítéseit ([0-10] (60) millió EUR), a szerződésben foglalt végkielégítéseket ([30-40] (60) millió EUR) és a Delalande hozzájárulást ([0-10] millió EUR) (134).
255.
A francia hatóságok a nem kollektív szerződés szerinti szociális terv költségét [30-40] (60) millió EUR-ra becsülik. Ez a terv magában foglalja az SNCM elbocsátásokkal kapcsolatos törvényen alapuló és szabályozásból eredő kötelezettségeihez (135) kapcsolódó összes kísérő intézkedést és a kollektív szerződés szerinti szociális tervhez kapcsolódó közvetett költségeket (136).
256.
A legfontosabb üzemeltetési szerződések felmondási költsége mindenekelőtt a 7,4 millió EUR összegű bankgarancia lehívására vonatkozik, amelyet az SNCM közszolgáltatási kötelezettségei megfelelő teljesítésének garanciájául adott, valamint az említett megállapodásban előírt, a 2005-re szóló 63 millió EUR alapvető pénzügyi kompenzáció 2 %-ával egyenlő kötbérre, amely körülbelül 1,2 millió EUR a megbízott mulasztása esetén.
257.
Ami a lízingelt hajók eladásához kapcsolódó nettó kötelezettségeket illeti (137), a francia hatóságok hangsúlyozzák, hogy bizonyos feltevések alapján (138) az eladás nettó bevételét a BRS szakértő ügynök 144,8 millió EUR-ra értékelte 2005. szeptember 30-án, engedmény, ügynöki jutalék és fuvardíj beszámítása után. Mivel az adó- és bankiadósság-megtakarítások 193,5 millió EUR-t tesznek ki, a lízingelt hajókkal kapcsolatban fennmaradó banki tartozások összege 48,7 millió EUR.
4. táblázat
Az SNCM kötelezettségei értékelésének forgatókönyvei 2005. szeptember 30-án
Kötelezettségek értéke
Oddo jelentés
millió EUR
Kötelezettségek értéke
Bizottsági szakértő
millió EUR
Elsőhelyi tartozás, beleértve az alábbiakat:
Szociális és adótartozások
[20-30]*
[20-30]*
Eszközökkel garantált pénzügyi tartozások
(139)
15,9
15,9
Kollektív szerződés szerinti szociális terv költsége
[70-80]*
[70-80]*
Nyugdíjas alkalmazottak biztosító egyesületeinek költsége
(140)
10,2
10,2
Felszámolási eljárás költsége
4,7
4,7
Évközi működési veszteség
(141)
26,5
26,5
Kifizetések elsőbbségi hitelezőknek
153,8
153,8
Fedezetlen adósságok
(142)
69,7
84,2
Nem kollektív szerződés szerinti szociális terv költsége
[30-40]*
[30-40]*
A legfontosabb üzemeltetési költségek megszüntetésének költsége
[10-20]*
[10-20]*
A lízingelt hajók eladásával kapcsolatos további költségek
48,7
48,7
Kifizetések elsőbbségi joggal nem rendelkező hitelezőknek
170,9
181,1
Források:
Oddo-Hastings jelentés, a Bizottság szakértőjének jelentése.
258.
A Bizottság megállapítja, hogy a szociális kötelezettségek teszik ki az SNCM kötelezettségeinek nagy részét. Az elsőbbséget élvező szociális kötelezettségeket, azaz a szociális terv költségét illetően, a Bizottság szakértője felmérések alapján ellenőrizte a terv valamennyi összetevőjének számítási képleteit, és sem rendellenességet, sem hibát nem talált. Ezen ellenőrzés figyelembevételével a Bizottság indokoltnak tartja a francia hatóságok által a kollektív szerződés szerinti szociális tervre javasolt [70-80] (60) millió EUR összeget.
259.
Az évközi működési veszteségeket illetően a Bizottság - figyelemmel a jogszabályokra - körültekintőnek tartja a becslést, különös tekintettel a francia Kereskedelmi Törvénykönyv (Code du commerce) L.622-10. cikkére és az 1985. december 27-i, 85-1388. számú rendelet 119-2. cikkére, amelyek szerint az SNCM-et az illetékes kereskedelmi bíróság kötelezheti tevékenységének folytatására két hónapos időtartamra, amely a vádhatóság kérésére meghosszabbítható a közszolgáltatási kötelezettségei miatt.
260.
A Bizottság szakértője nem fogalmazott meg semmilyen más konkrét kifogást a fedezetlen adósságokkal kapcsolatban. A „nettó készpénz” alatti 14,5 millió EUR kezdő összeget viszont 69,7 millió EUR-ra növelte. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a javított számadat arányos az SNCM eszközei értékelésében végrehajtott változtatásokkal.
261.
Ami a kollektív szerződés által le nem fedett (és kiegészítő végkielégítéseket nem tartalmazó) szociális terv költségeit illeti, a Bizottság szakértője úgy ítéli meg, hogy a bírósági eljárások becsült költségét [0-5] (60) millió EUR-ra kellene csökkenteni a francia hatóságok által közölt [0-10] (60) millió EUR helyett. Ezzel kapcsolatban, bár a Bizottság meg van győződve arról, hogy a szakszervezetek a határozott időre szóló szerződések határozatlan időre szóló szerződéssé történő átminősítését kérnék (143), továbbra is úgy ítéli meg, hogy a számadatnak csak azon határozott idejű szerződéssel rendelkező munkavállalókon kellene alapulnia, akiknek a helyzete nyilvánvalóan bizonytalan (150 ilyen szerződés van). Havi bruttó [2 000-2 500] (60) EUR fizetést alapul véve, 9 havi fizetésnek megfelelő juttatással az első [100-120] (60) határozott idejű szerződésre vonatkozóan, és 6 havi juttatással a következő [50-70] (60) szerződésre, a teljes összeg [0-10] (60) millió EUR.
262.
Ami a lízingelt hajók eladásával kapcsolatos nettó kötelezettségeket illeti, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a számítást alátámasztó feltevések indokoltak, főként azért, mert az EIG-k túlzottan tiszteletben tartják a szerződéses formalitásokat, amelyek az SNCM harmadik fél által történő mindennemű helyettesítését korlátozzák, és az adókedvezményeket a hajók francia zászló alatt történő üzemeltetéséhez kötik. Továbbá nincs alapja jogi bizonytalanság alkalmazásának a lízingmegállapodások alapján működtetett hajókra vonatkozóan, mert azokkal a hajókkal az EIG-k hitelező bankjai már nem rendelkeznek. Ilyen körülmények között a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a 2005. szeptember 30. és a hajó tényleges eladási időpontja közötti szállítás pénzügyi költségeit indokolt figyelembe venni.
263.
Figyelemmel a fentiekre, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy 2005. szeptember 30-án az SNCM elsőbbségi kötelezettségei 153,8 millió EUR-t, míg az elsőbbséget nem élvező kötelezettségei 181,1 millió EUR-t tettek ki.
iii. Az eszközállomány elégtelenségének megállapításáról
264.
Figyelemmel a fentiekre, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy 2005. szeptember 30-án az SNCM eszközeinek értéke (azaz 211,4 millió EUR) nem volt elegendő az elsőbbséget élvező hitelezők (azaz 153,8 millió EUR) és az elsőbbséget nem élvező hitelezők (azaz 181,1 millió EUR), tehát összesen 334,9 millió EUR kifizetésére. Következésképpen az eszközállomány-elégtelenség mintegy 123,5 millió EUR-t tesz ki.
c) Az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére irányuló intézkedés figyelembevételéről
265.
A Bizottság ugyancsak megvizsgálta a francia hatóságok érvelését, hogy az állam mint többségi részvényes felszólítható az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére a vállalkozás felszámolása esetén (lásd az alábbiakban). Az egyik érdekelt fél (CFF) vitatta a francia hatóságok által említett nemzeti ítélkezési gyakorlat ezen esetben történő alkalmazását. A CFF fenntartja azt az álláspontot, hogy a Roueni Másodfokú Bíróság ítéletével kapcsolatban az Aspocom Group Oyj ügyben a bíróság kötelezte a finn anyavállalatot, hogy kompenzációt fizessen a felszámolt francia leányvállalata alkalmazottainak, mert erről a kompenzációról egy szociális terv rendelkezett egy vállalati szintű megállapodás alapján, amelyet az anyavállalat jóváhagyott. Végül ez nem került kifizetésre.
266.
A francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy a tényleges összköltség, amelyet az államnak mint részvényesnek a CGMF-en keresztül viselnie kellett volna, 312,1 millió EUR és 361 millió EUR közé tehető a 2005. szeptember 30-i állapot szerint. Ez a becslés számításba veszi különösen az állam eszközpótlási kötelezettségének kockázatát, amennyiben a bíróság az SNCM tényleges irányítójának tekintené, és azt a kockázatot, hogy az államot az elbocsátott személyzet kiegészítő végkielégítéseinek megfizetésére kötelezik. A francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy ezeket a kockázatokat figyelembe kell venni az SNCM esetleges felszámolásával járó tényleges költség kiszámítása során.
267.
Itt a becsült összköltség a kérdés, amelyet Franciaországnak részvényesként valószínűleg viselnie kellett volna az SNCM bírói felszámolása esetén, annak meghatározása céljából, hogy a költségek viselését kimondó ítélet lehetőségére és az összeg nagyságára való tekintettel egy tájékozott magánbefektető inkább leányvállalata közvetlen értékesítését választotta volna-e egy 158 millió EUR-s negatív áron, mint az említett kockázat vállalását.
268.
A francia jogszabályok szerint egy bírói felszámolás alatt álló társaság meghatalmazott felszámolóbiztosának joga van kártérítési pert indítani a társaság volt vezetői ellen, úgynevezett „action en comblement de passif” (eszközhiány-megszüntetési per) keretében, egy helyreállítási terv törlése vagy csődtömeggondnokság vagy bírói felszámolás esetén (144).
269.
A vagyonbukott társaság volt vezetői elleni „en comblement de passif” eljárás megindítását a társasági vagyon újraképzésének szükségessége indokolja, és ez a meghatalmazott felszámolóbiztos feladatai közé tartozik.
270.
A Bizottságnak küldött több levélben a francia hatóságok fenntartották, hogy egy olyan helyzet, amelyben nemzeti bíróság utasítja az államot az általa irányított vállalkozás eszközállomány-elégtelenségének megszüntetésére, egy erősen valószerű forgatókönyv, amelyet figyelembe kellett venni az SNCM esetleges felszámolása tényleges költségének kiszámításakor.
271.
2008. február 28-i levelezésében az SNCM benyújtotta a Baker & McKenzie jelentést, amely egy, a francia állammal szembeni „en comblement de passif” eljárás következményeit értékelte. Ez a jelentés arra a következtetésre jut, hogy egy kereskedelmi bíróság, amely ezt az ügyet tárgyalja, nagy valószínűséggel úgy vélné, hogy az állam felelős, és az SNCM szociális tartozásai egészének megfizetésére utasítaná.
272.
A vonatkozó jogszabályok úgy rendelkeznek, hogy a felszámolás alatt álló társaság szociális tartozásai a volt de jure vagy de facto vezetőket terheli négy feltétel halmozott megléte esetén.
i. Az állam mint a bírói felszámolás alatt álló vállalkozás de jure vagy de facto vezetőjeként történő elismerése
273.
Az SNCM által benyújtott Baker & McKenzie jelentés a Bizottság számára egy elemzést szolgáltatott, amely arra a következtetésre jut, hogy […] (60). Lényegében a fent említett szakértői jelentés célja annak megmutatása, a vonatkozó ítélkezési gyakorlattal (145) összhangban, hogy az állam ismételten elkövetett […] (60). Nevezetesen - a jelentés szerint - az állam […] (60) döntéseket hozott. Ráadásul úgy tűnne, hogy az irányító szervek […] (60) a vállalkozást. Végül, az állam [....] (60).
274.
A Bizottság megállapítja, hogy 2008. március 28-ai levelezésükben a francia hatóságok semmilyen fenntartást nem fejeztek ki […] (60). 2006. november 20-án kelt levelükben a francia hatóságok maguk állítják, hogy a bíróság [....] (60) a vállalkozást.
275.
Ugyanakkor a Bizottság azon a véleményen van, hogy a francia hatóságok által 2006. november 20-án egy állami támogatási eljárással kapcsolatban tett nyilatkozat önmagában nem lehet elegendő annak jogos megállapításához, hogy egy bíróság a nemzeti hatóságokat a kérdéses intézkedések kedvezményezett vállalkozása tényleges vezetőinek tekintette volna-e, és főleg nem egy ilyen eshetőség valószínűségének meghatározásához.
276.
Különösen a kérdéses határozatokat illetően koránt sincs megerősítve, hogy az állam által hozott végleges döntés érzékelhetően eltér az állam által az érdekeltségei irányításában követett gyakorlattól. Még a Baker & McKenzie jelentés is kiemeli az államnak a részvénytulajdonai kezelésébe való beavatkozásának kívánatos szintjét körülvevő visszatérő vitát, és megemlíti - általában - a […] (60) kiterjedt szerepét.
277.
A belföldi ítélkezési gyakorlatnak az állam és az SNCM által előterjesztett példái nem alkalmazhatóak közvetlenül az adott körülményekre. Az idézett legfontosabb esetek helyi hatóságokra vonatkoznak, és a 2001. február 6-aiBRGM ítélet egy állami ipari és kereskedelmi szervezetre vonatkozik.
278.
Minden esetre koránt sincs igazolva, hogy a közigazgatási szervként eljáró államot tényleges vezetőnek minősítenék.
ii. A bírói felszámolás alatt álló, a francia állam tényleges vezetése alatt működő vállalkozás egy vagy több gazdálkodási hibája
279.
Jelen esetben a Bizottság megállapítja, hogy az SNCM szakértői jelentése egy nem kimerítő, tényszerű elemeket felsoroló lista alapján egy sor tényezőt megjelölt annak bizonyítására, hogy az állam, […] (60), gazdálkodási hibákat követett el.
280.
Megemlítik különösen azt, hogy a francia állam hibákat követett el a […] (60) SNCM kapcsolatos befektetések terén. Állítólag az állam ugyancsak számos gazdálkodási hibát elkövetett el a kapacitás […] (60) SNCM terén.
281.
2007. április 30-i levelükben a francia hatóságok igen magasra értékelték annak kockázatát, hogy az államot kártérítésre kötelező ítélet születik, tekintetbe véve a Kereskedelmi Törvénykönyv L. 651-2. cikkében a gazdálkodási hiba kategorizálására meghatározott kritériumokat.
282.
A Bizottság ismételten úgy ítéli meg, hogy e 2007. április 30-i, állami támogatási eljárással kapcsolatban tett nyilatkozat önmagában nem lehet elegendő annak jogos megállapításához, hogy egy bíróság úgy ítélte volna meg, hogy a nemzeti hatóságok elkövették az állítólagos hibákat, és főleg nem egy ilyen eshetőség valószínűségének meghatározásához. Ez annál is inkább így van, mert a francia hatóságok még a létezését is tagadják a vezetési hibáknak, amelyek viszont egy „en comblement de passif” kereset indításának nélkülözhetetlen feltételei.
283.
Még alapvetőbben, az SNCM - a francia hatóságokhoz hasonlóan - nagymértékben támaszkodik nagyon régi vezetői döntésekre. Így a Baker & McKenzie jelentés a 2000-ig végrehajtott […] (60) összpontosít. Nem vonakodik attól, hogy az 1993-99-es pénzügyi évekre vonatkozó számvevőszéki jelentésekre hivatkozzon. A legfőbb gazdálkodási hibákat állítólag az 1990-es évek közepe táján követték el. Amikor a hitelt nyújtották, az SNCM hitelezői tájékoztatást kaptak e vezetési gyakorlatokról. Ezért legalább hallgatólagosan elfogadták az ilyen típusú vezetéssel kapcsolatos kockázatot. Semmi sem mutat arra, hogy ilyen helyzetben ésszerűen felmerülhet az állam felelőssége az eszközállomány-elégtelenség megszüntetéséért.
284.
Továbbá ezek az állítólagos gazdálkodási hibák magyarázhatóak a közigazgatási szervek politikai választásaival, és semmi nem jelzi, hogy ezek a politikai választások az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére vonatkozó ítélkezési gyakorlat értelmében gazdálkodási hibának minősíthetők.
285.
Végül, a Baker & McKenzie jelentés hitelessége kérdéses, különösen, amikor fenntartja, hogy az SNCM helyzete az állam által az adott helyzettel kapcsolatban elkövetett külső kommunikációs hibákra vezethető vissza. E jelentésből mindössze az derül ki, hogy az állam megemlített egy helyzetet, amely már közismert volt. Ezért az állam viselkedése és egy gazdálkodási hiba semmiben sem közösek.
iii. Az eszközállomány elégtelenségének megállapítása
286.
Ebben az esetben a Bizottság megjegyzi, hogy az Oddo-Hastings jelentés egy 2005. szeptember 30-i 134,4 millió EUR-s eszközhiányra mutat rá, amelyet az SNCM eszközeinek értéke (190,3 millió EUR) és a vállalkozás kötelezettségeinek (153,8 millió EUR-ra, illetve 170,9 millió EUR-ra értékelt elsőbbségi és nem elsőbbségi követelések) értéke közötti különbségként számítottak ki.
287.
A Bizottság korábban az SNCM eszközállomány-elégtelenségét 123,5 millió EUR-ra becsülte a 2005. szeptember 30-i állapot szerint (lásd a 264. preambulumbekezdést).
iv. Okozati összefüggés megléte a gazdálkodási hibák és a megállapított eszközállomány-elégtelenség között
288.
A francia hatóságok szerint egy jogi személy vezetője a Kereskedelmi Törvénykönyv L.624-3. cikke alapján felelősnek nyilvánítható, még akkor is, ha gazdálkodási hibája az eszközállomány-elégtelenség okainak csak egyike, és kötelezhető a szociális adósságok teljes vagy részleges viselésére, még akkor is, ha vezetési hibája csak az adósságok egy részének okozója (146). A francia hatóságok szerint a francia államnak a megállapított eszközállomány-elégtelenségnek egy 85 % és 100 % közé eső részét kellene viselnie, azaz egy 114,3 millió EUR és 134,4 millió EUR közé eső összeget.
289.
Ennek az elemzésnek nincs szilárd alapja. Amennyiben az állítólagos gazdálkodási hibák az 1990-es évek közepén hozott olyan döntéseken alapulnak, amelyek azonnal többletköltségeket okoztak az SNCM-nek, nagyon nehéz a problémát egy 2005-ös eszközhiánynak tulajdonítani, különösen azért, mert a két dátum között rengeteg dolog történt.
290.
Ezenkívül, ha úgy tűnik, hogy nincs automatikus kapcsolat az eszközhiány megszüntetésére adott kompenzációs összeg és a vezető rossz gazdálkodása (ha ilyet állapítanának meg) által okozott kötelezettségnövekedés összege között, ez azt is jelenti, hogy a bíróságok dönthetnek a vezető által fizetendő összegnek a megállapított eszközhiánynál sokkal alacsonyabb szinten történő meghatározása mellett (147).
291.
Ellentétben azzal, amit a francia hatóságok (és az SNCM) látszólag gondolnak, semmi sem jelzi, hogy a kérdéses döntéseket az ügyet vizsgáló bíróságok elég komoly indoknak tartanák ahhoz, hogy az eszközállomány-elégtelenség nagyobb részének terhét az állami hatóságok vállára helyezzék. A vizsgálat alatt álló állítások szerint a döntéseket protekcionista okokból hozták, politikai összefüggésben (ráadásul többnyire tíz évvel korábban), vagy voltak kevésbé régen meghozott döntések annak érdekében, hogy megkíméljék az alkalmazottakat attól, hogy termelékenységnövekedést kelljen elérniük, vagy a foglalkoztatási viszonyok javítására irányuló törekvések részeként.
v. Kiegészítő végkielégítések lehetséges kifizetése az SNCM bírói felszámolása esetén
292.
A francia hatóságok szerint, az eszközállomány-elégtelenség mellett, figyelemmel a vonatkozó ítélkezési gyakorlatra (148), egy bíróság minden bizonnyal kénytelen lenne a francia államot a kiegészítő végkielégítések kifizetésére kötelezni ([200-210] (60) EUR és [250-260] (60) millió EUR között). A francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy a francia állam által részvényesként fizetendő tényleges költségek 212,1 millió EUR és 361 millió EUR között lehetnek.
293.
A francia hatóságok rámutatnak, hogy közelmúltbeli ítéletekben a francia bíróságok kötelezték a tényleges vagy jog szerinti vezetőt, hogy - az eszközhiány mellett - fedezze a kiegészítő végkielégítéseket is, amelyeket egy, a vállalkozás által a felszámolása előtt összeállított szociális terv alapján számítottak ki.
294.
Nevezetesen a francia hatóságok közlik, hogy az Aspocomp ügyben a francia Aspocomp SAS társaság, a finn Aspocomp Group Oyj társaság 99 %-os tulajdonában lévő leányvállalat, 2002. január 18-án vállalati szintű megállapodást írt alá, melyben leírták egy szociális terv kártalanítási feltételeit az összesen 550 dolgozó közül 210 személyre vonatkozóan. Ez a megállapodás meghatározta különösen a kompenzáció és a kiegészítő végkielégítések, valamint az önkéntes kilépésekhez nyújtott támogatások összegét. A csoport stratégiaváltását követően az Aspocomp Group Oyj anyavállalat 2002. február 21-én úgy döntött, hogy nem finanszírozza tovább leányvállalatát, az Aspocomp SAS-t, önkéntes felszámolásba kényszerítve ezzel az utóbbit. Ez a döntés megakadályozta a leányvállalatot a vállalati szintű megállapodásban vállalt kötelezettségei teljesítésében, és arra kényszerítette, hogy elbocsássa maradék dolgozóit is.
295.
Ilyen körülmények között a Roueni Másodfokú Bíróság ítélete megerősítette az Evreux-i Munkaügyi Bíróság ítéletét, és a leányvállalata gazdálkodását 99 %-ban ellenőrző Aspocomp Group Oyj társaságot arra kötelezte, hogy fizesse ki: i) a vállalati szintű megállapodás által érintett munkavállalók számára a teljes kompenzációt, valamint az ezen megállapodásban előírt további összegeket, továbbá kártérítéseket a megfelelő és ésszerű indok nélkül elbocsátott dolgozók részére, és ii) az Aspocomp önkéntes felszámolása keretében elbocsátott dolgozóknak azonos kártérítéseket, mivel vállalt kötelezettségei nem teljesítésével az anyavállalat tisztességtelenül és vétkes érdektelenséggel cselekedett.
296.
Jóllehet elmélete alátámasztására Franciaország a Semmítőszék kereskedelmi tanácsának egy 2005. április 19-én átadott ítéletére is (149) hivatkozott, a Bizottság abban az ítéletben nem lát semmilyen döntő elemet, amely összefüggésbe hozható lenne a jelen vitával. A Semmítőszék egyetlen releváns észrevétele, hogy egy másodfokú bíróság nem állapított meg megfelelő jogi alapokat az anyavállalat és leányvállalata között a tulajdonlással kapcsolatos zavaros helyzet rendezésére. Minden esetre a Bizottság megállapítja, hogy az Aspocomp-eset tényei nem hasonlíthatóak össze a vizsgált ügy tényeivel. A jelen esetben a CGMF nem mulasztotta el a kiegészítő végkielégítések fizetésére vonatkozó vállalásai teljesítését.
297.
Megjegyzendő, hogy a jelek szerint mind az SNCM, mind a francia hatóságok jelentőséget tulajdonítanak a ténynek, hogy a szociális terv […] (60). Rendkívül kétséges, hogy […] (60) olyan fokú rossz gazdálkodásnak minősíthető, amely felveti az állam alkalmazottakkal szembeni felelősségét […] (60). Még abban a valószínűtlen esetben is, hogy […] (60) az állam felelősséggel tartozott az alkalmazottaknak és feljogosította őket az állam által fizetendő kompenzációra (150), egy ilyen jogosultság megadása önmagában az SNCM-nek nyújtott előnyt jelentene és ezáltal állami támogatást, az alábbiakban meghatározottakhoz hasonló okok miatt, amelyek az egyéneknek nyújtott összesen 38,5 millió EUR támogatásra vonatkoznak, mivel ez az intézkedés valamennyire képes volt javítani a foglalkoztatási viszonyokat a vállalkozásnál.
vi. Az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére irányuló intézkedés figyelembevételére vonatkozó következtetés
298.
Nem került megállapításra a vonatkozó jogi normáknak megfelelően az, hogy egy nemzeti bíróság - elegendő valószínűséggel - elrendelte volna, hogy a francia hatóságok kártérítést fizessenek az eszközhiány megszüntetésére, és még kevésbé valószínű, hogy a fizetendő pénzek meghaladták volna azt a negatív árat, amelyen az SNCM-et „eladták”.
299.
Figyelembe kell venni azt a tényt is, hogy az állam intézkedéseit - feltételezve, hogy valóban bűnös volt a rossz gazdálkodásban - a nemzeti ipar és szolgáltatások (ideértve az SNCM-et és alkalmazottait) védelmének szándéka vezérelte, mégpedig egy olyan helyzet rájuk kényszerítésének elkerülésével, amely szociális nyugtalanságot provokálhatott volna ki. A valóságban még akkor is, ha állami szervek (ideértve az államot) bizonyos körülmények között egy vállalkozás de facto vezetőinek tarthatók, semmi sem jelzi, hogy a hiány kiküszöbölését célzó intézkedés arra használható, hogy betekintést nyerjenek az állam szakpolitikai döntéseibe, különösen ilyen körülmények között. Ez messze van az Aspocomp ügy körülményeitől, amely semmi esetre sem vonatkozott ilyen ügyekre.
300.
A Bizottság minden esetre úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok most nem élhetnek múltbeli politikai választásokkal olyan állami beavatkozások indoklása érdekében, amelyekkel a korábbi választások hatásainak orvoslása volt a szándék. Ellenkezőleg, a beavatkozás mindkét esete, azaz a múltbeli beavatkozás és az újabb állami intervenció, a verseny halmozott torzításának minősül. Az állam az eszközhiány megszüntetésére vonatkozó felelősségének elfogadása egyenértékű lenne annak lehetővé tételével az állam számára, hogy beismerje a vállalkozás rossz gazdálkodását, illetve hogy pénzügyi hozzájárulással élhessen annak állami támogatássá minősítése nélkül, ezáltal újabb versenytorzulást idézve elő. Az állam ténylegesen a saját rossz gazdálkodását „használná” indoklásként egy kiegészítő pénzügyi hozzájárulás adásához, ellentmondva a „nemo auditur propriam turpitudinem allegans” általános elvének (151).
301.
Erőltetett lenne az államot egyszerre szentként és bűnösként, azaz „rossz vezető”-ként jellemezni (feltételezve, hogy bizonyítottan ez a helyzet), aki közbelép, hogy tőkeinjekcióval megmentse az általa rosszul irányított vállalkozást. A vezetési hibák nem jelentenek normális magatartást a körültekintő piacgazdasági magánbefektető részéről. Következésképpen az ilyen hibák helyrehozatalát célzó tőkeinjekciós mechanizmusok sem számítanak normális magatartásnak.
302.
A francia hatóságok és az SNCM által előterjesztett elmélet elfogadása az államot afelé irányítaná, hogy „vezetési hibák tudatos elkövetésével” garanciákat adjon vállalkozásoknak. Ez aligha elfogadható a támogatási fegyelmet illetően.
303.
Ebben az esetben az állam felelősségét az SNCM és a francia hatóságok által kifejtett elmélet szerint felvető magatartás valójában csak az államnak mint közigazgatási szerv intézkedéseire vonatkozna, mint részvényesére nem. Tekintve, hogy egy körültekintő magánbefektető nem e politikai és állami megfontolások alapján hozott volna döntéseket, annak a kockázata, hogy az ilyen döntésekből fakadó eszközállomány-elégtelenséget orvosolni kell, nem jön számításba egy „körültekintő piacgazdasági magánbefektetői” vizsgálat esetén (152).
304.
A francia hatóságok rámutatnak, hogy 2005. december 7-iABX határozatában a Bizottság hajlandó volt figyelembe venni a tényt, hogy „bizonyos kivételes esetekben némely nemzeti jogszabályok lehetővé teszik, hogy harmadik felek eljárást indítsanak egy felszámolt vállalat részvényesei ellen, különösen, ha ezek a részvényesek [törölve a szövegben] és/vagy pazarló gazdálkodásban bűnösnek minősíthetőek” (153).
305.
Ugyanakkor a Bizottság hangsúlyozza, hogy a támogatás fogalmát objektíven kell értékelni, és megállapítja, hogy ugyanezen ügyben az eljárás megindításáról szóló határozat előírta, hogy „még abban a valószínűtlen esetben is, ha a nemzeti jogszabályok által a felelősségre vonásukhoz megkövetelt valamennyi feltétel … teljesülne, ez még mindig nem zárná ki az állami támogatás meglétét a leányvállalat javára hozott intézkedésekben” (154).
306.
Ebben az ügyben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok nem oszlatták el kellőképpen az azon állítással kapcsolatos aggályait, hogy az SNCM részvényese - elegendő mértékű bizonyossággal - a felelősségre vonás kockázatának volt kitéve.
307.
Ilyen körülmények között, és megtagadva a kiegészítő végkielégítések figyelembevételét (lásd a 225. és további preambulumbekezdéseket), a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy az SNCM felszámolása semmibe sem került volna az államnak. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az állam mint részvényes nem kötelezhető a felszámolás költségeinek viselésére, mert a részvényesek kitettsége a vállalkozáshoz való tőke-hozzájárulásukhoz kötődik.
6.1.2.2. Következtetés
308.
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy egy magánbefektető a kevésbé költséges megoldást, vagyis az SNCM felszámolását részesítette volna előnyben. Ezért azt a következtetést vonja le, hogy a 158 millió EUR-s negatív ár állami támogatás.
6.1.3. A CGMF 8,75 millió EUR-s tőke-hozzájárulása
309.
Az eljárás megindításáról szóló határozatot követő észrevételeikben a francia hatóságok megállapítják, hogy az állam által 8,75 millió EUR összegben végrehajtott feltőkésítés a magánbefektetők általi tőkeinjekciókkal egyidejűleg történt, és az államé volt a kisebbik rész, miközben a pénzeszközök többségét a piac szolgáltatta. Továbbá úgy ítélik meg, hogy az állami hozzájárulás megtérülési rátája, vagyis évi […] (60) %, a magánbefektető által befektetett tőke kellő mértékű hosszú távú jövedelmezőségét jelenti. 2013. május 16-i feljegyzésükben azt is közlik, hogy a felmondási záradékkal kapcsolatos kockázatokat kiegyenlíti a magánrészvényesek rendelkezésére álló visszavásárlási opció.
310.
Az állam hozzájárulását ilyen körülmények között a magánbefektetők hozzájárulásához, vagyis a 26,25 millió EUR-hoz kell hasonlítani. Az állam hozzájárulása 158 millió EUR-t tesz ki (lásd a 6.1.2. szakaszt), plusz még további 38,5 millió EUR-t egyéni támogatás formájában és a 2002-es terv szerint fizetett 15,81 millió EUR-t (lásd a 6.1.4. és 6.1.5. szakaszt).
311.
Valamennyi 2006-os intézkedés abban az egyetértési megállapodásban van meghatározva, amelyben minden egyes fél (CGMF, BCP és VT) beleegyezett a 158 millió EUR tőke-hozzájárulásba, a 38,5 millió EUR folyószámla-előlegbe és a 8,75 millió EUR tőkeemelésbe. E három intézkedés egyetlen műveletet alkot, amelynek célja az SNCM privatizálása. Amint azt maga a Törvényszék is észrevételezi a 2012. szeptember 11-én hozott ítéletének 125. pontjában, „E [8,75 millió EUR-s] tőke-hozzájárulásra egyszeri tárgyalássorozatot követően kialakított olyan átfogó értékesítési megállapodás keretében kerül sor, amelyben a vevők tőkéje a francia állam által különböző formákban vállalt súlyos kötelezettségek ellentételezését képezi”. Ezért a szóban forgó három intézkedés egy csomagnak tekintendő, és az SNCM által kapott ezen állami tőkeinjekciót a beavatkozás jelentőségének értékelése céljából a magánbefektetők hozzájárulásához kell hasonlítani.
312.
Figyelemmel a fentiekre, a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy a magánrészvényesi hozzájárulás, amely az összesnek 10,6 %-a, nem minősíthető jelentősnek.
313.
Amint az már a 311. preambulumbekezdésben megállapításra került, a szóban forgó három intézkedés egyetlen privatizációs műveletet alkot. Ezért a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az állami és a magán tőke-hozzájárulásokat egyidejűnek kell tekinteni.
314.
Az összehasonlítható feltételek melletti hozzájárulások kritériumát illetően a Bizottság először is megállapítja, hogy az érdekelt felek, a CCF és a STIM, megkérdőjelezték a magánbeavatkozás jelentős jellegét és különösen az állami befektetés és a magánbefektetők közötti összehasonlítható feltételek meglétét, tekintettel egy felmondási záradék meglétére.
315.
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy e tőkeemelés körülményei önmagukban igazolják, hogy a magán- és az állami befektetők nem azonos kockázatokat vállalnak. A felmondási záradék létezése és az ahhoz csatolt feltételek elegendőek annak megmutatására, hogy a kockázatot illetően az eredmény a magánbefektető és az állami befektető részére nem ugyanaz, ha teljesülnek a záradékban meghatározott feltételek. Az egyetértési megállapodással összhangban a magánbefektetőknek lehetőségük van befektetésük visszavonására és visszaszerzésére a Bizottság, a Törvényszék vagy a Bíróság negatív döntése, vagy a közszolgáltatási megbízás meg nem újítása esetén. A felmondási záradék ezen utóbbi része annál is inkább büntető jellegű az állam számára, mert az SNCM alaptevékenységét érinti. Az SNCM az az üzemeltető, amelyre Korzika és Franciaország szárazföldi részének összekötése hárul. Nagyjából tevékenysége kétharmadát Marseille és Korzika között végzi a közszolgáltatási megbízás keretében. Ezért a magánbefektetőket védi a felmondási záradék a kereskedelmi kockázattal szemben az SNCM tevékenységeinek többségére vonatkozóan. Ezt a kockázatot valójában egyedül az állam viseli.
316.
A fent említett felmondási záradékra való hivatkozás olyan kötelezettséget hozna létre, hogy az SNCM-nek vissza kellene térítenie a vevők minden tőke-hozzájárulását e magánbefektetők javára. Ennek az lenne a következménye, hogy ismét a CGMF-é lenne az SNCM tőkéjének 100 %-a egy olyan időben, amikor a felszámolás és így az állami befektetés jelentős része elvesztésének kockázata lényegesen megnő.
317.
Ami a magánrészvényesek általi vásárlási ígéretet illeti, erre a CGMF nem hivatkozhat az SNCM csődtömeggondnoksága vagy felszámolása esetén. Ez megerősíti, hogy nehézségek esetén ez a lehetőség nem áll fenn, és a kockázatokat lényegében a CGMF és így az állam viseli. Ezért a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a vásárlási ígéretet nem lehet a felmondási záradék ellenpárjának tekinteni.
318.
Továbbá a Bizottság nem tudja elfogadni a francia hatóságok érvét, hogy az egyetértési megállapodás egy sor olyan garanciát tartalmazott, amellyel az állam befektetésének megvédése volt a szándék. A vevőkre rótt kötelezettségek nem jelentenek további kockázatokat vagy a vevőket terhelő olyan korlátozásokat, amelyek a CGMF-ével összehasonlítható helyzetben hagynák őket. Az egyedüli szándék velük az, hogy abban az időszakban, amikor a magánvevők igénybe vehetik a felmondási záradékot, az utóbbiak ne hajtsanak végre semmilyen jogi módosítást az SNCM-ben, és csak olyan intézkedéseket hajtsanak végre, amilyenekre az üzleti terv és a szociális paktum megvalósításához szükség van.
319.
Továbbá, ahogy 2012. szeptember 11-én hozott ítéletében a Törvényszék hangsúlyozza, a várható hozam elemzése önmagában nem elegendő olyan következtetés levonásához, hogy a befektetést az állam piaci feltételek mellett hajtotta végre, tekintettel arra a tényre, hogy a kockázatok nem oszlanak meg igazságosan az állami és a magánbefektetők között.
320.
Az intézkedés még abban az esetben is megfelelhet a piacgazdasági magánbefektető elvének, ha az „azonos feltételekkel megvalósított befektetések” („pari passu”) feltétel nem teljesül. Ilyen esetekben ki kell mutatni, hogy az állam ugyanúgy járt el, mint hasonló helyzetben egy körültekintő magánbefektető, például a befektetés jövedelmezősége előzetes elemzésének elvégzésével. Ugyanakkor a francia hatóságok semmilyen bizonyítékot nem szolgáltattak ilyen előzetes elemzésre. Észrevételeikben csak utólag vélték úgy, hogy a […] (60) %-os rögzített megtérülési ráta megfelelő lenne egy magánbefektető részére, összehasonlítva az állam által kibocsátott OAT (Obligation Assimilable du Trésor) megtérülési rátájával, amely akkoriban 3,72 % és 3,95 % között volt. Ugyanakkor semmilyen elemzéssel nem szolgáltak, amely azt mutatta volna, hogy 10 %-os ráta elfogadható lenne egy magánbefektető részére, tekintettel az állam által viselt kockázatokra, pl. a megszüntetési záradékkal és a vállalkozás helyzetével kapcsolatos kockázatokra.
321.
Mindenekelőtt a […] (60) %-os ráta csak a 8,75 millió EUR-s tőke-hozzájárulásra vonatkozik, de bármilyen elemzésnek figyelembe kellett volna vennie az egyetértési megállapodásban elfogadott teljes állami hozzájárulást. Mivel a 158 millió EUR-s negatív eladási árhoz vagy a 38,5 millió EUR folyószámla-előleghez semmilyen megtérülés nem kötődik, a 2006-os privatizáció idején az állam SNCM-be való teljes befektetésének megtérülési rátája sokkal alacsonyabb lett volna, mint az OAT megtérülési rátája. Tekintettel a vonatkozó kockázatokra, ezt a rátát egy piacgazdasági magánbefektető nem fogadta volna el.
322.
Figyelemmel az előbbiekre, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az ítélkezési gyakorlat által meghatározott kritériumok, hogy eleve zárják ki a kérdéses intézkedés támogatás jellegét, nem teljesülnek. Ezért a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az állam 8,75 millió EUR-s tőkehozzájárulása gazdasági előnnyel jár az SNCM részére, amennyiben erre a hozzájárulásra a magántőke hozzájárulásával párhuzamosan került sor olyan feltételek mellett, amelyek nem összehasonlíthatóak az uniós esetjog értelmében. Következésképpen a kérdéses intézkedés állami támogatást jelent az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében.
6.1.4. Egyéneknek nyújtott támogatást magukban foglaló intézkedések (38,5 millió EUR)
323.
A francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy ez a finanszírozás egyéneknek nyújtott támogatás, amelyből a vállalkozásnak nem származik haszna, ezért nem állami támogatás. Az érdekelt felek, a CCF és a STIM, vitatták ezen intézkedések egyéneknek nyújtott támogatásként történő kategorizálását, mert úgy vélik, hogy az intézkedés közvetett pozitív hatásokat generálhat az SNCM számára.
324.
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az a tény, hogy az egyéneknek nyújtott támogatás közvetlen kedvezményezettjei munkavállalók, nem elegendő a munkaadójuk javát szolgáló támogatás hiányának bizonyítására. A Törvényszék szerint: „az a tény, hogy az egyéneknek nyújtott támogatás közvetlen kedvezményezettjei munkavállalók, nem elegendő annak bizonyítására, hogy a munkaadójuk nem részesült támogatásban” (155).
325.
Amint azt a Törvényszék is jelzi 2012. szeptember 11-én hozott ítéletének 138. pontjában, „Annak vizsgálata érdekében tehát, hogy ezen egyéneknek nyújtott támogatások az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatásnak minősülnek-e, azt kell eldönteni, hogy az SNCM olyan közvetett gazdasági előnyben részesül-e, amely lehetővé teszi számára, hogy ne viselje azokat a költségeket, amelyeknek rendes körülmények között a saját pénzügyi forrásait kellett volna terhelniük, vagyis megakadályozza, hogy a piaci erők kifejtsék rendes hatásukat.”
326.
Továbbá a Bizottság megállapítja, hogy az egyetértési megállapodás szerint ez az intézkedés az állam által a magánpartnerek irányába vállalt kötelezettség, amely „azon esetleges kilépések vagy (bármilyen jellegű) munkaszerződés-szegések költségrészének finanszírozására szolgál, amely hozzáadódik a munkáltató által fizetendő mindennemű összegekhez…” Amint a Törvényszék a 2012. szeptember 11-én hozott ítélet 145. bekezdésében kimondja, ezen egyéneknek nyújtott támogatás belefoglalása az értékesítési megállapodásba arra utal, hogy előnyt biztosít. A felek azért vették igénybe, mert valamilyen előnyük származott belőle.
327.
Ezért e támogatás alkalmas arra, hogy gazdasági előnnyel járjon az SNCM számára azzal, hogy mentesíti a bizonyos dolgozók esetleges jövőbeli távozásával kapcsolatos minden költség viselésének terhétől. Ha az állam mentesít egy vállalkozást ezen költségektől, az utóbbi ténylegesen előnyben részesül. A Bizottság hangsúlyozza, hogy e kiegészítő szociális intézkedések szándéka a vállalkozás célkitűzéseinek eléréséhez szükséges leépítési tervek végrehajtásának elősegítése, és ezen intézkedéseket nem jogszabály írja elő. Ebben az esetben az SNCM-en belüli szervezett fellépések gyakorisága azt mutatja, hogy egy szociális terv végrehajtása a vállalkozásnál majdnem hogy garantálja a sztrájkokat és más szervezett fellépéseket. Egyáltalán nem kétséges, hogy ezek a kiegészítő szociális intézkedések előnyt jelentenek az SNCM számára.
328.
Ezért a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ez az intézkedés az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében támogatásnak számít.
6.1.5. A 2002-ben szerkezetátalakítási támogatásként megítélt 15,81 millió EUR-s egyenleg
329.
A 2006-os intézkedések lényegesen megnövelik a 2002-es terv szerint vizsgált 69,29 millió EUR szerkezetátalakítási támogatást, és a szerkezetátalakítási terv és költsége módosításának tekinthetőek. Amikor a privatizációt célul tűzték ki, a szerkezetátalakítási terv még folyamatban volt. Ugyanakkor az életképesség helyreállításának szándékolt célját az SNCM nem érte el. A Törvényszék kiemelte: „ezzel összefüggésben meg kell állapítani, hogy a 2006. évi határozat egyértelmű a tekintetben, hogy mivel a 2006. évi tervben a szerkezetátalakításhoz nyújtott támogatási elemek vannak, azokat a 2002. évi terv szerinti szerkezetátalakítási támogatással együtt kell elemezni …” (156). A Törvényszék hangsúlyozza, hogy ezt az elemzést „szilárd alapon” végezték. A 69,29 millió EUR-s összeg tartalmazza a szerkezetátalakítási terv első részleteként 2002-ben nyújtott 66 millió EUR-t és a második részletként 2005-ben biztosított 3,29 millió EUR támogatást.
330.
A 2002-es szerkezetátalakítási terv szerint nyújtott támogatás ezen összegéből valójában 53,4 millió EUR vonatkozik a közszolgáltatási megbízásra. Mivel a Törvényszék 2012. szeptember 11-én hozott ítélete megerősítette e támogatás jogszerűségét, a Bizottságnak együttesen kell vizsgálnia a szerkezetátalakítási támogatás összeegyeztethetőségét, vagyis a 2002-es szerkezetátalakítási művelet során biztosított 15,81 millió EUR-t, valamint az összes 2006-os intézkedés összeegyeztethetőségét, figyelemmel a 2004-es iránymutatásokra.
6.2. A 2002-BEN ÉS 2006-BAN KIFIZETETT SZERKEZETÁTALAKÍTÁSI TÁMOGATÁS ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGÉNEK VIZSGÁLATA
6.2.1. Figyelembe veendő iránymutatások
331.
A Bizottság megállapítja, hogy a 2002-es szerkezetátalakítási terv vizsgálata az 1999-es iránymutatások szerint történt. Azt is megállapítja, hogy a 2002-es tervet integráló új 2006-os intézkedések későbbre keltezik az új 2004-es iránymutatások hatálybalépését, és végrehajtásukra azt megelőzően került sor, hogy a Bizottság engedélyezte őket.
332.
A 2004-es iránymutatások (157) által meghatározott átmeneti szabályokkal összhangban ezek az iránymutatások vonatkoznak a támogatásra, amennyiben ez olyan jogellenes támogatás, amelynek egy részét az iránymutatások hatálybalépését követően ítélték oda.
333.
Következésképpen, mivel a 2006-os intézkedések támogatást jelentenek, ezeket a 2002-ben indított szerkezetátalakítási műveletek szerves részének kell tekinteni, és ezekkel együtt kell elemezni. Így e támogatás összeegyeztethetőségét a 2004-es iránymutatások szerint fogják elemezni.
6.2.2. „Nehéz helyzetben lévő vállalkozás”
334.
A szerkezetátalakítási támogatásra való jogosultság érdekében a vállalkozásnak nehéz helyzetben lévőnek kell minősülnie az iránymutatások értelmében.
335.
Jelen esetben a Bizottság rámutat, hogy e feltétel teljesülése megállapításra került a Bizottság 2002. július 17-i, az SNCM javára történő megmentési támogatásról szóló határozatában (158), valamint a 2002. augusztus 19-i, a feltőkésítési tervvel kapcsolatban az SNCM 2001-re vonatkozó éves pénzügyi kimutatása alapján hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatban.
336.
E határozat céljából a Bizottság ellenőrizte, hogy az SNCM a vállalat 2002-es pénzügyi kimutatása alapján megfelelt az említett feltételnek. A vállalat (szabályozott céltartalékokat nem tartalmazó) (159) tőkéje még mindig negatív volt: 2002-ben -26,5 millió EUR, szemben a 2001-es -30,7 millió EUR-val. Ez a szint a vállalat jegyzett tőkéje több mint felének elvesztését jelenti, amely tőke több mint egynegyede tűnt el az értesítést követő 12 hónapban, kielégítve így az iránymutatások 10. a) pontjában leírt feltételt.
337.
A részvénytőke változásán túl a Bizottság többek között az alábbiakat állapítja meg:
-
2001 és 2002 között az adózás előtti veszteségek a 2001-es 5,1 millió EUR-ról 2002-ben 5,8 millió EUR-ra nőttek, és a nettó veszteségeket 2002-ben csak több hajó eladása révén sikerült csökkenteni,
-
az SNCM pénzforgalma a 2001. végi 39,2 millió EUR-ról, 2002 végére 35,7 millió EUR-ra csökkent,
-
a lízing nélkül számított nettó pénzügyi tartozások 2000 és 2002 között 135,8 millió EUR-ról 144,8 millió EUR-ra nőttek,
-
a pénzügyi kiadások (kamatok és hasonló költségek) a 2000-es 7 millió EUR-ról 2002-ben 9,503 millió EUR-ra emelkedtek.
338.
Ezenkívül a francia hatóságok megerősítették a Bizottságnak, hogy eladósodottsága miatt a bankok már nem kölcsönöznek pénzt a vállalatnak, annak ellenére, hogy az SNCM fedezetként felajánlotta jelzálogtól és más terhektől mentes legújabb hajóit.
339.
A közszolgáltatási megbízásról szóló megállapodás semmit sem változtatott ezen az elemzésen. Jóllehet a megállapodás - a szerkezetátalakítási terv sikerével együtt - kétségtelenül hozzásegítette az SNCM-et pozitív működési eredmények eléréséhez, továbbra is fennáll, hogy akut tőkehiánya, növekvő eladósodottsága és a szerkezetátalakítási terv szerinti működési intézkedések költsége - bizonyos időn belül - várhatóan a vállalat felszámolásához vezet.
340.
Mivel a szerkezetátalakítási időszak a 2002-2006-os évekre terjedt ki, ellenőrizni kell, hogy az SNCM eleget tett-e az említett feltételnek ebben az időszakban és különösen akkor, amikor a friss állami pénzek beinjekciózására vonatkozó döntés született.
341.
A 2003-as határozat megjegyezte, hogy az SNCM a 2001-es és 2002-es pénzügyi években teljesítette ezt a kritériumot (160).
342.
Most azt kell ellenőrizni, hogy az SNCM a 2003-2005-ös pénzügyi években is megfelelt-e a feltételnek, vagyis az SNCM privatizálásával kapcsolatban 2006-ban végrehajtott új intézkedéseket megelőző utolsó teljes pénzügyi években.
343.
Amint már a 73. és további preambulum bekezdésekben jeleztük, az SNCM helyzete 2004-ben és 2005-ben jelentősen romlott. A vállalat adózás előtti nyeresége 2004-ben -32,6 millió EUR, 2005-ben pedig -25,8 millió EUR volt. A nettó nyereség 2004-ben -29,7 millió EUR-t, 2005-ben pedig -28,8 millió EUR-t tett ki. 2005-ben a saját tőke (-1,7 millió EUR) 25,5 millió EUR-val esett 2004-hez képest. Ez a csökkenés a cég részvénytőkéje több mint felének kimerítését jelentette úgy, hogy e tőke több mint egynegyedét a megelőző 12 hónap során veszítették el, teljesítve ezzel a 2004-es iránymutatások 10. a) pontjában meghatározott kritériumokat.
344.
Figyelemmel a fentiekre, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az SNCM a 2004-es iránymutatások értelmében nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak minősíthető.
6.2.2.1. Saját hozzájárulás
345.
Az iránymutatások 43. pontja szerint „A támogatás összegét és intenzitását szigorúan a vállalkozás, a részvényesek vagy a vállalkozást magában foglaló csoport meglévő pénzügyi erőforrásainak ismeretében, a szerkezetátalakítás lehetővé tételéhez feltétlenül szükséges minimumra kell korlátozni. Ezen elbírálás figyelembe vesz minden előzőleg nyújtott megmentési támogatást. A támogatás kedvezményezettjeinek a szerkezetátalakítási tervhez jelentős mértékben hozzá kell járulniuk saját forrásaikból, ideértve olyan eszközeik eladását, amelyek nem nélkülözhetetlenek a vállalkozás túléléséhez, valamint külső finanszírozásból piaci feltételek mellett. E hozzájárulás jelzi, hogy a piacok hisznek az életképesség visszaállításának lehetőségében. E hozzájárulásnak, kizárva minden jövőbeni várt nyereséget, mint például a pénzforgalom, ténylegesnek, vagyis valósnak és a lehető legmagasabbnak kell lennie.”
346.
Az iránymutatások 44. pontja kiköti, hogy „A Bizottság általában az alábbi hozzájárulásokat tekinti megfelelőnek a szerkezetátalakításhoz: kisvállalkozások esetében legalább 25 %, közepes méretű vállalkozások esetében legalább 40 % és nagyvállalatok esetében legalább 50 %. Kivételes körülmények között és különösen a tagállam által tanúsított nehéz helyzetekben a Bizottság alacsonyabb hozzájárulást is elfogadhat.”
347.
Az iránymutatások 7. pontja azt is meghatározza, hogy „még egyértelműbbé kell tenni azt az alapelvet, hogy [a kedvezményezett szerkezetátalakításhoz való lényeges hozzájárulásának] valósnak kell lennie és nem szabad támogatásból származnia. A kedvezményezett hozzájárulásának kettős célja van: egyfelől azt mutatja, hogy a piacok (tulajdonosok, hitelezők) hisznek annak lehetőségében, hogy a vállalat ésszerű időn belül újra életképes lesz. Másfelől biztosítja, hogy a szerkezetátalakítási támogatás arra a minimumra korlátozódik, amely az életképesség helyreállításához szükséges és egyben korlátozza a verseny torzulását …”
348.
Az ítélkezési gyakorlat ugyancsak hangsúlyozza, hogy a saját hozzájárulásnak jeleznie kell, hogy a piacok hisznek az életképesség helyreállításának megvalósíthatóságában (161). A Bizottság hangsúlyozza, hogy ez a követelmény különösen releváns az SNCM-et illetően, annak 2002 óta tapasztalható helyzete miatt. A Bizottság rámutat, hogy a 2002-es első szerkezetátalakítási intézkedések nem érték el a kívánt eredményeket. Néhányuknak vagy nem tettek eleget, vagy nem valósították meg (lásd a 351. preambulumbekezdést). Mivel az SNCM nem volt képes teljes mértékben végrehajtani ezeket a kezdeti szerkezetátalakítási intézkedéseket, 2004-től kezdődően tovább romlott a gazdasági és pénzügyi helyzete (lásd a 73-75. preambulumbekezdést).
349.
2002-ben a szerkezetátalakítási költségek 46 millió EUR-t tesznek ki. Ami a 2006-os intézkedéseket illeti, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a szerkezetátalakítási költségek összege megfelelt a támogatás összegének (162), vagyis 202,5 millió EUR, plusz a magánpartnerek 26,25 millió EUR-s tőke-hozzájárulása, azaz mindösszesen 274,8 millió EUR. A saját hozzájárulás összetétele: 42,385 millió EUR nettó eszközértékesítés és a magánpartnerek 26,25 millió EUR-s tőkeemelése, vagyis összesen 68,635 millió EUR saját hozzájárulás. Következésképpen, a 2006-os új intézkedéseket figyelembe véve, a saját hozzájárulás 25 %-ot tett ki, miközben az irányelvek előírják, hogy legalább 50 %-nak kell lennie. A Bizottság megállapítja, hogy a francia hatóságok nem hivatkoztak kivételes körülményekre és különös nehézség eseteire, amikor a Bizottság alacsonyabb hozzájárulást is elfogadhat. Minden esetre, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ebben az esetben nem voltak olyan kivételes körülmények, amelyek indokolták volna a 2004-es irányelvek által megkövetelt saját hozzájárulás szintjének csökkentését.
350.
Ezért a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az SNCM saját hozzájárulása a szerkezetátalakítási törekvéshez még mindig elégtelen, tekintettel az iránymutatások rendelkezéseire.
6.2.2.2. A hosszú távú életképesség helyreállítása
351.
Az eljárás megindításáról szóló határozatában a Bizottság kétségeit fejezte ki az SNCM hosszú távú életképességét illetően, különös tekintettel az alábbiakra:
-
az SNCM nem tervezte valamennyi veszteséges tevékenységének abbahagyását,
-
a szerkezetátalakítási terv sikere szorosan kapcsolódott a Marseille és Korzika közötti 2007. január 1-jétől2012. december 31-ig tartó közszolgáltatási megbízás odaítéléséhez,
-
a legénység létszámának a 2002-es tervben meghatározott előre jelzett csökkentéseit nem tartották be, és nem érték el a 10 %-os termelékenység-növekedést,
-
a 400 teljes munkaidős állásnak megfelelő csökkentés és a 2006-os tervben meghatározott termelékenységi intézkedések nem voltak megfelelőek a 2002-es tervhez képest bekövetkezett csúszások miatt.
352.
A francia hatóságok azt válaszolták, hogy a részvényesek körében bekövetkező változás és a privatizációs tervben meghatározott három intézkedés képessé tenné az SNCM-et tevékenységének szilárd alapon történő fejlesztésére, és így az üzleti tevékenysége bizonyos részeinek veszteségessége nem helyrehozhatatlan.
353.
A Bizottság megállapítja, hogy a 2002-es szerkezetátalakítási tervben meghatározott intézkedéseket nem sikerült megvalósítani, és ez a vállalat eredményeinek észrevehető romlásához vezetett 2004-ben és 2005-ben. 2006-ban a forgalom 20 millió EUR-s emelkedése és a közszolgáltatásért járó kompenzáció 9 millió EUR-s növekedése nem volt elegendő az üzemi nyereség helyreállításához, mert az üzemanyagárak és a működési költségek emelkedése messze meghaladta a várakozásokat. A Bizottság szakértője megállapította, hogy a vevők üzleti tervének megvalósítását súlyosan gátolta számos incidens (163), és azt a következtetést vonta le, hogy a felhalmozott veszteségek valószínűleg messze meghaladják a 2007-re kezdetben előirányzottat.
354.
Következésképpen a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok válaszai nem oszlatták el minden kétségét. Az életképesség helyreállításának a 2007-2013 közötti közszolgáltatási megbízás odaítéléséhez és a privatizációs tervben meghatározott három intézkedés (amelyek jogszerűsége és belső piaccal való összeegyeztethetősége nem volt megerősítve) végrehajtásához történő kötése kockázatosnak tűnik. Egy vállalkozás életképességének helyreállítását célzó hosszú távú terv hitelességének legalább az az előfeltétele, hogy az alapul szolgáló feltevések reálisak legyenek. Ebben az esetben viszont a terv sikere csaknem kizárólag két olyan feltételezett esemény bekövetkeztétől függ, amelyekre az SNCM nincs hatással. Továbbá, tekintettel az SNCM akkori pénzügyi helyzetére, a Bizottságnak kétségei vannak, hogy az SNCM képes-e finanszírozni néhány átkelőhajója szükséges felújítását. Ugyanakkor a francia hatóságok ezt a felújítást egy olyan tényezőként adják elő, amely segíti őket a helyreállított életképesség célkitűzéseinek elérésében.
355.
Ezért a Bizottság úgy ítéli meg, hogy nem teljesül az iránymutatások által a hosszú távú életképesség helyreállítására vonatkozóan megszabott feltétel.
6.2.2.3. A verseny indokolatlan torzulásának elkerülése (kompenzációs intézkedések)
356.
Az érvénytelenített 2008-as határozat négy kompenzációs intézkedést említett:
-
a Corsica Marittima leányvállalat bezárása (82 000 utas 2000-ben), amely az Olaszország és Korzika közötti összeköttetést biztosította, és ezzel az SNCM csoport kivonulása ezen útvonal piacáról,
-
a Toulon és Korzika közötti járatok tulajdonképpeni visszavonása az SNCM által; 2002-ben ez egy 460 000 utast jelentő piac volt,
-
a rendelkezésre álló ülőhelyek teljes számának és az SNCM által működtetett oda-vissza utak számának korlátozása 2003-tól kezdve minden évben, különösen a Nizza és Korzika közötti járatoknál,
-
négy hajó eladása.
357.
A Bizottság szeretne rámutatni, hogy ezeket az intézkedéseket a francia hatóságok a 15,81 millió EUR-s támogatással - tehát a 2002-ben megadott szerkezetátalakítási támogatással - kapcsolatban javasolták.
358.
A 2008-as határozatnak a 2012. szeptember 11-én hozott ítélettel való érvénytelenítését követően most a teljes támogatás több mint 210 millió EUR-t tesz ki. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy kétségei az alábbi okok miatt nem enyhültek:
359.
A négy hajónak a 2002-es szerkezetátalakítási intézkedések részeként történő eladását illetően a Bizottság megállapítja, hogy ezeket az eladásokat részben ellensúlyozta a Danielle Casanova 2002. júniusi, valamint a Paglia Orba és a Pascal Paoli vegyes használatú, teher- és utasszállító hajók 2003-as átadása.
360.
A Corsica Marittima bezárását illetően az iránymutatások 40. pontja - többek között - kimondja, hogy „A leírások és a veszteséges tevékenységek megszüntetése, amelyek mindenképpen szükségesek lennének az életképesség visszaállításához, nem tekintendők a kapacitás vagy a piaci jelenlét csökkentésének a kompenzációs intézkedések elbírálása céljából”. Következésképpen az 1990-es indulása óta veszteséges Corsica Marittima bezárása nem kezelhető kompenzációs intézkedésként, hanem inkább olyan intézkedésként, amely segít a hosszú távú életképesség helyreállításában.
361.
Ugyanezen érvelés vonatkozik a Korzika és Nizza közötti útvonalra. A Bizottság megállapítja, hogy az SNCM-nek kisebbségi piaci részesedése van, miközben a Corsica Ferries tartja kezében a piac 70 %-át (164). A Stephens jelentés szerint nagy a kereslet a Nizzából induló járatra, különösen a nyári időszakban. Erre a szolgáltatásra a nyári szezonon kívül is van igény. Ugyanakkor 2004 és 2007 között ez az útvonal nettó veszteségeket termelt. Következésképpen ez az intézkedés nem tekinthető kompenzációs intézkedésnek, hanem inkább egy olyan intézkedésnek, amely segít helyreállítani a hosszú távú életképességet.
362.
A Bizottság azt is megállapítja, hogy jelentősen nőtt az utasforgalom Korzika és Toulon kikötője között: az 1999-es évi 200 000 alatti utasszámról csaknem 1 millióra 2007-ben (165). Következésképpen az SNCM tényleges visszavonulása erről az útvonalról kompenzációs intézkedésnek lenne tekinthető. Ugyanakkor a Bizottság megállapítja, hogy az utasszámot tekintve a Toulon-Korzika útvonal a legkevésbé jelentős az SNCM számára.
363.
Mindazonáltal még akkor is, ha ez az intézkedés kompenzációs intézkedésnek minősülne, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az messze nem lenne elégséges. Az iránymutatások 40. pontja megállapítja, hogy „az intézkedéseknek arányosnak kell lenniük a támogatás torzító hatásaival …” A 341. és 342. preambulumbekezdésekben már meghatározottak szerint a Bizottság megállapítja, hogy ezeket az intézkedéseket a francia hatóságok a 15,81 millió EUR összegű támogatással kapcsolatban javasolták; ez az összeg megfelel a 2002-ben juttatott szerkezetátalakítási támogatásnak. A mostani 218 millió EUR körüli teljes támogatási összeggel a Bizottság azon a véleményen van, hogy a javasolt intézkedések nem elégségesek a verseny torzulásához képest, amelyet e támogatás megadása okozott.
364.
Így a Bizottság arra a következtetésre jut, hogy nem csökkentek a kétségei ezen intézkedések kompenzációs intézkedéseknek vagy az életképesség helyreállításához szükséges intézkedéseknek való minősítését illetően. Minden esetre a javasolt intézkedések még mindig messze vannak az elégségestől.
365.
A francia hatóságok rámutattak a CFF monopóliumának kockázatára, ha az SNCM eltűnne. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok nem igazolták kellőképpen e kockázat meglétét és jelentőségét. A Franciaország szárazföldi része és Korzika közötti utas- és teheráru-szállítás nyitott és versenypiac a Földközi-tengeren jelen lévő minden szolgáltató számára. Ezenkívül erre a piacra jellemző a belépési akadályok hiánya. Minden esetre, a Corsica Ferries pozíciója nem olyan, hogy indokolja a verseny vitatott intézkedések általi torzítását.
366.
Figyelemmel az előbbiekre, a Bizottság arra a következtetésre jut, hogy a javasolt intézkedések nem felelnek meg az irányelvek 38-42. pontjaiban meghatározott kritériumoknak.
VII. KÖVETKEZTETÉS
7.1. A FRANCIA HATÓSÁGOK ÁLTAL 2002-BEN BEJELENTETT TŐKE-HOZZÁJÁRULÁS ÉS A FRANCIA HATÓSÁGOK ÁLTAL 2006-BAN VÉGREHAJTOTT HÁROM ÚJ INTÉZKEDÉS ÖSSZEEGYEZTETHETETLENSÉGE ÉS VISSZATÉRÍTÉSE
367.
A francia hatóságok által 2002-ben bejelentett 15,81 millió EUR-s tőke-hozzájárulás és a francia hatóságok által 2006-ban végrehajtott három új intézkedés, vagyis az SNCM 75 %-ának 158 millió EUR-s negatív áron történő eladása, a CGMF által jegyzett 8,75 millió EUR-s tőkeemelés és az SNCM munkavállalói javára szóló 38,5 millió EUR készpénzelőleg, az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében támogatásnak minősül. Ez a támogatás összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
368.
A Bizottság rámutat, hogy a 659/1999/EK rendelet 14. cikkének (1) bekezdésével összhangban minden jogellenes, a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatást a kedvezményezettől vissza kell venni.
369.
Az ilyen visszatérítés céljából a francia hatóságoknak a támogatás összegéhez hozzá kell adniuk a visszatérítési kamatot is, amely az érintett támogatásnak a vállalat rendelkezésére bocsátásától a tényleges visszatérítésig tartó időszakra fizetendő (166), a 794/2004/EK bizottsági rendelet V. fejezetével összhangban (167).
7.2. A MEGMENTÉSI TÁMOGATÁS ÖSSZEEGYEZTETHETETLENSÉGE ÉS VISSZATÉRÍTÉSE
370.
Ha a szerkezetátalakítási támogatásként bejelentett intézkedések nem elégítik ki az iránymutatásokban előírt összeegyeztethetőségi feltételeket, akkor viselni kell ezen összeegyeztethetetlenség következményeit a 2002. július 17-i bizottsági határozat tárgyát képező, a francia hatóságok által az SNCM-nek odaítélt megmentési támogatást illetően, és visszatérítést kell érvényesíteni.
371.
2002. november 19-én a francia hatóságok továbbították a Bizottságnak az SNCM és a CGMF közötti készpénzelőleg-megállapodások egy másolatát, és a CGMF SNCM-nek adott előlege 2002. május 13-i és június 14-i két banki átutalás révén történt visszafizetésére vonatkozó bizonyítékot,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A 15,81 millió EUR-s tőke-hozzájárulás és a francia hatóságok által 2006-ban végrehajtott három új intézkedés, vagyis az SNCM 75 %-ának 158 millió EUR-s negatív áron történő eladása, a CGMF által jegyzett 8,75 millió EUR-s tőkeemelés és az SNCM munkavállalói javára szóló 38,5 millió EUR készpénzelőleg, amelyeket Franciaország az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megszegésével hajtott végre az SNCM javára, jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatásnak minősül.
2. cikk
(1) Franciaország visszatérítteti az 1. cikkben említett támogatást a kedvezményezettel.
(2) A visszatérítendő összegeket kamat terheli attól a naptól kezdve, amikor a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották egészen a visszatérítés napjáig.
(3) A kamat kiszámítása összetett alapon történik, a 794/2004/EK rendelet V. fejezetével és a 794/2004/EK rendeletet módosító 271/2008/EK bizottsági rendelettel (168) összhangban.
3. cikk
(1) Az 1. cikkben említett támogatás visszatérítése azonnali és hatályos.
(2) Franciaország biztosítja e határozat ezen értesítés napjától számított négy hónapon belüli végrehajtását.
4. cikk
(1) Az e határozatról szóló értesítést követő két hónapon belül Franciaország az alábbi információkat közli a Bizottsággal:
a)
a kedvezményezettől behajtandó teljes összeg (tőke és kamat);
b)
az e határozatnak való megfelelés érdekében már megtett és tervezett intézkedések részletes leírása;
c)
az azt bizonyító dokumentumok, hogy a kedvezményezettet utasították a támogatás visszafizetésére.
(2) Franciaország rendszeresen tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtása érdekében tett nemzeti intézkedések fejleményeiről, amíg az 1. cikkben említett támogatást teljes mértékben vissza nem térítették. A Bizottság kérésére azonnal tájékoztatást nyújt az e határozatnak való megfelelés érdekében már megtett és tervezett intézkedésekről. Ezenkívül részletes tájékoztatással szolgál a kedvezményezett által már visszafizetett támogatás és kamat összegéről.
5. cikk
E határozat címzettje a Francia Köztársaság.
Kelt Brüsszelben, 2013. november 20-án.