KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2015/84
af 21. januar 2015
om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af mononatriumglutamat med oprindelse i Indonesien og om endelig opkrævning af den midlertidige antidumpingtold
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 9, stk. 4, og
ud fra følgende betragtninger:
A. SAGSFORLØB
1. Midlertidige foranstaltninger
(1)
Europa-Kommissionen (»Kommissionen«) indførte den 22. august 2014 en midlertidig antidumpingtold på importen af mononatriumglutamat med oprindelse i Indonesien ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 904/2014 (2) (»forordningen om midlertidig told«).
(2)
Kommissionen indledte proceduren den 29. november 2013 som følge af en klage, der blev indgivet den 16. oktober 2013 af Ajinomoto Foods Europe SAS (»klageren«), den eneste EU-producent af mononatriumglutamat, der således tegner sig for 100 % af den samlede produktion af mononatriumglutamat i Unionen.
(3)
Som anført i betragtning 20 i forordningen om midlertidig told omfattede undersøgelsen af dumping og skade perioden fra den 1. oktober 2012 til den 30. september 2013 (»undersøgelsesperioden«). Undersøgelsen af udviklingstendenser af relevans for vurderingen af skade omfattede perioden fra den 1. april 2010 til udgangen af undersøgelsesperioden (»den betragtede periode«).
2. Efterfølgende procedure
(4)
Efter fremlæggelsen af de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for beslutningen om at indføre en midlertidig antidumpingtold (»fremlæggelse af de foreløbige konklusioner«), indgav adskillige interesserede parter skriftlige redegørelser for at tilkendegive deres synspunkter vedrørende de foreløbige konklusioner. Parter, der anmodede herom, fik lejlighed til at blive hørt.
(5)
Kommissionen tog stilling til de mundtlige og skriftlige bemærkninger fra de interesserede parter, og de foreløbige konklusioner blev, hvor det var relevant, ændret i overensstemmelse hermed.
(6)
Kommissionen informerede alle parter om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for, at den havde til hensigt at indføre en endelig antidumpingtold på importen af mononatriumglutamat med oprindelse i Indonesien og at foretage en endelig opkrævning af de beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig told (»fremlæggelse af de endelige konklusioner«). Parterne fik en frist til at fremsætte bemærkninger til denne endelige fremlæggelse af oplysninger.
(7)
De indkomne bemærkninger fra de interesserede parter blev gennemgået og taget i betragtning, hvor dette var relevant.
3. Stikprøver
(8)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger om den metode, der anvendtes til udtagelse af stikprøver af ikke forretningsmæssigt forbundne importører, bekræftes de foreløbige konklusioner i betragtning 7-19 i forordningen om midlertidig told.
B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
(9)
Den pågældende vare er som anført i betragtning 21 i forordningen om midlertidig told, mononatriumglutamat (»MNG«) med oprindelse i Indonesien, som i øjeblikket tariferes under KN-kode ex 2922 42 00 (»den pågældende vare«). MNG er et fødevaretilsætningsstof, der hovedsagelig anvendes som smagsforstærker i supper, bouillon, fiske- og kødretter, krydderiblandinger og færdiglavede fødevarer. Det fremstilles i form af hvide, lugtløse krystaller af forskellig størrelse. MNG bruges også i den kemiske industri til nonfoodformål, f.eks. i vaske- og rengøringsmidler. MNG findes i pakninger af forskellig størrelse fra forbrugerpakninger på 0,5 g til bulksække på 1 000 kg. Mindre pakninger sælges af detailhandlere til private forbrugere, mens de større pakninger på 20 kg og derover er bestemt til industrielle brugere. Der findes desuden forskellige renhedsgrader. Mononatriumglutamat havde samme egenskaber uanset pakningsstørrelse og renhedsgrad.
(10)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger til den pågældende vare og samme vare, bekræftes alle konklusionerne i betragtning 21-25 i forordningen om midlertidig told.
C. DUMPING
1. Normal værdi
(11)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende den normale værdi, bekræftes betragtning 26-31 i forordningen om midlertidig told.
2. Eksportpris
(12)
Begge samarbejdsvillige indonesiske eksporterende producenter gentog deres påstand om, at deres salgspriser til forretningsmæssigt forbundne virksomheder var armslængdepriser, og at fastsættelsen af eksportprisen derfor snarere burde baseres på salgsprisen mellem moderselskabet i Indonesien og den første forretningsmæssigt forbundne kunde end på en beregnet eksportpris.
(13)
Begge eksporterende producenter byggede deres påstand på det forhold, at der ikke forelå bevis for krydskompensation mellem varerne eller for, at der påløb andre omkostninger mellem moderselskabet i Indonesien og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder. Konklusionerne i betragtning 37 i forordningen om midlertidig told burde derfor ikke have været baseret på disse elementer.
(14)
En eksporterende producent hævdede desuden, at virksomhedens forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen ikke var en importør men derimod en mellemmand, der videresolgte varen i Unionen før toldbehandlingen. Den eksporterende producent påstod på dette grundlag, at konklusionerne i betragtning 37 i forordningen om midlertidig told, nemlig at afregningsprisen mellem forretningsmæssigt forbundne virksomheder ikke var på et niveau, der kunne give de forretningsmæssigt forbundne importører mulighed for at opnå en rimelig fortjeneste i Unionen, derfor ikke var gyldige.
(15)
Det skal som udgangspunkt bemærkes, at selve forholdet mellem eksportøren og importøren er nok til, at Kommissionen kan behandle de faktiske eksportpriser som upålidelige, idet forholdet mellem eksportøren og importøren er en af mange årsager til, at de faktiske eksportpriser kan betragtes som upålidelige. På grund af forholdet mellem leverandøren og importøren er de priser, som leverandøren opkræver af sin forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen, afregningspriser, som ikke er et resultat af de armslængdevilkår, der normalt gælder mellem uafhængige virksomheder. Det er desuden klart, at omkostningerne forbundet med aktiviteterne i en forretningsmæssigt forbunden virksomhed og den fortjenstmargen, en sådan virksomhed opnår, effektivt reducerer det beløb, den eksporterende producent modtager, idet de normalt afholdes af importøren.
(16)
Derudover viste undersøgelsen i den aktuelle sag, at de pågældende forretningsmæssigt forbundne virksomheder ikke opnåede en bæredygtig fortjenstmargen i Unionen. Det skal i den forbindelse først bemærkes, at en ikke forretningsmæssigt forbunden samarbejdsvillig importørs fortjenstmargen ikke kunne anvendes, da den var fortrolig og derfor ikke kunne offentliggøres over for konkurrenterne. Derfor anvendtes en fortjenstmargen, som blev anvendt i en tidligere procedure (3) vedrørende en anden kemisk vare fremstillet af en lignende industri og importeret til Unionen under lignende omstændigheder, som benchmark i den aktuelle sag. Denne fortjenstmargen er det mest objektive grundlag med henblik på at beregne et tilfredsstillende skøn over en eksportpris i armslængde. Den rimelige fortjenstmargen, der blev anvendt, var 5 %. Da den fortjeneste, som de forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Unionen opnåede, er betydeligt lavere end denne grænse, og da en sådan fortjeneste ikke er bæredygtig, kunne afregningsprisen ikke betragtes som pålidelig.
(17)
Desuden er et positivt bevis for krydskompensation mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder eller for det forhold, at visse påløbne omkostninger, der normalt bæres af en importør, er betalt af en anden part, ikke nødvendigvis påkrævet. Som nævnt ovenfor afholdes disse omkostninger altid af en forretningsmæssigt forbunden virksomhed, når denne virksomhed forestår salgs- og importfunktioner. Som følge af forholdet mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder, kan brugen af krydskompensation via andre varer eller omkostninger hertil ikke udelukkes, og afregningspriserne er derfor upålidelige.
(18)
Der er heller ikke relevant, om den forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen forestår alle importørens funktioner eller forestår andre funktioner. Den relevante faktor er, om eksportprisen ved Unionens grænse er pålidelig. Som det fremgår af betragtning 15, viste den nuværende undersøgelse, at prisniveauet mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder ikke gav de forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Unionen mulighed for at opnå en rimelig fortjenstmargen. Ingen af eksportørerne fremlagde bevis for, hvorfor denne fortjenstmargen ville være uhensigtsmæssig, og påstandene i denne henseende bør derfor betragtes som ubegrundede. Påstanden om, at en af disse forretningsmæssigt forbundne virksomheder ikke optrådte som importør i Unionen, var ikke begrundet, da det jf. ovenfor er irrelevant, hvilke præcise funktioner denne virksomhed udførte i Unionen. Det forhold, at virksomheden kun udførte visse importørfunktioner, afspejles desuden nødvendigvis i de forretningsmæssigt forbundne virksomheders beløb til salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger (»SA&G«), men absolut ikke i den anvendte fortjenstmargen. Det skal desuden bemærkes, at selv om den forretningsmæssigt forbundne virksomhed udførte visse aktiviteter før import, betyder dette ikke, at eksportprisen ikke kan beregnes på grundlag af videresalgsprisen til den første uafhængige kunde med de nødvendige justeringer, jf. artikel 2, stk. 9, i grundforordningen.
(19)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner gentog de to samarbejdsvillige indonesiske eksporterende producenter deres påstand om fastlæggelsen af eksportprisen. Den ene eksporterende producent anfægtede konklusionerne i betragtning 15 om, at selve forholdet mellem eksportøren og importøren er nok til, at Kommissionen kan behandle de faktiske eksportpriser som upålidelige, og påstod, at dette var i strid med grundforordningens artikel 2, stk. 9. Samme eksporterende producent påstod desuden, at betragtningerne om, at visse omkostninger, som jf. betragtning 17, afholdes af en forretningsmæssigt forbundet virksomhed, når denne virksomhed forestår salgs- og importfunktioner, ikke var baseret på kendsgerninger fra denne sag. Endelig påstod den eksporterende producent, at Kommissionen ikke behandlede det forhold, at de priser, som opkrævedes af den forretningsmæssigt forbundne virksomhed og uafhængige kunder i Unionen, var ens.
(20)
Den anden eksporterende producent gentog sin påstand om, at virksomhedens eksportpris til den første uafhængige kunde ved Unionens grænse burde tages i betragtning ved fastlæggelsen af eksportprisen, og understregede, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed kun optrådte som mellemmand, og at bl.a. toldbehandlingen udførtes af de ikke forretningsmæssigt forbundne kunder i Unionen.
(21)
Som svar herpå skal det bemærkes, at Kommissionen i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 9, konkluderede, at eksportprisen på grundlag af sagens kendsgerninger skulle beregnes som følge af forholdet mellem eksportørerne og de forretningsmæssigt forbundne parter. Undersøgelsen viste nemlig, at de pågældende forretningsmæssigt forbundne parter ikke opnåede en bæredygtig fortjenstmargen i Unionen i løbet af undersøgelsesperioden. Det er i den forbindelse ikke relevant, hvilken funktion den forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen udfører, når det skal bestemmes, om eksportprisen i den aktuelle sag skal beregnes. Det forhold, at de forretningsmæssigt forbundne virksomheder, jf. betragtning 18, kun udfører visse funktioner, er desuden ikke en hindring for anvendelsen af grundforordningens artikel 2, stk. 9, men afspejles i et lavere beløb til SA&G, der fratrækkes prisen ved videresalg til den første uafhængige køber. Endelig skal det bemærkes, at de eksporterende producenter ikke fremlagde nye beviser, som kunne omstøde disse konklusioner. Hvad angår påstanden om ens priser til forretningsmæssigt forbundne kunder og uafhængige kunder i Unionen, skal det bemærkes, at denne påstand blev behandlet i betragtning 37 i forordningen om midlertidig told. Undersøgelsen viste, at afregningspriserne mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder til trods for, at priserne var på samme niveau som i forhold til de uafhængige kunder, ikke var høje nok til, at de forretningsmæssigt forbundne importører kunne opnå en bæredygtig fortjeneste i Unionen. Disse påstande må derfor afvises.
(22)
Påstandene vedrørende brugen af beregnede eksportpriser i den foreliggende sag afvises derfor.
(23)
De samme to eksporterende producenter påstod, at hvis eksportpriserne beregnes på trods af deres påstande, jf. betragtning 12-14, var den rimelige fortjenstmargen på 5 %, som anvendtes til at beregne eksportprisen, for høj, og at man i stedet burde anvende de forretningsmæssigt forbundne virksomheders faktiske fortjenstmargen, da priserne mellem de forretningsmæssigt forbundne parter var på samme niveau som priserne til uafhængige kunder.
(24)
På grundlag af kendsgerningerne i betragtning 15-18 vedrørende pålideligheden af afregningspriserne og fortjenstmargenerne i de forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Unionen afvises denne påstand. Under alle omstændigheder blev justeringerne for omkostninger i overensstemmelse med grundforordningens artikel2, stk. 9, baseret på de pågældende virksomheders egne SA&G-omkostninger og afspejlede derfor disse virksomheders aktiviteter, uanset deres funktioner. Påstanden bør derfor afvises.
(25)
En af ovennævnte eksporterende producenter påstod, at eksportprisen for specifikke transaktioner med en virksomhed, der ikke er forretningsmæssigt forbundet med den eksporterende producent, burde have været baseret på den faktiske pris, der er betalt eller skulle betales, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 8. Kommissionen konstaterede dog, at de pågældende transaktioner ikke omfattede eksportsalg til Unionen. På dette grundlag blev de pågældende transaktioner udelukket fra fastlæggelsen af eksportprisen. Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner anfægtede den eksporterende producent denne udelukkelse og påstod, at Kommissionen burde tage hensyn til virksomhedens samlede salg af den pågældende vare i Unionen. Det samlede salg til den pågældende uafhængige kunde blev dog taget i betragtning ved fastlæggelsen af eksportprisen. Der måtte ses bort fra efterfølgende transaktioner fra denne uafhængige kunde, da der for det første ikke er tale om eksportsalg, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 8 og 9, og da der for det andet er en risiko for dobbeltoptælling af disse salgstransaktioner. På dette grundlag måtte den eksporterende producents påstand afvises.
(26)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende fastsættelsen af eksportprisen, bekræftes konklusionerne i betragtning 32-38 i forordningen om midlertidig told.
3. Sammenligning
(27)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner anfægtede de to samarbejdsvillige eksporterende producenter, at omkostningerne til at flytte varerne fra fabrikken til lageret skulle betragtes som interne logistiske omkostninger, hvorved de ikke påvirkede prissammenligneligheden.
(28)
En af de eksporterende producenter havde flere distributionslagre på hjemmemarkedet, hvorfra MNG blev afsendt til de endelige kunder. Denne eksporterende producent hævdede, at transportomkostningerne fra fabrikken til lagrene burde betragtes som indenlandske fragtomkostninger og fratrækkes den normale værdi, da sådanne omkostninger ikke påløb eksportsalget. Den anden eksporterende producent påstod, at omkostningerne til at flytte varerne til lageret i visse tilfælde kunne knyttes til en specifik faktura og derfor udgør en direkte salgsomkostning, og at denne omkostning er inkluderet i den pris, som kunderne skal betale, og påvirker prissammenligneligheden. Omkostningen burde derfor have været fratrukket den normale værdi.
(29)
Lagre betragtes som en del af en eksporterende producents lokaler, og en vare er først klar til at blive solgt fra det øjeblik, hvor varen er på lageret. Afstanden fra fabrikken til lageret er irrelevant, ligesom det er irrelevant, om transporten fra fabrikken til lageret kan knyttes til en specifik salgstransaktion på hjemmemarkedet, da der er tale om omkostninger, som typisk er påløbet inden salget og derfor ikke en direkte salgsudgift, som indvirker på prissammenligneligheden. På grundlag af grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra e), afvises disse påstande således.
(30)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod den samarbejdsvillige eksporterende producent, der eksporterede MNG via en forretningsmæssigt forbunden virksomhed uden for Unionen, at virksomhedens eksport ikke burde justeres i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), da den forretningsmæssigt forbundne virksomhed uden for Unionen ikke optrådte som agent og ikke arbejdede på provisionsbasis. Den eksporterende producent påstod desuden, at den pågældende forretningsmæssigt forbundne virksomheds avance, som anvendtes som grundlag for justeringen, ikke påvirkede prissammenligneligheden, da Kommissionen ved beregningen af eksportprisen allerede fratrak en rimelig fortjenstmargen for den forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen, hvilket skulle omfatte alle fortjenstmargener for alle interne transaktioner. Den eksporterende producent hævdede derudover, at kun SA&G-omkostninger i den forretningsmæssigt forbundne virksomhed uden for Unionen om noget skulle fratrækkes den beregnede eksportpris.
(31)
Undersøgelsen fastslog, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed uden for Unionen havde en avance for hvert eksportsalg til Unionen. Avancen påvirkede prissammenligneligheden, da den kun blev opretholdt på eksportsalget og ikke på hjemmemarkedssalget. Påstanden om, at der allerede var taget hensyn til den forretningsmæssigt forbundne virksomheds fortjenstmagen ved beregningen af eksportprisen, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 9, kunne ikke godtages. Dette skyldes, at justeringer i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 9 og 10, har forskellige formål, adskiller sig fra hinanden og er underlagt forskellige materielle regler. Grundforordningens artikel 2, stk. 9, sigter mod at fastlægge en pålidelig eksportpris, mens artikel 2, stk. 10, sigter mod at sikre sammenlignelighed mellem eksportprisen og den normale værdi. Når eksportprisen er behørigt fastlagt i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 8 og 9, vedrører eventuelle yderligere justeringer i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, ikke længere eksportprisen som sådan og kan på ingen måde fastlægge den normale værdi og eksportprisen. Den samarbejdsvillige eksporterende producent misforstår derfor formålet med justeringen, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), som er at gøre prisen sammenlignelig med den normale værdi og ikke at fastlægge eksportprisen som sådan. Den rimelige fortjenstmargen, der blev fratrukket i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 9, omfatter derfor ikke en eventuel avance i samme salgskanal. Hvad angår de beløb, der skal justeres, afspejler den foretagne justering den avance, der reelt blev opnået mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder, og som således påvirker priserne og prisernes sammenlignelighed. Der er derfor ingen grund til at erstatte den med et andet teoretisk beløb. Endelig er Kommissionen berettiget til at tage i betragtning, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed uden for Unionen modtager betaling (i form af avancen, som den forretningsmæssigt forbundne virksomhed opnår på det salg, som den fakturerer til kunder i Unionen). Hvis den forretningsmæssigt forbundne virksomhed skal kunne betragtes som en virksomhed, der er underlagt selskabsskat i landet uden for Unionen (som har en væsentligt lavere selskabsskattesats end Indonesien) for disse betalinger, skal den udføre en egentlig økonomisk aktivitet i det pågældende land. Den indonesiske eksporterende producent kan således ikke både sikre sig den gunstige skattemæssige behandling, der opnås ved den forretningsmæssigt forbundne virksomheds tilstedeværelse i landet uden for Unionen og sidstnævntes aktivitet i landet, og samtidig som led i en antidumpingprocedure påstå, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed ikke udfører nogen økonomisk aktivitet. Disse påstande må derfor afvises.
(32)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner gentog den eksporterende producent sin påstand om justeringen af avancen i dennes forretningsmæssigt forbundne virksomhed og anfægtede, at skattehensyn skulle medtages i en antidumpingundersøgelse. Selv om den eksporterende producent ikke anfægtede, at dens forretningsmæssigt forbundne virksomhed havde kommercielle aktiviteter i det pågældende tredjeland, blev det dog påstået, at disse var af begrænset omfang, for så vidt angår den pågældende vare. Det blev desuden gentaget, at den forretningsmæssigt forbundne virksomheds aktiviteter klart adskilte sig fra en agents aktiviteter og ikke modtog provision fra den eksporterende producent for salg til Unionen. Endelig gentog den eksporterende producent sin påstand om, at Kommissionen ved beregningen af eksportprisen allerede havde fratrukket en rimelig fortjenstmargen hos den forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen, hvilket skulle omfatte alle fortjenstmargener for alt internt salg mellem virksomheder i samme gruppe. Den eksporterende producent påstod i den henseende, at det i forbindelse med regelmæssigt salg mellem forretningsmæssigt forbundne virksomheder ganske rigtigt skulle være Kommissionens praksis kun at fratrække fortjenstmargenen hos den forretningsmæssigt forbundne virksomhed, der sælger direkte til den uafhængige kunde i Unionen, men ikke fortjenstmargenerne hos de øvrige forretningsmæssigt forbundne virksomheder i samme salgskanal.
(33)
Det skal bemærkes, at eksistensen af en særskilt skatteenhed i denne sag kan være en indikator for, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed uden for Unionen udfører omfattende økonomiske aktiviteter, da disse aktiviteter er et krav i den hjemlige skattelovgivning. I den foreliggende sag tog Kommissionen, jf. betragtning 31, højde for, at den eksporterende producent har en forretningsmæssigt forbundet part uden for Unionen med en omfattende økonomisk aktivitet, og det forhold, at den forretningsmæssigt forbundne part uden for Unionen fratrak en avance for hver salgstransaktion af den pågældende vare mellem forretningsmæssigt forbundne parter, hvilket dermed påvirkede prissammenligneligheden for eksport af MNG til Unionen. Desuden afspejlede det beløb, jf. betragtning 31, som justeringen var baseret på, den faktiske efterprøvede avance, som blev opnået mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder, og afspejlede således også den forretningsmæssigt forbundne virksomheds aktiviteter. Disse påstande må derfor afvises.
(34)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner anfægtede den samme eksporterende producent den justering, der var foretaget for provisioner betalt på eksportprisen, og påstod, at de ikke var direkte salgsudgifter, men derimod blev betalt på månedsbasis og således ikke var knyttet til en specifik salgstransaktion og ikke påvirkede prissammenligneligheden. Den eksporterende producent påstod, at de udbetalte provisioner kun havde en virkning mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder, og at grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), derfor ikke fandt anvendelse. Da det antages, at producenten og dennes forretningsmæssigt forbundne virksomhed udgør en enkelt økonomisk enhed, påstod den eksporterende producent desuden, at eventuelle pengeoverførsler inden for denne økonomiske enhed ikke udgør en udgift eller indtægt for den økonomiske enhed.
(35)
Undersøgelsen viste, at der i henhold til en »provisionsaftale« mellem den eksporterende producent og den forretningsmæssigt forbundne virksomhed udbetales provision, når den eksporterende producent i Indonesien sælger direkte til uafhængige kunder på EU-markedet (og ikke via den forretningsmæssigt forbundne virksomhed). Den udbetalte provision var direkte knyttet til nettosalgsprisen. Det direkte forhold mellem salget og den udbetalte provision påvirkede derfor prissammenligneligheden i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i).
(36)
Endelig er antagelsen om, at de forretningsmæssigt forbundne virksomheder blev betragtet som en enkelt økonomisk enhed, ukorrekt. Undersøgelsen viste, at den eksporterende producent selv havde en fuldt funktionsdygtig eksportafdeling, og der var ingen overlapning af eksportrelaterede opgaver mellem den eksporterende producent og den forretningsmæssigt forbundne importør. Den forretningsmæssigt forbundne virksomhed kan derfor ikke betragtes som en intern salgsafdeling, og påstandene blev derfor afvist.
(37)
Alternativt påstod den eksporterende producent, at hvis eksportprisen justeres på grundlag af grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), burde de udbetalte provisioner også udelukkes fra den forretningsmæssigt forbundne virksomheds SA&G-omkostninger, som blev fratrukket salgsprisen ved videresalg til den første uafhængige kunde i Unionen, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 9. Når der i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 9, beregnes en pålidelig eksportpris, trækkes imidlertid alle omkostninger, som påløber mellem import og videresalg, fra salgsprisen ved videresalg til den første uafhængige kunde i Unionen, og der er intet juridisk grundlag for at kompensere disse omkostninger med en indtægt, som fordret af den eksporterende producent. Desuden vedrørte SA&G-omkostningerne i den forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen en anden salgskanal (nemlig via en forretningsmæssigt forbunden kunde) end indtægten fra provisioner, som vedrørte salgskanalen til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder. Endelig har justeringen for avance i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, og fastlæggelsen af eksportprisen i henhold til samme artikels stk. 8 og 9 forskellige formål og udgør to forskellige etaper i dumpinganalysen.
(38)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner gentog den eksporterende producent sin påstand vedrørende provision, jf. betragtning 35, og påstod, at det ville være inkonsekvent at betragte afregningspriserne mellem forretningsmæssigt forbundne parter som upålidelige og samtidig justere eksportprisen på grundlag af en provisionsaftale mellem de forretningsmæssigt forbundne parter. Den eksporterende producent anfægtede desuden konklusionerne i betragtning 35, nemlig at den udbetalte provision var direkte knyttet til nettosalgsværdien, hvilket medførte et direkte forhold mellem salget og den udbetalte provision, hvilket påvirkede prissammenligneligheden, idet den udbetaltes en gang pr. måned, og de nærmere detaljer om beregningen af provisionen ikke blev offentliggjort parterne i mellem.
(39)
Den eksporterende producent begrundede ikke yderligere sin påstand eller fremlagde supplerende faktiske oplysninger til støtte for sin udtalelse, der kunne omstøde ovennævnte konklusioner. Konklusionerne i betragtning 35-37 bekræftes derfor.
(40)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod en eksporterende producent, at den normale værdi burde justeres for omkostninger til incitamenter og salgsfremmende foranstaltninger. Den eksporterende producent påstod, at disse omkostninger ikke påløb eksportsalget til Unionen, hvorimod de havde en direkte indvirkning på salgsprisen på hjemmemarkedet. Til støtte for denne påstand påstod den eksporterende producent, at disse omkostninger i hvert fald i visse tilfælde kunne spores tilbage til specifikke transaktioner på hjemmemarkedet. Endelig påstod den eksporterende producent, at omkostninger til incitamenter og salgsfremmende foranstaltninger afspejlede de forskellige handelsled på hjemmemarkedet (hvor MNG solgtes direkte til detailhandlere) på den ene side og salget til Unionen (som foregik til forhandlere og distributører) på den anden side.
(41)
Undersøgelsen viste, at omkostninger til incitamenter og salgsfremmende foranstaltninger overvejende var knyttet til bestemte kundekonti og ikke specifikke salgstransaktioner. Omkostninger til incitamenter og salgsfremmende foranstaltninger påløber, uanset om varen sælges eller ej. Desuden viste undersøgelsen, at de omkostninger, der angiveligt skulle være knyttet til en specifik salgstransaktion, faktisk ikke afspejledes i prisen. På dette grundlag konkluderedes det, at omkostninger til incitamenter og salgsfremmende foranstaltninger ikke påvirkede priserne og prissammenligneligheden, og at denne påstand burde afvises.
(42)
En eksporterende producent påstod, at MNG af store krystaller (kornstørrelse) havde forskellige fysiske egenskaber og solgtes i andre handelsled end MNG, der eksporteredes til Unionen. Den eksporterende producent påstod derfor, at MNG af store krystaller burde udelukkes fra fastsættelsen af den normale værdi.
(43)
Undersøgelsen fastslog, at der findes flere kornstørrelser: pulver, fin, lille, almindelig og stor. Alle kornstørrelser indgår i varedækningen, da de har de samme grundlæggende egenskaber, anvendelsesformål og er indbyrdes udskiftelige. Alle varetyper bør derfor indgå i fastlæggelsen af den normale værdi. Undersøgelsen fastslog desuden, at forskellige kornstørrelser ikke var omkostningsfaktorer.
(44)
Undersøgelsen viste desuden, at kunderne på hjemmemarkedet, som købte MNG af stor kornstørrelse også købte andre kornstørrelser. Der forelå ingen beviser for, at prisforskellen for MNG af stor kornstørrelse hang sammen med fysiske egenskaber eller handelsled, da det var muligt at knytte denne prisforskel til andre elementer såsom kunder og indkøbte mængder. Den eksporterende producent opgjorde desuden ikke den påståede forskel i fysiske egenskaber kvantitativt. Påstandene i denne henseende burde derfor afvises.
(45)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende sammenligningen, bekræftes konklusionerne i betragtning 39-46 i forordningen om midlertidig told.
4. Dumpingmargener
(46)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger, bekræftes den metode, der var blevet anvendt til beregning af dumpingmargenerne, jf. betragtning 47-48 i forordningen om midlertidig told.
(47)
Da visse transaktioner blev udelukket fra fastlæggelsen af eksportprisen for en eksporterende producent, jf. betragtning 25, og da der ikke blev fremsat yderligere bemærkninger, er de endelige dumpingmargener, udtrykt som en procentdel af cif-prisen (omkostninger, forsikring og fragt), Unionens grænse, ufortoldet, som følger:
Virksomhed
Dumpingmargen
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2 %
PT. Miwon Indonesia
13,3 %
Alle andre virksomheder
28,4 %
D. SKADE
1. Definition af EU-erhvervsgren og EU-produktion
(48)
En række interesserede parter genfremsatte deres påstand om, at Kommissionen burde udelukke den samarbejdsvillige EU-producent fra EU-erhvervsgrenen som følge af manglende samarbejdsvilje fra en eksporterende producent i Indonesien, som er forretningsmæssigt forbundet med EU-producenten. Det blev påstået, at skadesbilledet kunne være påvirket af dette forhold.
(49)
De pågældende parter fremlagde ingen nye oplysninger eller beviser om dette aspekt. Parterne begrundede især ikke deres påstand om, i hvilket omfang skadesbilledet skulle være påvirket. Som det fremgår af betragtning 53 i forordningen om midlertidig told, er der i dette tilfælde ingen grund til at udelukke den samarbejdsvillige EU-producent fra EU-erhvervsgrenen til trods for forbindelsen med den ikke samarbejdsvillige eksporterende producent i Indonesien, idet denne eneste EU-producent samarbejdede fuldt ud med Kommissionen i forbindelse med undersøgelsen og blev underkastet fuld kontrol. Den indonesiske eksporterende producents manglende vilje til at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen havde således ingen indvirkning på undersøgelsens forløb. Dette argument bør derfor afvises.
(50)
Efter fremlæggelsen af konklusionerne genfremsatte de pågældende parter deres påstand om, at den samarbejdsvillige EU-producent burde udelukkes fra EU-erhvervsgrenen som følge af manglende samarbejdsvilje fra en eksporterende producent i Indonesien, som er forretningsmæssigt forbundet med EU-producenten. Disse parter påstod, at manglende samarbejdsvilje fra den forretningsmæssigt forbundne eksporterende producent i Indonesien kunne have påvirket EU-erhvervsgrenens skadesbillede. De påstod, at priserne på MNG var forhandlet på verdensplan, og at der på grund af forholdet var en risiko for krydskompensation, som består i at sænke priserne til kunderne på EU-markedet og opkræve højere priser på et tredjelandsmarked. Ved ikke at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen har den forretningsmæssigt forbundne eksporterende producent i Indonesien angiveligt berøvet Kommissionen en mulighed for at undersøge, om der fandt krydskompensation sted.
(51)
De pågældende parter begrænsede sig til at fremføre påstanden uden at begrunde den med faktiske beviser. Hvad angår EU-producentens priser til sine kunder på EU-markedet, som blev verificeret i forbindelse med undersøgelsen, var der imidlertid ingen tegn på, at disse priser blev sænket af hensyn til krydskompensation. Tværtimod fremgår det af betragtning 100 i forordningen om midlertidig told, at priserne på import fra Indonesien faldt med 8 % i den betragtede periode og udøvede et pristryk på EU-markedet, hvilket betød, at EU-erhvervsgrenen ikke kunne hæve sine priser i tråd med stigningen i omkostningerne. EU-erhvervsgrenen var således som helhed tvunget til at sænke sine priser i den betragtede periode. Påstanden blev derfor afvist.
(52)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende definitionen af EU-erhvervsgrenen og EU-produktionen, bekræftes konklusionerne som anført i betragtning 50-51 i forordningen om midlertidig told.
2. EU-forbruget
(53)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod en interesseret part, at beskrivelsen af udviklingen i EU-forbruget i betragtning 55 i forordningen om midlertidig told var ufuldstændig. Parten påstod navnlig, at faldet i forbruget fra regnskabsåret 2010/11 til regnskabsåret 2011/12 skyldtes, at importen fra Vietnam blev erstattet af billigere import fra Indonesien, og at kunderne i Unionen ikke længere forventede prisstigninger og derfor solgte deres akkumulerede lagre, hvilket betød et fald i den samlede salgsmængde i Unionen.
(54)
De omstændigheder, som den interesserede part beskriver, modsiger ikke konklusionerne i betragtning 55 i forordningen om midlertidig told om, at faldet i forbruget i regnskabsåret 2010/11 og regnskabsåret 2011/12 hovedsagelig skyldtes et fald i EU-erhvervsgrenens salg på EU-markedet. Mere specifikt faldt både EU-erhvervsgrenens salg og importen fra tredjelande mellem regnskabsåret 2010/11 og 2011/12 nemlig. Mens den samlede import kun faldt med 2 % (jf. betragtning 107 i forordningen om midlertidig told), faldt EU-erhvervsgrenens salgsmængde imidlertid med 16 % (jf. betragtning 72 i forordningen om midlertidig told). Faldet i EU-erhvervsgrenens salgsmængde faldt sammen med et fald i EU-erhvervsgrenens produktionsmængde, hvilket fremgår af tabellen i betragtning 68 i forordningen om midlertidig told.
(55)
Som det fremgår af tabellen i betragtning 104 i forordningen om midlertidig told, steg importen fra Vietnam imidlertid mellem regnskabsåret 2010/11 og 2011/12 i modsætning den interesserede parts påstand, mens importen fra andre tredjelande såsom Brasilien faldt med næsten 60 % i samme periode. Antagelsen om, at importen fra Vietnam blev erstattet af import fra Indonesien kan derfor ikke bekræftes af disse konklusioner.
(56)
Den pågældende part begrundede desuden heller ikke sin påstand om, at brugerne havde akkumuleret lagerbeholdninger i tiden inden den betragtede periode, og at de havde solgt disse lagerbeholdninger i større mængder, da importen fra Indonesien steg. Disse påstande kunne heller ikke bekræftes i forbindelse med undersøgelsen. Den interesserede parts påstande i denne henseende bør derfor afvises.
(57)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende EU-forbruget, bekræftes konklusionerne som anført i betragtning 52-55 i forordningen om midlertidig told.
3. Import fra det pågældende land
(58)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende importen fra det pågældende land, bekræftes konklusionerne i betragtning 56-66 i forordningen om midlertidig told.
4. EU-erhvervsgrenens økonomiske situation
(59)
Selv om produktionsmængden og kapacitetsudnyttelsen faldt i den betragtede periode, påstod en interesseret part, at dette blot skyldtes en væsentlig stigning før denne periode. Parten påstod, at faldet i den betragtede periode derfor ikke kunne betragtes som en negativ udvikling og ikke var tegn på skade. Når udviklingen i skadesindikatorerne evalueres, tages der dog normalt kun højde for tendenserne i den betragtede periode. I den foreliggende sag var der ingen gyldig grund til at afvige fra denne praksis og evaluere udviklingen i skadesindikatorerne over en længere periode. Dette argument bør derfor afvises.
(60)
Den samme interesserede part påstod, at den mulige inkludering af biprodukter kan have forøget EU-erhvervsgrenens produktionsomkostninger, hvilket også ville have haft en indvirkning på rentabiliteten. Denne påstand er ikke korrekt. EU-erhvervsgrenens produktionsomkostninger inklusive biprodukter blev kontrolleret, og det blev fastslået, at omkostningerne var fuldstændige og korrekte. Denne påstand bør derfor afvises.
(61)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende udviklingen i skadesindikatorerne, bekræftes konklusionerne i betragtning 67-93 i forordningen om midlertidig told.
5. Konklusion vedrørende skade
(62)
En interesseret part påstod, at ikke alle skadesindikatorer viste en negativ tendens, og at en negativ tendens i kun nogle få skadesindikatorer ikke er tilstrækkeligt grundlag til at konkludere, at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade.
(63)
I henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 5, behøver ikke alle skadesindikatorerne at vise en negativ tendens for, at det kan konkluderes, at der er forvoldt skade. Desuden var påstanden ukorrekt, da undersøgelsen har vist, at næsten alle skadesindikatorer viste en negativ tendens i den betragtede periode. Påstandene bør derfor afvises.
(64)
På baggrund af ovenstående, og da der ikke blev fremsat andre bemærkninger, bekræftes konklusionerne i betragtning 94-96 i forordningen om midlertidig told, nemlig at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 5.
E. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
1. Dumpingimportens virkninger
(65)
På grundlag af konklusionerne i betragtning 66 i forordningen om midlertidig told, dvs. at den vejede gennemsnitlige underbudsmargen for den indonesiske import var på mellem 0 % og 5 % i undersøgelsesperioden, påstod en part, at denne import ikke kunne have forvoldt EU-erhvervsgrenen skade, da den ikke kunne have udøvet et prispres på EU-markedet.
(66)
Denne påstand blev ikke understøttet af kendsgerninger fra undersøgelsen. Som det fremgår af betragtning 99 og 100 i forordningen om midlertidig told, steg dumpingimporten fra Indonesien markant i den betragtede periode både i absolutte tal og i markedsandele. Denne stigning faldt sammen med et fald i EU-erhvervsgrenens salgsmængde og markedsandel. De væsentlige importmængder tvang EU-erhvervsgrenen til at sænke sine salgspriser og bringe dem på linje med prisniveauet for den indonesiske import. Som et resultat heraf var underbudsmargenerne meget lave. Samtidig var EU-erhvervsgrenen imidlertid ikke i stand til at fastsætte sine priser på niveau med omkostningsstigningerne, hvilket førte til et markant fald i rentabiliteten i den betragtede periode. Dette bekræftes af størrelsen på skadesmargenerne, som varierer mellem 24,9 % og 47,0 %, jf. betragtning 125. Dette argument bør derfor afvises.
(67)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende dumpingimportens virkninger, bekræftes konklusionerne i betragtning 98-101 i forordningen om midlertidig told.
2. Andre faktorers indvirkning
2.1. Virkningerne af importen fra Kina
(68)
To interesserede parter påstod, at den kinesiske import i modsætning til konklusionerne i betragtning 103 i forordningen om midlertidig told havde en negativ virkning på EU-erhvervsgrenens salgspriser og dermed bidrog til den væsentlige skade.
(69)
I absolutte tal var mængden af import fra Kina lav i hele den betragtede periode, hvilket fremgår af betragtning 102 i forordningen om midlertidig told. Når man tager antidumpingtolden i betragtning var importpriserne desuden højere end EU-erhvervsgrenens salgspriser og også højere end de indonesiske importpriser. I betragtning af mængden og priserne for importen fra Kina blev påstanden om, at den kinesiske import bidrog til EU-erhvervsgrenens væsentlige skade, afvist.
(70)
Konklusionerne i betragtning 102-103 i forordningen om midlertidig told bekræftes derfor.
2.2. Importen fra andre tredjelande
(71)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende virkningen af importen fra andre tredjelande, bekræftes konklusionerne i betragtning 104-108 i forordningen om midlertidig told.
2.3. Udviklingen i EU-forbruget
(72)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod en interesseret part, at faldet i EU-erhvervsgrenens salg faldt sammen med faldet i EU-forbruget, som derfor var den vigtigste årsag til den væsentlige skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen.
(73)
Som det fremgår af betragtning 109 i forordningen om midlertidig told, var faldet i forbruget kun på 2 %, mens faldet i EU-erhvervsgrenens salg var på 17 % i den betragtede periode. Faldet i forbruget kan derfor ikke forklare det meget større fald i salgsmængden. Desuden steg importen fra Indonesien til trods for det faldende forbrug. Denne påstand bør derfor afvises.
(74)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger om dette aspekt, bekræftes konklusionerne i betragtning 109 i forordningen om midlertidig told.
2.4. EU-erhvervsgrenens eksportresultater
(75)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende virkningen af EU-erhvervsgrenens eksportresultater, bekræftes konklusionerne i betragtning 110-112.
2.5. EU-erhvervsgrenens påståede ineffektivitet
(76)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner gentog to parter deres påstand om, at EU-erhvervsgrenes skade skyldtes en påstået ineffektivitet i EU-erhvervsgrenens produktionsproces, herunder EU-erhvervsgrenens ineffektive anvendelse af ressourcerne.
(77)
Parterne kunne dog ikke specificere arten af den påståede ineffektivitet. Som det fremgår af betragtning 113 i forordningen om midlertidig told, viste undersøgelsen ingen eventuel ineffektivitet i EU-erhvervsgrenen, og påstandene herom blev derfor afvist.
(78)
Efter fremlæggelsen af konklusionerne gentog en interesseret part sine påstande vedrørende EU-erhvervsgrenens ineffektivitet. Den pågældende part påstod i den forbindelse, at produktionsstoppene i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde, integration af en tidligere tilknyttet virksomhed, stigningen i arbejdskraftomkostningerne og forestående omfattende investeringer og deres indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation ikke var blevet undersøgt.
(79)
I modsætning til partens påstand blev ovennævnte faktorer blev analyseret af Kommissionen, hvilket fremgår af betragtning 94-96 (produktionsstop i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde), 89 og 90 (integration af en tidligere tilknyttet virksomhed), 91 (arbejdskraftomkostninger) samt 82 og 83 (investeringer) nedenfor, men undersøgelsen påviste ingen potentiel ineffektivitet i EU-erhvervsgrenen. Påstanden blev derfor afvist.
(80)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger om ovenstående, bekræftes konklusionerne i betragtning 113 i forordningen om midlertidig told.
2.6. Finanskrisen
(81)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger om virkningerne af finanskrisen, bekræftes konklusionerne i betragtning 114 i forordningen om midlertidig told.
2.7. Investeringer og EU's gældende sikkerhedsforskrifter
(82)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner gentog en interesseret part sin påstand om, at EU-erhvervsgrenens store investeringer havde forårsaget skaden. Parten påstod, at det var irrelevant, om investeringerne var nødvendige, da kun deres virkning for EU-erhvervsgrenens situation skulle analyseres og især deres virkning for EU-erhvervsgrenens rentabilitet.
(83)
Parten uddybede ikke, i hvilket omfang EU-erhvervsgrenens investeringer kunne have haft en virkning på rentabiliteten. EU-erhvervsgrenens investeringer var, jf. betragtning 116 i forordningen om midlertidig told, baseret på rimelige forretningsmæssige beslutninger og kan derfor ikke betragtes som unødvendige. Desuden afskrives investeringsudgifter over længere tid og havde således ingen væsentlige virkninger for EU-erhvervsgrenens rentabilitet. Den interesserede parts påstande i den henseende bør derfor afvises.
(84)
Efter fremlæggelsen af konklusionerne gentog denne interesserede part sine påstande om, at skaden forvoldtes af de gældende sikkerhedsforskrifter og de omfattende investeringer, som EU-erhvervsgrenen har foretaget for at opfylde disse forskrifter. Parten gentog også, at det var irrelevant, om disse beslutninger var rimelige forretningsmæssige beslutninger, og at analysen kun burde have vurderet virkningen på rentabiliteten. Det blev i den forbindelse endelig påstået, at det var irrelevant, om investeringsomkostningerne afskrives over længere tid.
(85)
Vurderingen tog i modsætning til påstanden hensyn til investeringernes indvirkning på EU-erhvervsgrenens rentabilitet. Afskrivningen af investeringsomkostningerne er en omkostningsfaktor, som er relevant for fastlæggelsen af rentabiliteten, og blev derfor taget i betragtning. Denne påstand blev derfor afvist.
(86)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende virkningerne af investeringerne og EU's gældende sikkerhedsforskrifter, bekræftes konklusionerne i betragtning 115 og 116 i forordningen om midlertidig told.
2.8. Råvareomkostninger og andre omkostninger
2.8.1. Produktionsomkostninger
(87)
En interesseret part påstod, at faldet i rentabiliteten skyldtes den samtidige stigning i produktionsomkostningerne generelt. Skaden skyldes derfor snarere denne stigning i produktionsomkostningerne end importen fra Indonesien.
(88)
Stigningen i produktionsomkostningerne kunne, jf. betragtning 100 i forordningen om midlertidig told, ikke afspejles i salgsprisen som følge af prispresset fra den indonesiske import af MNG. Den faldende rentabilitet skyldes derfor hovedsagelig stigningen i dumpingimporten, og påstanden bør afvises.
2.8.2. Integration af en tidligere tilknyttet virksomhed
(89)
Samme interesserede part påstod, at man ikke i tilstrækkelig grad havde analyseret virkningerne for EU-erhvervsgrenens rentabilitet som følge af integrationen af en tidligere tilknyttet virksomhed. Parten påstand, at denne integration havde en negativ indvirkning på rentabiliteten og dermed forvoldte EU-erhvervsgrenen skade.
(90)
Kommissionen foretog en yderligere undersøgelse af virkningerne for de relevante skadesindikatorer såsom produktionsomkostninger, beskæftigelse, investeringer og rentabilitet som følge af integrationen af en tidligere tilknyttet virksomhed. Det skal bemærkes, at den pågældende tilknyttede virksomhed kun var beskæftiget med salg af den pågældende vare. Det blev konkluderet, at EU-erhvervsgrenen var rentabel i det regnskabsår, hvor integrationen fandt sted (2011/12). Det efterfølgende regnskabsår (2012/13) var rentabiliteten negativ. Dette faldt dog sammen med en stigning i mængden af import fra Indonesien, som faktisk fordobledes samme år. På dette grundlag bekræftede undersøgelsen ikke, at integrationen af en tidligere tilknyttet virksomhed havde en væsentlig negativ indvirkning på rentabiliteten, og påstandene i denne henseende bør derfor afvises.
2.8.3. Arbejdskraftomkostninger
(91)
En række parter påstod, at stigningen i arbejdskraftomkostningerne forvoldte EU-erhvervsgrenen skade. Selv om stigningen i de samlede omkostninger også skyldtes stigningen i arbejdskraftomkostningerne i den betragtede periode, viste undersøgelsen, at virkningen af stigningen i arbejdskraftomkostningerne for de samlede produktionsomkostninger ikke var markant (der kan af fortrolighedshensyn ikke gives præcise tal). På dette grundlag kunne det ikke antages, at stigningen i arbejdskraftomkostningerne havde forårsaget EU-erhvervsgrenen væsentlig skade, og påstandene bør afvises.
(92)
Efter fremlæggelsen af konklusionerne påstod en interesseret part, at arbejdskraftomkostningerne ikke burde vurderes isoleret, og at indvirkningen som følge af stigningen i visse omkostningselementer som helhed burde tages i betragtning.
(93)
Som nævnt i betragtning 87 og 88 vurderede Kommissionen stigningen i produktionsomkostningerne som helhed, og påstanden i denne henseende afvises derfor.
2.8.4. Produktionsstop i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde
(94)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod en interesseret part, at faldet i produktionen og salget skyldtes EU-erhvervsgrenens produktionsstop i forbindelse med vedligeholdelse, som efterfølgende forvoldte et fald i salgsmængden. Faldet i EU-erhvervsgrenens produktions- og salgsmængder bør derfor ikke tilskrives importen fra Indonesien.
(95)
Undersøgelsen viste, at faldet i produktionen mellem regnskabsåret 2012/13 og undersøgelsesperioden ganske rigtigt faldt sammen med et længere produktionsstop i forbindelse med vedligeholdelse, som dog kun blev gennemført i et forsøg på i den betragtede periode at reducere de store lagerbeholdninger som følge af faldende salg i de foregående år.
(96)
Faldet i produktion og salg var således en følge af stigningen i dumpingimporten af MNG fra Indonesien, og påstanden bør derfor afvises.
(97)
Efter fremlæggelsen af konklusionerne gentog en anden interesseret part, at skaden skyldtes produktionsstoppene i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde, og at det var irrelevant, om disse produktionsstop var nødvendige eller ej. Parten påstod, at kun havde taget virkningen af disse produktionsstop for EU-erhvervsgrenens rentabilitet burde være taget i betragtning.
(98)
Som nævnt i betragtning 95 og 96 var disse produktionsstop i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde en konsekvens af faldende salg, som skyldtes stigningen i dumpingimporten fra Indonesien. Importen fra Indonesien har derfor ganske rigtigt forårsaget produktionsstoppene i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde, som således ikke kan vurderes isoleret, ligesom det ikke kan betragtes, at de har brudt årsagssammenhængen mellem importen og skaden. Den interesserede parts påstand blev derfor afvist.
2.8.5. Nedskrivning af den indonesiske rupiah
(99)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod en interesseret part, at nedskrivningen af den indonesiske rupiah mellem januar 2012 og januar 2014 gav de eksporterende producenter en konkurrencemæssig fordel, som er uafhængig af deres beslutninger om prisfastsættelse. Parten påstod, at virkningen af denne faktor burde undersøges.
(100)
Det skal i den forbindelse erindres, at dumpingimportens sandsynlige indvirkning på EU-erhvervsgrenens priser i alt væsentligt undersøges i forbindelse med fastsættelsen af prisunderbud og pristryk. Til dette formål sammenlignes de dumpede eksportpriser og EU-erhvervsgrenens salgspriser, og de eksportpriser, der anvendes til skadesberegningerne, skal i visse tilfælde omregnes til en anden valuta for at tilvejebringe et sammenligningsgrundlag. Følgelig sikrer brugen af vekselkurser i denne sammenhæng kun, at prisforskellen fastsættes på et sammenligneligt grundlag. På dette grundlag blev det klart, at vekselkurserne i denne sag ikke kan betragtes som en faktor, der har forvoldt EU-erhvervsgrenen skade, da de hænger uløseligt sammen med selve importen. Påstanden bør derfor afvises.
2.8.6. Konklusioner
(101)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende virkningen af råvareomkostninger og andre omkostninger, bekræftes konklusionerne i betragtning 117-120 i forordningen om midlertidig told.
3. Konklusion om årsagssammenhæng
(102)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende årsagssammenhængen, bekræftes konklusionerne i betragtning 121-125 i forordningen om midlertidig told.
F. UNIONENS INTERESSER
1. EU-erhvervsgrenens interesser
(103)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende EU-erhvervsgrenens interesser, bekræftedes konklusionerne i betragtning 127-129 i forordningen om midlertidig told.
2. Importørernes og forhandlernes interesser
(104)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende ikke forretningsmæssigt forbundne importørers og forhandleres interesser, bekræftedes konklusionerne i betragtning 130-132 i forordningen om midlertidig told.
3. Brugernes interesser
(105)
En bruger genfremsatte efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner sin påstand, som er beskrevet i betragtning 140 i forordningen om midlertidig told, om, at EU-forbruget af MNG forventes at stige markant især som følge af et EU-forbud mod phosphater og andre phosphorforbindelser, som angiveligt vil blive erstattet af MNG, der anvendes i nonfoodprodukter. Brugeren påstod endvidere, at EU-erhvervsgrenens kapacitet ikke ville være tilstrækkelig til at imødekomme den stigende efterspørgsel på EU-markedet. Parten påstod derudover, at en stigning i forbruget ville være gavnlig for EU-erhvervsgrenen, da den ville kunne øge sin salgsmængde. Samme bruger gentog sin påstand om, at der ikke ville være tilstrækkelige alternative forsyningskilder, navnlig fordi producenter i andre tredjelande også indgår i samme virksomhedsgruppe som EU-erhvervsgrenen og derfor ikke leverer til EU-markedet.
(106)
Som det fremgår af betragtning 141 i forordningen om midlertidig told er det vanskeligt at forudsige, hvordan EU's nye bestemmelser vedrørende forbuddet mod phosphater og phosphorforbindelser vil påvirke EU-erhvervsgrenen. Den pågældende part undlod navnlig at fremlægge oplysninger eller beviser for, om og i hvilket omfang dette forbud vil være gavnligt for efterspørgslen efter MNG i Unionen.
(107)
Undersøgelsen har vist, at EU-erhvervsgrenen havde uudnyttet produktionskapacitet og ville være i stand til at øge sin produktionsmængde og i hvert fald delvist dække en øget efterspørgsel på EU-markedet. Den samlede EU-kapacitet oversteg det samlede EU-forbrug i undersøgelsesperioden.
(108)
Hvad angår alternative forsyningskilder, viste undersøgelsen, at der er en produktion af MNG i en række tredjelande, hvilket også fremgår af betragtning 147 i forordningen om midlertidig told. I begyndelsen af den betragtede periode, dvs. i regnskabsåret 2010/11, var markedsandelen for importerede varer fra andre tredjelande (dvs. Brasilien, Vietnam og Korea) betydelig og faldt først, da lavprisimporten fra Indonesien steg. Undersøgelsen viste desuden, at der i flere tredjelande findes leverandører, som ikke tilhører samme gruppe som EU-erhvervsgrenen. Importen fra andre tredjelande genoptages eventuelt, hvis der genskabes lige vilkår på EU-markedet.
(109)
Parternes påstande i den henseende bør derfor afvises.
(110)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner gentog samme interesserede part sin påstand om, at efterspørgslen efter MNG ville stige betydeligt i Unionen som følge af det kommende forbud mod phosphater, og at EU-erhvervsgrenen ikke ville være i stand til at imødekomme denne stigning i efterspørgslen i Unionen. Parten fremlagde dog ingen nye oplysninger eller konkrete beviser, og påstanden afvises derfor.
(111)
Den samme interesserede part påstod efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner også, at Kommissionen ikke tog højde for den procentdel, som MNG udgør af de samlede omkostninger til vaske- og rengøringsmidler. Den pågældende part fremlagde dog ingen nye elementer, der kunne omstøde konklusionerne i betragtning 138 og 139 i forordningen om midlertidig told, nemlig at foranstaltningernes eventuelle indvirkning på denne virksomhed ville blive begrænsede. Påstanden blev derfor afvist.
(112)
Den samme interesserede part påstod endelig, at der ikke blev taget hensyn til supplerende omkostninger for nonfoodindustrien og brugere af nonfoodprodukter. Parten fremlagde dog ingen nye oplysninger eller konkrete beviser, og derfor blev påstanden afvist.
(113)
En anden bruger påstod, at man burde vurdere virkningerne af foranstaltningerne over for Indonesien og Kina for brugerne samlet.
(114)
Virkningen af begge foranstaltninger for brugerne blev navnlig analyseret i forbindelse med eventuelle alternative forsyningskilder i betragtning 147 i forordningen om midlertidig told. Denne analyse viste, jf. betragtning 108, at en række tredjelande havde potentiale til at eksportere MNG til Unionen. Disse tredjelande var til stede på EU-markedet, før dumpingimporten fra Indonesien kom ind i Unionen i øgede mængder.
(115)
Det blev påstået, at brugerne ikke kan vælte de supplerende omkostninger ved en antidumpingtold over på de endelige forbrugere på grund af den voldsomme konkurrence på EU-markedet for færdige fødevarer.
(116)
Som det fremgår af betragtning 135-137 i forordningen om midlertidig told, udgjorde MNG i sektoren for føde- og drikkevarer kun ca. 5 % af de samlede omkostninger for produkter, hvori der indgår MNG, fremstillet af de samarbejdsvillige virksomheder. Det blev konstateret, at disse virksomheder var rentable. Den interesserede part fremlagde ingen oplysninger, der kunne have modsagt disse konklusioner. Konklusionerne i betragtning 136 i forordningen om midlertidig told, nemlig at foranstaltningerne kun havde en begrænset virkning for disse virksomheder, bekræftedes derfor, og påstanden i denne henseende bør afvises.
4. Råvareleverandørernes interesser
(117)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner anfægtede to leverandører konklusionerne i betragtning 143 i forordningen om midlertidig told og påstod, at EU-erhvervsgrenens ophør ville have væsentlige konsekvenser for deres forretningsaktivitet. Disse leverandører påstod, at virkningen af EU-erhvervsgrenens eventuelle ophør med MNG-produktion ville få en skadelig virkning på deres samlede aktiviteter, da sukkerfabrikkerne ikke kan undgå at producere en vis mængde sukkersirup og sukkermelasse, som EU-erhvervsgrenen er den største aftager af. Hvis sukker i disse former ikke sælges, vil dette påvirke den pågældende fabriks samlede effektivitet.
(118)
Påstandene blev imidlertid ikke dokumenteret og kunne derfor ikke tages i betragtning.
5. Andre påstande
(119)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner genfremsatte en interesseret part sine bemærkninger om EU-erhvervsgrenens påståede dominerende markedsstilling og påstod, at EU-erhvervsgrenen med indførelsen af foranstaltninger vedrørende MNG ville få en konkurrencemæssig fordel på EU-markedet. Der blev dog ikke fremlagt nye beviser til støtte for disse påstande. Konklusionerne i betragtning 145 i forordningen om midlertidig told bekræftes derfor, og påstanden i denne henseende bør afvises.
6. Konklusion vedrørende Unionens interesser
(120)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende Unionens interesser, bekræftedes konklusionerne i betragtning 126-148 i forordningen om midlertidig told.
G. ENDELIGE ANTIDUMPINGFORANSTALTNINGER
1. Skadestærskel (skadesmargen)
(121)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner anfægtede en interesseret part den målfortjeneste, der blev anvendt til at fastlægge skadestærsklen, jf. betragtning 151 i forordningen om midlertidig told. Parten påstod, at en fortjenstmargen før skat på 3-5 % ville være et rimeligt og markedsbaseret fortjenstniveau på grundlag af fortjenstmargenen før skat hos MNG-producenter i to asiatiske lande i 2013.
(122)
Den fortjenstmargen, som anvendtes til at fastlægge skadestærsklen, svarede til den fortjenstmargen, som EU-erhvervsgrenen med rimelighed kunne forventes at opnå under normale konkurrencevilkår. Dumpingimporten fra Indonesien begyndte først at få virkninger i det tredje år af den betragtede periode, jf. betragtning 151 i forordningen om midlertidig told. Det blev derfor fundet hensigtsmæssigt at fastlægge fortjenstmargenen på grundlag af de to første år i den betragtede periode.
(123)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende skadestærsklen, bekræftedes konklusionerne i betragtning 150-152 i forordningen om midlertidig told.
2. Endelige foranstaltninger
(124)
I betragtning af konklusionerne vedrørende dumping, skade, årsagssammenhæng og Unionens interesser og i overensstemmelse med grundforordningens artikel 9, stk. 4, bør der indføres endelige antidumpingforanstaltninger over for importen af den pågældende vare svarende til dumpingmargenen i henhold til reglen om den lavest mulige told. I denne sag er den individuelle toldsats for én eksporterende producent blevet revideret efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner, da visse transaktioner blev udelukket fra fastlæggelsen af virksomhedens eksportpris.
(125)
Ud fra ovenstående fastsættes tolden til følgende:
Land
Virksomhed
Dumpingmargen
(%)
Skadesmargen
(%)
Endelig antidumpingtold
(%)
Indonesien
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
[24,9-40,2]
7,2
Indonesien
PT. Miwon Indonesia
13,3
[27,9-43,6]
13,3
Indonesien
Alle andre virksomheder
28,4
[31,4-47,0]
28,4
(126)
De antidumpingtoldsatser for de enkelte virksomheder, der er anført i denne forordning, blev fastsat ud fra konklusionerne i undersøgelsen. De afspejler derfor den situation, der blev konstateret for disse virksomheder i forbindelse med undersøgelsen. Disse toldsatser finder udelukkende anvendelse på importen af den pågældende vare med oprindelse i det pågældende land, som er fremstillet af de nævnte retlige enheder. Den pågældende importvare, der er fremstillet af andre virksomheder, som ikke er udtrykkeligt nævnt med navn og adresse i denne forordnings dispositive del, herunder enheder, der er forretningsmæssigt forbundet med de udtrykkeligt nævnte, bør være omfattet af tolden for »alle andre virksomheder«. De bør ikke være underlagt nogen af de individuelle antidumpingtoldsatser.
(127)
En virksomhed kan anmode om, at disse individuelle antidumpingtoldsatser anvendes, hvis den efterfølgende ændrer navnet på sin enhed. Anmodningen skal rettes til Kommissionen (4). Anmodningen skal indeholde alle relevante oplysninger som bevis for, at ændringen ikke påvirker virksomhedens ret til at drage fordel af den toldsats, der anvendes på virksomheden. Hvis virksomhedes navneændring ikke påvirker virksomhedens ret til at drage fordel af den toldsats, der anvendes på den, offentliggøres en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende om navneændringer.
(128)
For at minimere risikoen for omgåelse som følge af den store forskel på toldsatserne er der behov for særlige foranstaltninger, som kan sikre anvendelsen af den individuelle antidumpingtold. Virksomhederne med individuel antidumpingtold skal fremlægge en gyldig handelsfaktura for medlemsstaternes toldmyndigheder. Fakturaen skal overholde kravene i bilaget. Import, der ikke er ledsaget af en sådan faktura, vil være underlagt den antidumpingtold, der finder anvendelse på »alle andre virksomheder«.
(129)
For at sikre en korrekt håndhævelse af antidumpingtolden vil antidumpingtoldsatsen for alle andre virksomheder finde anvendelse på ikke blot de ikke samarbejdsvillige eksporterende producenter i denne undersøgelse, men også de producenter, der ikke eksporterede til Unionen i undersøgelsesperioden.
3. Endelig opkrævning af midlertidig told
(130)
Som følge af de konstaterede dumpingmargener og den skade, der er forvoldt EU-erhvervsgrenen, bør de beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af den midlertidige antidumpingtold, som blev indført ved forordningen om midlertidig told, opkræves endeligt.
(131)
Det udvalg, der er nedsat ved grundforordningens artikel 15, stk. 1, har ikke afgivet udtalelse -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig antidumpingtold på importen af mononatriumglutamat, som for øjeblikket tariferes under KN-kode ex 2922 42 00 (Taric-kode 2922420010) og med oprindelse i Indonesien.
2. Den endelige antidumpingtold fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Unionens grænse, ufortoldet, for de i stk. 1 omhandlede varer fremstillet af de virksomheder, som fremgår af følgende tabel:
Virksomhed
Endelig antidumpingtold (%)
Taric-tillægskode
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
B961
PT. Miwon Indonesia
13,3
B962
Alle andre virksomheder
28,4
B999
3. Anvendelsen af de individuelle antidumpingtoldsatser, der er fastsat for de i stk. 2 nævnte virksomheder, er betinget af, at der over for medlemsstaternes toldmyndigheder fremlægges en gyldig handelsfaktura, der overholder kravene i bilaget. Hvis en sådan faktura ikke fremlægges, anvendes den told, der gælder for »alle andre virksomheder«.
4. De gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.
Artikel 2
De beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold i henhold til gennemførelsesforordning (EU) nr. 904/2014, opkræves endeligt.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 21. januar 2015.
A BIZOTTSÁG (EU) 2015/84 VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
(2015. január 21.)
az Indonéziából származó nátrium-glutamát behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. november 30-i 1225/2009/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 9. cikke (4) bekezdésére,
mivel:
A. AZ ELJÁRÁS
1. Ideiglenes intézkedések
(1)
Az Európai Bizottság (a továbbiakban: Bizottság) a 904/2014/EU végrehajtási rendelettel (2) (a továbbiakban: ideiglenes rendelet) 2014. augusztus 22-től kezdődően ideiglenes dömpingellenes vámot vetett ki az Indonéziából származó nátrium-glutamát behozatalára.
(2)
Az eljárás megindítására 2013. november 29-én került sor az Ajinomoto Foods Europe SAS (a továbbiakban: a panaszos) 2013. október 16-án benyújtott panasza alapján, amely vállalat, mivel az egyetlen uniós nátrium-glutamát-gyártó, a nátrium-glutamát teljes uniós gyártásának 100 %-át képviseli.
(3)
Az ideiglenes rendelet (20) preambulumbekezdésének megfelelően a dömping és a kár vizsgálata a 2012. október 1-jétől2013. szeptember 30-ig terjedő időszakra (a továbbiakban: vizsgálati időszak) vonatkozott. A kár felmérése szempontjából lényeges tendenciák vizsgálata a 2010. április 1. és a vizsgálati időszak vége közötti időszakra (a továbbiakban: figyelembe vett időszak) terjedt ki.
2. Az eljárás további menete
(4)
Azon lényeges tények és szempontok nyilvánosságra hozatalát követően, amelyek alapján kivetették az ideiglenes dömpingellenes vámot (a továbbiakban: ideiglenes nyilvánosságra hozatal), számos érdekelt fél nyújtott be írásos észrevételt az ideiglenes megállapításokkal kapcsolatban. A meghallgatást kérő felek lehetőséget kaptak a meghallgatásra.
(5)
A Bizottság mérlegelte az érdekelt felek szóbeli és írásbeli észrevételeit, és az ideiglenes megállapításokat indokolt esetben ezeknek megfelelően módosította.
(6)
A Bizottság valamennyi felet tájékoztatta azokról a lényeges tényekről és szempontokról, amelyek alapján az Indonéziából származó nátrium-glutamát behozatalára alkalmazandó végleges dömpingellenes vámot ki kívánja vetni, és az ideiglenes vám révén biztosított összegeket véglegesen be kívánja szedni (a továbbiakban: végleges nyilvánosságra hozatal). A felek számára határidőt biztosítottak ahhoz, hogy a végleges nyilvánosságra hozatallal kapcsolatban közölhessék észrevételeiket.
(7)
Az érdekelt felek által benyújtott észrevételeket mérlegelték és indokolt esetben figyelembe vették.
3. Mintavétel
(8)
A független importőröket érintő mintavételi eljárásra vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (7)-(19) preambulumbekezdésében tett ideiglenes megállapításokat a Bizottság megerősíti.
B. ÉRINTETT TERMÉK ÉS HASONLÓ TERMÉK
(9)
Az ideiglenes rendelet (21) preambulumbekezdésében meghatározottak szerint az érintett termék az Indonéziából származó, jelenleg az ex 2922 42 00 KN-kód alá besorolt nátrium-glutamát (a továbbiakban: érintett termék). A nátrium-glutamát olyan élelmiszer-adalékanyag, amelyet főként ízfokozóként alkalmaznak levesekhez, erőlevesekhez, hal- és húsételekhez, fűszerkeverékekhez, valamint kész élelmiszerekhez. Fehér színű, különböző méretű, szagtalan kristály formájában állítják elő. A nátrium-glutamátot a vegyiparban is alkalmazzák nem élelmiszer-ipari célú felhasználásra, például mosó- és tisztítószerekhez. A nátrium-glutamát különböző méretű csomagolásokban kapható, 0,5 grammos fogyasztási egységektől az 1 000 kilogrammos ömlesztett kiszerelésig. A kisebb méretű csomagokat kiskereskedőkön keresztül lakossági fogyasztóknak értékesítik, míg a 20 kg-os és annál nagyobb méretűeket ipari felhasználóknak szánják. Ezenfelül különböző tisztasági fokozatok is léteznek. Mindemellett a nátrium-glutamát jellemzői tekintetében sem a kiszerelések, sem pedig a tisztasági fokozatok alapján nem mutatkoznak meg különbségek.
(10)
Az érintett termékre és a hasonló termékre vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (21)-(25) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősíti.
C. DÖMPING
1. Rendes érték
(11)
A rendes értékre vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (26)-(31) preambulumbekezdését a Bizottság megerősíti.
2. Exportár
(12)
Mindkét indonéziai együttműködő exportáló gyártó megismételte állítását, hogy a vele kapcsolatban álló vállalatok esetében szokásos eladási ár került felszámításra, és ezért a számtanilag képzett exportár helyett az exportár alapjául az indonéziai anyavállalat és az első kapcsolatban álló vevő közötti eladási árnak kell szolgálnia.
(13)
Ezen állításukat alátámasztandó mindkét exportáló gyártó azzal érvelt, hogy nem állt rendelkezésre bizonyíték a termékek közötti keresztkompenzáció vagy egyéb, az indonéziai anyavállalat és a vele kapcsolatban álló vállalatok között felmerült költségek tekintetében. Az említett elemek ezért nem képezhették volna az ideiglenes rendelet (37) preambulumbekezdésében szereplő következtetések alapját.
(14)
Emellett az egyik exportáló gyártó azt állította, hogy a vele kapcsolatban álló uniós vállalat nem importőr volt, hanem egy közvetítő, aki a vámkezelés előtt továbbértékesítette a terméket az Unióban. Az említett exportáló gyártó azzal érvelt, hogy ez alapján nem alkalmazhatók az ideiglenes rendelet (37) preambulumbekezdésében szereplő következtetések, miszerint a kapcsolatban álló vállalatok közötti transzferárak színvonala nem tette lehetővé a kapcsolatban álló importőrök számára, hogy ésszerű nyereségre tegyenek szert az Unióban.
(15)
Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy az exportőr és az importőr társulásának puszta ténye elegendő ahhoz, hogy lehetővé tegye a Bizottság számára a tényleges exportárak megbízhatatlanként való kezelését, mivel az exportőr és az importőr közötti társulás megléte egyike azon okoknak, amelyek miatt a tényleges kiviteli árak megbízhatatlannak tekinthetők. A szállító és az importőr társulása miatt a szállító által a vele kapcsolatban álló uniós vállalat felé érvényesített árak transzferárak, amelyek nem piaci alapon zajló tárgyalások eredményét képezik, ami rendes körülmények között irányadó lenne a független társaságok között. Továbbá egyértelmű, hogy egy kapcsolt vállalat tevékenységével járó költségek, illetve egy ilyen vállalat által elért haszonkulcs ténylegesen ugyanolyan mértékben csökkentik az exportáló gyártónál befolyó összeget, mint ahogy az importőr oldalán szokásosan felmerülő tételek.
(16)
Emellett a jelenlegi esetben a vizsgálat során kiderült, hogy a szóban forgó kapcsolatban álló vállalatok nem értek el fenntartható nyereséget az Unióban. E tekintetben elsőként azt kell megemlíteni, hogy nem lehetett alkalmazni valamely együttműködő független importőr haszonkulcsát, mivel bizalmas jellege miatt nem volt nyilvánosságra hozható a versenytársak felé. Ezért egy olyan haszonkulcsot használtak viszonyítási alapként, amelyet egy hasonló iparág által gyártott és a jelen esethez hasonló körülmények között az Unióba importált másik vegyipari termékkel kapcsolatos korábbi eljárásban alkalmaztak (3). Ez a haszonkulcs a legobjektívabb rendelkezésre álló alap arra a célra, hogy megfelelő becslést lehessen végezni a szokásos piaci feltételek szerint kialakított exportár tekintetében. Az alkalmazott ésszerű haszonkulcs 5 % volt. Mivel az Unión belüli kapcsolatban álló vállalatok által elért nyereség jóval alacsonyabb ennél a küszöbértéknél, és figyelemmel arra, hogy az ilyen nyereség nem fenntartható, a transzferár nem tekinthető megbízhatónak.
(17)
Ezen túlmenően nincs feltétlenül szükség egyértelmű bizonyítékra arra vonatkozóan, hogy a kapcsolatban álló vállalatok között valóban sor került-e keresztkompenzációra vagy felmerültek-e bizonyos költségek, amelyeket rendszerint az importőr visel, de valamely fél fizetett. Amint az fent kifejtésre került, e költségek mindig valamely kapcsolatban álló vállalatnál merülnek fel, amint egy ilyen vállalat értékesítési és behozatali tevékenységet lát el. A kapcsolatban álló vállalatok társulásának következtében nem kizárható a más termékek vagy ilyen költségek révén megvalósuló keresztkompenzáció, és így a transzferárak nem megbízhatók.
(18)
Az sem releváns, hogy az Unión belüli kapcsolatban álló vállalat az importőr összes feladatát látja el, vagy más feladatokat lát el. Az bír döntő jelentőséggel, hogy megbízható-e a közösségi határparitásos exportár. A fenti (15) preambulumbekezdésben említettek szerint a jelenlegi vizsgálat kimutatta, hogy a kapcsolatban álló vállalatok között alkalmazott árszint nem teszi lehetővé az Unión belüli kapcsolatban álló vállalatok számára, hogy ésszerű haszonkulcsra tegyenek szert. Az exportőrök egyike sem nyújtott be bizonyítékot arra vonatkozóan, hogy miért nem helyénvaló ez a haszonkulcs és ezért az erre vonatkozó állításokat megalapozatlannak kell tekinteni. Az az érv, miszerint az említett kapcsolatban álló vállalatok egyike nem látja el egy uniós importőr feladatait, nem fogadható el, mivel - a fentebb említettek szerint - nincs jelentősége, hogy pontosan mely feladatokat látta el a vállalat az Unióban. Az a tény továbbá, hogy a vállalat csupán bizonyos importőri feladatokat látott el, szükségszerűen visszatükröződik a kapcsolatban álló vállalatok értékesítési, általános és adminisztratív költségeinek (a továbbiakban: SGA-költségek) összegében, az alkalmazott haszonkulcs összegében viszont semmiképp. Ezen túlmenően meg kell jegyezni, hogy az a tény, hogy bizonyos tevékenységeket a kapcsolatban álló vállalat látott el a behozatalt megelőzően, nem jelenti azt, hogy az exportárat ne az első független vevővel szemben alkalmazott, kellő módon kiigazított viszonteladási ár alapján képezték volna az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdése szerint.
(19)
A végleges nyilvánosságra hozatalt követően a két együttműködő indonéz exportáló gyártó megismételte az exportár meghatározása kapcsán tett állításait. Az egyik exportáló gyártó nem értett egyet a (15) preambulumbekezdésben ismertetett megállapításokkal, miszerint az exportőr és az importőr közötti társulás puszta ténye is elegendő ahhoz, hogy a Bizottság a tényleges exportárakat megbízhatatlannak tekintse, és azt állította, hogy ez ellentétes az alaprendelet 2. cikk (9) bekezdésével. Ugyanez az exportáló gyártó továbbá azt állította, hogy a (17) preambulumbekezdésben kifejtett megfontolások, miszerint bizonyos költségek minden esetben az egyik kapcsolatban álló vállalatnál merülnek fel, amint ez a vállalat értékesítési és behozatali tevékenységet lát el, nem a jelen ügy tényein alapultak. Végezetül az említett exportáló gyártó azt állította, hogy a Bizottság nem foglalkozott azzal a ténnyel, hogy a kapcsolatban álló vállalat és az Unión belüli független vevők felé alkalmazott árak szintje hasonló volt.
(20)
A másik exportáló gyártó megismételte azt az állítását, hogy az exportár meghatározásához az általa az Unió határán, az első független vevő felé alkalmazott exportárat kell figyelembe venni, hangsúlyozva, hogy a kapcsolatban álló vállalat csak közvetítőként járt el, és hogy - egyebek mellett - a vámkezelést az Unión belüli független vevők végezték.
(21)
Ezen állításokra válaszul meg kell jegyezni, hogy az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdésével összhangban a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a jelen ügy tényei alapján az exportárakat az exportőrök és a kapcsolatban álló felek társulása miatt számtanilag kell képezni. A vizsgálat során valóban kiderült, hogy a szóban forgó kapcsolatban álló felek a vizsgálati időszak során nem értek el fenntartható nyereséget az Unióban. E tekintetben annak eldöntésében, hogy az exportárat jelen esetben számtanilag kell-e képezni, nem játszik szerepet, hogy a kapcsolatban álló vállalat milyen feladatot lát el az Unióban. Továbbá, amint az a fenti (18) preambulumbekezdésben megállapításra került, az a tény, hogy a kapcsolatban álló vállalatok csak bizonyos feladatokat látnak el, nem akadályozza az alaprendelet 2. cikke (9) bekezdésének alkalmazását, de visszatükröződik az alacsonyabb SGA-költségekben, amelyeket levonnak az érintett termék független vevő részére történő első viszonteladásakor érvényesített árból. Végezetül azt is meg kell jegyezni, hogy az exportáló gyártók nem nyújtottak be olyan új ténybeli bizonyítékokat, amelyek ellentmondanának ezeknek a következtetéseknek. A kapcsolatban álló és a független uniós vevők felé alkalmazott hasonló árakra vonatkozó állítással kapcsolatban megjegyzendő, hogy azzal az ideiglenes rendelet (37) preambulumbekezdésében foglalkoztak. A vizsgálat során megállapítást nyert, hogy a független vevők felé alkalmazott hasonló árszintek ellenére a kapcsolatban álló vállalatok közötti transzferárak színvonala nem tette lehetővé a kapcsolatban álló importőrök számára, hogy fenntartható nyereségre tegyenek szert az Unióban. Ezért ezeket az érveket el kell utasítani.
(22)
Ezért a számtanilag képzett exportárak alkalmazására vonatkozó érveket a jelenlegi vizsgálatban el kell utasítani.
(23)
Ugyanaz a két exportáló gyártó azt állította, hogy amennyiben az exportárak kiszámítására a (12)-(14) preambulumbekezdésben említett érveik ellenére számtani alapon kerül sor, úgy véleményük szerint az 5 %-os ésszerű haszonkulcs, amelyet az exportár képzéséhez használtak, túlzottan magas; sokkal inkább a velük kapcsolatban álló vállalatok tényleges haszonkulcsát kellene alkalmazni, mivel a kapcsolatban álló vállalatok között, illetve a független vevők esetében alkalmazott árak egy szinten voltak.
(24)
A kapcsolatban álló vállalatok transzferárainak és haszonkulcsainak megbízhatóságára vonatkozó, a (15)-(18) preambulumbekezdésben meghatározott megfontolások alapján ezt az érvet el kell utasítani. Mindenesetre az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdése alapján felmerült költségekre adott támogatások az érintett vállalatok saját SGA-költségein alapulnak, és ezért e vállalatok tevékenységét tükrözik vissza függetlenül feladataiktól. Ennélfogva ezt az érvet el kell utasítani.
(25)
A fenti exportáló gyártók egyike azt állította, hogy az exportáló gyártóval kapcsolatban nem álló valamely vállalattal bonyolított egyedi ügyletek vonatkozásában az exportár alapját az alaprendelet 2. cikke (8) bekezdésének megfelelően a fizetett vagy fizetendő tényleges ár kellett volna, hogy képezze. A Bizottság azonban úgy vélte, hogy a szóban forgó értékesítések nem minősültek az Unióba irányuló exportértékesítésnek. Ennek alapján az érintett ügyleteket kizárták az exportár meghatározásából. A végleges nyilvánosságra hozatalt követően az exportáló gyártó vitatta e kizárást, mivel szerinte a Bizottságnak figyelembe kellene vennie az exportáló gyártó által előállított érintett termék összes Unióba irányuló értékesítését. Az exportár meghatározásához ugyanakkor a független vevő számára történt valamennyi értékesítést figyelembe vették. Az említett független vevő által ezt követően lebonyolított ügyleteket figyelmen kívül kell hagyni, mivel azok nem minősülnek exportértékesítéseknek az alaprendelet 2. cikkének (8) és (9) bekezdése szerint, valamint mert fennáll ezen értékesítések kétszeri beszámításának kockázata. Ez alapján az exportáló gyártó állítását elutasították.
(26)
Az exportár meghatározására vonatkozó egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (32)-(38) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősíti.
3. Összehasonlítás
(27)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően a két együttműködő exportáló gyártó nehezményezte, hogy azok a költségek, amelyek az áruknak a gyárból a raktárba szállítása kapcsán merültek fel, belső logisztikai költségeknek minősülnek és így nem befolyásolják az ár-összehasonlíthatóságot.
(28)
Az exportáló gyártók egyike számos elosztó raktárt üzemeltetett a belföldi piacon, ahonnan a nátrium-glutamátot a végső fogyasztók részére szállítják. Az említett exportáló gyártó azt állította, hogy a gyár és a raktár közötti szállítás költségét belföldi szállítási költségnek kell tekinteni és le kell vonni a rendes értékből, mivel az exportértékesítések során nem merülnek fel ilyen költségek. A másik exportáló gyártó azt állította, hogy egyes esetekben az áru raktárba szállítását hozzá lehetett rendelni bizonyos számlákhoz, és ezért ezekben az esetekben közvetlen értékesítési költségekről van szó, amelyek benne foglaltatnak a fogyasztók felé kiszámlázott árban, azaz befolyásolják az ár-összehasonlíthatóságot. Ezért le kell vonni a rendes értékből.
(29)
A raktárakat az exportáló gyártó telephelyei részének tekintik, és a termék csak a raktárba való beérkezésének pillanatától kezdve minősül értékesíthetőnek. A raktár gyártól számított távolsága nem bír jelentőséggel, ahogyan az a tény sem, hogy a gyár és a raktár közötti szállítás egy adott belföldi értékesítési ügylethez köthető-e, mivel ezek a költségek általában az értékesítés előtt keletkeznek, és ezért nem minősülnek az ár-összehasonlíthatóságot befolyásoló közvetlen értékesítési kiadásnak. Ezért az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének e) pont alapján ezeket az állításokat el kell utasítani.
(30)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően az együttműködő exportáló gyártó, amely egy Unión kívüli székhellyel rendelkező, kapcsolatban álló vállalaton keresztül exportált nátrium-glutamátot, azt állította, hogy kiviteleit nem kell kiigazítani az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja alapján, mivel az Unión kívüli, kapcsolatban álló vállalat nem ügynökként, és nem jutalékos alapon dolgozott. Az exportáló gyártó továbbá azt állította, hogy az érintett kapcsolatban álló vállalkozás haszonkulcsa, amely a kiigazítás alapjául szolgált, nem befolyásolja az ár-összehasonlíthatóságot, mivel az exportár kiszámításához a Bizottság a kapcsolatban álló uniós vállalat szintjén már levont egy ésszerű mértékű haszonkulcsot, amely fedezi az összes vállalatközi ügyletre vonatkozó haszonkulcsot. Az exportáló gyártó azt állította továbbá, hogy ha egyáltalán valamit, úgy kizárólag az Unión kívüli, kapcsolatban álló vállalat SGA-költségeit kellene levonni a számtanilag képzett exportárból.
(31)
A vizsgálat megállapította, hogy az Unión kívül székhellyel rendelkező, kapcsolatban álló vállalat felárat alkalmazott valamennyi, az Unióba irányuló exportértékesítés vonatkozásában. A felár befolyásolta az ár-összehasonlíthatóságot, mivel csak az exportértékesítésekre vonatkozott, a belföldi piacon történő értékesítésre ellenben nem. Az az állítás, hogy a kapcsolatban álló vállalat haszonkulcsát már figyelembe vették az exportár képzése során az alaprendelet 2. cikke (9) bekezdésének megfelelően, nem fogadható el. Ez azért van így, mert az alaprendelet 2. cikke (9) bekezdése és 2. cikke (10) bekezdése szerinti kiigazítások más-más célkitűzéseket követnek, továbbá elkülönülnek és eltérnek egymástól, és különböző anyagi jogi szabályok vonatkoznak rájuk. Az alaprendelet 2. cikke (9) bekezdésének célja egy megbízható exportár megállapítása, míg az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének célja az exportár és a rendes érték összehasonlíthatóságának biztosítása. Amint hitelt érdemlően megállapítják az exportárat az alaprendelet 2. cikkének (8) vagy (9) bekezdése szerint, a 2. cikk (10) bekezdése alapján végzett bármely további kiigazítás már nem érinti önmagában véve az exportárat, és semmiképpen sem lehet célja a rendes érték és az exportár meghatározása. Ezért az együttműködő exportáló gyártó figyelmen kívül hagyja az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazítás célját, amely - nem az exportár meghatározása, hanem - az ár rendes értékkel történő összehasonlíthatóságának a biztosítása. Ezért az alaprendelet 2. cikke (9) bekezdésének értelmében levont ésszerű haszonkulcs nem terjed ki semmilyen olyan árrésre, amelyet ugyanazon értékesítési csatorna vonatkozásában alkalmaztak. Ami a kiigazítandó összeget illeti, az elvégzett kiigazítás a kapcsolatban álló vállalatok között ténylegesen alkalmazott haszonkulcsot tükrözi, és így valójában hatással van az árakra és az ár-összehasonlíthatóságra. Semmi nem indokolja tehát, hogy azt egy másik, elméleti összeggel helyettesítsék. Végül, a Bizottság jogosan veszi figyelembe azt a tényt, hogy az Unión kívüli, kapcsolatban álló vállalat számára kifizetést teljesítenek (haszonkulcs formájában, amelyet a kapcsolódó vállalat érvényesít az uniós vevők felé kiszámlázott értékesítések vonatkozásában). Ahhoz, hogy a kapcsolatban álló vállalat olyan vállalkozásnak minősüljön, amely az érintett kifizetések tekintetében az Unión kívüli országban (ahol a társasági adó mértéke jóval alacsonyabb, mint Indonéziában) tartozik a társasági adó hatálya alá, tényleges gazdasági tevékenységét kell az adott országban végeznie. Az indonéz exportáló gyártó nem formálhat jogot egyszerre arra, hogy biztosítsák számára a kedvezményes adózási bánásmódot az Unión kívül elhelyezkedő, kapcsolatban álló vállalatra, valamint ez utóbbi adott joghatóság alá tartozó gazdasági tevékenységére való tekintettel, valamint állíthatja ezzel egyidejűleg azt a dömpingellenes eljárás keretében, hogy a kapcsolt társaság nem végez gazdasági tevékenységet. Ezért ezeket az állításokat el kell utasítani.
(32)
A végleges nyilvánosságra hozatalt követően az exportáló gyártó megismételte állításait a vele kapcsolatban álló vállalat haszonkulcsának kiigazításával kapcsolatosan, és vitatta, hogy a dömpingellenes vizsgálat során figyelembe kellene venni adózási megfontolásokat. Az exportáló gyártó továbbá azt állította, hogy ugyan nem vitatja, hogy a vele kapcsolatban álló vállalat kereskedelmi tevékenységeket folytat az érintett harmadik országban, ezek az érintett termék vonatkozásában csak korlátozott mértékűek. Ezen túlmenően megismételte, hogy a kapcsolatban álló vállalat tevékenységei egyértelműen különböznek egy ügynök tevékenységeitől, továbbá az említett vállalat nem kap jutalékot az exportáló gyártótól az Unió felé eszközölt értékesítései után. Végül, az exportáló gyártó megismételte azon állítását, hogy az exportár kiszámításához a Bizottság a kapcsolatban álló uniós vállalat szintjén már levont egy ésszerű mértékű haszonkulcsot, amely fedezi az összes vállalatközi ügyletre vonatkozó haszonkulcsot. E tekintetben az exportáló gyártó azt állította, hogy a kapcsolatban álló vállalatok közötti, egymást követő értékesítések esetében a Bizottság gyakorlata valóban az, hogy kizárólag a közvetlenül az Unión belüli független vevő számára értékesítő kapcsolatban álló vállalat haszonkulcsát vonja le, ugyanakkor nem vonja le a többi kapcsolatban álló vállalat haszonkulcsát ugyanazon értékesítési csatorna tekintetében.
(33)
Meg kell jegyezni, hogy jelen esetben az önálló adózási egység megléte az Unión kívüli kapcsolatban álló fél által gyakorolt jelentős gazdasági tevékenységekre utalhat, mivel a nemzeti adójog előírja az ilyen tevékenység meglétét. Jelen esetben és a (31) preambulumbekezdésben említettek szerint a Bizottság figyelembe vette azt a tényt, hogy az érintett exportáló gyártó rendelkezik egy jelentős gazdasági tevékenységet folytató, Unión kívüli kapcsolatban álló féllel, továbbá azt a tényt is, hogy ez az Unión kívüli kapcsolatban álló fél haszonkulcsot vont le minden egyes, a kapcsolatban álló felek között lebonyolított, az érintett termékre vonatkozó ügylet esetében, ami befolyásolja az árak összehasonlíthatóságát az Unióba irányuló nátrium-glutamát-export tekintetében. Továbbá, a (31) preambulumbekezdésben említettek szerint a kiigazítás alapjául szolgáló összeg a kapcsolatban álló vállalatok között felszámított tényleges, ellenőrzött haszonkulcsot, és ezáltal pontosan a kapcsolatban álló vállalat tevékenységeit tükrözte vissza. Ezeket az érveket ennek megfelelően el kell utasítanunk.
(34)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően ugyanez az exportáló gyártó kifogásolta az exportár vonatkozásában kifizetett jutalékokra vonatkozó kiigazítást azt állítva, hogy azok nem az értékesítés közvetlen költségei voltak, hanem havi rendszerességgel fizették őket, így nem kötődnek egy bizonyos értékesítési ügylethez, és nem befolyásolják az ár összehasonlíthatóságát. Az exportáló gyártó azt állította, hogy a fizetett jutalékoknak csak a kapcsolatban álló vállalatokra volt hatása, ezért az alaprendelet 2. cikk (10) bekezdésének i) pontja nem alkalmazandó. Az exportáló gyártó azt is állította, hogy azon feltételezés alapján, miszerint a vállalat egyetlen gazdasági egységet alkot a kapcsolatban álló vállalatokkal, az e gazdasági egységen belüli pénzátutalás nem jelent költséget vagy bevételt e gazdasági egység számára.
(35)
A vizsgálat megállapította, hogy az exportáló gyártó és a vele kapcsolatban álló vállalat közötti, jutalékról szóló megállapodás szerint a jutalékok akkor váltak esedékessé, amikor az indonéz exportáló gyártó közvetlenül (nem pedig a kapcsolatban álló vállalaton keresztül) értékesített az uniós piacon működő független vevők számára. A fizetett jutalék közvetlenül kapcsolódott a nettó eladási értékhez. Ennek eredményeként a közvetlen összefüggés az értékesítés és a fizetett jutalék között befolyásolta az árak összehasonlíthatóságát az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja értelmében.
(36)
Végezetül nem helytálló az a feltételezés, hogy a kapcsolatban álló vállalatokat egyetlen gazdasági egységnek tekintették. A vizsgálat megállapította, hogy az exportáló gyártó saját működő exportrészleget üzemeltetett és nem volt átfedés az exportáló gyártó és a kapcsolatban álló importőr között az exporttal kapcsolatos feladatkörök vonatkozásában. Ezért a kapcsolatban álló vállalat nem tekinthető belső értékesítési részlegnek, és ezeket az érveket el kell utasítani.
(37)
Abban az esetben azonban, ha az exportárak kiigazítására az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja alapján kerülne sor, az exportáló gyártó véleménye szerint a kifizetett jutalékok összegét le kellene vonni a kapcsolatban álló vállalat SGA-költségeiből is, amelyeket az alaprendelet 2. cikke (9) bekezdésének megfelelően levonnának az első független uniós vevő felé érvényesített viszonteladási árból. Az alaprendelet 2. cikke (9) bekezdésének értelmében a megbízható exportár kiszámításakor minden, a behozatal és a viszonteladás között felmerült költséget le kell vonni az első független uniós vevő felé alkalmazott viszonteladói árból, és nincs olyan jogalap, amely alapján ezeket a költségeket kompenzálná bármely más bevétel, ahogyan azt az exportáló gyártó kérelmezte. Emellett a kapcsolatban álló vállalat Unión belül felmerülő SGA-költségei más értékesítési csatornához tartoznak (pl. egy a kapcsolatban álló vevőn keresztül), mint a jutalékból származó bevétel, ami a független vevők felé fennálló értékesítési csatornához tartozik. Végezetül a haszonkulcsnak az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének megfelelő kiigazítása és az exportárnak az ugyanezen 2. cikk (8) vagy (9) bekezdésének megfelelő meghatározása eltérő célokat szolgál és a dömpingre vonatkozó vizsgálat két eltérő szakaszát jelenti.
(38)
A végleges nyilvánosságra hozatalt követően az exportáló gyártó megismételte állításait a (35) preambulumbekezdésben leírt jutalékkal kapcsolatban, és azzal érvelt, hogy az nem lenne következetes, ha a kapcsolatban álló felek közötti transzferárakat egyfelől megbízhatatlannak ítélik, másfelől viszont az exportárak kiigazítását a kapcsolatban álló felek közötti jutalékra vonatkozó megállapodás alapján végezik el. Az exportáló gyártó vitatta továbbá a (35) preambulumbekezdésben szereplő megállapításokat, miszerint a fizetett jutalék közvetlenül a nettó eladási értéktől függ és ezért közvetlen kapcsolat volt az értékesítés és a fizetett jutalék között, amely abból adódóan, hogy kifizetésére havonta egyszer került sor és kiszámításának részleteit a felek között nem osztották meg, kihatott az árak összehasonlíthatóságára.
(39)
Az exportáló gyártó sem nem hozott fel további indokokat érveinek alátámasztására, sem nem szolgáltatott olyan további ténybeli információkat állítása mellett, amelyek ellentmondanának ezeknek a következtetéseknek. Ezért a (35)-(37) preambulumbekezdésben levont következtetéseket a Bizottság megerősíti.
(40)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően az egyik exportáló gyártó azzal az igénnyel lépett fel, hogy szükséges lenne a rendes érték kiigazítása a promóciós és az ösztönző költségek tekintetében. Az exportáló gyártó azt állította, hogy ezek a költségek az Unióba irányuló export értékesítése esetében nem merültek fel, ellenben közvetlen hatást gyakoroltak a belföldi eladási árra. Ennek az érvelésnek az alátámasztására az exportáló gyártó azt állította, hogy ezeket a költségeket - legalábbis bizonyos esetekben - vissza lehetett vezetni egyes belföldi értékesítési ügyletekre. Végezetül az említett exportáló gyártó azzal érvelt, hogy a promóciós és az ösztönző költségek egyrészt tükrözték a belföldön megvalósuló kereskedelem különböző szintjeit (ahol a nátrium-glutamátot közvetlenül értékesítették a kiskereskedők felé), másrészt pedig az Unióba irányuló értékesítéseket (amelyek kereskedők és forgalmazók részére történtek).
(41)
A vizsgálat kimutatta, hogy a promóciós és ösztönző költségek többnyire ügyfélszámlákhoz, nem pedig egyes adásvételi ügyletekhez kapcsolódtak. Az ösztönzők és a promóciós költségek felmerülnek függetlenül attól, hogy a terméket végül értékesítik-e. Ezenfelül a vizsgálat kimutatta, hogy azok a költségek, amelyeknek egy adott értékesítési ügylethez való hozzárendelését igényelték, tulajdonképpen nem tükröződtek az árban. Ez alapján azt a következtetést vonták le, hogy a promóciós és ösztönzési költségek nem befolyásolták az árakat és az árak összehasonlíthatóságát, és hogy ezt az állítást el kell utasítani.
(42)
Az egyik exportáló gyártó azt állította, hogy a durva szemcsés nátrium-glutamát kristály (szitálással meghatározott szemcseméret) eltérő fizikai jellemzőkkel rendelkezik, és más kereskedelmi szinten értékesítették, mint az Unióba exportált nátrium-glutamátot. Az exportáló gyártó ezért azt állította, hogy a durva szemcsés nátrium-glutamát kristályt ki kell zárni a rendes érték meghatározásakor.
(43)
A vizsgálat megállapította, hogy a nátrium-glutamát por alakú, finom, kis, szabályos és durva szemcsés is lehet. Valamennyi szemcseméret beletartozik a termékkörbe, mivel ugyanazokkal az alapvető jellemzőkkel rendelkeznek, ugyanazokra a célokra használják fel őket, és egymással felcserélhetők. Ezért a rendes érték meghatározásához valamennyi terméktípust be kell vonni. Ezen túlmenően a vizsgálat megállapította, hogy különböző szemcseméret nem jelentett költségtényezőt.
(44)
A vizsgálat továbbá kimutatta, hogy azok a belföldi vevők, akik durva szemcsés nátrium-glutamátot vásároltak, egyéb szemcseméreteket is vásároltak. Nem volt bizonyíték arra nézve, hogy a durva szemcsés nátrium-glutamát esetében megfigyelhető árkülönbség a fizikai jellemzőkhöz vagy a kereskedelem szintjéhez kapcsolódott volna, mivel azt egyéb tényezőknek, például a vevőknek vagy a megvásárolt volumennek is be lehetett tudni. Ezenkívül az exportáló gyártó nem számszerűsítette a fizikai jellemzők állítólagos eltérését. Ezért az ezzel kapcsolatos érveket el kell utasítani.
(45)
Az összehasonlításra vonatkozó egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (39)-(46) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősíti.
4. Dömpingkülönbözetek
(46)
Észrevételek hiányában a dömpingkülönbözet kiszámításához használt, az ideiglenes rendelet (47)-(48) preambulumbekezdésében leírt általános módszert a Bizottság megerősíti.
(47)
Figyelembe véve egyes ügyleteknek az egyik exportáló gyártó exportárának meghatározása során történő kizárását a (25) preambulumbekezdésben ismertetettek szerint, illetőleg további észrevételek hiányában a vámfizetés nélküli, CIF (költség, biztosítás, fuvardíj) uniós határparitásos ár százalékában kifejezett végleges dömpingkülönbözetek az alábbiak:
Vállalat
Dömpingkülönbözet
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2 %
PT. Miwon Indonesia
13,3 %
Minden más vállalat
28,4 %
D. A KÁR
1. Az uniós gazdasági ágazat és az uniós gyártás meghatározása
(48)
Az érdekelt felek ismét jelezték, hogy a Bizottságnak ki kell zárnia az együttműködő uniós gyártót az uniós gazdasági ágazatból, mivel az együttműködő uniós gyártóval kapcsolatban álló egyik indonéziai exportáló gyártó nem működik együtt. Azzal érveltek, hogy a károkozásról kialakult képet befolyásolhatja ez a kapcsolat.
(49)
Az érintett felek nem nyújtottak be semmilyen új információt vagy bizonyítékot e tekintetben. Különösen nem bizonyították azon állításukat, hogy az említettek mennyiben befolyásolták a károkozásról kialakult képet. Az ideiglenes rendelet (53) preambulumbekezdésében ismertetettek szerint az együttműködő uniós gyártót azonban ebben az esetben az együtt nem működő indonéziai exportáló gyártóval fennálló kapcsolata ellenére sem szükséges kizárni, mivel amellett, hogy teljes körű ellenőrzésnek vetették alá, a vizsgálat során egyetlen uniós gyártóként maradéktalanul együttműködött a Bizottsággal. Ezért az, hogy egy indonéziai exportáló gyártó nem működött együtt a vizsgálatban, nem befolyásolta a vizsgálat lefolytatását. Ezt az érvet ennélfogva el kell utasítani.
(50)
A nyilvánosságra hozatalt követően az érintett felek megismételték azon állításukat, hogy a Bizottságnak ki kell zárnia az együttműködő uniós gyártót az uniós gazdasági ágazatból, mivel az együttműködő uniós gyártóval kapcsolatban álló egyik indonéziai exportáló gyártó nem működik együtt. Ezek a felek úgy érveltek, hogy a kapcsolatban álló indonéziai exportáló gyártó együttműködésének hiánya befolyásolhatta az uniós gazdasági ágazatnak okozott kárról kialakult képet. Lényegében azzal érveltek, hogy a nátrium-glutamát esetében az árakat az egész világra kiterjedően, átfogóan tárgyalják meg, és hogy a kapcsolat miatt fennáll a keresztkompenzáció kockázata, amely esetben az uniós piaci vevőkre vonatkozó árak csökkennek, a harmadik országok piacára vonatkozó árak viszont emelkednek. A kapcsolatban álló indonéziai exportáló gyártó azáltal, hogy nem működik együtt a vizsgálat során, megfosztja a Bizottságot attól a lehetőségtől, hogy ellenőrizze, sor került-e keresztkompenzációra.
(51)
Az érintett felek az említett érvet csupán előterjesztették, de nem bizonyították. Mindenesetre az uniós gyártó által a vevői felé az uniós piacon felszámított és a vizsgálat során ellenőrzött árak tekintetében nem volt arra utaló jel, hogy ezek az árak keresztkompenzáció miatt csökkentek volna. Ezzel szemben, ahogy azt az ideiglenes rendelet (100) preambulumbekezdése megállapítja, az Indonéziából származó behozatal árai 8 %-kal csökkentek a figyelembe vett időszakban, ami árnyomást fejtett ki az uniós piacon, és így az uniós gazdasági ágazat nem volt képes árait a költségek növekedésével párhuzamosan megemelni. Ezért az uniós gazdasági ágazat egésze kénytelen volt csökkenteni az árait a figyelembe vett időszakban. Az érvet ezért elutasították.
(52)
Az uniós gazdasági ágazat és az uniós gyártás meghatározására vonatkozó egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (50) és (51) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősítette.
2. Uniós felhasználás
(53)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően egy érdekelt fél azt állította, hogy az uniós felhasználás alakulásának az ideiglenes rendelet (55) preambulumbekezdésben szereplő ismertetése hiányos volt. Ez a fél különösen arra hivatkozott, hogy a felhasználás visszaesése a 2010/2011 és 2011/2012 pénzügyi évek között annak volt betudható, hogy a Vietnamból származó behozatal helyére az olcsóbb indonéziai import lépett, és ezért az uniós vevők, amelyek már nem számítottak áremelésekre, értékesítették felhalmozott készleteiket, ami azt eredményezte, hogy a teljes uniós értékesítési volumen csökkent.
(54)
Az érintett érdekelt fél által leírt körülmények nem mondanak ellent az ideiglenes rendelet (55) preambulumbekezdésében ismertetett következtetésnek, amely szerint a felhasználás visszaesése a 2010/2011 és 2011/2012 pénzügyi évek között elsősorban annak volt köszönhető, hogy az uniós gazdasági ágazat értékesítése visszaesett az uniós piacon. Konkrétan a 2010/2011 és 2011/2012 pénzügyi évek között mind az uniós gazdasági ágazat értékesítéseinek mértéke, mind pedig a harmadik országokból származó behozatal visszaesett. Ugyanakkor, míg az összbehozatal csak 2 %-kal csökkent (lásd az ideiglenes rendelet (107) preambulumbekezdését), az uniós gazdasági ágazat értékesítési volumene 16 %-kal esett vissza (az ideiglenes rendelet (72) preambulumbekezdése). Az uniós gazdasági ágazat értékesítési volumenének csökkenése egybeesett az uniós gazdasági ágazat termelési volumenének csökkenésével, mint ahogyan arról az ideiglenes rendelet (68) preambulumbekezdésében foglalt táblázat tanúskodik.
(55)
Azonban, amint azt az ideiglenes rendelet (104) preambulumbekezdésében ismertetett táblázat is mutatja, a Vietnamból származó behozatal nőtt a 2010/2011 és 2011/2012 pénzügyi évek között, ami ellentmond az érintett érdekelt fél által állítottaknak, míg az egyéb harmadik országokból, mint például Brazíliából származó behozatal mintegy 60 %-kal csökkent ugyanebben az időszakban. A feltételezés tehát, hogy az Indonéziából származó behozatal a Vietnamból származó behozatal helyébe lépett, nem nyert megerősítést.
(56)
Emellett az érintett fél nem bizonyította azon állítását, miszerint a felhasználók a figyelembe vett időszakot megelőzően készleteket halmoztak fel, amelyeket megnövekedett mennyiségben értékesítettek az Indonéziából származó behozatal növekedésének idején. Ezeket az állításokat sem lehetett megerősíteni a vizsgálat során. Ezért az érdekelt fél ezzel kapcsolatos állításait el kell utasítani.
(57)
Az uniós felhasználásra vonatkozó egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (52)-(55) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősítette.
3. Az érintett országból származó behozatal
(58)
Az érintett országból származó behozatalra vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (56)-(66) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősítette.
4. Az uniós gazdasági ágazat gazdasági helyzete
(59)
Az egyik érdekelt fél azt állította, hogy bár a termelési volumen és a kapacitáskihasználás csökkent a figyelembe vett időszak során, ez csak az ezt az időszakot megelőző jelentős növekedés következménye volt. Ezért az említett fél azt állította, hogy a figyelembe vett időszakban a csökkenés nem értékelhető negatív fejleményként, és nem utal kár bekövetkeztére. Azonban a kármutatók alakulásának értékelésekor általában csak a figyelembe vett időszak tekintetében megállapított tendenciákat veszik tekintetbe. A jelen ügyben nem volt indokolt eltérni ettől a gyakorlattól, és hosszabb időszak tekintetében értékelni a kármutatók alakulását. Ezért ezt az érvet el kell utasítani.
(60)
Ugyanez az érdekelt fél azt állította, hogy a melléktermékek esetleges bevonása megnövelhette volna az uniós gazdasági ágazat termelési költségeit, ami szintén hatással lett volna a nyereségességre. A feltételezés helytelen volt. Az uniós gazdasági ágazat termelési költségei, ideértve a melléktermékeket, ellenőrzés tárgyát képezték, és a költségek teljességét és helyességét kielégítő módon megállapították. Ezért ezt az állítást el kell utasítani.
(61)
A kármutatók alakulására vonatkozó egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (67)-(93) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősíti.
5. A kárra vonatkozó következtetés
(62)
Az egyik érdekelt fél azt állította, hogy nem minden kármutató mutatott negatív tendenciát, valamint hogy a csupán néhány kármutatót érintő negatív tendencia megléte nem elegendő annak megállapításához, hogy az uniós gazdasági ágazatot jelentős kár érte.
(63)
Az alaprendelet 3. cikke (5) bekezdésének értelmében nem kell valamennyi kármutatónak negatív tendenciát mutatnia annak megállapításához, hogy kárhelyzet áll fenn. Az állítás emellett azért sem helytálló, mert a vizsgálat kimutatta, hogy szinte valamennyi kármutató negatív tendenciát mutatott a figyelembe vett időszak alatt. Ezért az állításokat el kell utasítani.
(64)
A fentiek alapján, valamint egyéb észrevételek hiányában a Bizottság megerősítette az ideiglenes rendelet (94)-(96) preambulumbekezdésében levont következtetéseket, melyek szerint az uniós gazdasági ágazatot az alaprendelet 3. cikkének (5) bekezdése értelmében jelentős kár érte.
E. OK-OKOZATI ÖSSZEFÜGGÉS
1. A dömpingelt import hatása
(65)
Az egyik fél azt állította, hogy figyelembe véve az ideiglenes rendelet (66) preambulumbekezdésében szereplő megállapításokat, azaz, hogy az Indonéziából származó behozatal alákínálási különbözeteinek súlyozott átlaga az uniós piac tekintetében 0 % és 5 % között mozogott a vizsgálati időszakban, ezek az importok nem okozhatták az uniós gazdasági ágazatot ért kárt, mivel nem fejthettek ki árleszorító hatást az uniós piacra nézve.
(66)
Ezt az érvet nem támasztották alá a vizsgálat megállapításai. Az ideiglenes rendelet (99) és (100) preambulumbekezdésben ismertetettek szerint az Indonéziából származó dömpingelt behozatal - mind abszolút értelemben véve, mind pedig a piaci részesedés tekintetében - jelentősen növekedett a figyelembe vett időszakban. Ez a növekedés egybeesett az uniós gazdasági ágazat értékesítési volumenének és piaci részesedésének csökkenésével. Az ilyen jelentős mennyiségű behozatal arra kényszerítette az uniós gazdasági ágazatot, hogy csökkentse eladási árait annak érdekében, hogy azok összhangba kerüljenek az Indonéziából származó behozatal árszintjével. Ennek következtében a megállapított alákínálási különbözetek valóban alacsonyak voltak. Ugyanakkor az uniós gazdasági ágazat nem volt képes árait a megnövekedett költségekkel összhangban megállapítani, ami jövedelmezősége jelentős csökkenéséhez vezetett a figyelembe vett időszak alatt. Ezt a kárkülönbözet nagyságrendje is alátámasztja, amely 24,9 % és 47,0 % között mozgott a lenti (125) preambulumbekezdésben említettek szerint. Ezért ezt az érvet el kell utasítani.
(67)
A dömpingelt behozatal hatásaira vonatkozó egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (98)-(101) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősítette.
2. Egyéb tényezők hatása
2.1. A Kínából származó behozatal hatása;
(68)
Két érdekelt fél azt állította, hogy az ideiglenes rendelet (103) preambulumbekezdésben levont következtetésekkel ellentétben a kínai behozatal negatív hatással volt az uniós gazdasági ágazat eladási áraira, és ezért hozzájárult az elszenvedett kárhoz.
(69)
Amint ez az ideiglenes rendelet (102) preambulumbekezdésében említésre került, a kínai import volumene abszolút számokban kifejezve alacsony szinten maradt a figyelembe vett időszak alatt. Ráadásul, ha figyelembe vesszük a dömpingellenes vámokat, a behozatali árak magasabbak voltak, mint az uniós gazdasági ágazat eladási árai, valamint az indonéziai importárak. Azt az állítást, miszerint a kínai import hozzájárult az uniós gazdasági ágazat által elszenvedett jelentős kárhoz, az import volumenére és az importárak szintjeire való tekintettel elutasították.
(70)
Az ideiglenes rendelet (102) és (103) preambulumbekezdésében levont következtetéseket ennélfogva a Bizottság megerősítette.
2.2. Egyéb harmadik országokból származó behozatal
(71)
Az egyéb harmadik országokból származó behozatalra vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (104)-(108) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősítette.
2.3. Az uniós felhasználás alakulása
(72)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően az egyik érdekelt fél azt állította, hogy az uniós gazdasági ágazat értékesítéseinek csökkenése egybeesett az uniós felhasználás csökkenésével, amely így az uniós gazdasági ágazatot ért jelentős kár fő okának tekinthető.
(73)
Az ideiglenes rendelet (109) preambulumbekezdésében foglaltak szerint a felhasználás csökkenése mindössze 2 % volt, míg az uniós gazdasági ágazat értékesítési volumenének visszaesése 17 % volt a figyelembe vett időszak alatt. Ezért a felhasználás csökkenése nem adhat magyarázatot az értékesítési volumen jóval erőteljesebb csökkenésére. Emellett az Indonéziából származó import mértéke a felhasználás csökkenése ellenére növekedett. Ezért ezt az állítást el kell utasítani.
(74)
Az erre vonatkozó egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (109) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősítette.
2.4. Az uniós gazdasági ágazat exportteljesítménye
(75)
Az uniós gazdasági ágazat exportteljesítményének hatására vonatkozó észrevételek hiányában a (110)-(112) preambulumbekezdésben levont következtetéseket a Bizottság megerősítette.
2.5. Az uniós gazdasági ágazat állítólagos hiányosságai
(76)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően két érdekelt fél megismételte, hogy az uniós gazdasági ágazatot ért kárt az uniós gazdasági ágazat állítólagosan nem hatékony gyártási folyamatai okozták, ideértve a források nem hatékony felhasználását az uniós gazdasági ágazat által.
(77)
Az említett felek nem pontosítják, hogy miben álltak a kifogásolt hiányosságok. Az ideiglenes rendelet (113) preambulumbekezdésében meghatározottak szerint a vizsgálat nem tárta fel az uniós gazdasági ágazat lehetséges hiányosságait, és az ezzel kapcsolatos állításokat elutasították.
(78)
A nyilvánosságra hozatalt követően egy érdekelt fél megismételte az uniós gazdasági ágazat hiányosságaira vonatkozó állításait. E tekintetben az érintett fél azt állította, hogy nem képezték vizsgálat tárgyát a karbantartás miatti leállások, korábbi kapcsolt vállalkozásának integrálása, a munkaerőköltség növekedése és az induló jelentős beruházások, valamint ezeknek az uniós gazdasági ágazat helyzetére gyakorolt hatásai.
(79)
Ezzel az állítással ellentétben a fent említett tényezőket valójában elemezte a Bizottság, ahogyan az a lenti (94)-(96) preambulumbekezdésből (karbantartás miatti leállások), a (89) és (90) preambulumbekezdésből (a korábbi kapcsolt vállalkozás integrálása), a (91) preambulumbekezdésből (munkaerőköltségek), valamint a (82) és (83) preambulumbekezdésből (beruházások) látható is, de ennek során nem derült fény az uniós gazdasági ágazat esetleges hiányosságaira. Ezért ezt az állítást elutasították.
(80)
Az erre vonatkozó egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (113) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősítette.
2.6. A pénzügyi válság
(81)
A pénzügyi válság hatására vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (114) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősítette.
2.7. Beruházások és a biztonságra vonatkozó uniós szabályozási követelmények
(82)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően az egyik érdekelt fél azt állította, hogy az uniós gazdasági ágazat által eszközölt beruházások magas szintje okozta a kárt. Az említett érdekelt fél azzal érvelt, hogy nincs jelentősége annak, hogy a beruházások szükségesek voltak-e, mivel csak azt kell elemezni, hogy milyen hatást gyakoroltak az uniós gazdasági ágazat helyzetére és különösen az uniós gazdasági ágazat jövedelmezőségére.
(83)
Ez a fél azonban nem fejtette ki, hogy az uniós gazdasági ágazat által eszközölt beruházások mennyiben lehettek hatással a jövedelmezőségre. Az ideiglenes rendelet (116) preambulumbekezdésében leírtak szerint az uniós gazdasági ágazat által eszközölt beruházások ésszerű üzleti döntéseken alapultak és nem voltak túlzottnak tekinthetők. Továbbá, a beruházási költségeket az idők során leírják, így nem befolyásolták jelentősen az uniós gazdasági ágazat jövedelmezőségét. Ezért az érdekelt fél ezzel kapcsolatos állításait elutasították.
(84)
A nyilvánosságra hozatalt követően ez az érdekelt fél megismételte azon állításait, hogy a kárt a biztonságra vonatkozó szabályozási követelmények és az uniós gazdasági ágazat e követelmények teljesítésére irányuló beruházásainak magas szintje okozták. Emlékeztettek továbbá arra, hogy nincs jelentősége annak, hogy e döntések üzleti szempontból ésszerű döntések voltak-e, és az elemzéseknek csak a jövedelmezősségre gyakorolt hatást kellett volna figyelembe venniük. Az állítások szerint e tekintetben végül nem volt jelentősége annak a ténynek, hogy a beruházási költségeket az évek során leírták.
(85)
Az állítással ellentétben az értékelés figyelembe vette a beruházásoknak az uniós gazdasági ágazat jövedelmezőségére gyakorolt hatását. A beruházási költségek értékcsökkenése jelentős költségtényezőt jelent, amely fontos a jövedelmezőség megállapítása során, és ezért figyelembe kellett venni. Ezért ezt az érvet elutasították.
(86)
A beruházások, illetve a biztonságra vonatkozó uniós szabályozási követelmények hatásával kapcsolatos egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (115) és (116) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősítette.
2.8. Nyersanyagköltségek és egyéb költségek
2.8.1. Termelési költség
(87)
Az egyik érdekelt fél azt állította, hogy a jövedelmezőség általában véve a termelési költség párhuzamos növekedése miatt csökkent. Ezért a kárt inkább a termelési költségek említett növekedése okozza, és nem az Indonéziából származó behozatal.
(88)
Az ideiglenes rendelet (100) preambulumbekezdése szerint a termelési költségek emelkedése nem jelenhetett meg az eladási árban az Indonéziából származó nátrium-glutamát-behozatal által kifejtett árnyomás miatt. Ezért a jövedelmezőség csökkenése főként a dömpingelt behozatal növekedésének volt betudható, és ezt az érvet el kell utasítani.
2.8.2. A korábbi kapcsolt vállalkozás integrálása
(89)
Ugyanez az érdekelt fél azt is állította, hogy egy volt kapcsolt vállalat integrálásának az uniós gazdasági ágazat jövedelmezőségére gyakorolt hatását elégtelen mértékben elemezték. Ez a fél úgy vélte, hogy ez az integráció negatív hatást gyakorolt a jövedelmezőségre, ami az uniós gazdasági ágazat által elszenvedett kárhoz vezetett.
(90)
A Bizottság továbbvizsgálta a volt kapcsolt vállalat integrálásának a vonatkozó kármutatókra - például a termelési költségre, a foglalkoztatásra, a beruházásokra és a jövedelmezőségre - gyakorolt hatását. Meg kell jegyezni, hogy a szóban forgó kapcsolt vállalat csak az érintett termék értékesítésében vett részt. Megállapítást nyert, hogy az uniós gazdasági ágazat jövedelmező volt abban a pénzügyi évben, amelyben sor került az integrációra (2011/2012 pénzügyi év). A következő pénzügyi évben (2012/2013 pénzügyi év) a jövedelmezőség negatívba fordult. Ez azonban egybeesett az Indonéziából származó behozatal volumenének növekedésével, amely ugyanebben az évben megduplázódott. Ennek alapján a vizsgálat nem erősítette meg, hogy a korábbi kapcsolt vállalkozás integrálása jelentős negatív hatást gyakorolt jövedelmezőségére, így az ezzel kapcsolatos állításokat el kell utasítani.
2.8.3. Munkaerőköltségek
(91)
Több fél azt állította, hogy a munkaerőköltségek növekedése okozta az uniós gazdasági ágazat által elszenvedett kárt. Jóllehet a költségek általános növekedésében a munkaerőköltségnek a figyelembe vett időszak alatti növekedése is szerepet játszott, a vizsgálat kimutatta, hogy a munkaerőköltség növekedésének a termelési összköltségre gyakorolt hatása nem volt jelentős (pontos számadat titoktartási okokból nem adható meg). Ennek alapján a munkaerőköltség növekedése nem tekinthető az uniós gazdasági ágazatot ért jelentős kár okának, és az ezzel kapcsolatos állításokat el kell utasítani.
(92)
A nyilvánosságra hozatalt követően egy érdekelt fél azt állította, hogy a munkaerőköltséget nem szabad elszigetelten értékelni, és a különböző költségelemek növekedésének hatását összességében kellett volna figyelembe venni.
(93)
A (87) és (88) preambulumbekezdésben foglaltak alapján a termelési költségek növekedését összességében értékelte a Bizottság, és ezért ezt az érvet elutasították.
2.8.4. Karbantartási munkák miatti leállások
(94)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően az egyik érdekelt fél azt állította, hogy az uniós gazdasági ágazat karbantartási munkák miatti leállásaira vezethető vissza a termelés és az értékesítés zsugorodása, amely pedig az értékesítési volumen csökkenésével járt. Ezért az uniós gazdasági ágazat termelési és értékesítési volumenének csökkenése nem tulajdonítható az Indonéziából származó behozataloknak.
(95)
A vizsgálat során kiderült, hogy a termelés csökkenése a 2012/2013 pénzügyi év és a vizsgálati időszak között valóban egybeesett a termelésnek a hosszadalmas karbantartási munkák miatti leállásával, amelynek a célja azonban csak az volt, hogy megpróbálják csökkenteni azokat a tetemes készleteket, amelyek felgyűltek az értékesítésnek a figyelembe vett időszak korábbi éveiben tapasztalt mérséklődése miatt.
(96)
Ezért a termelés és az értékesítés visszaesése az Indonéziából származó nátrium-glutamát dömpingelt behozatalának növekvő mértékére vezethető vissza, és a fenti érvet el kell utasítani.
(97)
A nyilvánosságra hozatalt követően egy másik érdekelt fél megismételte azon állítását, hogy a kár a karbantartási munkák miatti leállásokra vezethető vissza, és hogy nincs jelentősége annak, hogy a leállások szükségesek voltak-e vagy sem. A fél azt állította, hogy az említett leállások kapcsán kizárólag az uniós gazdasági ágazat jövedelmezőségére gyakorolt hatást kellett volna figyelembe venni.
(98)
A (95) és (96) preambulumbekezdésben említettek szerint a karbantartás miatti leállások a visszaeső értékesítés következményeinek tekinthetők, amelynek oka viszont az Indonéziából származó dömpingelt behozatal növekedése volt. Ezért az Indonéziából származó behozatal valóban összefügg a karbantartás miatti leállásokkal, amelyeket ezért nem lehet elkülönítve értékelni, sem pedig úgy tekinteni, mint amelyek megbontják az említett behozatalok és az elszenvedett kár közötti okozati összefüggést. Az érintett érdekelt fél érvét ezért elutasították.
2.8.5. Az indonéz rúpia (IDR) leértékelődése
(99)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően az egyik érdekelt fél azt állította, hogy az indonéz rúpia 2012. január és 2014. január közötti leértékelődése olyan komparatív előnyt biztosított az exportáló gyártók számára, amely nem állt összefüggésben árképzési döntéseikkel. Ez a fél azt állította, hogy e tényező hatását meg kell vizsgálni.
(100)
Ebben az összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy a dömpingelt behozatalnak az uniós gazdasági ágazatra gyakorolt valószínű hatását alapvetően az áralákínálás, az árerózió és az árlenyomás szempontjából vizsgálták. Ebből a célból összevetik az uniós gazdasági ágazat eladási árait és a dömpingelt exportárakat; a kár megállapításához szükséges összehasonlíthatóság érdekében a felhasznált exportárakat pedig esetenként át kell váltani más pénznemre. Ebből következően ebben az összefüggésben az árfolyamok alkalmazása csak azt biztosítja, hogy az árkülönbözet megállapítása összehasonlítató alapon történjen. Nyilvánvaló tehát, hogy ebben az esetben az átváltási árfolyam nem tekinthető az uniós gazdasági ágazatot ért kárt okozó tényezőnek, mivel nem választható el a behozataltól. Ezért az érvet el kell utasítani.
2.8.6. Következtetések
(101)
A nyersanyagköltségek és egyéb költségek hatására vonatkozó további észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (117)-(120) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősítette.
3. Az ok-okozati összefüggésre vonatkozó következtetés
(102)
Az ok-okozati összefüggésekre vonatkozó egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (121)-(125) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősítette.
F. AZ UNIÓS ÉRDEK
1. Az uniós gazdasági ágazat érdeke
(103)
Az uniós gazdasági ágazat érdekére vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (127)-(129) preambulumbekezdését a Bizottság megerősítette.
2. Az importőrök/kereskedők érdeke
(104)
A független importőrök és kereskedők érdekeire vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (130)-(132) preambulumbekezdését a Bizottság megerősítette.
3. A felhasználók érdeke
(105)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően, az egyik felhasználó megismételte az ideiglenes rendelet (140) preambulumbekezdésében ismertetett azon állítását, miszerint az uniós nátrium-glutamát-felhasználás várhatóan jelentősen nőni fog, kiváltképpen a foszfátok és más foszforvegyületek használatát tiltó uniós szabályozási keret miatt, amelynek nyomán az állítás szerint a nem élelmiszeripar által használatos nátrium-glutamátot fogják a foszfátok és más foszforvegyületek helyettesítésére alkalmazni. Ez a felhasználó továbbá azzal érvelt, hogy az uniós gazdasági ágazat kapacitása nem lenne elegendő az uniós piac növekvő keresletének kielégítésére. Ez a fél azt is állította, hogy a felhasználás növekedése előnyös lenne az uniós gazdasági ágazat számára, mivel az képes lenne növelni értékesítési mennyiségét. Ugyanez a felhasználó megismételte azon állítását, amely szerint nem állna rendelkezésre elegendő alternatív ellátási forrás, különösen azért nem, mert más harmadik országok gyártói is ugyanahhoz a vállalatcsoporthoz tartoznak, mint az uniós gazdasági ágazat, és ezért nem szállítanak az uniós piacra.
(106)
Az ideiglenes rendelet (141) preambulumbekezdésében foglaltak szerint nehéz megjósolni, milyen hatással lesz az uniós gazdasági ágazatra a foszfátok és más foszforvegyületek használatát tiltó új uniós szabályozási keret. Az érintett fél különösen nem nyújtott be arra vonatkozó információkat vagy bizonyítékokat, hogy ez vajon fellendíti-e a nátrium-glutamát iránti keresletet az Unióban, és ha igen, milyen mértékben.
(107)
A vizsgálat kimutatta, hogy az uniós gazdasági ágazat rendelkezik szabad kapacitással, így képes lenne növelni termelési volumenét és legalább részben kielégíteni az uniós piacon jelentkező megnövekedett keresletet. A teljes uniós kapacitás a vizsgálati időszak során meghaladta a teljes uniós felhasználást.
(108)
Az alternatív beszerzési források tekintetében az ideiglenes rendelet (147) preambulumbekezdése is megállapítja, hogy a vizsgálat alapján több harmadik ország is gyártott nátrium-glutamátot. A figyelembe vett időszak kezdetén, vagyis a 2010/2011 pénzügyi évben az egyéb harmadik országokból (pl. Brazília, Vietnam és Korea) származó behozatal piaci részesedése jelentős volt, és csak akkor esett vissza, amikor az Indonéziából származó, alacsony árú behozatal növekedett. A vizsgálat azt is feltárta, hogy számos harmadik ország rendelkezett olyan szállítókkal, amelyek nem ugyanahhoz a csoporthoz tartoztak, mint az uniós gazdasági ágazat. Az egyéb harmadik országokból származó behozatal akkor folytatódhatna, ha az uniós piacon visszaállítanák az egyenlő versenyfeltételeket.
(109)
Ezért az ezzel kapcsolatos állításokat el kell utasítani.
(110)
A végleges nyilvánosságra hozatalt követően ugyanez az érdekelt fél megismételte állítását, amely szerint a nátrium-glutamát iránti kereslet jelentősen fokozódni fog az Unióban a foszfátokat érintő, küszöbönálló tilalom hatására, és hogy az uniós gazdasági ágazat nem lesz képes ellátni a növekvő uniós keresletet. A szóban forgó fél azonban nem szolgált új információval vagy konkrét bizonyítékkal, ezért ezt az állítást elutasították.
(111)
Ugyanez az érdekelt fél a végleges nyilvánosságra hozatalt követően azzal is érvelt, hogy a Bizottság nem vette figyelembe a nátrium-glutamát százalékos arányát a mosó- és tisztítószerek összköltségén belül. Az érdekelt fél azonban nem nyújtott be olyan új információt, amely ellentmondana az ideiglenes rendelet (138) és (139) preambulumbekezdésében megfogalmazott megállapításoknak, amelyek szerint az intézkedéseknek korlátozott hatása lenne e vállalatra. Ezért az érvet elutasították.
(112)
Ugyanez az érdekelt fél végül azzal érvelt, hogy nem vették figyelembe a nem élelmiszer-ipari ágazatok és a nem élelmiszer jellegű termékek felhasználói számára felmerült további költségeket. A szóban forgó fél azonban nem szolgált új információval vagy bizonyítékkal, ezért ezt az állítást elutasították.
(113)
Egy másik felhasználó azt állította, hogy az Indonézia és Kína elleni intézkedések felhasználókra gyakorolt hatását együttesen kell értékelni.
(114)
A két intézkedés felhasználókra gyakorolt hatását különösen az ideiglenes rendelet (147) preambulumbekezdésében említett alternatív beszerzési források rendelkezésre állása tekintetében elemezték. A (108) preambulumbekezdésben említettek szerint ez az elemzés azt mutatta, hogy számos harmadik ország is képes nátrium-glutamátot exportálni az Unióba. Ezek a harmadik országok már azelőtt jelen voltak az uniós piacon, mielőtt a megnövekedett mennyiségű, Indonéziából származó dömpingelt behozatal elérte volna az Uniót.
(115)
Azt állították, hogy a felhasználók - a kész élelmiszerek uniós piacának magas fokú versenyképessége miatt - nem tudják áthárítani a dömpingellenes vámból eredő többletköltségeket a végső felhasználókra.
(116)
Az ideiglenes rendelet (135)-(137) preambulumbekezdésében említettek szerint az élelmiszer- és italiparban a nátrium-glutamát az együttműködő vállalatok által előállított, nátrium-glutamátot tartalmazó termékek összköltségén belül átlagosan 5 %-os részarányt képviselt. Ezek a vállalatok nyereségesnek bizonyultak. Az érdekelt fél azonban nem nyújtott be olyan információt, amely cáfolta volna e megállapításokat. Az ideiglenes rendelet (136) preambulumbekezdésében levont következtetéseket, miszerint az intézkedések csak korlátozott hatást gyakorolnának e vállalatokra, a Bizottság megerősítette, és az ezzel kapcsolatos érvet el kell utasítani.
4. A nyersanyag-beszállítók érdeke
(117)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően két szállító vitatta az ideiglenes rendelet (143) preambulumbekezdésében ismertetett következtetést azt állítva, hogy az uniós gazdasági ágazat megszűnése jelentősen befolyásolná üzleti tevékenységüket. Ezek a szállítók azzal érveltek, hogy az uniós gazdasági ágazat nátrium-glutamát gyártásának esetleges megszűnése káros hatással lenne teljes üzleti tevékenységükre, mivel elkerülhetetlen, hogy a cukorgyárak bizonyos mennyiségben cukorszirupot és melaszt állítsanak elő, amely termékek egyik fő felvásárolója az uniós gazdasági ágazat. A cukor említett formáinak elmaradó értékesítése befolyásolná az adott létesítmény teljes hatásfokát.
(118)
Ezeket az állításokat azonban nem támasztották alá, és ezért azokat nem lehetett figyelembe venni.
5. Egyéb érvek
(119)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően az egyik érdekelt fél megismételte az uniós gazdasági ágazat állítólagos erőfölényére vonatkozó észrevételét, azt állítva, hogy nátrium-glutamátra vonatkozó intézkedések bevezetése által az uniós gazdasági ágazat komparatív előnyhöz jutna az uniós piacon. Azonban nem nyújtott be új bizonyítékot ezen állításai alátámasztására. Ezért az ideiglenes rendelet (145) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősítette, és az ezzel kapcsolatos állítást el kell utasítani.
6. Az uniós érdekre vonatkozó következtetés
(120)
Az Unió érdekeit érintő egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (126)-(148) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősítette.
G. VÉGLEGES DÖMPINGELLENES INTÉZKEDÉSEK
1. A kár megszüntetéséhez szükséges különbözet (kárkülönbözet)
(121)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően az egyik érdekelt fél vitatta a kár megszüntetéséhez szükséges szint meghatározásához alkalmazott, az ideiglenes rendelet (151) preambulumbekezdésében megjelölt nyereségcélt. Ez a fél azzal érvelt, hogy a 3 %-5 % közötti adózás előtti haszonkulcs ésszerű és a piachoz kapcsolódó haszonkulcs lenne, amely két ázsiai ország nátrium-glutamátot előállító gyártóinak a 2013-ban elért adózás előtti nettó nyereségén alapul.
(122)
A kármegszüntetés szintjének megállapításához alkalmazott haszonkulcs megfelelt annak a haszonkulcsnak, amelyet az uniós gazdasági ágazat ésszerűen elérhetőnek tartana rendes versenyfeltételek mellett. Az ideiglenes rendelet (151) preambulumbekezdésében említettek szerint az Indonéziából származó dömpingelt behozatal csak a figyelembe vett időszak harmadik évében kezdte éreztetni hatását. Ezért ésszerűnek tűnt, hogy a haszonkulcs megállapítása során a figyelembe vett időszak első két évét vegyék alapul.
(123)
A kármegszüntetés szintjére vonatkozó egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (150)-(152) preambulumbekezdésében levont következtetéseket a Bizottság megerősítette.
2. Végleges intézkedések
(124)
A dömpinggel, a kárral, az ok-okozati összefüggéssel és az uniós érdekkel kapcsolatban levont következtetéseket figyelembe véve, és az alaprendelet 9. cikkének (4) bekezdésével összhangban, az érintett termék behozatalára végleges dömpingellenes intézkedéseket kell bevezetni - az alacsonyabb vám szabályának megfelelően - a dömpingkülönbözetek szintjén. Ebben az esetben az egyik exportáló gyártó egyedi vámtételét felülvizsgálatnak vettették alá az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően, mivel egyes ügyleteket kizártak a rá vonatkozó exportár megállapításából.
(125)
A fentiek alapján az említett vámok az alábbi tételek szerint kerülnek megállapításra:
Ország
Vállalat
Dömpingkülönbözet
(%)
Kárkülönbözet
(%)
Végleges dömpingellenes vám
(%)
Indonézia
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
[24,9-40,2]
7,2
Indonézia
PT. Miwon Indonesia
13,3
[27,9-43,6]
13,3
Indonézia
Minden más vállalat
28,4
[31,4-47,0]
28,4
(126)
Az ebben a rendeletben meghatározott, egyes vállalatokra alkalmazandó egyedi dömpingellenes vámtételeket e vizsgálat eredményei alapján állapították meg. Ennek megfelelően a vámok az e vizsgálat során az e vállalatok tekintetében feltárt helyzetet tükrözik. E vámtételek kizárólag az érintett országból származó és a megnevezett jogi személyek által előállított érintett termék behozatalára vonatkoznak. Az e rendelet rendelkező részében névvel és címmel külön nem említett vállalatok - köztük a konkrétan említett vállalatokkal kapcsolatban álló vállalatok - által gyártott importált érintett termékre a „minden más vállalatra” vonatkozó vámtétel alkalmazandó. Esetükben az egyedi dömpingellenes vámtételek egyike sem alkalmazandó.
(127)
Ha a későbbiek folyamán valamely vállalat megváltoztatja a nevét, a vállalat kérheti ezen egyedi dömpingellenes vámtételek alkalmazását. A kérelmet a Bizottsághoz kell intézni (4). A kérelemnek tartalmaznia kell az összes releváns információt, amely alapján bizonyítható, hogy a változtatás nem érinti a vállalatnak a rá vonatkozó kedvezményes vámtételre való jogosultságát. Amennyiben a vállalat nevének megváltoztatása nem érinti a rá vonatkozó kedvezményes vámtételre való jogosultságát, a névváltoztatással kapcsolatos tájékoztató értesítés kerül közzétételre az Európai Unió Hivatalos Lapjában.
(128)
A vámtételek közötti jelentős különbségből adódó, az intézkedések megkerülésére vonatkozó kockázat lehető legkisebbre csökkentése érdekében az egyedi dömpingellenes vámok alkalmazásának biztosításához különleges intézkedésekre van szükség. A vállalatoknak, amelyekre egyedi dömpingellenes vámok vonatkoznak, a tagállamok vámhatóságai felé érvényes kereskedelmi számlát kell bemutatniuk. A számlának meg kell felelnie a mellékletben meghatározott követelményeknek. Amennyiben a behozatalt nem kíséri ilyen számla, akkor a „minden más vállalatra” megállapított dömpingellenes vámtétel alkalmazandó.
(129)
A dömpingellenes vámok megfelelő végrehajtása érdekében a „minden más vállalatra” megállapított dömpingellenes vám nemcsak a vizsgálatban nem együttműködő exportáló gyártókra alkalmazandó, hanem azokra a gyártókra is, amelyek a vizsgálati időszak alatt nem exportáltak az Unióba.
3. Az ideiglenes vám végleges beszedése
(130)
Tekintettel a megállapított dömpingkülönbözetekre, és figyelembe véve az uniós gazdasági ágazatnak okozott kár mértékét, az ideiglenes rendelettel kivetett ideiglenes dömpingellenes vámok formájában biztosított összegeket véglegesen be kell szedni.
(131)
Az alaprendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerint létrehozott bizottság nem nyilvánított véleményt,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
(1) Az Indonéziából származó és jelenleg az ex 2922 42 00 KN-kód alá besorolt (TARIC-kód: 2922420010) nátrium-glutamát behozatalára végleges dömpingellenes vámot vetnek ki.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott és a táblázatban szereplő vállalatok által gyártott termékek vámfizetés előtti, nettó, uniós határparitáson számított árára alkalmazandó végleges dömpingellenes vámtételek a következők:
Vállalat
Végleges dömpingellenes vám (%)
TARIC-kiegészítő kód
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
B961
PT. Miwon Indonesia
13,3
B962
Minden más vállalat
28,4
B999
(3) A (2) bekezdésben felsorolt vállalatok esetében meghatározott egyedi dömpingellenes vámtételek alkalmazásának feltétele, hogy a tagállamok vámhatóságainak olyan érvényes kereskedelmi számlát mutassanak be, amely megfelel a mellékletben meghatározott követelményeknek. Ha ilyen számlát nem mutatnak be, a „minden más vállalatra” alkalmazandó vámot kell alkalmazni.
(4) Eltérő rendelkezés hiányában a vámokra vonatkozó hatályos rendelkezések alkalmazandók.
2. cikk
A 904/2014/EU végrehajtási rendelet alapján ideiglenes dömpingellenes vám formájában biztosított összegeket véglegesen beszedik.
3. cikk
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2015. január 21-én.