EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2014/36/EU
af 26. februar 2014
om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på arbejde som sæsonarbejdere
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 79, stk. 2, litra a) og b),
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Med henblik på gradvis indførelse af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed skal der ifølge traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) vedtages foranstaltninger inden for asyl, indvandring og beskyttelse af tredjelandsstatsborgeres rettigheder.
(2)
I TEUF fastsættes det, at Unionen skal udforme en fælles indvandringspolitik med henblik på at sikre en effektiv styring af migrationsstrømme i alle faser og en retfærdig behandling af tredjelandsstatsborgere, der opholder sig lovligt i medlemsstaterne. Med henblik herpå skal Europa-Parlamentet og Rådet træffe foranstaltninger vedrørende betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold og fastsættelse af deres rettigheder.
(3)
I Haagprogrammet, der blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde den 4. november 2004, erkendte man, at lovlig migration vil spille en vigtig rolle for den økonomiske udvikling, og Kommissionen blev opfordret til at forelægge en politikplan for lovlig migration, herunder indrejseprocedurer, der gør det muligt at reagere hurtigt på udsving i efterspørgslen efter arbejdskraftindvandring på arbejdsmarkedet.
(4)
På Det Europæiske Råds møde den 14.-15. december 2006 enedes man om en række foranstaltninger for 2007. Disse foranstaltninger omfatter udvikling af en velforvaltet politik for lovlig indvandring under fuld hensyntagen til de nationale kompetencer, for at hjælpe medlemsstaterne med at dække de nuværende og fremtidige behov for arbejdskraft. Det blev også fundet nødvendigt at undersøge, hvordan midlertidig migration kan lettes.
(5)
Med den europæiske pagt om indvandring og asyl, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd den 16. oktober 2008, forpligter Unionen og dens medlemsstater sig til at føre en retfærdig, effektiv og konsekvent politik i forbindelse med de udfordringer og muligheder, som indvandringen frembyder. Pagten udgør grundlaget for en fælles indvandringspolitik, der styres af en ånd af solidaritet mellem medlemsstaterne og samarbejde med tredjelandene og bygger på en god styring af migrationsstrømmene - ikke blot i modtagerlandenes, men også i oprindelseslandenes og migranternes egen interesse.
(6)
I Stockholmprogrammet, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd den11. december 2009, erkendes det, at indvandring af arbejdskraft kan bidrage til øget konkurrenceevne og økonomisk dynamik, og at fleksible indvandringspolitikker i en situation med store demografiske forandringer, der i fremtiden vil stille Unionen over for en stigende efterspørgsel efter arbejdskraft, vil yde et vigtigt bidrag til Unionens økonomiske udvikling og resultater på længere sigt. Det fremhæver endvidere betydningen af at sikre retfærdig behandling af tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold på medlemsstaternes område og af at optimere forbindelserne mellem migration og udvikling. Det opfordrer Kommissionen og Det Europæiske Råd til at fortsætte gennemførelsen af politikplanen for lovlig migration, der er fastsat i Kommissionens meddelelse af 21. december 2005.
(7)
Dette direktiv bør bidrage til en effektiv styring af migrationsstrømmene for den særlige kategori, der udgøres af midlertidig sæsonbestemt migration, og sikre anstændige arbejds- og levevilkår for sæsonarbejdere ved på den ene side at fastsætte retfærdige og gennemsigtige regler for indrejse og ophold og definere sæsonarbejderes rettigheder og på den anden side at fastsætte incitamenter og forholdsregler, der skal forhindre, at opholdsfristen bliver overskredet eller det midlertidige ophold bliver permanent. Hertil kommer, at de regler, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/52/EF (4), vil medvirke til at forhindre, at sådanne midlertidige ophold bliver til ulovlige ophold.
(8)
Medlemsstaterne bør anvende dette direktiv uden forskelsbehandling på grundlag af køn, race, hudfarve, etnisk eller social oprindelse, genetiske karakteristika, sprog, religion eller tro, politisk eller anden anskuelse, tilhørsforhold til et nationalt mindretal, formueforhold, fødsel, handicap, alder eller seksuel orientering i overensstemmelse med især Rådets direktiv 2000/43/EF (5) og Rådets direktiv 2000/78/EF (6).
(9)
Dette direktiv bør ikke berøre princippet om præference for EU-borgere, hvad angår adgang til medlemsstaternes arbejdsmarked, som udtrykt i de relevante bestemmelser i de relevante tiltrædelsesakter.
(10)
Dette direktiv bør ikke påvirke medlemsstaternes ret til at fastsætte antallet af tredjelandsstatsborgere, der rejser ind på deres område fra tredjelande som led i sæsonarbejde som fastsat i TEUF.
(11)
Dette direktiv bør ikke berøre betingelserne for levering af tjenesteydelser inden for rammerne af artikel 56 i TEUF. Dette direktiv bør navnlig ikke berøre de arbejds- og ansættelsesvilkår, som i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF (7) gælder for arbejdstagere, der er udstationeret af en virksomhed, som er etableret i en medlemsstat, for at levere tjenester på en anden medlemsstats område.
(12)
Dette direktiv bør dække direkte arbejdsrelationer mellem sæsonarbejdere og arbejdsgivere. Hvis en medlemsstats nationale ret tillader tredjelandsstatsborgere indrejse som sæsonarbejdere gennem rekrutteringsbureauer eller vikarbureauer oprettet på medlemsstatens område, der har en direkte kontrakt med sæsonarbejderen, bør sådanne bureauer dog ikke udelukkes fra dette direktivs anvendelsesområde.
(13)
Ved gennemførelsen af dette direktiv bør medlemsstaterne, eventuelt efter samråd med arbejdsmarkedets parter, anføre, hvilke erhvervssektorer som omfatter sæsonbestemte aktiviteter. Aktiviteter, der er sæsonbestemte, er typisk i sektorer såsom landbrug og gartneri, navnlig i udplantnings- eller høstperioder, eller turisme, især i ferieperioder.
(14)
Hvis det er fastsat i national ret og i overensstemmelse med princippet om ikkeforskelsbehandling i TEUF artikel 10, kan medlemsstaterne behandle statsborgere fra bestemte tredjelande mere gunstigt end statsborgere fra andre tredjelande, når de gennemfører dette direktivs valgfrie bestemmelser.
(15)
Det bør kun være muligt at ansøge om indrejse med henblik på sæsonarbejde, hvis tredjelandsstatsborgeren opholder sig uden for medlemsstaternes område.
(16)
Indrejse med henblik på formålene i dette direktiv bør kunne nægtes i behørigt begrundede tilfælde. Især bør indrejse kunne nægtes, hvis en medlemsstat på baggrund af en vurdering af de faktiske omstændigheder mener, at den pågældende tredjelandsstatsborger udgør en potentiel trussel mod den offentlige orden eller folkesundheden.
(17)
Dette direktiv bør ikke berøre anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF (8).
(18)
Dette direktiv bør ikke negativt berøre de rettigheder, der er indrømmet tredjelandsstatsborgere, som allerede opholder sig lovligt i en medlemsstat med henblik på at arbejde.
(19)
I de tilfælde, hvor medlemsstaterne anvender Schengenreglerne fuldt ud, gælder Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 810/2009 (9) (visumkodeksen), Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 (10) (Schengen-grænsekodeksen) og Rådets forordning (EF) nr. 539/2001 (11), i deres helhed. For ophold i indtil 90 dage indebærer dette, at betingelserne for sæsonarbejderes indrejse i medlemsstater, der anvender Schengenreglerne fuldt ud, fastlægges af disse instrumenter, mens dette direktiv kun bør fastlægge kriterier og krav for adgang til beskæftigelse. For medlemsstater, der ikke anvender Schengenreglerne fuldt ud, med undtagelse af Det Forenede Kongerige og Irland, finder kun Schengen-grænsekodeksen anvendelse. De bestemmelser i Schengenreglerne, der er omhandlet i dette direktiv, tilhører den del af Schengenreglerne, som Irland og Det Forenede Kongerige ikke deltager i, og disse bestemmelser finder derfor ikke anvendelse i dem.
(20)
Der bør i dette direktiv fastsættes indrejsekriterier og -krav samt grunde til afslag og inddragelse eller manglende forlængelse eller fornyelse for så vidt angår ophold i indtil 90 dage for beskæftigelse som sæsonarbejder. Når der udstedes visa til kortvarigt ophold med henblik på sæsonarbejde, finder de relevante bestemmelser i Schengenreglerne vedrørende betingelserne for indrejse og ophold på medlemsstaternes område samt grunde til afslag, forlængelse, annullering eller inddragelse af disse visa tilsvarende anvendelse. Navnlig bør en afgørelse om afslag på, annullation eller inddragelse af et visum og grundene hertil meddeles ansøgeren i overensstemmelse med artikel 32, stk. 2, og artikel 34, stk. 6, i visumkodeksen ved hjælp af standardformularen i bilag VI til visumkodeksen.
(21)
For sæsonarbejdere, som gives tilladelse til ophold i over 90 dage, bør dette direktiv både fastsætte betingelserne for indrejse og ophold i området og opstille kriterier og krav for adgang til beskæftigelse i medlemsstaterne.
(22)
Dette direktiv bør fastsætte en fleksibel, efterspørgselsafhængig indrejseordning, der er baseret på objektive kriterier som f.eks. en gyldig arbejdskontrakt eller et bindende jobtilbud med angivelse af de væsentlige aspekter af kontrakten eller ansættelsesforholdet.
(23)
Medlemsstaterne bør have mulighed for at foretage en analyse, der påviser, at et job ikke kan besættes via det nationale arbejdsmarked.
(24)
Medlemsstaterne bør kunne give afslag på en ansøgning om indrejse, især når tredjelandsstatsborgeren ikke har overholdt den pligt, som følger af en tidligere afgørelse om, at sæsonarbejderen skulle forlade den pågældende medlemsstats område ved udløbet af tilladelsen med henblik på sæsonarbejde.
(25)
Medlemsstaterne bør kunne kræve, at arbejdsgiveren samarbejder med de kompetente myndigheder og giver alle relevante oplysninger, der er nødvendige for at forhindre et eventuelt misbrug af proceduren i dette direktiv.
(26)
Fastsættelse af én enkelt procedure for udstedelse af en kombineret tilladelse til både ophold og arbejde bør bidrage til forenkling af medlemsstaternes nugældende regler. Dette bør ikke berøre medlemsstaternes ret til at udpege de kompetente myndigheder, og hvordan de skal inddrages i denne enkelte procedure i overensstemmelse med de særlige nationale forhold, der kendetegner den administrative organisation og praksis.
(27)
Udpegelsen af de kompetente myndigheder i henhold til dette direktiv bør ikke berøre andre myndigheders og eventuelt arbejdsmarkedsparternes rolle og beføjelser i overensstemmelse med national ret og/eller praksis for så vidt angår behandling af og afgørelser om ansøgninger.
(28)
Dette direktiv bør give medlemsstaterne en vis fleksibilitet med hensyn til udstedelse af tilladelser til sæsonarbejdere til indrejse (indrejse, ophold og arbejde). Udstedelsen af et visum til langvarigt ophold i overensstemmelse med artikel 12, stk. 2, litra a), bør ikke berøre medlemsstaternes mulighed for at udstede en forudgående tilladelse til at arbejde i den pågældende medlemsstat. For at sikre, at betingelserne for beskæftigelse i dette direktiv er kontrolleret og opfyldt, bør det dog klart fremgå af disse tilladelser, at de er udstedt med henblik på sæsonarbejde. Hvis der kun udstedes visa til kortvarigt ophold, bør medlemsstaterne benytte rubrikken »bemærkninger« på visummærkaten hertil.
(29)
For alle ophold i indtil 90 dage bør medlemsstaterne vælge at udstede enten et visum til kortvarigt ophold eller et visum til kortvarigt ophold ledsaget af en arbejdstilladelse, i tilfælde hvor tredjelandsstatsborgeren har behov for et visum i henhold til forordning (EF) nr. 539/2001. Hvis tredjelandsstatsborgeren ikke er omfattet af visumkrav, og hvis medlemsstaten ikke anvender artikel 4, stk. 3, i den pågældende forordning, bør medlemsstaterne udstede en arbejdstilladelse til vedkommende som en tilladelse med henblik på sæsonarbejde. For alle ophold på over 90 dage bør medlemsstaterne vælge at udstede en af følgende tilladelser: et visum til langvarigt ophold, en sæsonarbejdertilladelse eller en sæsonarbejdertilladelse ledsaget af et visum til langvarigt ophold, hvis visummet til langvarigt ophold er påkrævet i henhold til national ret for indrejse på området. Intet i dette direktiv bør forhindre medlemsstaterne i at udstede en arbejdstilladelse direkte til arbejdsgiveren.
(30)
Stilles der krav om et visum udelukkende med henblik på indrejse på en medlemsstats område og tredjelandsstatsborgeren opfylder betingelserne for at få udstedt en sæsonarbejdertilladelse, bør den pågældende medlemsstat give tredjelandsstatsborgeren den fornødne bistand til at opnå det påkrævede visum og sikre, at de kompetente myndigheder samarbejder effektivt med henblik herpå.
(31)
Opholdets maksimale varighed bør fastsættes af medlemsstaterne og begrænses til en periode på mellem fem og ni måneder, som sammen med definitionen af sæsonarbejde bør sikre, at der reelt er tale om sæsonarbejde. Det bør fastsættes, at det inden for den maksimale opholdsperiode er muligt at forlænge kontrakten eller at skifte arbejdsgiver, forudsat at indrejsekriterierne fortsat er opfyldt. Dette bør medvirke til at reducere den risiko for misbrug, som sæsonarbejdere kan være udsat for, hvis de er bundet til én arbejdsgiver, og samtidig udgøre en fleksibel løsning på arbejdsgivernes faktiske arbejdskraftbehov. Muligheden for, at sæsonarbejderen får ansættelse hos en anden arbejdsgiver i henhold til betingelserne i dette direktiv, bør ikke indebære, at sæsonarbejderen kan søge arbejde på medlemsstaternes område, mens vedkommende er arbejdsløs.
(32)
Når medlemsstaterne træffer afgørelse om forlængelse eller fornyelse af tilladelsen med henblik på sæsonarbejde, bør de kunne tage hensyn til arbejdsmarkedssituationen.
(33)
I tilfælde hvor en sæsonarbejder har fået tilladelse til ophold i indtil 90 dage, og medlemsstaten beslutter at forlænge opholdet ud over de 90 dage, bør visummet til kortvarigt ophold erstattes af enten et visum til langvarigt ophold eller en sæsonarbejdertilladelse.
(34)
Under hensyntagen til visse aspekter af cirkulær migration og beskæftigelsesudsigterne for sæsonarbejdere fra tredjelande i mere end en enkelt sæson og EU-arbejdsgiveres interesse i at kunne regne med en mere stabil og allerede uddannet arbejdsstyrke, bør der fastsættes forenklede indrejseprocedurer for så vidt angår lovligt rejsende tredjelandsstatsborgere, der har fået adgang til sæsonarbejde i en medlemsstat mindst én gang i løbet af de sidste fem år, og som altid har overholdt alle kriterier og betingelser for indrejse og ophold i den pågældende medlemsstat, der er fastlagt i henhold til dette direktiv. Sådanne procedurer bør ikke påvirke eller ændre aktivitetens karakter af sæsonarbejde.
(35)
Medlemsstaterne bør gøre deres bedste for at stille oplysninger til rådighed for ansøgere om betingelser for indrejse og ophold, herunder rettigheder, pligter og proceduremæssige garantier som fastsat i dette direktiv, samt al dokumentation, der er påkrævet i forbindelse med en ansøgning om tilladelse til at opholde sig og arbejde på en medlemsstats område som sæsonarbejder.
(36)
Medlemsstaterne bør fastsætte effektive, forholdsmæssige og afskrækkende sanktioner over for arbejdsgivere i tilfælde af overtrædelse af deres forpligtelser i henhold til dette direktiv. Disse sanktioner bør bestå af foranstaltninger som fastlagt i artikel 7 i direktiv 2009/52/EF og bør eventuelt indebære, at arbejdsgiveren er forpligtet til at udbetale erstatning til sæsonarbejdere. Der bør indføres de fornødne mekanismer, så sæsonarbejdere kan få den erstatning, de er berettiget til, selv om de ikke længere opholder sig på den pågældende medlemsstats område.
(37)
Der bør fastsættes regler for proceduren for behandling af ansøgninger om indrejse for sæsonarbejdere. Denne procedure bør være effektiv og skal kunne forvaltes inden for rammerne af de nationale myndigheders normale arbejdsbyrde, og den bør være gennemsigtig og retfærdig for at sikre de berørte passende retssikkerhed.
(38)
I forbindelse med visa til kortvarigt ophold gælder de proceduremæssige garantier, der er fastsat i de relevante bestemmelser i Schengenreglerne.
(39)
Medlemsstaternes kompetente myndigheder bør træffe afgørelse om ansøgninger om tilladelse med henblik på sæsonarbejde hurtigst muligt efter, at de er indgivet. Hvad angår ansøgninger om forlængelse eller fornyelse indgivet inden for tilladelsens gyldighedsperiode bør medlemsstaterne tage alle rimelige skridt til at sikre, at sæsonarbejderen ikke er forpligtet til at afbryde sit ansættelsesforhold med samme arbejdsgiver eller forhindres i at ændre arbejdsgiver som følge af igangværende administrative procedurer. Ansøgere bør indgive deres ansøgning om forlængelse eller fornyelse hurtigst muligt. Under alle omstændigheder bør sæsonarbejderen have mulighed for at opholde sig på den pågældende medlemsstats område og eventuelt fortsætte med at arbejde, indtil de kompetente myndigheder har truffet en endelig afgørelse om ansøgningen om forlængelse eller fornyelse.
(40)
På grund af sæsonarbejdes karakter bør medlemsstaterne tilskyndes til ikke at opkræve gebyr for behandling af ansøgninger. Såfremt en medlemsstat alligevel beslutter at opkræve gebyr, bør dette ikke være uforholdsmæssigt stort eller urimeligt.
(41)
Alle sæsonarbejdere bør have indkvartering, som sikrer en tilstrækkelig levestandard. Den kompetente myndighed bør underrettes om enhver ændring af indkvartering. Hvis indkvarteringen arrangeres af eller gennem arbejdsgiveren, må lejen ikke stå i et urimeligt forhold til sæsonarbejderens nettoløn eller i forhold til indkvarteringens standard, sæsonarbejderens leje bør ikke automatisk fratrækkes dennes løn, arbejdsgiveren bør sørge for en lejekontrakt eller et tilsvarende dokument til sæsonarbejderen, hvori lejebetingelserne for indkvarteringen fastlægges, og arbejdsgiveren bør sikre, at indkvarteringen opfylder de generelle sundheds- og sikkerhedsstandarder, som gælder i den pågældende medlemsstat.
(42)
Tredjelandsstatsborgere, som har gyldig rejselegitimation og en tilladelse med henblik på sæsonarbejde udstedt i henhold til dette direktiv af en medlemsstat, som anvender Schengenreglerne fuldt ud, bør have adgang til og frit kunne bevæge sig rundt i de medlemsstater, som anvender Schengenreglerne fuldt ud, i en periode på indtil 90 dage i enhver periode på 180 dage i henhold til Schengen-grænsekodeksen og artikel 21 i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen af 14. juni 1985 mellem regeringerne for staterne i Den Økonomiske Union Benelux, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser (12) (»Schengengennemførelseskonventionen«).
(43)
I betragtning af den særlig sårbare situation, der gør sig gældende for sæsonarbejdere fra tredjelande, og deres ansættelses midlertidige karakter er det nødvendigt at yde effektiv beskyttelse af tredjelandssæsonarbejderes rettigheder, også med hensyn til social sikring, regelmæssigt kontrollere overholdelse og fuldt ud garantere respekten for princippet om ligebehandling med arbejdstagere, som er statsborgere i modtagermedlemsstaten, idet begrebet om samme løn for samme arbejde på samme arbejdsplads overholdes, ved at anvende kollektive overenskomster og andre ordninger vedrørende arbejdsvilkår, som er blevet indgået på ethvert niveau, eller for hvilke der forefindes lovbestemmelser i overensstemmelse med national ret og praksis under samme vilkår som for modtagermedlemsstatens statsborgere.
(44)
Dette direktiv berører ikke de rettigheder og principper, der er indeholdt i den europæiske socialpagt af 18. oktober 1961 og, hvis det er relevant, den europæiske konvention om vandrende arbejdstageres retsstilling af 24. november 1977.
(45)
I forlængelse af de lovgivningsmæssige og administrative bestemmelser, der gælder for arbejdstagere, der er statsborgere i modtagermedlemsstaten, bør voldgiftskendelser og kollektive overenskomster og aftaler, der uanset på hvilket niveau er indgået i overensstemmelse med modtagermedlemsstatens nationale ret og praksis, også gælde for sæsonarbejdere fra tredjelande på de samme betingelser som for modtagermedlemsstatens statsborgere.
(46)
Sæsonarbejdere fra tredjelande bør indrømmes ligebehandling i forhold til de socialsikringsområder, der er anført i artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 (13). Dette direktiv harmoniserer ikke medlemsstaternes lovgivning om social sikring og dækker ikke social bistand. Det er begrænset til at anvende princippet om ligebehandling på området social sikring for de personer, der falder ind under dets anvendelsesområde. Dette direktiv bør ikke give flere rettigheder end dem, der allerede er fastsat i den eksisterende EU-lovgivning angående social sikring for tredjelandsstatsborgere, der har grænseoverskridende interesser mellem medlemsstaterne.
På grund af den midlertidige karakter af sæsonarbejderes ophold og med forbehold af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1231/2010 (14) bør medlemsstaterne have mulighed for at udelukke familieydelser og arbejdsløshedsunderstøttelse fra retten til ligebehandling af sæsonarbejdere og deres egne statsborgere og bør have mulighed for at begrænse anvendelsen af ligebehandling i forhold til uddannelse og erhvervsuddannelse samt skattefordele.
Dette direktiv fastsætter ikke bestemmelser om familiesammenføring. Desuden giver dette direktiv ikke rettigheder for så vidt angår situationer, der ligger uden for EU-rettens rækkevidde, f.eks. situationer hvor familiemedlemmer er bosiddende i et tredjeland. Dette bør imidlertid ikke berøre retten for efterladte, der har rettigheder fra sæsonarbejderen, til at modtage efterladtepension, når de er bosiddende i et tredjeland. Dette bør ikke påvirke det forhold, at medlemsstaterne skal anvende national ret om de minimis-regler for bidrag til pensionsordninger uden forskelsbehandling. Der bør indføres mekanismer, der sikrer effektiv socialsikringsdækning under opholdet og overførsel af sæsonarbejderes erhvervede rettigheder, hvor det er relevant.
(47)
EU-retten begrænser ikke medlemsstaternes beføjelser til at tilrettelægge deres sociale sikringsordninger. Da der ikke er nogen harmonisering på EU-niveau, er det den enkelte medlemsstat, der fastsætter betingelserne for tilkendelse af sociale sikringsydelser samt ydelsernes størrelse og varighed. Medlemsstaterne bør dog udøve deres beføjelser på dette område i overensstemmelse med EU-retten.
(48)
Eventuelle begrænsninger af retten til ligebehandling med hensyn til socialsikring i henhold til dette direktiv bør ikke berøre de rettigheder, der tildeles ved anvendelsen af forordning (EU) nr. 1231/2010.
(49)
For at sikre behørig håndhævelse af dette direktiv, og navnlig bestemmelserne om rettigheder, arbejdsvilkår og indkvartering, bør medlemsstaterne sikre, at der etableres passende mekanismer for at overvåge arbejdsgiverne, og at der i givet fald foretages effektive og tilstrækkelige inspektioner på deres respektive områder. Udvælgelsen af arbejdsgivere, hos hvem der skal foretages inspektioner, bør primært baseres på en risikovurdering, der udføres af de kompetente myndigheder i medlemsstaten, under hensyntagen til faktorer såsom den sektor, virksomheden tilhører, og eventuelle tidligere konstaterede overtrædelser.
(50)
For at lette håndhævelsen af dette direktiv bør medlemsstaterne indføre effektive mekanismer, hvorigennem sæsonarbejdere kan søge om domstolsprøvelse og indgive klager direkte eller gennem relevante tredjeparter, som f.eks. fagforeninger eller andre sammenslutninger. Dette anses for at være nødvendigt for at tage højde for situationer, hvor sæsonarbejdere ikke er bekendt med, at der findes håndhævelsesmekanismer, eller tøver med at anvende dem i eget navn af frygt for de mulige konsekvenser. Sæsonarbejdere bør have adgang til retlig beskyttelse mod personforfølgelse som følge af, at der er indgivet en klage.
(51)
Målene for dette direktiv, nemlig indførelse af en særlig indrejseprocedure, vedtagelse af betingelser for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på sæsonarbejde og fastlæggelse af deres rettigheder som sæsonarbejdere, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU), under hensyntagen til indvandrings- og beskæftigelsespolitikken på europæisk og nationalt plan. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(52)
Dette direktiv respekterer de grundlæggende rettigheder og de principper, der er anerkendt ved Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, navnlig artikel 7, artikel 15, stk. 3, artikel 17, artikel 27, artikel 28, artikel 31 og artikel 33, stk. 2, i overensstemmelse med artikel 6 i TEU.
(53)
I henhold til den fælles politiske erklæring af 28. september 2011 fra medlemsstaterne og Kommissionen om forklarende dokumenter (15) har medlemsstaterne forpligtet sig til i tilfælde, hvor det er berettiget, at lade meddelelsen af gennemførelsesforanstaltninger ledsage af et eller flere dokumenter, der forklarer forholdet mellem et direktivs bestanddele og de tilsvarende dele i de nationale gennemførelsesinstrumenter. I forbindelse med dette direktiv finder lovgiver, at fremsendelsen af sådanne dokumenter er berettiget.
(54)
I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, og med forbehold af artikel 4 i samme protokol deltager disse medlemsstater ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som derfor ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i disse medlemsstater.
(55)
I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark -
VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
KAPITEL I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Genstand
1. Dette direktiv fastsætter betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på arbejde som sæsonarbejdere og fastlægger sæsonarbejderes rettigheder.
2. For ophold i indtil 90 dage finder dette direktiv anvendelse med forbehold af Schengenreglerne, særlig visumkodeksen, Schengen-grænsekodeksen og forordning (EF) nr. 539/2001.
Artikel 2
Anvendelsesområde
1. Dette direktiv finder anvendelse på tredjelandsstatsborgere, der er bosiddende uden for medlemsstaternes område, og som ansøger om eller har fået tilladelse i overensstemmelserne med vilkårene i dette direktiv til indrejse på en medlemsstats område med henblik på beskæftigelse som sæsonarbejdere.
Dette direktiv finder ikke anvendelse på tredjelandsstatsborgere, som på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen har bopæl på en medlemsstats område, dog med undtagelse af de i artikel 15 omhandlede tilfælde.
2. Ved gennemførelsen af dette direktiv anfører medlemsstaterne, eventuelt efter høring af arbejdsmarkedets parter, på en liste, hvilke beskæftigelsessektorer, som omfatter sæsonbestemte aktiviteter. Medlemsstaterne kan ændre den nævnte liste, eventuelt efter høring af arbejdsmarkedets parter. Medlemsstaterne meddeler sådanne ændringer til Kommissionen.
3. Direktivet finder ikke anvendelse på tredjelandsstatsborgere,
a)
der som led i udveksling af tjenesteydelser, jf. artikel 56 i TEUF, udfører aktiviteter på vegne af virksomheder, der er etableret i en anden medlemsstat, herunder tredjelandsstatsborgere, der er udstationeret af virksomheder, der er etableret i en medlemsstat, som led i udveksling af tjenesteydelser i overensstemmelser med direktiv 96/71/EF
b)
der er familiemedlemmer til EU-borgere, der har udøvet deres ret til fri bevægelighed i Unionen, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF (16)
c)
der, sammen med deres familiemedlemmer og uanset nationalitet, i henhold til aftaler indgået enten mellem Unionen og medlemsstaterne eller mellem Unionen og tredjelande har en ret til fri bevægelighed, der svarer til EU-borgeres.
Artikel 3
Definitioner
I dette direktiv forstås ved:
a) »tredjelandsstatsborger«: enhver person, der ikke er borger i Den Europæiske Union som omhandlet i artikel 20, stk. 1, i TEUF
b) »sæsonarbejder«: en tredjelandsstatsborger, der bevarer sin hovedbopæl i et tredjeland og lovligt og midlertidigt opholder sig på en medlemsstats område for at udføre en sæsonbestemt aktivitet i henhold til en eller flere tidsbegrænsede arbejdskontrakter, der er indgået direkte mellem den pågældende tredjelandsstatsborger og arbejdsgiveren, som er etableret i den pågældende medlemsstat
c) »sæsonbestemt aktivitet«: aktivitet, som er knyttet til en bestemt tid på året, hvor den fornødne arbejdskraft regelmæssigt og forudsigeligt er langt større, end det er tilfældet ved normale aktiviteter, på grund af en tilbagevendende begivenhed eller et mønster af begivenheder, der er knyttet til sæsonbestemte betingelser
d) »sæsonarbejdertilladelse«: en tilladelse, der udstedes i den udformning, der er fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 1030/2002 (17), der henviser til sæsonarbejde, og som giver indehaveren ret til at opholde sig og arbejde på en medlemsstats område i en periode på over 90 dage i overensstemmelse med dette direktiv
e) »visum til kortvarigt ophold«: en tilladelse, der udstedes af en medlemsstat i henhold til artikel 2, nr. 2), litra a), i visumkodeksen, eller som udstedes i henhold til den nationale ret i en medlemsstat, der ikke anvender Schengenreglerne fuldt ud
f) »visum til langvarigt ophold«: en tilladelse, der udstedes af en medlemsstat i henhold til artikel 18 i Schengengennemførelseskonventionen, eller som udstedes i henhold til den nationale ret i en medlemsstat, der ikke anvender Schengenreglerne fuldt ud
g) »kombineret ansøgningsprocedure«: en procedure, der på basis af én ansøgning fra en tredjelandsstatsborger om tilladelse til både at tage ophold og arbejde på en medlemsstats område, fører til en afgørelse om ansøgningen om en sæsonarbejdertilladelse
h) »tilladelse med henblik på sæsonarbejde«: enhver af de tilladelser, der er omhandlet i artikel 12, og som giver indehaveren ret til at opholde sig og arbejde på området i den medlemsstat, der udstedte tilladelsen i henhold til dette direktiv
i) »arbejdstilladelse«: en tilladelse udstedt af en medlemsstat i henhold til national ret med henblik på arbejde på den pågældende medlemsstats område.
Artikel 4
Gunstigere bestemmelser
1. Dette direktiv finder anvendelse med forbehold af gunstigere bestemmelser i:
a)
EU-retten, herunder bilaterale eller multilaterale aftaler, der er indgået mellem Unionen eller mellem Unionen og dens medlemsstater på den ene side og et eller flere tredjelande på den anden side
b)
bilaterale eller multilaterale aftaler, der er indgået mellem en eller flere medlemsstater og et eller flere tredjelande.
2. Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes ret til at vedtage eller opretholde gunstigere bestemmelser for de tredjelandsstatsborgere, der er omfattet af direktivet, for så vidt angår artikel 18, 19, 20, 23 og 25.
KAPITEL II
INDREJSEBETINGELSER
Artikel 5
Betingelser og krav i forbindelse med indrejse med henblik på arbejde som sæsonarbejder for ophold i indtil 90 dage
1. Ansøgninger om indrejse i en medlemsstat i overensstemmelse med dette direktiv for ophold i indtil 90 dage ledsages af:
a)
en gyldig arbejdskontrakt eller, hvis det er fastsat i national ret, administrative bestemmelser eller praksis, et bindende jobtilbud om sæsonarbejde i den pågældende medlemsstat hos en arbejdsgiver, der er etableret i medlemsstaten, med angivelse af
i)
arbejdssted og arbejdstype
ii)
ansættelsens varighed
iii)
løn
iv)
antallet af ugentlige eller månedlige arbejdstimer
v)
antallet af eventuelle betalte feriedage
vi)
eventuelle andre relevante arbejdsvilkår og
vii)
om muligt ansættelsens startdato
b)
dokumentation for, at den pågældende har eller efter national lovgivning har ret til at have en sygeforsikring, der dækker alle de risici, som den pågældende medlemsstats borgere normalt er dækket imod, i de tidsrum, hvor vedkommende i forbindelse med eller som følge af arbejde udført i den pågældende medlemsstat ikke er dækket af en sådan forsikring eller omfattet af tilsvarende rettigheder til ydelser
c)
dokumentation for, at sæsonarbejderen har tilstrækkelig indkvartering, eller at der vil blive stillet tilstrækkelig indkvartering til rådighed i overensstemmelse med artikel 20.
2. Medlemsstaterne kræver, at de specifikke oplysninger omhandlet i stk. 1, litra a), overholder gældende ret, kollektive overenskomster og/eller praksis.
3. På grundlag af den dokumentation, der er fremlagt i medfør af stk. 1, kræver medlemsstaterne, at sæsonarbejderen ikke gør brug af deres sociale ordninger.
4. Er det i arbejdskontrakten eller det bindende jobtilbud anført, at tredjelandsstatsborgeren skal udøve et lovreguleret erhverv, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF (18), kan medlemsstaten kræve, at ansøgeren fremlægger dokumentation for, at tredjelandsstatsborgeren opfylder betingelserne i national ret for udøvelse af det pågældende lovregulerede erhverv.
5. Ved behandlingen af ansøgningen om en tilladelse, jf. artikel 12, stk. 1, skal medlemsstater, der ikke anvender Schengenreglerne fuldt ud, kontrollere, at tredjelandsstatsborgeren:
a)
ikke udgør en risiko for ulovlig indvandring
b)
agter at forlade medlemsstatens område senest på den dato, hvor tilladelsen udløber.
Artikel 6
Indrejsebetingelser og -krav i forbindelse med beskæftigelse som sæsonarbejder for ophold på over 90 dage
1. Ansøgninger om indrejse i en medlemsstat i overensstemmelse med dette direktiv for ophold på over 90 dage ledsages af:
a)
en gyldig arbejdskontrakt eller, hvis det er fastsat i national ret, administrative bestemmelser eller praksis, et bindende jobtilbud om sæsonarbejde i den pågældende medlemsstat hos en arbejdsgiver, der er etableret i medlemsstaten, med angivelse af
i)
arbejdssted og arbejdstype
ii)
ansættelsens varighed
iii)
løn
iv)
antallet af ugentlige eller månedlige arbejdstimer
v)
antallet af eventuelle betalte feriedage
vi)
eventuelle andre relevante arbejdsvilkår og
vii)
om muligt ansættelsens startdato
b)
dokumentation for, at den pågældende har eller efter national lovgivning har ret til at have en sygeforsikring, der dækker alle de risici, som den pågældende medlemsstats borgere normalt er dækket imod, i de tidsrum, hvor vedkommende i forbindelse med eller som følge af arbejde udført i den pågældende medlemsstat ikke er dækket af en sådan forsikring eller omfattet af tilsvarende rettigheder til ydelser.
c)
dokumentation for, at sæsonarbejderen har tilstrækkelig indkvartering, eller at tilstrækkelig indkvartering vil blive stillet til rådighed i overensstemmelse med artikel 20.
2. Medlemsstaterne kræver, at de specifikke oplysninger omhandlet i stk. 1, litra a), overholder gældende ret, kollektive overenskomster og/eller praksis.
3. På grundlag af den fremlagte dokumentation, jf. stk. 1, kræver medlemsstaterne, at sæsonarbejderen under sit ophold har tilstrækkelige midler til at dække sit underhold uden at skulle gøre brug af deres sociale systemer.
4. Tredjelandsstatsborgere, som anses for at udgøre en trussel mod den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller folkesundheden, bevilges ikke indrejse.
5. Ved behandlingen af ansøgningen om en tilladelse som omhandlet i artikel 12, stk. 2, skal medlemsstaterne kontrollere, at tredjelandsstatsborgeren ikke udgør en risiko for ulovlig indvandring, og at den pågældende agter at forlade medlemsstatens område senest på den dato, hvor tilladelsen udløber.
6. Er det i arbejdskontrakten eller det bindende jobtilbud anført, at tredjelandsstatsborgeren skal udøve et lovreguleret erhverv, jf. direktiv 2005/36/EF, kan medlemsstaterne kræve, at ansøgeren fremlægger dokumentation for, at tredjelandsborgeren opfylder betingelserne i national ret for udøvelse af det pågældende lovregulerede erhverv.
7. Medlemsstaterne kræver, at tredjelandsstatsborgere skal være i besiddelse af gyldig rejselegitimation som fastsat i national ret. Medlemsstaterne kræver, at rejselegitimationens gyldighedsperiode dækker mindst gyldighedsperioden for tilladelsen med henblik på sæsonarbejde.
Medlemsstaterne kan derudover kræve:
a)
en længere gyldighedsperiode end det forventede ophold på højst tre måneder
b)
at rejselegitimationen er udstedt inden for de sidste ti år og
c)
at rejselegitimationen mindst indeholder to blanke sider.
Artikel 7
Antallet af tredjelandsborgere, der kan indrejse
Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes ret til at fastsætte antallet af tredjelandsstatsborgere, der kan indrejse på deres område med henblik på sæsonarbejde. På grundlag heraf kan en ansøgning om tilladelse med henblik på sæsonarbejde enten betragtes som uantagelig eller afslås.
Artikel 8
Grunde til afslag
1. Medlemsstaterne giver afslag på en ansøgning om tilladelse med henblik på sæsonarbejde, hvis:
a)
artikel 5 eller 6 ikke overholdes, eller
b)
de med henblik på artikel 5 eller 6 fremlagte dokumenter er erhvervet på uretmæssig vis eller er forfalskede, eller ulovligt ændret.
2. Medlemsstaterne giver, hvor det er relevant, afslag på en ansøgning om tilladelse med henblik på sæsonarbejde, hvis:
a)
arbejdsgiveren er blevet straffet i henhold til national ret for sort arbejde og/eller ulovlig beskæftigelse
b)
arbejdsgiverens virksomhed er i færd med at blive afviklet eller allerede er afviklet i henhold til nationale insolvenslove, eller hvis ingen økonomisk aktivitet finder sted, eller
c)
arbejdsgiveren er blevet straffet i henhold til artikel 17.
3. Medlemsstaterne kan undersøge, om det pågældende ledige job kan besættes med statsborgere i den pågældende medlemsstat, med andre EU-borgere eller med tredjelandsstatsborgere, der opholder sig lovligt i den pågældende medlemsstat; i så fald kan de give afslag på ansøgningen. Dette stykke finder anvendelse med forbehold af princippet om præference for EU-borgere som udtrykt i de relevante bestemmelser i de relevante tiltrædelsesakter.
4. Medlemsstaterne kan give afslag på en ansøgning om tilladelse med henblik på sæsonarbejde, hvis:
a)
arbejdsgiveren har tilsidesat sine juridiske forpligtelser vedrørende social sikring eller beskatning, arbejds- eller ansættelsesvilkår i henhold til gældende love og/eller kollektive overenskomster
b)
arbejdsgiveren har nedlagt en fuldtidsstilling med henblik på at oprette det ledige job, som af arbejdsgiveren søges besat under anvendelse af dette direktiv, inden for de sidste 12 måneder forud for ansøgningsdatoen eller
c)
tredjelandsstatsborgeren ikke har opfyldt forpligtelserne som følge af en tidligere afgørelse om indrejse som sæsonarbejder.
5. Med forbehold af stk. 1 tager enhver afgørelse om afslag på ansøgningen hensyn til sagens særlige omstændigheder, herunder sæsonarbejderens interesser, og overholder proportionalitetsprincippet.
6. Grundene til at give afslag på udstedelse af et visum til kortvarigt ophold er fastlagt i de relevante bestemmelser i visumkodeksen.
Artikel 9
Inddragelse af tilladelsen med henblik på sæsonarbejde
1. Medlemsstaterne inddrager tilladelsen med henblik på sæsonarbejde, hvis:
a)
dokumenterne fremlagt med henblik på artikel 5 eller 6 blev erhvervet på uretmæssig vis eller forfalsket eller ulovligt ændret, eller
b)
indehaveren opholder sig i medlemsstaten med andre formål end det, tilladelsen hviler på.
2. Medlemsstaterne inddrager, hvor det er relevant, tilladelsen med henblik på sæsonarbejde, hvis:
a)
arbejdsgiveren er blevet straffet i henhold til national ret for sort arbejde og/eller ulovlig beskæftigelse
b)
arbejdsgiverens virksomhed er i færd med at blive eller er blevet afviklet i henhold til nationale insolvenslove, eller hvis ingen økonomisk aktivitet finder sted, eller
c)
arbejdsgiveren er blevet straffet i henhold til artikel 17.
3. Medlemsstaterne kan inddrage tilladelsen med henblik på sæsonarbejde, hvis:
a)
artikel 5 eller 6 ikke overholdes eller ikke længere overholdes
b)
arbejdsgiveren har tilsidesat sine juridiske forpligtelser vedrørende social sikring eller beskatning, arbejds- eller ansættelsesvilkårene i henhold til gældende ret og/eller kollektive overenskomster, eller
c)
arbejdsgiveren ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til arbejdskontrakten, eller
d)
arbejdsgiveren har nedlagt en fuldtidsstilling med henblik på at oprette det ledige job, som arbejdsgiveren forsøger at besætte under anvendelse af dette direktiv, inden for de sidste 12 måneder forud for ansøgningsdatoen.
4. Medlemsstaterne kan inddrage en tilladelse med henblik på sæsonarbejde, hvis tredjelandsstatsborgeren ansøger om international beskyttelse i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU (19), eller om beskyttelse i henhold til den pågældende medlemsstats nationale ret, internationale forpligtelser eller praksis.
5. Med forbehold af stk. 1 tager enhver afgørelse om inddragelse af tilladelsen hensyn til sagens særlige omstændigheder, herunder sæsonarbejderens interesser, og respekterer proportionalitetsprincippet.
6. Grundene til annullering eller inddragelse af et visum til kortvarigt ophold er reguleret i de relevante bestemmelser i visumkodeksen.
Artikel 10
Pligt til samarbejde
Medlemsstaterne kan kræve, at arbejdsgiveren fremlægger alle relevante oplysninger, der er nødvendige for udstedelse, forlængelse eller fornyelse af tilladelsen med henblik på sæsonarbejde.
KAPITEL III
PROCEDURE OG ANSØGNINGER MED HENBLIK PÅ SÆSONARBEJDE
Artikel 11
Adgang til oplysninger
1. Medlemsstaterne sørger for, at oplysninger om al den dokumentation, der er påkrævet i forbindelse med en ansøgning, og oplysninger om indrejse og ophold, herunder om sæsonarbejderens rettigheder og forpligtelser og retssikkerhedsgarantier, er let tilgængelige for ansøgerne.
2. Når medlemsstaterne udsteder en tilladelse til tredjelandsstatsborgere med henblik på sæsonarbejde, gives de også skriftlige oplysninger om deres rettigheder og forpligtelser i henhold til dette direktiv, herunder klageprocedurer.
Artikel 12
Tilladelser med henblik på sæsonarbejde
1. Ved ophold i indtil 90 dage udsteder medlemsstaterne til tredjelandsstatsborgere, der opfylder artikel 5 og ikke er omfattet af de grunde, der er fastsat i artikel 8, en af følgende tilladelser med henblik på sæsonarbejde, jf. dog reglerne om udstedelse af visum til kortvarigt ophold som fastlagt i visumkodeksen og i Rådets forordning (EF) nr. 1683/95 (20):
a)
et visum til kortvarigt ophold med angivelse af, at det er udstedt med henblik på sæsonarbejde
b)
et visum til kortvarigt ophold og en arbejdstilladelse med angivelse af, at de er udstedt med henblik på sæsonarbejde, eller
c)
en arbejdstilladelse med angivelse af, at den er udstedt med henblik på sæsonarbejde, hvis tredjelandsstatsborgeren er undtaget fra visumkravet i henhold til bilag II til forordning (EF) nr. 539/2001 og den pågældende medlemsstat ikke anvender nævnte forordnings artikel 4, stk. 3, på denne.
Ved gennemførelsen af dette direktiv tilvejebringer medlemsstaterne enten de i litra a) og c) omhandlede tilladelser eller de i litra b) og c) omhandlede tilladelser.
2. Ved ophold på over 90 dage udsteder medlemsstaterne følgende tilladelser med henblik på sæsonarbejde til tredjelandsstatsborgere, der opfylder artikel 6 og som ikke er omfattet af grundene i artikel 8:
a)
et visum til langvarigt ophold med angivelse af, at det er udstedt med henblik på sæsonarbejde
b)
en sæsonarbejdertilladelse eller
c)
en sæsonarbejdertilladelse ledsaget af et visum til langvarigt ophold, hvis visummet til langvarigt ophold er påkrævet i henhold til national ret for indrejse på medlemsstatens område.
Ved gennemførelsen af dette direktiv tilvejebringer medlemsstaterne kun en af de i litra a), b) og c) omhandlede tilladelser.
3. Med forbehold af Schengenreglerne fastlægger medlemsstaterne, hvorvidt en ansøgning skal indgives af tredjelandsstatsborgeren og/eller af arbejdsgiveren.
Medlemsstaternes pligt til at bestemme, om en ansøgning skal indgives af tredjelandsstatsborgeren og/eller af arbejdsgiveren, berører ikke ordninger, der kræver, at begge deltager i proceduren.
4. Sæsonarbejdertilladelsen, jf. stk. 2, første afsnit, litra b) og c), udstedes af de kompetente myndigheder i medlemsstaterne under anvendelse af det format, der er fastsat i forordning (EF) nr. 1030/2002. Medlemsstaterne anfører på tilladelsen, at den er udstedt med henblik på sæsonarbejde.
5. I tilfælde af visa til langvarigt ophold anfører medlemsstaterne i overensstemmelse med punkt 12 i bilaget til forordning (EF) nr. 1683/95 i feltet »bemærkninger« på visummærkaten til langvarigt ophold, at visummet er udstedt med henblik på sæsonarbejde.
6. Medlemsstaterne kan anføre yderligere oplysninger vedrørende sæsonarbejderens ansættelsesforhold i papirformat eller lagre sådanne oplysninger elektronisk, jf. artikel 4 i forordning (EF) nr. 1030/2002 og punkt 16, litra a), i forordningens bilag.
7. Når et visum er påkrævet udelukkende med henblik på indrejse på en medlemsstats område og tredjelandsstatsborgeren opfylder betingelserne for at få udstedt en sæsonarbejdertilladelse i henhold til stk. 2, første afsnit, litra c), giver den pågældende medlemsstat tredjelandsstatsborgeren den fornødne bistand til at erhverve det krævede visum.
8. Udstedelsen af et langvarigt visum som omhandlet i stk. 2, første afsnit, litra a), er med forbehold for muligheden for, at medlemsstater udsteder en forudgående tilladelse til at arbejde i den pågældende medlemsstat.
Artikel 13
Ansøgninger om en sæsonarbejdertilladelse
1. Medlemsstaterne udpeger de myndigheder, der har kompetence til at modtage og træffe afgørelse om ansøgninger om og udstede sæsonarbejdertilladelser.
2. En ansøgning om en sæsonarbejdertilladelse indgives inden for rammerne af en kombineret ansøgningsprocedure.
Artikel 14
Opholdets varighed
1. Medlemsstaterne fastlægger en maksimal opholdsperiode for sæsonarbejdere, som ikke må være mindre end fem måneder og ikke må være mere end ni måneder i en given periode på 12 måneder. Efter udløbet af denne periode skal tredjelandsstatsborgeren forlade medlemsstatens område, medmindre den pågældende medlemsstat har udstedt en opholdstilladelse i henhold til national ret eller EU-ret til andre formål end med henblik på sæsonarbejde.
2. Medlemsstaterne kan fastsætte en maksimumsperiode i en given periode på 12 måneder, inden for hvilken en arbejdsgiver kan hyre sæsonarbejdere. Denne periode må ikke være mindre end den maksimale opholdsperiode, som er fastsat i henhold til stk. 1.
Artikel 15
Forlængelse af ophold eller fornyelse af tilladelsen med henblik på sæsonarbejde
1. Inden for den maksimumsperiode, som er omhandlet i artikel 14, stk. 1, og med forbehold af at artikel 5 eller 6 overholdes, og de grunde, der er fastsat i artikel 8, stk. 1, litra b), artikel 8, stk. 2, og, hvis det er relevant, artikel 8, stk. 4, ikke gør sig gældende, bevilger medlemsstaterne sæsonarbejdere én forlængelse af deres ophold, når sæsonarbejdere forlænger deres kontrakt med samme arbejdsgiver.
2. Medlemsstaterne kan i henhold til deres nationale ret tillade sæsonarbejdere at forlænge deres kontrakt med samme arbejdsgiver og deres ophold mere end én gang, forudsat at maksimumsperioden i artikel 14, stk. 1, ikke overskrides.
3. Inden for den maksimumsperiode, som er omhandlet i artikel 14, stk. 1, og med forbehold af at artikel 5 eller 6 er overholdt, og de grunde, der er fastsat i artikel 8, stk. 1, litra b), artikel 8, stk. 2, og, hvis det er relevant, artikel 8, stk. 4, ikke gør sig gældende, bevilger medlemsstaterne sæsonarbejdere én forlængelse af deres ophold ved ansættelse hos en anden arbejdsgiver.
4. Medlemsstaterne kan i henhold til deres nationale ret tillade sæsonarbejdere at lade sig ansætte hos en anden arbejdsgiver og forlænge deres ophold mere end én gang, forudsat at maksimumsperioden i artikel 14, stk. 1, ikke overskrides.
5. Med henblik på stk. 1-4 accepterer medlemsstaterne, at sæsonarbejdere, der er indrejst i henhold til dette direktiv, og som opholder sig på den pågældende medlemsstats område, indgiver en ansøgning.
6. Medlemsstaterne kan give afslag på forlængelse af opholdet eller fornyelse af tilladelsen med henblik på sæsonarbejde, når det pågældende ledige job kan besættes med statsborgere i den pågældende medlemsstat, med andre EU-borgere eller med tredjelandsstatsborgere, der opholder sig lovligt i medlemsstaten. Dette stykke finder anvendelse med forbehold af princippet om præference for EU-borgere som udtrykt i de relevante bestemmelser i de relevante tiltrædelsesakter.
7. Medlemsstaterne giver afslag på forlængelse af opholdet eller fornyelse af tilladelsen med henblik på sæsonarbejde, når opholdets maksimale varighed, jf. artikel 14, stk. 1, er nået.
8. Medlemsstaterne kan give afslag på forlængelse af opholdet eller fornyelse af en tilladelse med henblik på sæsonarbejde, hvis tredjelandsstatsborgeren ansøger om international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU, eller hvis tredjelandsstatsborgeren ansøger om beskyttelse i henhold til den pågældende medlemsstats nationale ret, internationale forpligtelser eller praksis.
9. Artikel 9, stk. 2 og artikel 9, stk. 3, litra b), c) og d), finder ikke anvendelse på sæsonarbejdere, som ansøger om ansættelse hos en anden arbejdsgiver i henhold til nærværende artikels stk. 3, når disse bestemmelser finder anvendelse på den tidligere arbejdsgiver.
10. Grundene til forlængelse af et visum til kortvarigt ophold er reguleret i de relevante bestemmelser i visumkodeksen.
11. Med forbehold af artikel 8, stk. 1, tager enhver afgørelse om anvendelse af en forlængelse eller fornyelse hensyn til sagens særlige omstændigheder, herunder sæsonarbejderens interesser, og respekterer proportionalitetsprincippet.
Artikel 16
Lempelse af genindrejse
1. Medlemsstaterne lemper genindrejse for tredjelandsstatsborgere, der har opnået tilladelse til indrejse i den pågældende medlemsstat som sæsonarbejdere i mindst et af de foregående fem år, og som under hvert af deres ophold fuldt ud respekterede de betingelser, der gør sig gældende for sæsonarbejdere i henhold til dette direktiv.
2. Lempelsen i stk. 1 kan omfatte en eller flere foranstaltninger, f.eks.:
a)
meddelelse af en fritagelse fra kravet om indgivelse af et eller flere af de i artikel 5 eller 6 omhandlede dokumenter
b)
udstedelse af flere sæsonarbejdertilladelser i ét administrativt dokument
c)
en fremskyndet procedure, som fører til en afgørelse om ansøgningen om en sæsonarbejdertilladelse eller et visum til langvarigt ophold
d)
prioritet ved behandlingen af ansøgninger om indrejse som sæsonarbejder, idet der bl.a. tages hensyn til tidligere indrejse, når der træffes afgørelse om ansøgninger med henblik på opbrug af indrejsekvoter.
Artikel 17
Sanktioner mod arbejdsgivere
1. Medlemsstaterne indfører sanktioner over for arbejdsgivere, som ikke har opfyldt forpligtelserne i henhold til dette direktiv, herunder nægte arbejdsgivere, der groft har tilsidesat deres forpligtelser i henhold til dette direktiv, at ansætte sæsonarbejdere. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.
2. Medlemsstaterne sikrer, at hvis tilladelsen med henblik på sæsonarbejde inddrages i medfør af artikel 9, stk. 2, og artikel 9, stk. 3, litra b), c) og d), er arbejdsgiveren ansvarlig for at udbetale erstatning til sæsonarbejderen i henhold til de nationalretlige procedurer. Ethvert ansvar skal omfatte alle udestående forpligtelser, som arbejdsgiveren skulle have opfyldt, hvis tilladelsen med henblik på sæsonarbejde ikke var blevet inddraget.
3. Hvis arbejdsgiveren er en underkontrahent, som har overtrådt dette direktiv, og hvis hovedkontrahenten og eventuelle mellemliggende underkontrahenter ikke har overholdt kravene om nødvendig omhu som defineret i national ret, kan hovedkontrahenten og eventuelle mellemliggende underkontrahenter:
a)
gøres til genstand for de i stk. 1 omhandlede sanktioner
b)
i tillæg til eller i stedet for arbejdsgiveren gøres ansvarlig for at udbetale en eventuel erstatning, som denne er skyldig sæsonarbejderen i henhold til stk. 2
c)
i tillæg til eller i stedet for arbejdsgiveren gøres ansvarlig for at udbetale eventuelle efterbetalinger til sæsonarbejderen i henhold til national ret.
Medlemsstaterne kan i deres nationale ret fastsætte strengere ansvarsregler.
Artikel 18
Proceduremæssige garantier
1. Medlemsstaternes kompetente myndigheder træffer en afgørelse om ansøgningen om tilladelse med henblik på sæsonarbejde. De kompetente myndigheder meddeler skriftligt afgørelsen til ansøgeren hurtigst muligt og senest 90 dage efter indgivelsen af den fuldstændige ansøgning i overensstemmelse med meddelelsesprocedurerne i henhold til national ret.
2. I tilfælde af en ansøgning om forlængelse af ophold eller om fornyelse af tilladelsen i medfør af artikel 15 tager medlemsstaterne alle rimelige skridt til at sikre, at sæsonarbejderen ikke er forpligtet til at afbryde sit ansættelsesforhold med samme arbejdsgiver eller forhindres i at ændre arbejdsgiver som følge af igangværende administrative procedurer.
Udløber gyldighedsperioden for tilladelsen med henblik på sæsonarbejde under forlængelses- eller fornyelsesproceduren i henhold til medlemsstaternes nationale ret, tillader medlemsstaterne sæsonarbejderen at opholde sig på deres område, indtil de kompetente myndigheder har truffet en afgørelse om ansøgningen, forudsat at ansøgningen blev indgivet inden for denne tilladelses gyldighedsperiode, og den i artikel 14, stk. 1, omhandlede frist ikke er udløbet.
Ved anvendelsen af andet afsnit kan medlemsstaterne bl.a. træffe afgørelse om:
a)
at udstede nationale midlertidige opholdstilladelser eller tilsvarende tilladelser, indtil en afgørelse er truffet,
b)
at tillade sæsonarbejderen at arbejde, indtil den nævnte afgørelse er truffet.
Under behandlingen af ansøgningen om forlængelse eller fornyelse, anvendes de relevante bestemmelser i dette direktiv.
3. Hvis de oplysninger eller den dokumentation, der er vedlagt til støtte for ansøgningen, er ufuldstændige, giver de kompetente myndigheder inden for et rimeligt tidsrum ansøgeren meddelelse om, hvilke yderligere oplysninger der kræves, og fastsætter en rimelig frist for fremlæggelse af disse. Det tidsrum, der er omhandlet i stk. 1, suspenderes, indtil de kompetente myndigheder har modtaget de fornødne supplerende oplysninger.
4. Grundene til en afgørelse, som erklærer en ansøgning om tilladelse med henblik på sæsonarbejde uantagelig, eller som giver afslag på en ansøgning om tilladelse med henblik på sæsonarbejde eller afviser en forlængelse af opholdet eller fornyelse af tilladelsen med henblik på sæsonarbejde meddeles ansøgeren skriftligt. Både sæsonarbejderen og, hvis fastsat i national ret, arbejdsgiveren meddeles skriftligt grundene til en afgørelse om inddragelse af tilladelsen med henblik på sæsonarbejde.
5. Enhver afgørelse, som erklærer en ansøgning om tilladelse med henblik på sæsonarbejde uantagelig, eller som giver afslag på ansøgningen, en forlængelse af opholdet eller fornyelse af en tilladelse med henblik på sæsonarbejde eller inddrager en tilladelse med henblik på sæsonarbejde kan anfægtes juridisk i den pågældende medlemsstat i henhold til national ret. I den skriftlige meddelelse angives den domstol eller administrative myndighed, hvortil den pågældende kan indgive klage, og fristen for indgivelse af klagen.
6. De proceduremæssige garantier vedrørende visa til kortvarigt ophold er fastlagt i de relevante bestemmelser i visumkodeksen.
Artikel 19
Gebyrer og omkostninger
1. Medlemsstaterne kan opkræve gebyrer for behandling af ansøgninger i overensstemmelse med dette direktiv. Sådanne gebyrer må ikke være uforholdsmæssige eller urimelige. Gebyrer for visa til kortvarigt ophold er omfattet af de relevante bestemmelser i Schengenreglerne. Hvis disse gebyrer betales af tredjelandsstatsborgeren, kan medlemsstaterne fastsætte, at de i henhold til national ret kan godtgøres af arbejdsgiveren.
2. Medlemsstaterne kan kræve, at arbejdsgivere, der ansætter sæsonarbejdere, betaler for:
a)
rejseomkostningerne fra sæsonarbejderens oprindelsesland til arbejdsstedet i den pågældende medlemsstat og retur
b)
udgifterne til den i artikel 5, stk. 1, litra b), og artikel 6, stk. 1, litra b), omhandlede sygeforsikring.
Afholder arbejdsgiverne sådanne omkostninger og udgifter, må de ikke kræve, at sæsonarbejderen refunderer disse.
Artikel 20
Indkvartering
1. Medlemsstaterne kræver dokumentation for, at sæsonarbejderens indkvartering er af en tilstrækkelig standard i henhold til national ret og/eller praksis under dennes ophold. Den kompetente myndighed meddeles enhver ændring af sæsonarbejderens indkvartering.
2. Hvis indkvarteringen arrangeres af eller gennem arbejdsgiveren:
a)
sæsonarbejderen kan eventuelt betale for indkvartering, men udgifterne hertil må ikke stå i et urimeligt forhold til sæsonarbejderens nettoløn eller til indkvarteringens kvalitet. Lejen fratrækkes ikke automatisk sæsonarbejderens løn
b)
arbejdsgiveren giver sæsonarbejderen en lejekontrakt eller et tilsvarende dokument, hvoraf lejebetingelserne for indkvarteringen klart fremgår
c)
arbejdsgiveren sikrer, at indkvarteringen opfylder de generelle sundheds- og sikkerhedsstandarder, som gælder i den pågældende medlemsstat.
Artikel 21
Jobanvisning gennem den offentlige arbejdsformidling
Medlemsstaterne kan beslutte, at jobanvisning for sæsonarbejdere kun må foretages af en offentlig arbejdsformidling.
KAPITEL IV
RETTIGHEDER
Artikel 22
Rettigheder i henhold til tilladelse med henblik på sæsonarbejde
I gyldighedsperioden for den i artikel 12 omhandlede tilladelse har indehaveren mindst følgende rettigheder:
a)
ret til indrejse og ophold i den medlemsstat, der udstedte tilladelsen
b)
fri adgang til hele området i den medlemsstat, der udstedte tilladelsen, i overensstemmelse med national ret
c)
ret til udøvelse af den konkrete beskæftigelse, som tilladelsen giver mulighed for i henhold til national ret.
Artikel 23
Retten til ligebehandling
1. Sæsonarbejdere har ret til samme behandling som statsborgere i modtagermedlemsstaten, under alle omstændigheder med hensyn til følgende:
a)
ansættelsesvilkår, herunder mindstealder for arbejde og arbejdsvilkår, herunder løn og afskedigelse, arbejdstid, orlov og ferie samt krav til sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen
b)
strejkeret og aktionsret i henhold til modtagermedlemsstatens nationale ret og praksis, og foreningsfrihed og frihed til medlemskab af en arbejdstagerorganisation eller enhver organisation, hvis medlemmer udøver et bestemt erhverv, herunder rettigheder og fordele som følge af et sådant medlemskab, herunder retten til at forhandle og indgå kollektive overenskomster, uden at dette berører de nationale bestemmelser om den offentlige orden og sikkerhed
c)
efterbetalinger, som skal foretages af arbejdsgiverne, vedrørende al udestående løn til tredjelandsstatsborgeren
d)
de socialsikringsområder, der er omhandlet i artikel 3 i forordning (EF) nr. 883/2004
e)
adgang til varer og tjenester og til levering af varer og tjenester, der stilles til rådighed for offentligheden, undtagen boliger, med forbehold af aftalefriheden i henhold til EU-retten og national ret
f)
rådgivning om sæsonarbejde på arbejdsformidlingskontorer
g)
uddannelse og erhvervsuddannelse
h)
anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre erhvervsmæssige kvalifikationer i overensstemmelse med de relevante nationale procedurer
i)
skattefordele, forudsat at sæsonarbejderen betragtes som fastboende i beskatningsmæssig henseende i den pågældende medlemsstat.
Sæsonarbejdere, der flytter til et tredjeland, eller efterladte efter sådanne sæsonarbejdere, der har ophold i et tredjeland på det tidspunkt, hvor de opnår deres rettigheder fra sæsonarbejderen, får udbetalt lovbestemte pensionsydelser, der er baseret på sæsonarbejderens tidligere beskæftigelse og erhvervet i overensstemmelse med den lovgivning, der er omhandlet i artikel 3 i forordning (EF) nr. 883/2004, på samme vilkår og med samme satser som statsborgere i den pågældende medlemsstat, når de flytter til et tredjeland.
2. Medlemsstaterne kan begrænse retten til ligebehandling:
i)
i henhold til stk. 1, første afsnit, litra d), ved at udelukke familieydelser og arbejdsløshedsunderstøttelse, jf. dog forordning (EU) nr. 1231/2010
ii)
i henhold til stk. 1, første afsnit, litra g), ved at begrænse dens anvendelse til uddannelse og erhvervsuddannelse, som er direkte forbundet med den specifikke beskæftigelse, og ved at udelade stipendier og studiestøtte, lån eller anden støtte
iii)
i henhold til stk. 1, første afsnit, litra i), med hensyn til skattefordele ved at begrænse dens anvendelse til situationer, hvor det registrerede eller sædvanlige opholdssted for familiemedlemmerne til en sæsonarbejder, som vedkommende ansøger om fordele for, ligger inden for den pågældende medlemsstats område.
3. Retten til ligebehandling, som er omhandlet i stk. 1, berører ikke medlemsstaternes ret til at inddrage tilladelser eller afslå at forlænge eller forny tilladelser med henblik på sæsonarbejde i henhold til artikel 9 og artikel 15.
Artikel 24
Overvågning, vurdering og inspektioner
1. Medlemsstaterne vedtager foranstaltninger med henblik på at forebygge eventuelt misbrug og pålægge sanktioner for overtrædelser af dette direktiv. Disse foranstaltninger omfatter overvågning, vurdering og i givet fald inspektion i henhold til national ret eller administrativ praksis.
2. Medlemsstaterne sikrer, at arbejdstilsynet eller de kompetente myndigheder og, hvis dette er fastlagt i national ret for nationale arbejdstagere, organisationer, der repræsenterer arbejdstagernes interesser, har adgang til arbejdspladsen og med arbejdstagerens samtykke til indkvarteringsfaciliteterne.
Artikel 25
Lettere klageadgang
1. Medlemsstaterne sikrer, at der er effektive mekanismer, hvorigennem sæsonarbejdere kan indgive klager over deres arbejdsgivere, direkte eller gennem tredjeparter, som i henhold til kriterierne i deres nationale lovgivning kan have en legitim interesse i at sikre, at dette direktiv overholdes, eller gennem en kompetent myndighed i medlemsstaten, når national ret giver mulighed for dette.
2. Medlemsstaterne sikrer, at tredjeparter, der efter kriterierne i deres nationale ret har en legitim interesse i at sikre, at dette direktiv overholdes, enten på vegne af eller til støtte for en sæsonarbejder, med dennes godkendelse kan indbringe klager til civilretslige eller administrative instanser, undtagen for så vidt angår procedurer og afgørelser vedrørende visa til kortvarigt ophold, der er udstedt med henblik på gennemførelsen af dette direktiv.
3. Medlemsstaterne sikrer, at sæsonarbejdere har samme adgang som andre arbejdstagere i et tilsvarende job til foranstaltninger til beskyttelse mod afskedigelse eller anden ufordelagtig behandling fra arbejdsgiverens side som reaktion på en klage inden for virksomheden eller enhver form for retsforfølgelse med det formål at sikre, at dette direktiv overholdes.
KAPITEL V
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 26
Statistikker
1. Medlemsstaterne indberetter statistiske oplysninger til Kommissionen om antallet af tilladelser med henblik på sæsonarbejde, som de har udstedt for første gang, og så vidt muligt om antallet af tredjelandsstatsborgere, hvis tilladelse med henblik på sæsonarbejde er blevet forlænget, fornyet eller inddraget. Disse statistikker fordeles på statsborgerskab og så vidt muligt på tilladelsens gyldighedsperiode og erhvervssektoren.
2. De statistiske oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, baseres på referenceperioder på et kalenderår og indberettes til Kommissionen senest seks måneder efter referenceårets udløb. Det første referenceår er 2017.
3. De statistiske oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, indberettes i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 862/2007 (21).
Artikel 27
Aflæggelse af rapport
Kommissionen forelægger hvert tredje år og første gang senest den 30. september 2019 Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om anvendelsen af dette direktiv i medlemsstaterne og foreslår i givet fald de nødvendige ændringer.
Artikel 28
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 30. september 2016. De meddeler straks Kommissionen teksten til disse love og bestemmelser.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale love og bestemmelser, som de vedtager på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 29
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 30
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 26. februar 2014.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2014/36/EU IRÁNYELVE
(2014. február 26.)
a harmadik országbeli állampolgárok idénymunkásként való munkavállalás céljából való belépésének és tartózkodásának feltételeiről
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 79. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontjára,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére (2),
rendes jogalkotási eljárás keretében (3),
mivel:
(1)
Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség fokozatos létrehozása céljából rendelkezik a menekültügy, a bevándorlás és a harmadik országbeli állampolgárok jogainak védelme terén elfogadandó intézkedésekről.
(2)
Az EUMSZ úgy rendelkezik, hogy az Unió közös bevándorlási politikát alakít ki, amelynek célja a migrációs hullámok hatékony kezelése azok minden szakaszában, és méltányos bánásmód biztosítása a harmadik országok azon állampolgárai számára, akik jogszerűen tartózkodnak valamely tagállamban. Ebből a célból az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak intézkedéseket kell megállapítania a harmadik országbeli állampolgárok beutazásának és tartózkodásának feltételeire, valamint jogainak meghatározására vonatkozóan.
(3)
Az Európai Tanács által annak 2004. november 4-i ülésén elfogadott Hágai Program elismerte, hogy a legális migráció fontos szerepet fog játszani a gazdasági fejlődés elősegítésében, és felkérte a Bizottságot, hogy terjesszen elő a legális migrációra vonatkozó szakpolitikai tervet, beleértve a beutazás és tartózkodás engedélyezésére vonatkozó olyan eljárásokat, amelyek képesek gyorsan alkalmazkodni a migráns munkaerő iránti munkaerő-piaci keresletben megfigyelhető ingadozásokhoz.
(4)
Az Európai Tanács a 2006. december 14-15-i ülésén számos intézkedésről állapodott meg 2007-re vonatkozóan. Az említett intézkedések közé tartozik többek között a nemzeti hatásköröket teljes mértékben tiszteletben tartó, megfelelően irányított legális bevándorlásra vonatkozó szakpolitikák kidolgozása is annak érdekében, hogy segítséget nyújtson a tagállamok jelenlegi és jövőbeli munkaerő-szükségleteinek kielégítéséhez. Az Európai Tanács kérte, hogy kerüljön sor az ideiglenes migrációt megkönnyítő eszközök feltérképezésére is.
(5)
Az Európai Tanács 2008. október 16-i ülésén elfogadott Európai Bevándorlási és Menekültügyi Paktum kifejezi az Unió és tagállamai elkötelezettségét az iránt, hogy a migráció jelentette kihívásokat és lehetőségeket méltányos, hatékony és következetes szakpolitika keretében kezeljék. A paktum a közös bevándorláspolitika alapját képezi, melyet a tagállamok közötti szolidaritás szelleme, valamint a harmadik országokkal folytatott, a migrációs áramlások megfelelő kezelésén alapuló együttműködés vezérel nem csupán a fogadó országok, hanem a származási országok és a migránsok érdekében is.
(6)
Az Európai Tanács a 2009. december 11-én elfogadott Stockholmi Programban elismeri, hogy a munkaerő bevándorlása hozzájárulhat a versenyképesség és a gazdaság élénkítéséhez, valamint - összefüggésben az Unió előtt álló fontos demográfiai kihívásokkal, melyek miatt nőni fog a munkaerő iránti kereslet - a rugalmas bevándorláspolitika jelentősen hozzájárul majd az Unió hosszú távú gazdasági fejlődéséhez és teljesítményéhez. A Stockholmi Program kiemeli annak fontosságát is, hogy biztosítani kell a tagállamok területén jogszerűen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárokkal való méltányos bánásmódot, valamint a migráció és fejlesztés közötti kapcsolat optimalizálását. A Stockholmi Program felkérést tartalmaz a Bizottsághoz és az Európai Tanácshoz, hogy folytassák a Bizottság 2005. december 21-i közleményében foglalt, a legális migrációról szóló politikai terv végrehajtását.
(7)
Ezen irányelvnek hozzá kell járulnia a migrációs hullámok hatékony kezeléséhez az idényszerű ideiglenes migráció speciális területén, illetve az idénymunkások tisztességes munka- és életkörülményeinek biztosításához azáltal, hogy a beutazásra és tartózkodásra vonatkozóan méltányos és átlátható szabályokat rögzít, valamint meghatározza az idénymunkások jogait, miközben megfelelő ösztönzőkkel és biztosítékokkal megakadályozza, hogy az ideiglenes tartózkodás az engedélyezettnél tovább tartson vagy állandóvá váljon. Ezenkívül a 2009/52/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben (4) meghatározott szabályok hozzá fognak járulni annak megakadályozásához, hogy az ideiglenes tartózkodás illegális tartózkodássá váljon.
(8)
A tagállamoknak ezt az irányelvet nemen, fajon, bőrszínen, etnikai vagy társadalmi hovatartozáson, genetikai jellemzőkön, nyelven, valláson vagy meggyőződésen, politikai vagy egyéb véleményen, nemzeti kisebbséghez tartozáson, vagyonon, születésen, fogyatékosságon, életkoron vagy szexuális irányultságon alapuló megkülönböztetés nélkül kell végrehajtaniuk, különösen a 2000/43/EK tanácsi irányelvvel (5) és a 2000/78/EK tanácsi irányelvvel (6) összhangban.
(9)
Ez az irányelv nem érinti a vonatkozó csatlakozási okmányok kapcsolódó rendelkezéseiben meghatározott, a tagállamok munkaerőpiacaira való belépésre vonatkozó uniós preferencia elvét.
(10)
Ez az irányelv nem érinti a tagállamok azon jogát, hogy meghatározzák, hány harmadik országból érkező, harmadik országbeli állampolgár számára engedélyezik az idénymunka-vállalás céljából való beutazást és a területükön való tartózkodást az EUMSZ-ben meghatározottaknak megfelelően.
(11)
Ezen irányelv nem érinti a szolgáltatásnyújtásnak az EUMSZ 56. cikke keretében lefektetett feltételeit. Így különösen, nem érinti azokat a munkaviszonyra vonatkozó szabályokat, amelyek a 96/71/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (7) értelmében valamelyik tagállamban letelepedett vállalkozás által egy másik tagállam területén történő szolgáltatásnyújtás céljából kiküldött munkavállalókra vonatkoznak.
(12)
Ezen irányelv hatálya alá az idénymunkások és a munkáltatók közötti közvetlen munkaviszonynak kell tartoznia. Amennyiben azonban valamely tagállam nemzeti joga lehetővé teszi, hogy harmadik országbeli állampolgárok idénymunkásként a területére beutazzanak és ott tartózkodjanak a területén letelepedett olyan foglalkoztatási szolgálatokon vagy munkaerő-kölcsönző ügynökségeken keresztül, amelyek közvetlen szerződéses kapcsolatban állnak az idénymunkással, akkor ezen irányelv hatályának ezekre a szolgálatokra és ügynökségekre is ki kell terjednie.
(13)
Ezen irányelv átültetésekor a tagállamoknak - adott esetben a szociális partnerekkel konzultálva - el kell készíteniük azon foglalkoztatási ágazatok listáját, amelyek esetében a végzett tevékenységek az év adott szakaszához kötődnek. Az év adott szakaszához kötődő tevékenységek jellemzően olyan ágazatokban fordulnak elő, mint a mezőgazdaság és a kertészet (különösen a vetési/ültetési vagy betakarítási időszakban) vagy a turizmus (különösen a szabadságok időszakában).
(14)
Ezen irányelv fakultatív rendelkezéseinek végrehajtása során a tagállamoknak lehetőségük van arra, hogy a nemzeti jog erre vonatkozó rendelkezése esetén, és az EUMSZ 10. cikkében foglalt megkülönböztetésmentesség elvével összhangban kedvezőbb bánásmódban részesítsék adott harmadik országok állampolgárait más harmadik országok állampolgáraival szemben.
(15)
Idénymunkásként csak akkor nyújtható be beutazás és ott-tartózkodás engedélyezése iránti kérelem, ha a harmadik országbeli állampolgár lakóhelye a tagállamok területén kívül található.
(16)
Az ezen irányelvben meghatározott céllal kért beutazásnak és tartózkodásnak kellően indokolt esetekben megtagadhatónak kell lennie. Különösen abban az esetben kerülhet sor a beutazás és tartózkodás megtagadására, ha a tagállam a tények vizsgálata alapján úgy véli, hogy az érintett harmadik országbeli állampolgár veszélyt jelenthet a közrendre, a közbiztonságra vagy a közegészségre.
(17)
Ez az irányelv nem érinti a 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (8) alkalmazását.
(18)
Ez az irányelv nem érintheti hátrányosan a munkavállalás céljából valamely tagállamban már jogszerűen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok részére már biztosított jogokat.
(19)
A schengeni vívmányokat teljes körűen alkalmazó tagállamok esetében a 810/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (Vízumkódex) (9), az 562/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (a továbbiakban: a Schengeni Határ-ellenőrzési Kódex) (10), valamint az 539/2001/EK tanácsi rendeletet (11) teljes egészükben alkalmazni kell. Ennek megfelelően a kilencven napot meg nem haladó tartózkodás esetében az idénymunkásoknak a schengeni vívmányokat teljes körűen alkalmazó tagállamok területére történő beutazásának és ott-tartózkodásának feltételeit az említett jogi eszközök szabályozzák, míg ezen irányelv csak a foglalkoztatáshoz jutás kritériumait és követelményeit szabályozza. Azoknak a tagállamoknak az esetében, amelyek a schengeni vívmányokat nem alkalmazzák teljes körűen, az Egyesült Királyság és Írország kivételével, kizárólag a Schengeni Határ-ellenőrzési Kódex alkalmazandó. A schengeni vívmányoknak az ezen irányelvben említett rendelkezései a schengeni vívmányok azon részéhez tartoznak, amelyben Írország és az Egyesült Királyság nem vesz részt, és ezért ezeket a rendelkezések rájuk nem alkalmazandók.
(20)
Ennek az irányelvnek meg kell határoznia a beutazásra és tartózkodásra vonatkozó kritériumokat és követelményeket, valamint a kilencven napot meg nem haladó tartózkodás elutasításának, visszavonásának, illetve az ilyen tartózkodás meghosszabbítása/megújítása megtagadásának okait, amennyiben idénymunkásként való munkavállalásról van szó. Amikor az idénymunka céljára rövid távú tartózkodásra jogosító vízumokat bocsátanak ki, a schengeni vívmányoknak a tagállamok területére való beutazásra vonatkozó rendelkezéseit, valamint a vízumok elutasítására, meghosszabbítására, megsemmisítésére vagy visszavonására vonatkozó rendelkezéseit ennek megfelelően alkalmazni kell. Mindenekelőtt a vízum elutasítására, megsemmisítésére vagy visszavonására vonatkozó döntésről és az annak alapjául szolgáló indokokról a Vízumkódex 32. cikke (2) bekezdésének és 34. cikke (6) bekezdésének megfelelően, a Vízumkódex VI. mellékletében található formanyomtatványon értesíteni kell a kérelmezőt.
(21)
A kilencven napot meghaladó tartózkodásra jogosító engedéllyel rendelkező idénymunkások tekintetében ebben az irányelvben meg kell határozni mind a területre való belépés és az ott-tartózkodás feltételeit, mind a tagállamokban történő munkavállaláshoz való hozzáférés kritériumait és követelményeit.
(22)
Ezen irányelvnek rugalmas belépési rendszert kell bevezetnie, amely a keresleten és olyan objektív kritériumokon alapul, mint például az érvényes munkaszerződés vagy a kötelező érvényű állásajánlat, amely feltünteti a szerződés vagy munkaviszony lényeges szempontjait.
(23)
A tagállamok számára lehetőséget kell biztosítani annak megvizsgálására, hogy az adott állás nem tölthető-e be a hazai munkaerőpiacról.
(24)
A tagállamok számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy elutasíthassák a beutazás és tartózkodás engedélyezésére irányuló kérelmet, különösen akkor, ha egy harmadik országbeli állampolgár nem felelt meg az idénymunkásként való beutazását és tartózkodását engedélyező valamely korábbi döntésből eredő kötelezettségének, amely szerint az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány lejártát követően el kell hagynia az érintett tagállam területét.
(25)
A tagállamok számára lehetőséget kell biztosítani arra is, hogy az ebben az irányelvben meghatározott eljárásokkal való esetleges visszaélések elkerülésére a munkáltatótól megköveteljék az illetékes hatóságokkal való együttműködést és azt, hogy bocsásson rendelkezésre minden e célra szükséges információt.
(26)
Egy olyan összevont eljárás létrehozása, amelynek alapján a tartózkodást és a munkavállalást is magában foglaló összevont engedélyt állítanak ki, várhatóan hozzájárul a tagállamokban jelenleg alkalmazandó szabályok egyszerűsítéséhez. Ez nem érintheti a tagállamok arra vonatkozó jogát, hogy kijelöljék a nemzeti hatóságokat és meghatározzák, hogy a közigazgatás szerkezetének és gyakorlatának nemzeti sajátosságaival összhangban azok milyen módon vegyenek részt az összevont eljárásban.
(27)
Az ezen irányelv szerinti illetékes hatóságok kijelölése nem sértheti más hatóságoknak és - adott esetben - a szociális partnereknek a kérelem elbírálásával és az arról szóló döntés meghozatalával kapcsolatos, a nemzeti jog és/vagy gyakorlat szerinti szerepét és feladatait.
(28)
Ennek az irányelvnek bizonyos fokú rugalmasságot kell biztosítania a tagállamok számára az idénymunkások beutazására, tartózkodására és munkavállalására vonatkozóan kibocsátandó jogosítványokat illetően. A hosszú távú tartózkodásra jogosító vízumnak a 12. cikk (2) bekezdése a) pontja szerinti kibocsátása nem érintheti a tagállamoknak arra vonatkozó lehetőségét, hogy előzetesen engedélyt adjanak az érintett tagállamban történő munkavállalás céljára. Mindazonáltal annak érdekében, hogy garantált legyen az ebben az irányelvben meghatározott munkavállalási feltételek ellenőrzése és teljesítése, az előzetes engedélyekben egyértelművé kell tenni, hogy azokat idényjellegű munkavállalás céljából bocsátották ki. Ha csak rövid távú tartózkodásra jogosító vízumokat bocsátanak ki, a tagállamoknak a vízumbélyeg „megjegyzések” rovatát kell erre a célra használniuk.
(29)
A kilencven napot meg nem haladó tartózkodások esetében a tagállamoknak kell eldönteniük, hogy rövid távú tartózkodásra jogosító vízumot vagy munkavállalási engedély mellett rövid távú tartózkodásra jogosító vízumot bocsátanak-e ki, ha az érintett harmadik országbeli állampolgár az 539/2001/EK rendeletnek megfelelően vízumkötelezettség hatálya alá tartozik. Amennyiben a harmadik országbeli állampolgár nem tartozik vízumkötelezettség hatálya alá, és ha a tagállam nem alkalmazta az említett rendelet 4. cikkének (3) bekezdését, a tagállamnak az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítványként munkavállalási engedélyt kell részére kibocsátania. A kilencven napot meghaladó tartózkodások esetében a tagállamoknak a következő engedélyek valamelyikét kell kibocsátaniuk: hosszú távú tartózkodásra jogosító vízum, idénymunka-vállalási engedély vagy idénymunka-vállalási engedély mellett hosszú távú tartózkodásra jogosító vízum, ha a nemzeti jog értelmében a tagállam területére való belépéshez hosszú távú tartózkodásra jogosító vízum szükséges. Ennek az irányelvnek egyik rendelkezése sem zárhatja ki, hogy a tagállamok a munkavállalási engedélyt közvetlenül a munkáltatónak állítsák ki.
(30)
Amennyiben kizárólag a tagállam területére való belépéshez vízum szükséges és a harmadik országbeli állampolgár teljesíti az idénymunka-vállalási engedély kibocsátására vonatkozó feltételeket, az érintett tagállamnak minden lehetséges módon elő kell segítenie, hogy a harmadik országbeli állampolgár megkapja a szükséges vízumot, és biztosítania kell, hogy az illetékes hatóságok ténylegesen együttműködjenek ebből a célból.
(31)
A tartózkodás maximális időtartamát a tagállamok határozzák meg és azt öttől kilenc hónapig terjedő időtartamra kell korlátozni, aminek az idénymunka fogalommeghatározásával együtt azt kell biztosítania, hogy a végzett munka ténylegesen idényjellegű legyen. Rendelkezni kell arról, hogy a tartózkodás maximális időtartamán belül lehetőség legyen a szerződés meghosszabbítására vagy arra, hogy az idénymunkás munkáltatót váltson, amennyiben a beutazásra és a tartózkodásra vonatkozó kritériumok továbbra is teljesülnek. Ez a lehetőség azt hivatott biztosítani, hogy csökkenjen a visszaélések kockázata, amellyel az idénymunkások akkor szembesülhetnek, ha egyetlen munkáltatóhoz vannak kötve, valamint így rugalmasabban lehet reagálni a munkáltatók pillanatnyi munkaerő-szükségletére. Az idénymunkás azon lehetősége, hogy az ebben az irányelvben meghatározott feltételek mellett másik munkáltatónál lépjen munkaviszonyba, nem teheti lehetővé az idénymunkás számára egyben azt is, hogy munkanélkülivé válása esetén a tagállamok területén állást keressen.
(32)
A tartózkodás meghosszabbításáról vagy az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány megújításáról való döntéshozatal során célszerű, hogy a tagállamok figyelembe tudják venni a munkaerő-piaci helyzetet.
(33)
Azokban az esetekben, amikor az idénymunkás számára kilencven napot meg nem haladó tartózkodást engedélyeztek, és a tagállam úgy dönt, hogy ezt a tartózkodást kilencven napot meghaladó időtartamra meghosszabbítja, a rövid távú tartózkodásra jogosító vízum helyébe vagy hosszú távú tartózkodásra jogosító vízumot vagy idénymunka-vállalási engedélyt kell kibocsátani.
(34)
Figyelembe véve a körkörös migráció bizonyos aspektusait, valamint a harmadik országbeli idénymunkásoknak egy idényen túlmenő foglalkoztatási kilátásait, illetve az uniós munkáltatók azon érdekét, hogy stabilabb és már képzett munkaerőre számíthassanak, könnyített beutazási és tartózkodási eljárások igénybevételének lehetőségét kell biztosítani azon jóhiszemű harmadik országbeli állampolgárok számára, akik a megelőző öt év során legalább egy alkalommal engedélyt kaptak arra, hogy idénymunkásként beutazzanak valamely tagállam területére és ott tartózkodjanak, és akik mindenkor tiszteletben tartották az adott tagállam területére való belépés és ott tartózkodás tekintetében ezen irányelv értelmében meghatározott összes kritériumot és feltételt. Ezen eljárások által azonban a foglalkoztatás idényjellegére vonatkozó követelmény nem sérülhet, illetve az nem játszható ki.
(35)
A tagállamoknak minden tőlük telhetőt meg kell tenniük annak biztosítása érdekében, hogy a beutazás és tartózkodás feltételeire - többek között az ebben az irányelvben megállapított jogokra és kötelességekre, valamint eljárási biztosítékokra, illetve az adott tagállam területén idénymunkásként való tartózkodás és munkavállalás iránti kérelemhez csatolandó minden dokumentumszerű bizonyítékra - vonatkozó információk a kérelmezők rendelkezésére álljanak.
(36)
A tagállamoknak a munkáltatókkal szembeni hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókról kell rendelkezniük az ezen irányelv szerinti kötelezettségek megszegésének esetére. Az említett szankciók állhatnak a 2009/52/EK irányelv 7. cikkében meghatározott intézkedésekből is és - adott esetben - ki kell terjedniük a munkáltatónak az idénymunkásokkal szembeni kártérítési felelősségére is. Gondoskodni kell az ahhoz szükséges mechanizmusok meglétéről, hogy az idénymunkások hozzájuthassanak az őket megillető kártérítéshez abban az esetben is, ha már nem tartózkodnak az érintett tagállam területén.
(37)
Meg kell állapítani az idénymunkásként történő beutazás és tartózkodás iránti kérelem elbírálására irányadó eljárási szabályokat. Az eljárásnak - figyelemmel a tagállami közigazgatások szokásos munkamennyiségére - hatékonynak és működőképesnek, valamint - az érintettek megfelelő jogbiztonsága érdekében - átláthatónak és méltányosnak kell lennie.
(38)
A rövid távú tartózkodásra jogosító vízumok esetében az eljárási biztosítékokra a schengeni vívmányok vonatkozó rendelkezései az irányadók.
(39)
A tagállamok illetékes hatóságainak benyújtásukat követően a lehető legrövidebb időn belül el kell bírálniuk az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány iránti kérelmeket. A meghosszabbítás vagy megújítás iránti kérelmek kapcsán - amennyiben azokat a jogosítvány érvényességi idején belül nyújtják be - a tagállamoknak meg kell tenniük minden ésszerű lépést annak biztosítására, hogy az idénymunkás a folyamatban lévő közigazgatási eljárás miatt ne kényszerüljön az adott munkáltatóval fennálló munkaviszonya megszakítására vagy ne legyen akadályozott abban, hogy új munkáltatóval munkaviszonyt létesítsen. A kérelmezőknek a lehető legrövidebb időn belül be kell nyújtaniuk a meghosszabbítás vagy megújítás iránti kérelmüket. Az idénymunkás számára minden esetben lehetővé kell tenni, hogy az érintett tagállam területén maradjon és - adott esetben - folytassa a munkavégzést mindaddig, amíg az illetékes hatóságok a meghosszabbítási vagy megújítási kérelméről jogerősen döntenek.
(40)
Az idénymunka jellegére tekintettel ajánlott, hogy a tagállamok ne számítsanak fel díjat a kérelmek kezeléséért. Abban az esetben, ha valamely tagállam mégis úgy dönt, hogy díjat számít fel, a díj nem lehet aránytalanul vagy túlzottan magas.
(41)
Minden idénymunkás számára megfelelő életkörülményeket biztosító szállásról kell gondoskodni. Az illetékes hatóságot a szálláshelyben bekövetkezett minden változásról tájékoztatni kell. Amennyiben a szálláshely biztosítására a munkáltató által vagy rajta keresztül kerül sor, a bérleti díj nem lehet túlzottan magas az idénymunkás nettó javadalmazásához és a szálláshely minőségéhez viszonyítva, a bérleti díjat nem lehet automatikusan levonni az idénymunkás fizetéséből, a munkáltatónak olyan bérleti szerződést vagy azzal egyenértékű dokumentumot kell az idénymunkás rendelkezésére bocsátania, amely tartalmazza a szálláshely bérlésének feltételeit, és a munkáltatónak biztosítania kell, hogy a szálláshely megfeleljen az érintett tagállamban hatályban lévő általános egészségügyi és biztonsági előírásoknak.
(42)
Azon harmadik országbeli állampolgárok részére, akik érvényes úti okmány és valamely, a schengeni vívmányokat teljes körűen alkalmazó tagállam által ezen irányelv értelmében kiállított idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány birtokában vannak, száznyolcvan napos időszakonként legfeljebb kilencven napig tartó időtartamra lehetővé kell tenni a schengeni vívmányokat teljes körűen alkalmazó tagállamok területére való belépést és az azon belüli szabad mozgást, a Schengeni Határ-ellenőrzési Kódexnek és a Benelux Gazdasági Unió államai, a Németországi Szövetségi Köztársaság és a Francia Köztársaság kormánya között a közös határaikon történő ellenőrzések fokozatos megszüntetéséről szóló, 1985. június 14-i Schengeni Megállapodás végrehajtásáról szóló egyezmény (12) (Schengeni Végrehajtási Egyezmény) - 21. cikkének megfelelően.
(43)
Tekintettel az idénymunkásként dolgozó harmadik országbeli állampolgárok különösen kiszolgáltatott helyzetére és megbízatásuk ideiglenes jellegére, gondoskodni kell az idénymunkásként dolgozó harmadik országbeli állampolgárok jogainak hatékony védelméről, a szociális biztonság területén is, a szabályok betartásának rendszeres ellenőrzéséről, valamint teljes mértékben garantálni kell a fogadó tagállam állampolgáraival szemben alkalmazottal egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartását, ennek során nem eltérve az adott munkahelyen végzett azonos munkáért juttatott azonos javadalmazás koncepciójától, a munkakörülményekre vonatkozó, bármely szinten megkötött vagy kötelezően előírt kollektív és egyéb megállapodásokat alkalmazva a nemzeti joggal és gyakorlattal összhangban, a fogadó tagállam állampolgáraira vonatkozókkal megegyező feltételek mellett.
(44)
Ez az irányelv az 1961. október 18-i Európai Szociális Chartában és - adott esetben - a migráns munkavállalók jogállásáról szóló, 1977. november 24-i európai egyezményben szereplő jogok és elvek sérelme nélkül alkalmazandó.
(45)
A fogadó tagállam állampolgárságával rendelkező munkavállalókra alkalmazandó jogszabályokon, közigazgatási és szabályozási rendelkezéseken túl a választott bírósági határozatokat, a fogadó tagállam nemzeti jogával és/vagy gyakorlatával összhangban lévő, bármely szinten megkötött kollektív megállapodásokat és szerződéseket alkalmazni kell az idénymunkásként dolgozó harmadik országbeli állampolgárokra is a fogadó tagállam állampolgáraira vonatkozókkal megegyező feltételek szerint.
(46)
Az idénymunkásként dolgozó harmadik országbeli állampolgárok számára egyenlő bánásmódot kell biztosítani a 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (13) 3. cikkében felsorolt ágazatai tekintetében. Ezen irányelv nem harmonizálja a tagállamok szociális biztonsági jogszabályait és nem terjed ki a szociális ellátásra. Ezen irányelv csupán arra szorítkozik, hogy a szociális biztonság területén alkalmazzák az egyenlő bánásmód elvét az ezen irányelv hatálya alá tartozó személyekre. Ez az irányelv nem biztosíthat több jogot ahhoz képest, mint amelyeket a szociális biztonság területére vonatkozó hatályos uniós jogszabályok előírnak a tagállamok közötti határokon átnyúló érdekeltséggel rendelkező, harmadik országbeli állampolgárok számára.
Tekintettel az idénymunkások tartózkodásának ideiglenes jellegére, valamint az 1231/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (14) sérelme nélkül, a tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy a családi és a munkanélküli ellátásokat kizárják az idénymunkásoknak a saját állampolgáraikkal szemben alkalmazottal egyenlő bánásmód elvének alkalmazása köréből, és a tagállamok számára lehetővé kell tenni azt, hogy az egyenlő bánásmód elvének alkalmazását az oktatás, a szakképzés, valamint az adókedvezmények tekintetében korlátozzák.
Ez az irányelv nem rendelkezik a családegyesítésről. Ez az irányelv továbbá nem biztosít jogokat az uniós jog hatályán kívül eső helyzetek - így például valamely harmadik országban lakóhellyel rendelkező családtagok - tekintetében. Ez a rendelkezés ugyanakkor nem sértheti a valamely harmadik országban lakóhellyel rendelkező azon túlélő hozzátartozók jogát, akik az idénymunkás után hozzátartozói nyugellátásra jogosultak. Ez nem érintheti a nyugdíjrendszerekhez való hozzájárulásokra vonatkozó de minimis szabályokat rögzítő nemzeti jogszabályok tagállamok általi megkülönböztetésmentes alkalmazását. Mechanizmusokat kell bevezetni annak érdekében, hogy az adott tagállamban való tartózkodás ideje alatt biztosított legyen a tényleges szociális biztonság és - adott esetben - az idénymunkás szerzett jogainak átvitele.
(47)
Az uniós jog nem korlátozza a tagállamoknak a szociális biztonsági rendszerük kialakítására vonatkozó hatáskörét. Uniós szintű harmonizáció hiányában az egyes tagállamok állapítják meg a szociális biztonsági ellátások nyújtásának feltételeit, valamint ezen ellátások összegét és folyósításuk időtartamát. E hatáskör gyakorlása során azonban a tagállamok kötelesek tiszteletben tartani az uniós jogot.
(48)
Az egyenlő bánásmódhoz való jognak ezen irányelv értelmében a szociális biztonság területén történő korlátozása nem érintheti az 1231/2010/EU rendeletének alkalmazása során biztosított jogokat.
(49)
Ezen irányelv és különösen a jogokra, a munkakörülményekre, valamint az elszállásolásra vonatkozó rendelkezések megfelelő végrehajtásának biztosítása érdekében a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy megfelelő mechanizmusokat vezessenek be a munkáltatók nyomon követésére, valamint hogy hatékony és megfelelő ellenőrzéseket hajtsanak végre saját területükön. A munkáltatókat elsődlegesen a tagállamok illetékes hatóságai által elvégzendő kockázatelemzés alapján kell kiválasztani ellenőrzésre, olyan tényezők figyelembevételével, mint az ágazat, amelyben a vállalat a tevékenységét végzi, valamint a nyilvántartott korábbi jogsértések.
(50)
Ezen irányelv végrehajtásának megkönnyítése érdekében a tagállamoknak hatékony mechanizmusokat kell bevezetniük, amelyek segítségével az idénymunkások közvetlenül vagy megfelelő harmadik feleken, például a szakszervezeteken vagy más egyesületeken keresztül jogsegélyért folyamodhatnak vagy panasszal élhetne. Ez az olyan helyzetek kezelése érdekében tűnik szükségesnek, amikor az idénymunkások nincsenek tisztában a szabályok érvényre juttatását célzó mechanizmusok meglétével, vagy vonakodnak saját nevükben igénybe venni ezeket, mert félnek a lehetséges következményektől. Az idénymunkások számára biztosítani kell a bírói jogvédelemhez való hozzáférést a panasz benyújtása miatti esetleges megtorlásokkal szemben.
(51)
Mivel az irányelv céljait, nevezetesen egy speciális beutazási és tartózkodási eljárás bevezetését, harmadik országbeli állampolgárok idénymunka-vállalás céljából történő beutazására és tartózkodására vonatkozó feltételek elfogadását és az e személyeket idénymunkásként megillető jogok meghatározását a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, az Unió szintjén azonban e célok jobban megvalósíthatók, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően, figyelembe véve az európai és nemzeti szintű bevándorlási és foglalkoztatáspolitikákat is. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez az irányelv nem lépi túl az e célok eléréséhez szükséges mértéket.
(52)
Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapjogokat és az Európai Unió Alapjogi Chartája által - különösen annak 7. cikkében, 15. cikke (3) bekezdésében, 17. cikkében, 27. cikkében, 28. cikkében, 31. cikkében és 33. cikke (2) bekezdésében - elismert elveket, az EUSZ 6. cikkének megfelelően.
(53)
A tagállamok és a Bizottság magyarázó dokumentumokról szóló, 2011. szeptember 28-i együttes politikai nyilatkozatának (15) megfelelően a tagállamok vállalták, hogy indokolt esetben az átültető intézkedéseikről szóló értesítéshez az irányelv egyes elemei és az azt átültető nemzeti jogi eszköz megfelelő részei közötti kapcsolatot magyarázó egy vagy több dokumentumot mellékelnek. Ezen irányelv tekintetében a jogalkotó úgy ítéli meg, hogy ilyen dokumentumok megküldése indokolt.
(54)
Az EUSZ-hez és az EUMSZ-hez csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló 21. jegyzőkönyv 1. és 2. cikkével összhangban, és e jegyzőkönyv 4. cikkének sérelme nélkül, az Egyesült Királyság és Írország nem vesz részt ennek az irányelvnek az elfogadásában, az rájuk nézve nem kötelező és nem alkalmazandó.
(55)
Az EUSZ-hez és az EUMSZ-hez csatolt, Dánia helyzetéről szóló 22. jegyzőkönyv 1. és 2. cikkével összhangban Dánia nem vesz részt ennek az irányelvnek az elfogadásában, az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Tárgy
(1) Ez az irányelv a harmadik országbeli állampolgárok idénymunkásként való munkavállalás céljából való beutazására és tartózkodására vonatkozó feltételeket, valamint az idénymunkások jogait határozza meg.
(2) A kilencven napot meg nem haladó tartózkodások esetében ezen irányelv alkalmazása nem érinti a schengeni vívmányokat, így különösen a Vízumkódexet, a Schengeni Határ-ellenőrzési Kódexet és a 539/2001/EK rendeletet.
2. cikk
Hatály
(1) Ez az irányelv olyan harmadik országbeli állampolgárokra alkalmazandó, akik a tagállamok területén kívül rendelkeznek lakóhellyel, és idénymunkásként való munkavállalás céljából kérik beutazásuk és tartózkodásuk engedélyezését valamely tagállam területére, vagy akik számára már engedélyezték ezen irányelv feltételeinek megfelelően a beutazást és tartózkodást.
Ez az irányelv - a 15. cikkben említett esetek kivételével - nem alkalmazandó azokra a harmadik országbeli állampolgárokra, akik a kérelem benyújtásának időpontjában a tagállamok területén tartózkodnak.
(2) Ezen irányelv átültetésekor a tagállamok - adott esetben a szociális partnerekkel konzultálva - elkészítik azon foglalkoztatási ágazatok listáját, amelyek esetében a végzett tevékenységek az év adott szakaszához kötődnek. A tagállamok e listát - adott esetben a szociális partnerekkel folytatott konzultációt követően - módosíthatják. A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot ezekről a módosításokról.
(3) Ez az irányelv nem alkalmazandó azon harmadik országbeli állampolgárokra, akik:
a)
másik tagállamban letelepedett vállalkozás nevében, szolgáltatások nyújtása keretében végeznek tevékenységet az EUMSZ 56. cikke értelmében, beleértve azokat a harmadik országbeli állampolgárokat, akiket a 96/71/EK irányelv értelmében szolgáltatások nyújtása keretében küldött ki valamely tagállamban letelepedett vállalkozás;
b)
olyan uniós polgárok családtagjai, akik az Unión belüli szabad mozgáshoz való jogukat gyakorolták a 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (16) összhangban;
c)
családtagjaikkal együtt és állampolgárságuktól függetlenül az Unió és a tagállamok, vagy az Unió és harmadik országok közötti megállapodások értelmében az uniós polgárokéval azonos jogokat élveznek a szabad mozgás tekintetében.
3. cikk
Fogalommeghatározások
Ezen irányelv alkalmazásában:
a) „harmadik országbeli állampolgár”: minden olyan személy, aki az EUMSZ 20. cikkének (1) bekezdése értelmében nem az Unió polgára;
b) „idénymunkás”: olyan harmadik országbeli állampolgár, aki megtartja harmadik országbeli állandó lakóhelyét, és jogszerűen és ideiglenesen, valamely tagállam területén tartózkodik abból a célból, hogy a harmadik országbeli állampolgár, valamint az adott tagállamban letelepedett munkáltató között közvetlenül létrejött, egy vagy több határozott idejű munkaszerződés alapján olyan tevékenységet végezzen, amely az év adott szakaszához kötődik;
c) „az év adott szakaszához kötődő tevékenység”: olyan tevékenység, amely az év bizonyos szakaszához kötődik az adott évszak feltételeihez kapcsolódó ismétlődő esemény vagy események sorozata miatt, amikor az általában zajló műveletek esetében szükségesnél jóval több munkaerőre van szükség;
d) „idénymunka-vállalási engedély”: a 1030/2002/EK tanácsi rendeletben (17) meghatározott formátum felhasználásával kibocsátott olyan, az idénymunka-vállalásra való utalást tartalmazó engedély, amely a jogosultját ennek az irányelvnek a feltételei mellett, valamely tagállam területén kilencven napot meghaladó tartózkodásra és munkavállalásra jogosítja;
e) „rövid távú tartózkodásra jogosító vízum”: valamely tagállam által a Vízumkódex 2. cikke 2. pontja a) alpontjának megfelelően, vagy - a schengeni vívmányokat nem teljes körűen alkalmazó tagállamok esetében - e tagállamok nemzeti jogának megfelelően kibocsátott engedély;
f) „hosszú távú tartózkodásra jogosító vízum”: valamely tagállam által a Schengeni Végrehajtási Egyezmény 18. cikkének megfelelően, vagy - a schengeni vívmányokat nem teljes körűen alkalmazó tagállamok esetében - e tagállamok nemzeti jogának megfelelően kibocsátott engedély;
g) „összevont kérelmezési eljárás”: olyan eljárás, amely egy harmadik országbeli állampolgár részére valamely tagállam területén történő tartózkodás és munkavállalás engedélyezésére irányuló egyetlen kérelem alapján az idénymunka-vállalási engedélyre irányuló kérelemről szóló döntés meghozatalát eredményezi;
h) „idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány”: a 12. cikkben említett minden olyan jogosítvány, amely birtokosát feljogosítja arra, hogy azon tagállam területén tartózkodjon és vállaljon munkát, amely a jogosítványt ezen irányelvnek megfelelően kibocsátotta;
i) „munkavállalási engedély”: valamely tagállam által a nemzeti joggal összhangban az adott tagállam területén való munkavégzés céljából kibocsátott engedély.
4. cikk
Kedvezőbb rendelkezések
(1) Ez az irányelv az alábbi jogi eszközökben foglalt kedvezőbb rendelkezések érintése nélkül alkalmazandó:
a)
az uniós jog, beleértve az egyrészről az Unió vagy az Unió és tagállamai, másrészről egy vagy több harmadik ország között kötött két- vagy többoldalú megállapodásokat;
b)
egy vagy több tagállam és egy vagy több harmadik ország között megkötött két- vagy többoldalú megállapodások.
(2) Ez az irányelv nem érinti a tagállamok azon jogát, hogy olyan rendelkezéseket fogadjanak el vagy tartsanak hatályban, amelyek a 18., 19., 20., 23. és 25. cikk vonatkozásában kedvezőbbek azokra a harmadik országbeli állampolgárokra nézve, akikre az irányelv vonatkozik.
II. FEJEZET
A BEUTAZÁS ÉS TARTÓZKODÁS FELTÉTELEI
5. cikk
Az idénymunkásként való munkavállalás céljából való beutazásra és kilencven napot meg nem haladó tartózkodásra vonatkozó kritériumok és követelmények
(1) A tagállamokhoz benyújtott, ezen irányelv feltételei szerinti beutazás és kilencven napot meg nem haladó tartózkodás iránti kérelemhez a következő dokumentumokat kell csatolni:
a)
az adott tagállamban végzendő idénymunkára vonatkozó érvényes munkaszerződés vagy - ha azt a nemzeti jogszabályok, a közigazgatási rendelkezések vagy gyakorlat előírja - kötelező érvényű állásajánlat az adott tagállamban letelepedett munkáltatótól, amely tartalmazza:
i.
a munkavégzés helyét és típusát;
ii.
a munkaviszony időtartamát;
iii.
a díjazást; és
iv.
a heti vagy havi munkaórák számát;
v.
a fizetett szabadság mértékét;
vi.
adott esetben az egyéb releváns munkafeltételeket; és
vii.
lehetőség szerint a munkaviszony kezdetének időpontját;
b)
arra vonatkozó bizonyíték, hogy a kérelmező rendelkezik vagy - ha a nemzeti jog ezt lehetővé teszi - igényelt az érintett tagállam állampolgáraira általában vonatkozó összes kockázati tényezőre kiterjedő egészségbiztosítást arra az időszakra, amelyre nem terjed ki az e tagállamban végzett munkával kapcsolatos vagy abból következő biztosítás és a megfelelő ellátásokra való jogosultság;
c)
bizonyíték arra nézve, hogy az idénymunkás megfelelő szállással rendelkezik, vagy hogy számára megfelelő szállást fognak biztosítani a 20. cikknek megfelelően.
(2) A tagállamok megkövetelik, hogy az (1) bekezdés a) pontjában említett feltételek összhangban legyenek az alkalmazandó joggal, kollektív szerződésekkel és/vagy gyakorlattal.
(3) Az (1) bekezdés szerint benyújtott dokumentumok alapján a tagállamok előírják, hogy az idénymunkásnak nem lehet hozzáférése a szociális segítségnyújtási rendszerükhöz.
(4) Ha a munkaszerződés vagy a kötelező érvényű állásajánlat rendelkezése szerint a harmadik országbeli állampolgár a 2005/36/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben (18) meghatározott szabályozott szakmát fog gyakorolni,a tagállamok előírhatják, hogy a kérelmező nyújtson be azt igazoló dokumentumokat, hogy a harmadik országbeli állampolgár teljesíti az adott szabályozott szakma gyakorlására vonatkozóan a nemzeti jogban megállapított feltételeket.
(5) A 12. cikk (1) bekezdésében említett jogosítvány iránti kérelem megvizsgálásakor a schengeni vívmányokat nem teljes körűen alkalmazó tagállamok ellenőrzik, hogy a harmadik országbeli állampolgár:
a)
nem jelent-e kockázatot az illegális bevándorlás szempontjából;
b)
szándékában áll-e legkésőbb a jogosítvány lejártának napján a tagállamok területét elhagyni.
6. cikk
Kilencven napot meghaladó tartózkodás esetében az idénymunkások beutazására és tartózkodására vonatkozó kritériumok és követelmények
(1) A tagállamoknak benyújtott, ezen irányelv feltételei szerinti beutazás és kilencven napot meghaladó tartózkodás iránti kérelemhez a következő dokumentumokat kell csatolni:
a)
az adott tagállamban végzendő idénymunkára vonatkozó érvényes munkaszerződés vagy - ha a nemzeti jog, a közigazgatási rendelkezések vagy a gyakorlat megköveteli - kötelező érvényű állásajánlat az adott tagállamban letelepedett munkáltatótól, amely tartalmazza:
i.
a munkavégzés helyét és típusát;
ii.
a munkaviszony időtartamát;
iii.
a díjazást;
iv.
a heti vagy havi munkaórák számát;
v.
a fizetett szabadság mértékét;
vi.
adott esetben az egyéb releváns munkafeltételeket; és
vii.
lehetőség szerint a munkaviszony kezdetének időpontját;
b)
arra vonatkozó bizonyíték, hogy a kérelmező rendelkezik vagy - ha a nemzeti jog ezt lehetővé teszi - igényelt az érintett tagállam állampolgáraira általában vonatkozó összes kockázati tényezőre kiterjedő egészségbiztosítást arra az időszakra, amelyre nem terjed ki az e tagállamban végzett munkával kapcsolatos vagy abból következő biztosítás és a megfelelő ellátásokra való jogosultság;
c)
bizonyíték arra nézve, hogy az idénymunkás megfelelő szállással rendelkezik, vagy hogy számára megfelelő szállást fognak biztosítani a 20. cikknek megfelelően.
(2) A tagállamok megkövetelik, hogy az (1) bekezdés a) pontjában említett feltételek összhangban legyenek az alkalmazandó joggal, kollektív szerződésekkel és/vagy gyakorlattal.
(3) Az (1) bekezdés szerint benyújtott dokumentumok alapján a tagállamok megkövetelik, hogy az idénymunkás a tartózkodása során elegendő forrással rendelkezzen ahhoz, hogy eltartsa magát anélkül, hogy az érintett tagállam szociális segítségnyújtási rendszerét igénybe venné.
(4) Nem engedélyezhető beutazás és tartózkodás azon harmadik országbeli állampolgárok számára, akikről feltételezhető, hogy veszélyt jelentenek a közrend, a közbiztonság vagy a közegészségügy tekintetében.
(5) A 12. cikk (2) bekezdésében említett jogosítvány iránti kérelem megvizsgálásakor a tagállamok ellenőrzik, hogy a harmadik országbeli állampolgár nem jelent-e kockázatot az illegális bevándorlás szempontjából, és hogy szándékában áll-e legkésőbb a jogosítvány lejártának napján a tagállamok területét elhagyni.
(6) Ha a munkaszerződés vagy a kötelező érvényű állásajánlat rendelkezése szerint a harmadik országbeli állampolgár a 2005/36/EK irányelvben meghatározott szabályozott szakmát fog gyakorolni, a tagállamok előírhatják, hogy a kérelmező nyújtson be azt igazoló dokumentumokat, hogy a harmadik országbeli állampolgár teljesíti az adott szabályozott szakma gyakorlására vonatkozóan a nemzeti jogban megállapított feltételeket.
(7) A tagállamok előírják, hogy a harmadik országbeli állampolgároknak a nemzeti jog által meghatározott érvényes úti okmánnyal kell rendelkezniük. A tagállamok előírják, hogy az úti okmány érvényességi ideje kiterjedjen legalább az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány érvényességének időtartamára.
Ezen túlmenően a tagállamok előírhatják azt is, hogy
a)
az úti okmány érvényességi ideje legfeljebb három hónappal meghaladja a tartózkodás tervezett időtartamát;
b)
az úti okmány kiállításának időpontja ne legyen tíz évnél régebbi; és
c)
az úti okmány legalább két üres lapot tartalmazzon.
7. cikk
A beutazási és tartózkodási engedéllyel rendelkező személyek száma
Ezen irányelv nem érinti a tagállamok arra vonatkozó jogát, hogy meghatározzák azt, hogy idénymunka-vállalás céljából hány harmadik országbeli állampolgár beutazását engedélyezik területükre. Ezen az alapon az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány iránti kérelem befogadhatatlannak minősíthető vagy elutasítható.
8. cikk
Az elutasítás indokai
(1) A tagállamok elutasítják az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány iránti kérelmet, amennyiben:
a)
az 5. vagy a 6. cikk nem teljesül; vagy
b)
az 5. vagy 6. cikk teljesítése céljából bemutatott dokumentumokat csalárd módon szerezték, meghamisították, illetve megváltoztatták.
(2) A tagállamok - adott esetben - elutasítják az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány iránti kérelmet, amennyiben:
a)
a munkáltatót a nemzeti joggal összhangban szankcióval sújtották a be nem jelentett munkavégzés és/vagy az illegális foglalkoztatás miatt;
b)
a munkáltató üzleti vállalkozása a nemzeti fizetésképtelenségi jogszabályok értelmében felszámolás alatt áll vagy állt, vagy nem folytat gazdasági tevékenységet; vagy
c)
a munkáltatóval szemben a 17. cikk alapján szankciót szabtak ki.
(3) A tagállamok ellenőrizhetik, hogy az adott álláshely betölthető lenne-e az érintett tagállam állampolgárai vagy egyéb uniós polgárok, illetőleg az adott tagállam területén jogszerűen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok által, és ez esetben elutasíthatják a kérelmet. Ezt a bekezdést a csatlakozási okmányok vonatkozó rendelkezéseiben meghatározott, uniós preferencia elvének sérelme nélkül kell alkalmazni.
(4) A tagállamok elutasíthatják az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány iránti kérelmet, amennyiben:
a)
a munkáltató elmulasztotta teljesíteni a szociális biztonsággal, az adóüggyel, a munkavállalók jogaival, a munkakörülményekkel vagy a munkavállalás feltételeivel kapcsolatos, az alkalmazandó jogban és/vagy kollektív szerződésekben meghatározott kötelezettségeit; vagy
b)
a kérelem időpontját közvetlenül megelőző tizenkét hónap során a munkáltató megszüntetett egy teljes munkaidős álláshelyet azon álláshely létrehozása érdekében, amelyet a munkáltató ezen irányelv alkalmazásával kíván betölteni; vagy
c)
a harmadik országbeli állampolgár nem teljesítette az idénymunkásként való beutazásra és tartózkodásra vonatkozóan hozott valamely korábbi döntésből eredő kötelezettségeit.
(5) Az (1) bekezdésben foglalt rendelkezéseket nem érintve, a kérelmek elutasítására vonatkozó döntések meghozatala előtt a tagállamnak figyelembe kell vennie az eset sajátos körülményeit, beleértve az idénymunkás érdekeit is, továbbá tiszteletben kell tartani az arányosság elvét.
(6) Azokat az indokokat, amelyek alapján a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumok kiadása elutasítható, a Vízumkódex szabályozza.
9. cikk
Az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány visszavonása
(1) A tagállamok visszavonják az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítványt, amennyiben:
a)
az 5. vagy a 6. cikk céljából benyújtott dokumentumokat csalárd módon szerezték, meghamisították vagy megváltoztatták; vagy
b)
a jogosítvány birtokosa más célból tartózkodik az adott tagállamban, mint amire jogosítványt kapott.
(2) A tagállamok - adott esetben - visszavonják az ezen irányelv alapján kibocsátott idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítványt, amennyiben:
a)
a munkáltatót a nemzeti joggal összhangban szankcióval sújtották a be nem jelentett munkavégzés és/vagy az illegális foglalkoztatás miatt;
b)
a munkáltató üzleti vállalkozása a nemzeti fizetésképtelenségi jogszabályok értelmében felszámolás alatt áll vagy állt, vagy nem folytat gazdasági tevékenységet; vagy
c)
a munkáltatóval szemben a 17. cikk alapján szankciót szabtak ki.
(3) A tagállamok a következőkben felsorolt esetek bármelyikében visszavonhatják az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítványt:
a)
az 5. vagy a 6. cikk rendelkezései nem vagy már teljesülnek; vagy
b)
a munkáltató elmulasztotta teljesíteni a szociális biztonsággal, az adóüggyel, a munkavállalók jogaival, a munkakörülményekkel vagy a foglalkoztatás feltételeivel kapcsolatos, az alkalmazandó jogban és/vagy kollektív szerződésekben meghatározott kötelezettségeit; vagy
c)
a munkáltató nem teljesítette a munkaszerződésen alapuló kötelezettségeit; vagy
d)
a kérelem időpontját közvetlenül megelőző tizenkét hónap során a munkáltató megszüntetett egy teljes munkaidős álláshelyet azon álláshely létrehozása érdekében, amelyet a munkáltató ezen irányelv alkalmazásával kíván betölteni.
(4) A tagállamok visszavonhatják az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítványt, ha a harmadik országbeli állampolgár a 2011/95/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (19) alapján nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújt be, vagy az érintett tagállam nemzeti jogával, nemzetközi kötelezettségeivel vagy gyakorlatával összhangban védelemért folyamodik.
(5) Az (1) bekezdésben foglalt rendelkezéseket nem érintve, a jogosítványok visszavonására vonatkozó döntések meghozatala során figyelembe kell venni az eset sajátos körülményeit, beleértve az idénymunkás érdekeit is, és tiszteletben kell tartani az arányosság elvét.
(6) Azokat az indokokat, amelyek alapján a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumok semmissé nyilváníthatók vagy visszavonhatók, a Vízumkódex szabályozza.
10. cikk
Együttműködési kötelezettség
A tagállamok megkövetelhetik a munkáltatótól, hogy bocsásson rendelkezésre minden olyan releváns információt, amely az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány kibocsátásához, meghosszabbításához vagy megújításához szükséges.
III. FEJEZET
AZ IDÉNYMUNKA-VÁLLALÁSRA VONATKOZÓ JOGOSÍTVÁNYOK ÉS AZ AZOKKAL KAPCSOLATOS ELJÁRÁS
11. cikk
Tájékoztatás
(1) A tagállamok könnyen hozzáférhetővé teszik a kérelmezők számára a kérelemhez szükséges igazoló okmányokra vonatkozó információkat, valamint a beutazásra és tartózkodásra vonatkozó információkat, beleértve az idénymunkás jogait és kötelezettségeit, valamint a rá vonatkozó eljárási biztosítékokat is.
(2) Amennyiben a tagállamok harmadik országbeli állampolgárok számára idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítványt bocsátanak ki, írásban tájékoztatniuk kell őket az ezen irányelv szerinti jogaikról és kötelességeikről, a panasztételi eljárásokat is beleértve.
12. cikk
Idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány
(1) A kilencven napot meg nem haladó tartózkodás esetében azon harmadik országbeli állampolgárok részére, akik megfelelnek az 5. cikknek és akikre nem vonatkoznak a 8. cikkben foglalt indokok, a tagállamok - a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumok kibocsátására vonatkozóan a Vízumkódexben és az 1683/95/EK tanácsi rendeletben (20) megállapított szabályok sérelme nélkül - a következő idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítványok egyikét bocsátják ki:
a)
rövid távú tartózkodásra jogosító vízum, amelyben feltüntették, hogy kibocsátására idénymunka-vállalás céljából került sor;
b)
rövid távú tartózkodásra jogosító vízum és munkavállalási engedély, amelyben feltüntették, hogy kibocsátására idénymunka-vállalás céljából került sor; vagy
c)
munkavállalási engedély, amelyen feltüntették, hogy kibocsátására idénymunka-vállalás céljából került sor, amennyiben a harmadik országbeli állampolgár nem tartozik vízumkötelezettség hatálya alá az 539/2001/EK rendelet II. mellékletének megfelelően és az érintett tagállam nem alkalmazza esetében az említett rendelet 4. cikkének (3) bekezdését.
Ezen irányelv átültetésekor a tagállamok vagy az a) és a c) pontban említett engedélyekről, vagy a b) és a c) pontban említett engedélyekről rendelkeznek.
(2) A kilencven napot meghaladó tartózkodás esetében azon harmadik országbeli állampolgárok részére, akik megfelelnek a 6. cikknek és akikre nem vonatkoznak a 8. cikkben foglalt indokok, a tagállamok a következő idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítványok egyikét bocsátják ki:
a)
hosszú távú tartózkodásra jogosító vízum, amelyben feltüntették, hogy kibocsátására idénymunka-vállalás céljából került sor;
b)
idénymunka-vállalási engedély; vagy
c)
idénymunka-vállalási engedély és hosszú távú tartózkodásra jogosító vízum, amennyiben a nemzeti jog értelmében a hosszú távú tartózkodásra jogosító vízum a tagállam területére való belépéshez szükséges.
Ezen irányelv átültetésekor a tagállamok csak az a), b) és c) pontban említett engedélyek egyikéről rendelkeznek.
(3) A tagállamok - a schengeni vívmányok sérelme nélkül - meghatározzák, hogy a kérelmet a harmadik országbeli állampolgárnak és/vagy a munkáltatónak kell-e benyújtania.
A tagállamok annak meghatározására vonatkozó kötelezettsége, hogy a kérelmet a harmadik országbeli állampolgárnak és/vagy a munkáltatónak kell-e benyújtania, nem sértheti azokat a szabályokat, amelyek mindkét félnek az eljárásba való bevonását írják elő.
(4) A tagállamok illetékes hatóságai az 1030/2002/EK rendeletben megállapított formátum használatával állítják ki a (2) bekezdés első albekezdésének b) és c) pontjában említett idénymunka-vállalási engedélyt. A tagállamok az engedélyen feltüntetik, hogy azt idénymunka-vállalás céljából állították ki.
(5) A hosszú távú tartózkodásra jogosító vízumok esetében - a 1683/95/EK tanácsi rendelet mellékletének 12. pontjával összhangban - a tagállamok a vízumbélyegen a „megjegyzések” fejléc alatt feltüntetik, hogy a vízumot idénymunka-vállalás céljából bocsátották ki.
(6) A tagállamok papír formátumú dokumentumon kiegészítő információkat is feltüntethetnek az idénymunkás munkaviszonyával kapcsolatban, illetve az 1030/2002/EK rendelet 4. cikkében és a rendelet melléklete a) pontjának 16. alpontjában említettek szerint elektronikus formátumban is tárolhatnak ilyen adatokat.
(7) Amennyiben a tagállam területére való belépéshez vízum szükséges és a harmadik országbeli állampolgár teljesíti az idénymunka-vállalási engedély kibocsátására vonatkozóan a (2) bekezdés első albekezdésének c) pontjában meghatározott feltételeket, az érintett tagállamnak minden lehetséges módon elő kell segítenie, hogy a harmadik országbeli állampolgár megkapja a szükséges vízumot.
(8) A (2) bekezdés első albekezdésének a) pontjában említett hosszú távú tartózkodásra jogosító vízumnak a kibocsátása nem sértheti a tagállamok azon lehetőségét, hogy előzetesen engedélyt adjanak ki az érintett tagállamban történő munkavállalás céljára.
13. cikk
Idénymunka-vállalási engedély iránti kérelmek
(1) A tagállamok kijelölik az idénymunka-vállalási engedélyek iránti kérelmek fogadása és elbírálása, valamint az engedélyek kibocsátása tekintetében illetékes hatóságokat.
(2) Az idénymunka-vállalási engedélyek iránti kérelmet összevont kérelmezési eljárás keretében kell benyújtani.
14. cikk
A tartózkodás időtartama
(1) A tagállamoknak meg kell határozniuk az idénymunkások tartózkodásának maximális időtartamát, amely tizenkét hónapos időtartamon belül minimum öt és maximum kilenc hónap közötti időtartam lehet. Ezen időtartam leteltét követően a harmadik országbeli állampolgárnak el kell hagynia a tagállam területét, hacsak az érintett tagállam nem bocsátott ki a nemzeti vagy az uniós jog alapján az idénymunkától eltérő célra tartózkodásra jogosító engedélyt.
(2) A tagállamok minden tizenkét hónapos időszak vonatkozásában meghatározhatnak egy olyan maximális időtartamot, amely alatt a munkáltatók számára engedélyezik idénymunkások alkalmazását. Ez az időtartam nem lehet kevesebb, mint az (1) bekezdésben meghatározott maximális tartózkodási időtartam.
15. cikk
A tartózkodás meghosszabbítása vagy az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány megújítása
(1) A 14. cikk (1) bekezdésében említett maximális időtartamon belül és azzal a feltétellel, hogy megfelelnek az 5. vagy a 6. cikk rendelkezéseinek, továbbá a 8. cikk (1) bekezdésének b) pontjában, a 8. cikk (2) bekezdésében és - adott esetben - a 8. cikk (4) bekezdésében foglalt indokok nem állnak fenn, a tagállamok egy alkalommal engedélyezik az idénymunkások számára tartózkodásuk meghosszabbítását, amennyiben az idénymunkás meghosszabbítja az addigi munkáltatójával kötött szerződését.
(2) A tagállamok a nemzeti joguknak megfelelően dönthetnek úgy, hogy lehetővé teszik az idénymunkások számára, hogy az addigi munkáltatóval fennálló szerződésüket és tartózkodásukat egynél több alkalommal meghosszabbítsák, amennyiben nem lépik túl a 14. cikk (1) bekezdésében meghatározott maximális időtartamot.
(3) A 14. cikk (1) bekezdésében említett maximális időtartamon belül és azzal a feltétellel, hogy megfelelnek az 5. vagy a 6. cikk rendelkezéseinek, továbbá a 8. cikk (1) bekezdésének b) pontjában, a 8. cikk (2) bekezdésében és - adott esetben - a 8. cikk (4) bekezdésében foglalt indokok nem állnak fenn, a tagállamok egy alkalommal engedélyezik az idénymunkások számára tartózkodásuk abból a célból történő meghosszabbítását, hogy másik munkáltatónál vállaljanak munkát.
(4) A tagállamok a nemzeti joguknak megfelelően dönthetnek úgy, hogy lehetővé teszik az idénymunkások számára, hogy az addigitól eltérő munkáltatóval kössenek szerződést és tartózkodásukat egynél több alkalommal meghosszabbítsák, amennyiben nem lépik túl a 14. cikk (1) bekezdésében meghatározott maximális időtartamot.
(5) Az (1)-(4) bekezdés alkalmazásában a tagállamok elfogadják a benyújtott kérelmet, ha az ezen irányelv alapján tartózkodásra jogosító engedéllyel rendelkező idénymunkás az érintett tagállam területén tartózkodik.
(6) A tagállamok megtagadhatják a tartózkodás meghosszabbítását vagy az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány megújítását, ha az adott álláshely betölthető az érintett tagállam állampolgárai vagy egyéb uniós polgárok, illetőleg az adott tagállam területén jogszerűen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok által. Ezt a bekezdést a csatlakozási okmányok vonatkozó rendelkezéseiben meghatározott, uniós preferencia elvének sérelme nélkül kell alkalmazni.
(7) A tagállamok megtagadják a tartózkodás meghosszabbítását vagy az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány megújítását, ha a tartózkodásnak a 14. cikk (1) bekezdésében meghatározott maximális időtartama letelt.
(8) A tagállamok megtagadhatják a tartózkodás meghosszabbítását vagy az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány megújítását, ha a harmadik országbeli állampolgár a 2011/95/EU irányelv alapján nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújt be, vagy ha a harmadik országbeli állampolgár az érintett tagállam nemzeti jogával, nemzetközi kötelezettségeivel vagy gyakorlatával összhangban védelemért folyamodik.
(9) A 9. cikk (2) bekezdése és (3) bekezdésének b), c) és d) pontja nem alkalmazandó azon idénymunkásokra, akik az e cikk (3) bekezdésének megfelelően másik munkáltatóval kívánnak munkaviszonyt létesíteni, amennyiben ezek a rendelkezések alkalmazandók az addigi munkáltatóra.
(10) A rövid távú tartózkodásra jogosító vízum meghosszabbításának indokait a Vízumkódex vonatkozó rendelkezései szabályozzák.
(11) A meghosszabbítás vagy megújítás iránti kérelmekre vonatkozó döntések meghozatala során - a 8. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül - figyelembe kell venni az eset sajátos körülményeit, beleértve az idénymunkás érdekeit is, és tiszteletben kell tartani az arányosság elvét.
16. cikk
Az ismételt beutazás megkönnyítése
(1) A tagállamok megkönnyítik azon harmadik országbeli állampolgárok ismételt belépését, akik a megelőző öt év során legalább egy alkalommal engedélyt kaptak arra, hogy idénymunkásként beutazzanak az adott tagállam területére és ott tartózkodjanak, és akik minden egyes tartózkodásuk során maradéktalanul tiszteletben tartották az idénymunkásokra vonatkozóan ebben az irányelvben megállapított feltételeket.
(2) Az ismételt beutazás (1) bekezdésben említett megkönnyítése magában foglalhat egy vagy több intézkedést, például az alábbiakat:
a)
mentesülés biztosítása az 5. vagy a 6. cikkben említett dokumentumok közül egy vagy több benyújtásának követelménye alól;
b)
egyetlen közigazgatási aktus keretében több idénymunka-vállalási engedély kibocsátása;
c)
gyorsított eljárás alkalmazása az idénymunka-vállalási engedély vagy a hosszú távú tartózkodásra jogosító vízum iránti kérelmekre vonatkozó döntések meghozatala érdekében;
d)
elsőbbség biztosítása az idénymunkásként történő beutazás és tartózkodás iránti kérelmek elbírálásának, beleértve a kérelmekről való döntéshozatal során a korábbi, tartózkodásra jogosító engedélyek figyelembevételét a kvóták kimerülése szempontjából.
17. cikk
A munkáltatókkal szembeni szankciók
(1) A tagállamok rendelkeznek az azon munkáltatókkal szemben alkalmazandó szankciókról, akik elmulasztották teljesíteni az ezen irányelvből származó kötelezettségeiket; a szankciók kiterjedhetnek arra is, hogy az ezen irányelv szerinti kötelezettségeiket súlyosan megszegő munkáltatókat kizárják az idénymunkások alkalmazásából. E szankcióknak hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy amennyiben az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítványt a 9. cikk (2) bekezdésének és (3) bekezdése b), c) és d) pontjának megfelelően visszavonták, a munkáltató köteles legyen a nemzeti jog szerinti eljárásoknak megfelelően kártérítést fizetni az idénymunkás részére. E felelősségnek ki kell terjednie minden olyan kötelezettségre, amelyet a munkáltatónak tiszteletben kellene tartania abban az esetben, ha az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítványt nem vonták volna vissza.
(3) Amennyiben a munkáltató olyan alvállalkozó, aki megszegte ezen irányelv rendelkezéseit, és amennyiben a fővállalkozó vagy bármely köztes alvállalkozó nem vállalt gondossági kötelezettséget a nemzeti jogban meghatározottak szerint, a fővállalkozó és bármely köztes alvállalkozó:
a)
terhére az (1) bekezdésben említett szankciók alkalmazhatók;
b)
a munkáltató mellett vagy a munkáltató helyett kötelezhető az idénymunkás részére a (2) bekezdés szerint járó kártérítés megfizetésére;
c)
a munkáltató mellett vagy a munkáltató helyett kötelezhető a nemzeti jog alapján az idénymunkásnak járó, de részére nem teljesített kifizetések teljesítésére.
A tagállamok nemzeti jogukban a felelősségre vonatkozóan szigorúbb szabályokat is megállapíthatnak.
18. cikk
Eljárási biztosítékok
(1) A tagállamok illetékes hatóságai döntést hoznak az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány iránti kérelemről. Az illetékes hatóságok e döntést - a nemzeti jogban megállapított közlésre vonatkozó eljárásoknak megfelelően - a lehető leghamarabb, de legkésőbb a hiánytalan kérelem benyújtásának időpontjától számított 90 napon belül írásban közlik a kérelmezővel.
(2) A tartózkodás meghosszabbítása vagy a jogosítvány megújítása iránti, a 15. cikk szerinti kérelmek esetében a tagállamok megtesznek minden ésszerű lépést annak biztosítására, hogy az idénymunkás a folyamatban lévő közigazgatási eljárás miatt ne kényszerüljön az adott munkáltatóval fennálló munkaviszonya megszakítására vagy ne legyen akadályozott abban, hogy új munkáltatóval munkaviszonyt létesítsen.
Amennyiben az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány érvényességi ideje a meghosszabbítási vagy megújítási eljárás alatt lejár, a tagállamok - a nemzeti joguknak megfelelően - engedélyezik az idénymunkás számára a területükön való tartózkodást mindaddig, amíg az illetékes hatóságok döntenek a kérelemről, feltéve, hogy a kérelem benyújtására a jogosítvány érvényességi idejének lejártát megelőzően került sor és a 14. cikk (1) bekezdésében említett időtartam még nem telt le.
A második albekezdés alkalmazása esetén a tagállamok dönthetnek többek között úgy, hogy:
a)
ideiglenes nemzeti tartózkodási engedélyt vagy ezzel egyenértékű jogosítványt bocsátanak ki a döntés meghozataláig; vagy
b)
engedélyezik az idénymunkás számára a munkavállalást e döntés meghozataláig.
A meghosszabbítás vagy megújítás iránti kérelmek elbírálásának ideje alatt ezen irányelv vonatkozó rendelkezései alkalmazandók.
(3) Amennyiben a kérelem alátámasztására megadott információ vagy dokumentáció nem teljes körű, úgy az illetékes hatóságok ésszerű időn belül közlik a kérelmezővel azt, hogy milyen további információkra van szükség, és ésszerű határidőt jelölnek ki ezen információk benyújtására. Az (1) bekezdésben említett időtartam felfüggesztésre kerül mindaddig, amíg az illetékes hatóságok a szükséges további információkat meg nem kapják.
(4) Az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány iránti kérelem elfogadhatatlanná minősítéséről vagy elutasításáról, illetve a tartózkodás meghosszabbításának vagy az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány megújításának megtagadásáról szóló döntés indokairól a kérelmezőt írásban kell értesíteni. Az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány visszavonásáról szóló döntés indokait írásban kell közölni az idénymunkással és - ha a nemzeti jog úgy rendelkezik - a munkáltatóval egyaránt.
(5) Az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány iránti kérelem elfogadhatatlanná nyilvánításáról vagy elutasításáról, illetve a tartózkodás meghosszabbításának vagy az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány megújításának megtagadásáról vagy az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítvány visszavonásáról szóló döntéssel szemben az érintett tagállamban, annak nemzeti jogával összhangban, jogorvoslati lehetőséget kell biztosítani. Az írásbeli közlésnek pontosan meg kell jelölnie azt a bíróságot vagy közigazgatási hatóságot, amelyhez jogorvoslat iránti kérelem nyújtható be, valamint a jogorvoslati iránti kérelem benyújtásának a határidejét.
(6) A rövid távú tartózkodásra jogosító vízumokra vonatkozó eljárási biztosítékokat a Vízumkódex vonatkozó rendelkezései szabályozzák.
19. cikk
Díjak és költségek
(1) A tagállamok megkövetelhetik, hogy a kérelmezők a kérelmek ezen irányelvvel összhangban történő elbírálásáért díjat fizessenek. Ezen díjak mértéke nem lehet aránytalan vagy túlzottan magas. A rövid távú tartózkodásra jogosító vízumokkal kapcsolatos díjakra a schengeni vívmányok megfelelő rendelkezései irányadók. Amennyiben ezeket a díjakat a harmadik országbeli állampolgár fizeti meg, a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a nemzeti jognak megfelelően jogosultak legyenek a díjak munkáltató általi visszatérítésére.
(2) A tagállamok előírhatják az idénymunkások munkáltatói számára, hogy megfizessék az alábbiakat:
a)
az idénymunkás származási helyétől az érintett tagállambeli munkavégzés helyéig való oda- és visszautazás költsége;
b)
az 5. cikk (1) bekezdésének b) pontjában és a 6. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett betegbiztosítás költsége.
Amennyiben e költségeket a munkáltató állja, a munkáltató azokat nem téríttetheti meg az idénymunkással.
20. cikk
Szállás
(1) A tagállamok előírják a kérelmezőnek, hogy igazolja, hogy az idénymunkásnak olyan szállása lesz, amely tartózkodása időtartama alatt számára a nemzeti jog és/vagy gyakorlat szerinti, megfelelő lakhatási körülményeket biztosít. Az illetékes hatóságot tájékoztatni kell az idénymunkás szállásában bekövetkezett minden változásról.
(2) Amennyiben a szállásról a munkáltató gondoskodik vagy annak biztosítása a munkáltatón keresztül történik:
a)
az idénymunkás bérleti díj fizetésére kötelezhető, amelynek összege nem lehet túlzottan magas sem az idénymunkás nettó javadalmazásához, sem a szállás minőségéhez képest. A bérleti díjat nem lehet automatikusan levonni az idénymunkás béréből;
b)
a munkáltató bérleti szerződést vagy azzal egyenértékű dokumentumot biztosít az idénymunkás részére, amelyben egyértelműen feltünteti a szállás bérleti feltételeit;
c)
a munkáltató biztosítja, hogy a szállás megfeleljen az érintett tagállamban hatályban lévő általános egészségügyi és biztonsági előírásoknak.
21. cikk
Elhelyezés az állami foglalkoztatási szolgálatok által
A tagállamok határozhatnak úgy, hogy az idénymunkások elhelyezését kizárólag állami foglalkoztatási szolgálatok végezhetik.
IV. FEJEZET
JOGOK
22. cikk
Az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítványon alapuló jogok
A 12. cikkben említett jogosítvány érvényességi ideje alatt annak birtokosa legalább a következő jogokat élvezi:
a)
a jogosítványt kibocsátó tagállam területére való belépés és ott-tartózkodás joga;
b)
a jogosítványt kibocsátó tagállam teljes területén való szabad tartózkodás, a nemzeti joggal összhangban;
c)
a jogosítvány szerint végezhető konkrét munka végzéséhez való jog, a nemzeti joggal összhangban.
23. cikk
Az egyenlő bánásmódhoz való jog
(1) Az idénymunkást a fogadó tagállam állampolgáraival egyenlő bánásmód illeti meg legalább a következők vonatkozásában:
a)
a munkavállalás feltételei, beleértve a munkavállaló minimális életkorát, továbbá a munkakörülmények, köztük a fizetés, a munkaviszony megszüntetése, a munkaidő, a szabadság és a szabadnapok, valamint a munkahelyi egészségügyi és biztonsági követelmények;
b)
a sztrájkhoz és a szervezett fellépéshez való jog a fogadó tagállam nemzeti jogának és gyakorlatának megfelelően, az egyesülés és a gyülekezés szabadsága, a munkások vagy konkrét szakmák érdekeit képviselő szervezetekhez való csatlakozás joga, beleértve az ilyen szervezetek biztosította jogokat és előnyöket is, többek között a kollektív szerződések megtárgyalásához és megkötéséhez való jog, a közrendre és a közbiztonságra vonatkozó nemzeti rendelkezések sérelme nélkül;
c)
a munkáltató által teljesítendő visszamenőleges kifizetések a harmadik országbeli állampolgárt megillető javadalmazás minden hátraléka tekintetében;
d)
a szociális biztonság ágai, a 883/2004/EK rendelet 3. cikkében meghatározottak szerint;
e)
az áruk és szolgáltatások, illetve a nyilvánosság számára elérhető áru- és szolgáltatásellátás igénybevétele, kivéve a lakáshoz jutást, a szerződési szabadság sérelme nélkül, az uniós és a nemzeti joggal összhangban;
f)
a munkaügyi hivatalok által felkínált idénymunkával kapcsolatos tanácsadási szolgáltatások;
g)
oktatás és szakképzés;
h)
oklevelek, bizonyítványok és más szakmai képesítések elismerése a vonatkozó nemzeti eljárásokkal összhangban;
i)
adókedvezmények, feltéve, hogy a munkavállaló az adott tagállamban adózási szempontból illetőséggel rendelkezik.
Valamely harmadik országba költöző idénymunkások vagy az ilyen idénymunkások valamely harmadik országban lakóhellyel rendelkező azon túlélő hozzátartozói, akik az idénymunkás után ellátásra jogosultak, állami nyugellátásban részesülnek az idénymunkás korábbi munkaviszonyán alapuló és a 883/2004/EK rendelet 3. cikkében foglalt rendelkezéseknek megfelelően szerzett jogok alapján, ugyanazon feltételek mellett és mértékben, mint az érintett tagállam harmadik országba költöző állampolgárai.
(2) A tagállamok a következő módon korlátozhatják az egyenlő bánásmódot:
i.
az (1) bekezdés első albekezdésének d) pontja tekintetében a családi ellátásokból és a munkanélküli ellátásokból való kizárás révén, az 1231/2010/EU rendelet sérelme nélkül;
ii.
az (1) bekezdés első albekezdésének g) pontja tekintetében a konkrét foglalkoztatási tevékenységhez közvetlenül kapcsolódó oktatásra és szakképzésre való alkalmazásának korlátozásával, valamint a tanulmányi és megélhetési ösztöndíjak és hitelek, illetve egyéb támogatások és hitelek kizárásával;
iii.
az (1) bekezdés első albekezdésének i) pontja tekintetében annak alkalmazását az adókedvezmények vonatkozásában olyan esetekre korlátozhatják, amikor az idénymunkás azon családtagjainak, akikre nézve a kedvezményeket igényli, a bejegyzett vagy szokásos tartózkodási helye az érintett tagállam területén található.
(3) Az (1) bekezdésben meghatározott, egyenlő bánásmódhoz való jog nem sérti a tagállam azon jogát, hogy a 9. és a 15. cikkel összhangban visszavonja az idénymunka-vállalásra vonatkozó engedélyt, vagy megtagadja annak meghosszabbítását vagy megújítását.
24. cikk
Nyomon követés, vizsgálatok és helyszíni ellenőrzések
(1) A tagállamok intézkedéseket hoznak az esetleges visszaélések megelőzése és ezen irányelv megsértésének szankcionálása érdekében. Ezen intézkedéseknek nyomon követést, vizsgálatokat és adott esetben helyszíni ellenőrzéseket kell magukban foglalniuk, a nemzeti joggal vagy közigazgatási gyakorlatokkal összhangban.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy a munkaügyi ellenőrzésekért felelős szolgálatok vagy az illetékes hatóságok és - amennyiben a nemzeti jog az adott tagállam állampolgárságával rendelkező munkavállalók esetében így rendelkezik - a munkavállalók érdekeit képviselő szervezetek bejussanak a munka- és - a munkavállaló beleegyezésével - a szálláshelyekre.
25. cikk
A panasztétel megkönnyítése
(1) A tagállamok biztosítják, hogy hatékony mechanizmusok álljanak rendelkezésre, amelyeken keresztül az idénymunkások panasszal élhetnek munkáltatójukkal szemben közvetlenül vagy olyan harmadik felek útján, akik - a nemzeti jogban megállapított kritériumoknak megfelelően - jogos érdeke az ezen irányelvnek való megfelelés biztosítása, illetve a tagállam valamely illetékes hatóságán keresztül, amennyiben a nemzeti jog így rendelkezik.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy azon harmadik felek, akiknek a személyes jogukban megállapított kritériumoknak megfelelően jogos érdeke az ezen irányelvnek való megfelelés biztosítása, az idénymunkások nevében vagy érdekében eljárva, azok jóváhagyásával bármilyen, az ezen irányelv végrehajtását célzó közigazgatási vagy polgári jogi eljárást kezdeményezhessenek, a rövid távú tartózkodásra jogosító vízumokra vonatkozó eljárások és döntések kivételével.
(3) A tagállamok biztosítják, hogy az idénymunkásokra a hasonló munkakört betöltő egyéb munkavállalókkal megegyező módon vonatkozzanak rájuk azok az intézkedések, amelyek célja, hogy megóvják őket az elbocsátástól, illetve a munkáltató egyéb olyan hátrányos intézkedéseitől, amelyeket az ezen irányelv betartatását célzó, a vállalkozáson belüli panasztétel vagy bármely jogi eljárás válaszlépéseként tesz.
V. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
26. cikk
Statisztika
(1) A tagállamok megküldik a Bizottságnak az arra vonatkozó statisztikát, hogy hány darab idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítványt adtak ki első alkalommal és - lehetőség szerint - hány harmadik országbeli állampolgár esetében hosszabbították meg, újították meg vagy vonták vissza az idénymunka-vállalásra vonatkozó jogosítványt. Ezt a statisztikát állampolgárság szerinti, illetve - amennyiben lehetséges - a jogosítvány érvényességének időtartama szerinti, valamint gazdasági ágazat szerinti bontásban kell megadni.
(2) Az (1) bekezdésben említett statisztikák egy naptári év referencia-időszakra vonatkoznak, és a referenciaév végét követő hat hónapon belül kell eljuttatni őket a Bizottságnak. Az első referenciaév 2017.
(3) Az (1) bekezdésben említett statisztikákat a 862/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (21) megfelelően kell továbbítani.
27. cikk
Jelentéstétel
A Bizottság háromévente - és első alkalommal legkésőbb 2019. szeptember 30-ig - jelentést tesz az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az ezen irányelv tagállamokban való alkalmazásáról, valamint javaslatot tesz bármely szükséges módosításra.
28. cikk
Átültetés a nemzeti jogba
(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 2016. szeptember 30-ig megfeleljenek. E rendelkezések szövegét haladéktalanul közlik a Bizottsággal.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
29. cikk
Hatálybalépés
Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
30. cikk
Címzettek
Ennek az irányelvnek a Szerződéseknek megfelelően a tagállamok a címzettjei.
Kelt Strasbourgban, 2014. február 26-án.