EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2014/57/EU
af 16. april 2014
om strafferetlige sanktioner for markedsmisbrug (direktivet om markedsmisbrug)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde, særlig artikel 83, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkastet til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Et integreret og effektivt finansmarked og øget investortillid forudsætter markedsintegritet. Det er en betingelse for økonomisk vækst og velstand, at værdipapirmarkederne fungerer gnidningsløst, og at offentligheden har tillid til markederne. Markedsmisbrug skader finansmarkedernes integritet og offentlighedens tillid til værdipapirer, derivater og benchmarks.
(2)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF (4) fuldførte og opdaterede Unionens retlige ramme til beskyttelse af markedsintegriteten. Det krævede desuden, at medlemsstaterne sikrede, at de kompetente myndigheder havde beføjelser til at opdage og efterforske markedsmisbrug. Uden at dette berører medlemsstaternes ret til at indføre strafferetlige sanktioner, krævede direktiv 2003/6/EF også, at medlemsstaterne sikrer, at de relevante administrative foranstaltninger kan blive truffet, eller at administrative sanktioner kan anvendes mod personer, der er ansvarlige for overtrædelser af de nationale regler, der gennemfører direktivet.
(3)
Rapporten af 25. februar 2009 fra Højniveaugruppen vedrørende Finansielt Tilsyn i EU, ledet af Jacques de Larosière (»de Larosière-gruppen«) anbefalede, at en sund ramme for tilsynsregler og god forretningsskik for den finansielle sektor skal hvile på stærke kontrol- og sanktionsordninger. De Larosière-gruppen mente i den forbindelse, at tilsynsmyndighederne skal være udstyret med tilstrækkelige beføjelser til at handle, og at der også bør være ensartede, stærke og afskrækkende sanktionsordninger mod alle økonomiske forbrydelser, sanktioner, som bør håndhæves effektivt med henblik på at bevare markedsintegriteten. De Larosière-gruppen konkluderede, at medlemsstaternes sanktionsordninger generelt er svage og uensartede.
(4)
En velfungerende lovramme vedrørende markedsmisbrug kræver effektiv håndhævelse. En evaluering af de nationale ordninger for administrative sanktioner under direktiv 2003/6/EF viste, at ikke alle nationale ansvarlige myndigheder havde fuldstændige beføjelser til rådighed til at sikre, at de kunne reagere på markedsmisbrug med en passende sanktion. Navnlig havde ikke alle medlemsstater indført økonomiske administrative sanktioner for insiderhandel og markedsmanipulation, og niveauet for sanktionerne varierede meget fra medlemsstat til medlemsstat. En ny retsakt er derfor nødvendig for at sikre fælles minimumsregler i hele Unionen.
(5)
Medlemsstaternes vedtagelse af administrative sanktioner har til dato vist sig utilstrækkelig til at sikre overholdelse af reglerne om forebyggelse og bekæmpelse af markedsmisbrug.
(6)
Det er afgørende, at overholdelsen af reglerne om markedsmisbrug bliver styrket ved tilgængelige strafferetlige sanktioner, som er udtryk for en stærkere form for social misbilligelse end administrative straffe. Ved at fastslå, at i det mindste grove former for markedsmisbrug udgør strafbare handlinger, sættes klare grænser for hvilke typer af adfærd, der anses for at være særligt uacceptable, og sender et budskab til offentligheden og potentielle lovovertrædere om, at de kompetente myndigheder tager sådan adfærd meget alvorligt.
(7)
Ikke alle medlemsstater har indført strafferetlige sanktioner for visse former for grove overtrædelser af national ret, der gennemfører direktiv 2003/6/EF. Medlemsstaternes forskellige tilgange underminerer ensartetheden af funktionsvilkårene på det indre marked og kan give et incitament for personer til at begå markedsmisbrug i medlemsstater, der ikke har strafferetlige sanktioner for disse lovovertrædelser. Derudover har der ikke til dato været en forståelse på EU-plan af hvilken adfærd, der udgør en grov overtrædelse af reglerne om markedsmisbrug. Derfor bør der fastsættes minimumsregler for, hvad der skal anses for strafbare handlinger begået af fysiske personer, for juridiske personers strafferetlige ansvar og for de relevante sanktioner. Fælles minimumsregler vil også give mulighed for at bruge mere effektive efterforskningsmetoder og vil gøre et mere effektivt samarbejde i og mellem medlemsstaterne muligt. I lyset af den finansielle krise er det tydeligt, at markedsmanipulation har potentiale til i omfattende grad at gøre skade på millioner af menneskers liv. Libor-skandalen, der drejede sig om et groft tilfælde af benchmark-manipulation, viste, at de relevante problemer og smuthuller har en alvorlig indvirkning på markedstilliden og kan medføre betydelige tab for investorer og fordrejninger af realøkonomien. Manglen på fælles ordninger vedrørende strafferetlige sanktioner i Unionen giver gerningsmændene til markedsmisbrug mulighed for at udnytte de mildere ordninger i visse medlemsstater. Indførelsen af strafferetlige sanktioner for markedsmisbrug vil have en øget afskrækkende virkning på potentielle lovovertrædere.
(8)
Samtlige medlemsstaters indførelse af strafferetlige sanktioner for i det mindste grove markedsmisbrugsovertrædelser er derfor afgørende for at sikre effektiv gennemførelse af Unionens politik vedrørende bekæmpelse af markedsmisbrug.
(9)
For at bringe anvendelsesområdet for dette direktiv i overensstemmelse med anvendelsesområdet for Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 596/2014 (5) bør handel med egne aktier i tilbagekøbsprogrammer og handel med værdipapirer eller tilsvarende instrumenter med henblik på stabilisering af værdipapirer, transaktioner, ordrer eller adfærd med henblik på penge-, valutakurs- eller offentlig gældsstyringspolitik, aktiviteter vedrørende udledningstilladelser med henblik på forfølgelse af Unionens klimapolitik samt aktiviteter med henblik på forfølgelse af Unionens fælles landbrugspolitik og Unionens fælles fiskeripolitik være undtaget fra dette direktiv.
(10)
Medlemsstaterne bør være forpligtede til at fastsætte, at i det mindste grove tilfælde af insiderhandel, markedsmanipulation og uretmæssig videregivelse af intern viden udgør strafbare handlinger, hvis de er begået med forsæt.
(11)
Ved anvendelsen af dette direktiv bør insiderhandel og uretmæssig videregivelse af intern viden anses for at være grov i de tilfælde, hvor påvirkningen af markedsintegriteten, den faktiske eller potentielle fortjeneste, der opnås, eller det faktiske eller potentielle tab, der undgås, den skade, som markedet påføres, eller den samlede værdi af handelen med de finansielle instrumenter er betydelig. Andre omstændigheder, der kan tages i betragtning, er for eksempel, hvor en lovovertrædelse er begået inden for rammerne af en kriminel organisation, eller hvor personen tidligere har begået en sådan lovovertrædelse.
(12)
Ved anvendelsen af dette direktiv bør markedsmanipulation anses for at være grov i de tilfælde, hvor påvirkningen af markedsintegriteten, den faktiske eller potentielle fortjeneste, der opnås, eller det faktiske eller potentielle tab, der undgås, den skade, som markedet påføres, ændringen af værdien af det finansielle instrument eller spotkontrakten vedrørende råvarer eller størrelsen af de oprindeligt anvendte midler er betydelig, eller hvis manipulationen begås af en person, der er ansat eller arbejder i den finansielle sektor eller i en tilsynsmyndighed eller regulerende myndighed.
(13)
På grund af de skadelige virkninger af forsøg på insiderhandel og markedsmanipulation på integriteten af de finansielle markeder og på investorernes tillid på disse markeder, bør disse typer adfærd også straffes som strafbare handlinger.
(14)
Dette direktiv bør forpligte medlemsstaterne til i deres nationale ret at fastsætte strafferetlige sanktioner for så vidt angår insiderhandel, markedsmanipulation og uretmæssig videregivelse af intern viden, som dette direktiv finder anvendelse på. Dette direktiv bør ikke skabe forpligtelser med hensyn til anvendelsen af sådanne sanktioner eller andre tilgængelige retshåndhævelsesforanstaltninger i konkrete sager.
(15)
Dette direktiv bør også pålægge medlemsstaterne at sikre, at anstiftelse, medvirken og tilskyndelse til strafbare handlinger ligeledes er strafbar.
(16)
For at sanktionerne for de lovovertrædelser, som er omhandlet i dette direktiv, skal være effektive og have en afskrækkende virkning, bør der fastlægges et minimumsniveau for de maksimale fængselsstraffe i dette direktiv.
(17)
Dette direktiv bør anvendes under hensyntagen til den retlige ramme, som er etableret ved forordning (EU) nr. 596/2014, og gennemførselsforanstaltningerne hertil.
(18)
For at sikre effektiv gennemførelse af EU-politikken til sikring af integriteten i de finansielle markeder, der er fastlagt i forordning (EU) nr. 596/2014, bør medlemsstaterne udvide de i dette direktiv omhandlede lovovertrædelser til også at gælde juridiske personer ved at indføre strafferetlige eller andre sanktioner eller andre foranstaltninger, der er effektive, står i et rimeligt forhold til lovovertrædelsen og har afskrækkende virkning, som f.eks. dem, der er fastsat i forordning (EU) nr. 596/2014. Sådanne sanktioner eller andre foranstaltninger kan omfatte offentliggørelse af en endelig afgørelse om en sanktion, der indeholder den ansvarlige juridiske persons identitet, under hensyntagen til grundlæggende rettigheder, proportionalitetsprincippet og risikoen for finansmarkedernes stabilitet samt verserende efterforskning. Medlemsstaterne bør om nødvendigt, og hvis den nationale lovgivning muliggør strafferetligt ansvar for juridiske personer, udvide dette strafferetlige ansvar i overensstemmelse med national ret, for lovovertrædelser, der er omfattet af dette direktiv. Dette direktiv bør ikke hindre medlemsstaterne i at offentliggøre endelige afgørelser om ansvar eller sanktioner.
(19)
Medlemsstaterne bør træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at retshåndhævende myndigheder og andre kompetente myndigheder, der har ansvaret for at efterforske eller rejse tiltale for de lovovertrædelser, som er omhandlet i direktivet, har mulighederne for at anvende effektive efterforskningsredskaber. Under hensyntagen til bl.a. proportionalitetsprincippet bør brugen af sådanne redskaber i overensstemmelse med national ret stå i rimeligt forhold til de efterforskede lovovertrædelsers karakter og grovhed.
(20)
Da direktivet fastsætter minimumsregler, kan medlemsstaterne selv indføre eller opretholde en skrappere straffelovgivning for markedsmisbrug.
(21)
Medlemsstaterne kan for eksempel fastsætte, at markedsmanipulation, der begås uagtsomt eller ved grov uagtsomhed, anses som en strafbar handling.
(22)
Forpligtelserne i dette direktiv til at fastsætte sanktioner mod fysiske personer og juridiske personer i deres nationale ret fritager ikke medlemsstaterne fra forpligtelsen til i national ret at fastsætte administrative sanktioner og andre foranstaltninger for overtrædelser, der er fastsat i forordning (EU) nr. 596/2014, medmindre medlemsstaterne i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 596/2014 har besluttet kun at fastsætte strafferetlige sanktioner for sådanne overtrædelser i deres nationale ret.
(23)
Anvendelsesområdet for dette direktiv er fastsat med henblik på at supplere og sikre en effektiv gennemførelse af forordning (EU) nr. 596/2014. Mens lovovertrædelser bør kunne straffes efter dette direktiv, når de begås med forsæt, i det mindste i grove tilfælde, kræver sanktioner for overtrædelser af forordning (EU) nr. 596/2014 ikke, at forsæt bevises, eller at de er kvalificeret som grove. Ved anvendelsen af national ret, der gennemfører dette direktiv, bør medlemsstaterne sikre, at pålæggelsen af strafferetlige sanktioner for lovovertrædelser i overensstemmelse med dette direktiv og af administrative sanktioner i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 596/2014 ikke fører til overtrædelse af princippet om ne bis in idem.
(24)
Uden at det berører de generelle nationale strafferetlige regler om anvendelse og fuldbyrdelse af domme i overensstemmelse med de konkrete omstændigheder i hvert enkelt tilfælde, bør pålæggelsen af sanktioner være forholdsmæssig, tage hensyn til den fortjeneste, der er opnået, eller de tab, der er undgået, af de personer, som holdes ansvarlige, samt de skader, lovovertrædelsen har påført andre personer, og i givet fald, som er påført markedernes funktion eller økonomien som helhed.
(25)
Målet for dette direktiv, nemlig tilgængelighed af strafferetlige sanktioner for i det mindste groft markedsmisbrug over hele Unionen, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan på grund af dette direktivs omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU). I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(26)
Stadig flere aktiviteter på tværs af grænserne kræver effektivt samarbejde mellem nationale myndigheder, som har kompetence med hensyn til efterforskning og retsforfølgning af markedsmisbrugsovertrædelser. Organiseringen af og kompetencerne hos disse nationale myndigheder i de forskellige medlemsstater bør ikke hindre deres samarbejde.
(27)
Dette direktiv respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, som anerkendes i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (chartret) som anerkendt i TEU. Det bør specifikt anvendes med behørig respekt for retten til beskyttelse af personoplysninger (artikel 8), ytrings- og informationsfriheden (artikel 11), friheden til at drive egen virksomhed (artikel 16), adgangen til effektive retsmidler og til en upartisk domstol (artikel 47), uskyldsformodningen og retten til et forsvar (artikel 48), legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem strafbar handling og straf (artikel 49) og retten til i en straffesag ikke på ny at kunne retsforfølges eller dømmes to gange for samme lovovertrædelse (artikel 50).
(28)
Ved gennemførelsen af dette direktiv bør medlemsstaterne sikre mistænktes eller tiltaltes processuelle rettigheder i straffesager. Deres forpligtelser i henhold til dette direktiv berører ikke deres forpligtelser i henhold til EU-ret om processuelle rettigheder i straffesager. Intet i dette direktiv har til formål at begrænse pressefriheden eller ytringsfriheden i medierne, i det omfang de er garanteret i Unionen og i medlemsstaterne, navnlig i medfør af artikel 11 i chartret og andre relevante bestemmelser. Dette bør navnlig understreges for så vidt angår videregivelse af intern viden i overensstemmelse med bestemmelserne om sådan videregivelse i dette direktiv.
(29)
Uden at dette berører artikel 4 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til TEU og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), vil Det Forenede Kongerige ikke deltage i vedtagelsen af dette direktiv, som derfor ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige.
(30)
I medfør af artikel 1, 2, 3 og 4 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, har Irland meddelt, at det ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af dette direktiv.
(31)
I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark.
(32)
Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse afgav en udtalelse den 10. februar 2012 (6) -
VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. Dette direktiv fastsætter minimumsregler for strafferetlige sanktioner for insiderhandel, for uretmæssig videregivelse af intern viden og for markedsmanipulation med henblik på at sikre integriteten af de finansielle markeder i Unionen og forbedre investorbeskyttelsen og tilliden til disse markeder.
2. Dette direktiv finder anvendelse på følgende:
a)
finansielle instrumenter, der er optaget til handel på et reguleret marked, eller for hvilke der er indgivet en anmodning om optagelse til handel på et reguleret marked
b)
finansielle instrumenter, der er handlet på en multilateral handelsfacilitet (MHF), optaget til handel på en MHF eller for hvilke, der er indgivet en anmodning om handel på en MHF
c)
finansielle instrumenter, der er handlet på en organiseret handelsfacilitet (OHF)
d)
finansielle instrumenter, der ikke er omfattet af litra a), b) eller c), og hvis pris eller værdi afhænger af eller har indvirkning på et af de i disse litraer omhandlede finansielle instrumenters pris eller værdi, herunder, men ikke er begrænset til, credit default swaps eller differencekontrakter.
Dette direktiv finder også anvendelse på adfærd eller transaktioner, herunder bud, i forbindelse med auktioner på et reguleret marked med tilladelse som auktionsplatform over emissionskvoter eller andre auktionsprodukter baseret herpå, herunder når auktionsprodukterne ikke er finansielle instrumenter, i henhold til Kommissionens forordning (EU) nr. 1031/2010 (7). Uden at dette berører særbestemmelser vedrørende bud afgivet i forbindelse med auktioner, finder bestemmelser i dette direktiv vedrørende handelsordrer anvendelse på sådanne bud.
3. Direktivet finder ikke anvendelse på:
a)
handel med egne aktier i tilbagekøbsprogrammer, hvor sådan handel udføres i overensstemmelse med artikel 5, stk. 1, 2 og 3, i forordning (EU) nr. 596/2014
b)
handel med værdipapirer eller tilsvarende instrumenter, jf. artikel 3, stk. 2, litra a) og b), i forordning (EU) nr. 596/2014, med henblik på stabilisering af værdipapirer, hvor sådan handel udføres i overensstemmelse med artikel 5, stk. 4 og 5, i nævnte forordning
c)
transaktioner, ordrer eller adfærd udført med henblik på forfølgelse af penge-, valutakurs- eller offentlig gældsstyringspolitik i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, i forordning (EU) nr. 596/2014, transaktioner, ordrer eller adfærd udført i overensstemmelse med artikel 6, stk. 2, i nævnte forordning, aktiviteter med henblik på forfølgelse af Unionens klimapolitik i overensstemmelse med artikel 6, stk. 3, i nævnte forordning eller aktiviteter med henblik på forfølgelse af Unionens fælles landbrugspolitik eller Unionens fælles fiskeripolitik i overensstemmelse med artikel 6, stk. 4, i nævnte forordning
4. Artikel 5 finder endvidere anvendelse på:
a)
spotkontrakter vedrørende råvarer, som ikke er engrosenergiprodukter, hvor transaktionen, ordren eller adfærden har indvirkning på et af de i denne artikels stk. 2 omhandlede finansielle instrumenters pris eller værdi
b)
typer af finansielle instrumenter, herunder derivatkontrakter eller derivatinstrumenter til kreditrisikooverførsel, hvor transaktionen, ordren, buddet eller adfærden har indvirkning på kursen på eller værdien af en spotkontrakt vedrørende råvarer, hvor prisen eller værdien afhænger af kursen på eller værdien af disse finansielle instrumenter.
c)
adfærd i forbindelse med benchmarks.
5. Dette direktiv finder anvendelse på enhver transaktion, ordre eller adfærd i forbindelse med ethvert finansielt instrument som omhandlet i stk. 2 og 4, uanset om denne transaktion, ordre eller adfærd finder sted på en markedsplads.
Artikel 2
Definitioner
I dette direktiv forstås ved:
1) »finansielt instrument«: et finansielt instrument som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 15), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) nr. 2014/65/EU (8)
2) »spotkontrakt vedrørende råvarer«: en spotkontrakt vedrørende råvarer som defineret i artikel 3, stk. 1, nr. 15), i forordning (EU) nr. 596/2014
3) »tilbagekøbsprogram«: handel med egne aktier i overensstemmelse med artikel 21-27 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/30/EU (9)
4) »intern viden«: information i den i artikel 7, stk. 1-4, i forordning (EU) nr. 596/2014 anvendte betydning
5) »emissionskvote«: en emissionskvote som beskrevet i punkt 11) i afsnit C i bilag I til direktiv 2014/65/EU
6) »benchmark«: et benchmark som defineret i artikel 3, stk. 1, nr. 29), i forordning (EU) nr. 596/2014
7) »accepteret markedspraksis«: en specifik markedspraksis, der er accepteret af den kompetente myndighed i en medlemsstat i overensstemmelse med artikel 13 i forordning (EU) nr. 596/2014
8) »stabilisering«: stabilisering som defineret i artikel 3, stk. 2, litra d), i forordning (EU) nr. 596/2014
9) »reguleret marked«: et reguleret marked som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 21), i direktiv 2014/65/EU
10) »multilateral handelsfacilitet« eller »MHF«: en multilateral handelsfacilitet som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 22), i direktiv 2014/65/EU
11) »organiseret handelsfacilitet« eller »OHF«: en organiseret handelsfacilitet som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 23), i direktiv 2014/65/EU
12) »markedsplads«: en markedsplads som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 24), i direktiv 2014/65/EU
13) »engrosenergiprodukt«: et engrosenergiprodukt som defineret i artikel 2, nr. 4), i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) nr. 1227/2011 (10)
14) »udsteder«: en udsteder som defineret i artikel 3, stk. 1, nr. 21), i forordning (EU) nr. 596/2014.
Artikel 3
Insiderhandel, anbefaling af eller tilskyndelse til en anden persons deltagelse i insiderhandel
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at insiderhandel, anbefaling af eller tilskyndelse til en anden persons deltagelse i insiderhandel som omhandlet i stk. 2-8 udgør strafbare handlinger i det mindste i grove tilfælde, og når de begås med forsæt.
2. Ved anvendelsen af dette direktiv er der tale om insiderhandel, når en person er i besiddelse af intern viden og udnytter denne viden ved direkte eller indirekte at erhverve eller afhænde finansielle instrumenter, som den pågældende viden vedrører, for egen eller for tredjemands regning.
3. Denne artikel omfatter enhver person, der er i besiddelse af intern viden som resultat af at:
a)
være medlem af udstederens administrations-, ledelses- eller tilsynsorganer eller af administrations-, ledelses- eller tilsynsorganer for deltageren på markedet for emissionskvoter
b)
have kapitalinteresser i det udstedende selskab eller deltageren på markedet for emissionskvoter
c)
have adgang til denne viden som led i udøvelsen af beskæftigelse, erhverv eller funktioner, eller
d)
deltage i kriminelle aktiviteter.
Denne artikel omfatter også enhver person, der har fået adgang til intern viden under andre omstændigheder end dem, der er omhandlet i første afsnit, når den pågældende person ved, at det er intern viden.
4. Udnyttelsen af intern viden ved at annullere eller ændre en ordre vedrørende et finansielt instrument, som oplysningerne vedrører, og hvor handelsordren blev afgivet, før den pågældende var i besiddelse af denne interne viden, anses også som værende insiderhandel.
5. I forbindelse med auktioner over emissionskvoter eller andre auktionsprodukter baseret herpå, som besiddes i henhold til forordning (EU) nr. 1031/2010, omfatter udnyttelsen af intern viden som omhandlet i nærværende artikels stk. 4 ligeledes en persons indgivelse, ændring eller tilbagetrækning af et bud for egen regning eller for tredjemands regning.
6. Ved anvendelsen af dette direktiv er der tale om anbefaling af, at en anden person deltager i insiderhandel, eller tilskyndelse til, at anden person deltager i insiderhandel, hvis personen er i besiddelse af intern viden og:
a)
på grundlag af denne viden anbefaler en anden person at erhverve eller afhænde finansielle instrumenter, som disse oplysninger vedrører, eller tilskynder vedkommende til at foretage en sådan erhvervelse eller afhændelse, eller
b)
på grundlag af denne viden anbefaler en anden person at annullere eller ændre en ordre vedrørende et finansielt instrument, som denne viden vedrører, eller tilskynder vedkommende til at foretage en sådan annullering eller ændring.
7. Brug af de i stk. 6 omhandlede anbefalinger eller tilskyndelser udgør insiderhandel, hvis den person, der bruger anbefalingen eller tilskyndelsen, ved, at den er baseret på intern viden.
8. Ved anvendelsen af denne artikel skal alene den omstændighed, at en person er eller har været i besiddelse af intern viden, ikke betragtes som om, den pågældende person har gjort brug af denne viden og således har deltaget i insiderhandel på grundlag af en erhvervelse eller afhændelse, hvis den pågældendes adfærd anses som legitim adfærd i henhold til artikel 9 i forordning EU) nr. 596/2014.
Artikel 4
Uretmæssig videregivelse af intern viden
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at uretmæssig videregivelse af intern viden som omhandlet i stk. 2-5 anses som en strafbar handling i det mindste i grove tilfælde, og når den begås med forsæt.
2. Ved anvendelsen af dette direktiv opstår uretmæssig videregivelse af intern viden, når en person er i besiddelse af intern viden og videregiver denne viden til enhver anden person, medmindre videregivelsen sker som led i den pågældendes normale beskæftigelse, erhverv eller funktioner, herunder når videregivelsen betragtes som markedssondering, der er foretaget i overensstemmelse med artikel 11, stk. 1-8, i forordning nr. 596/2014.
3. Denne artikel finder anvendelse på enhver person i de situationer eller omstændigheder, der omhandles i artikel 3, stk. 3.
4. Ved anvendelsen af dette direktiv udgør videregivelse af de i artikel 3, stk. 6, omhandlede anbefalinger eller tilskyndelser uretmæssig videregivelse af intern viden i henhold til denne artikel, hvis den person, der videregiver anbefalingerne eller tilskyndelserne, er klar over, at de er baseret på intern viden.
5. Denne artikel finder anvendelse i overensstemmelse med behovet for at beskytte pressefriheden og ytringsfriheden.
Artikel 5
Markedsmanipulation
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at markedsmanipulation som omhandlet i stk. 2 betragtes som en strafbar handling i det mindste i grove tilfælde, og når den begås med forsæt.
2. Ved anvendelsen af dette direktiv omfatter markedsmanipulation følgende aktiviteter:
a)
indgåelse af en transaktion, afgivelse af en handelsordre eller enhver anden adfærd, som:
i)
afgiver urigtige eller vildledende signaler vedrørende udbud af, efterspørgsel efter eller kursen på et finansielt instrument eller en relateret spotkontrakt vedrørende råvarer, eller
ii)
sikrer kursen på et eller flere finansielle instrumenter eller en relateret spotkontrakt vedrørende råvarer på et unormalt eller kunstigt niveau,
medmindre den person, der indgik transaktionen eller afgav handelsordren, har legitime grunde hertil, og disse transaktioner eller handelsordrer er i overensstemmelse med accepteret markedspraksis på den berørte markedsplads
b)
indgåelse af en transaktion, afgivelse af en handelsordre eller enhver anden aktivitet eller adfærd, der påvirker kursen på et eller flere finansielle instrumenter eller en relateret spotkontrakt vedrørende råvarer, hvorved der benyttes fingerede planer eller anden form for bedrag eller påfund
c)
videregivelse af oplysninger gennem medierne, herunder internettet, eller ved andre metoder, der giver urigtige eller misvisende signaler om udbud af, efterspørgsel efter eller kursen på finansielle instrumenter eller en relateret spotkontrakt vedrørende råvarer eller sikrer kursen på et eller flere finansielle instrumenter eller en relateret spotkontrakt vedrørende råvarer på et unormalt eller kunstigt niveau, hvor de personer, der har videregivet dem, for egen eller for tredjemands regning drager fordel eller får udbytte af videregivelsen af de pågældende oplysninger, eller
d)
videregivelse af urigtige eller misvisende oplysninger eller indberetning af urigtigt eller misvisende input eller enhver anden adfærd, som manipulerer beregningen af et benchmark.
Artikel 6
Anstiftelse, medvirken og tilskyndelse samt forsøg
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at anstiftelse, medvirken og tilskyndelse til at begå lovovertrædelser som omhandlet i artikel 3, stk. 2-5, og artikel 4 og 5 kan straffes som en strafbar handling.
2. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at forsøg på at begå enhver af de lovovertrædelser, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2-5 og 7, og artikel 5 kan straffes som en strafbar handling.
3. Artikel 3, stk. 8, finder tilsvarende anvendelse.
Artikel 7
Strafferetlige sanktioner over for fysiske personer
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de i artikel 3-6 omhandlede lovovertrædelser kan straffes med strafferetlige sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til den strafbare handlings grovhed og har afskrækkende virkning.
2. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at lovovertrædelserne i artikel 3 og 5 kan straffes med fængsel med en maksimumsstraf på mindst fire år.
3. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at lovovertrædelsen i artikel 4 kan straffes med fængsel med en maksimumsstraf på mindst to år.
Artikel 8
Juridiske personers ansvar
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at juridiske personer kan drages til ansvar for lovovertrædelser, der er omhandlet i artikel 3-6, som for at skaffe dem vinding begås af en person, som handler enten individuelt eller som medlem af et organ under den juridiske person, og som har en ledende stilling inden for den juridiske person, idet den pågældende har:
a)
beføjelse til at repræsentere den juridiske person
b)
beføjelse til at træffe beslutninger på den juridiske persons vegne, eller
c)
beføjelse til at udøve kontrol inden for den juridiske person.
2. Medlemsstaterne træffer også de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at en juridisk person kan drages til ansvar, når manglende tilsyn eller kontrol fra den i stk. 1 omhandlede persons side har gjort det muligt for en person, der er underlagt den juridiske persons myndighed, at begå en af de i artikel 3-6 omhandlede lovovertrædelser for at skaffe den juridiske person vinding.
3. Juridiske personers ansvar i henhold til stk. 1 og 2 udelukker ikke strafferetlig forfølgning af fysiske personer, der begår, anstifter eller medvirker til de i artikel 3-6 omhandlede lovovertrædelser.
Artikel 9
Sanktioner over for juridiske personer
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at en juridisk person, der drages til ansvar i henhold til artikel 8, pålægges sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til den strafbare handling og har afskrækkende virkning, hvilket skal omfatte strafferetlige eller andre bøder og kan omfatte andre sanktioner såsom:
a)
udelukkelse fra offentlige ydelser eller tilskud
b)
midlertidigt eller varigt forbud mod at udøve erhvervsvirksomhed
c)
anbringelse under retsligt tilsyn
d)
tvangsopløsning
e)
midlertidig eller varig lukning af forretningssteder, der er blevet brugt til at begå lovovertrædelsen.
Artikel 10
Jurisdiktionskompetence
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at fastslå deres jurisdiktionskompetence med hensyn til lovovertrædelserne i artikel 3-6, når lovovertrædelsen er begået:
a)
helt eller delvis på deres område, eller
b)
af en af deres statsborgere, i det mindste i tilfælde hvor handlingen er en lovovertrædelse på det sted, hvor den blev begået
2. En medlemsstat underretter Kommissionen, når den beslutter at udvide sin jurisdiktionskompetence med hensyn til de i artikel 3-6 nævnte lovovertrædelser, der er begået uden for dens område, når:
a)
gerningsmanden har sit sædvanlige opholdssted på dens område, eller
b)
overtrædelsen er begået for at skaffe en juridisk person, som har hjemsted på dens område, vinding.
Artikel 11
Uddannelse
Uden at det berører domstolenes uafhængighed og forskellene i organiseringen af retssystemerne i Unionen opfordrer medlemsstaterne dem, der er ansvarlige for uddannelse af dommere, anklagere, politi og personale i retsvæsenet og i de kompetente myndigheder, der er involveret i straffesager og efterforskninger, til at tilbyde passende uddannelse, for så angår målene for dette direktiv.
Artikel 12
Rapport
Senest den 4. juli 2018 aflægger Kommissionen rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om, hvordan dette direktiv fungerer og om nødvendigt om behovet for at ændre det, herunder med hensyn til fortolkningen af grove tilfælde som omhandlet i artikel 3, stk. 1, artikel 4, stk. 1, og artikel 5, stk. 1, sanktionsniveauet fastsat af medlemsstaterne og i hvilket omfang de valgfri elementer som omhandlet i dette direktiv er blevet vedtaget.
Kommissionens rapport ledsages om nødvendigt af et lovgivningsforslag.
Artikel 13
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne vedtager og offentliggør senest den 3. juli 2016 de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv. De meddeler straks Kommissionen teksten til disse love og bestemmelser.
De anvender disse love og bestemmelser fra den 3. juli 2016 med forbehold af ikrafttrædelsen af forordning (EU) nr. 596/2014.
Lovene og bestemmelserne skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale bestemmelser, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 14
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 15
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 16. april 2014.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2014/57/EU IRÁNYELVE
(2014. április 16.)
a piaci visszaélések büntetőjogi szankcióiról (piaci visszaélésekről szóló irányelv)
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 83. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Központi Bank véleményére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),
rendes jogalkotási eljárás keretében (3),
mivel:
(1)
Az integrált és hatékony pénzügyi piac, valamint az erősebb befektetői bizalom megköveteli a piac integritását. Az értékpapírpiac zavartalan működése és a piacok iránti közbizalom a gazdasági növekedés és a jólét előfeltételeit képezi. A piaci visszaélés sérti a pénzügyi piacok integritását, valamint aláássa az értékpapírok, a származtatott pénzügyi eszközök és a referenciaértékek iránti közbizalmat.
(2)
A 2003/6/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (4) kiegészítette és naprakésszé tette a piac integritásának védelmét szolgáló uniós jogi keretet. Emellett megköveteli a tagállamoktól, hogy illetékes hatóságaik rendelkezzenek a piaci visszaélés felderítéséhez és kivizsgálásához szükséges jogkörökkel. A 2003/6/EK irányelv előírja azt is, hogy a tagállamok - a büntetőjogi szankciók alkalmazásához való joguk sérelme nélkül -biztosítsák, hogy az említett irányelv végrehajtására elfogadott nemzeti szabályok megsértéséért felelős személyek ellen megfelelő közigazgatási intézkedésre, illetve közigazgatási szankció alkalmazására kerülhessen sor.
(3)
A Jacques de Larosière által elnökölt, európai uniós pénzügyi felügyelettel foglalkozó magas szintű csoport (a továbbiakban: a de Larosière-csoport) 2009. február 25-i jelentésében megfogalmazta, hogy a pénzügyi szektor számára kidolgozott prudenciális és üzletviteli szabályok stabil keretrendszerének erős felügyeleti és szankciórendszerre kell épülnie. E célból a de Larosière-csoport úgy vélte, hogy a felügyeleti hatóságokat kellő eljárási hatáskörrel kell ellátni, és egyenlő, szigorú és elrettentő erejű szankciórendszereket kell alkalmazniuk minden pénzügyi bűncselekménnyel szemben, olyan szankciókat, amelyeket hatékonyan érvényesíteni kell a piac integritásának megőrzése érdekében. A de Larosière-csoport arra a következtetésre jutott, hogy a tagállamok szankciórendszerei általában gyengék és heterogének.
(4)
A piaci visszaélésekre vonatkozó, jól működő jogszabályi keretrendszer hatékony végrehajtást követel meg. A 2003/6/EK irányelv szerinti nemzeti közigazgatásiszankció-rendszerek értékelése megmutatta, hogy nem minden illetékes nemzeti hatóság rendelkezett a jogkörök teljes spektrumával annak biztosításához, hogy a piaci visszaélésre a megfelelő szankciókkal reagálhassanak. Nem minden tagállamban írtak elő ugyanis pénzbeli közigazgatási szankciót a bennfentes kereskedelemre és a piaci manipulációra vonatkozóan, és a szankciók szintjében nagy eltérések álltak fenn a tagállamok között. Ezért új jogalkotási aktusra van szükség az egész Unióban közös minimumszabályok biztosítása érdekében.
(5)
A tagállamok által elfogadott közigazgatási szankciók eddig elégtelennek bizonyultak a piaci visszaélésekre megelőzése és leküzdésére vonatkozó szabályok betartásához.
(6)
Lényeges, hogy a piaci visszaélésre vonatkozó szabályok betartását olyan büntetőjogi szankciók segítsék elő, amelyek a közigazgatási szankciókhoz képest a társadalmi helytelenítés egy erőteljesebb formáját fejezik ki. Az, hogy a piaci visszaéléseknek legalább a súlyos formáit bűncselekményként határozzák meg, világos határvonalat állít fel az olyan típusú magatartás tekintetében, amely különösen elfogadhatatlannak minősül, valamint olyan üzenetet közvetít a nyilvánosság és a lehetséges elkövetők felé, hogy az illetékes hatóságok nagyon komolyan veszik az ilyen magatartást.
(7)
Nem minden tagállam írt elő büntetőjogi szankciókat a 2003/6/EK irányelvet végrehajtó nemzeti jog súlyos megsértésének egyes formáira. A tagállamok eltérő megközelítései aláássák a belső piac működési feltételeinek egységességét, és ösztönzést jelenthetnek egyes személyeknek, hogy azokban a tagállamokban kövessenek el piaci visszaélést, amelyek ezekre a bűncselekményekre nem írnak elő büntetőjogi szankciókat. Ezen túlmenően, eddig nem volt uniós szintű egyetértés abban, hogy mely magatartás tekintendő a piaci visszaélésre vonatkozó szabályok súlyos megsértésnek. Ezért minimumszabályokat kell megállapítani a természetes személyek által elkövetett bűncselekmények fogalommeghatározása, a jogi személyek felelőssége és a vonatkozó szankciók tekintetében. A közös minimumszabályok továbbá lehetővé tennék hatékonyabb módszerek alkalmazását a nyomozás során, valamint a tagállamokon belüli és tagállamok közötti eredményesebb együttműködés terén. A pénzügyi válság következményeinek fényében világosan látszik, hogy a piaci manipuláció emberek millióinak életét károsíthatja széles körben. A referenciaértékek manipulálásával kapcsolatos, nemrégiben bekövetkezett Libor-botrány megmutatta, hogy a releváns problémák és joghézagok súlyosan kihatnak a piaci bizalomra, és jelentős veszteségeket okozhatnak a befektetőknek, valamint torzíthatják a reálgazdaság működését. Az Unió egészére kiterjedő közös büntetőjogi szankció-rendszerek hiánya alkalmat kínál a piaci visszaélések elkövetőinek arra, hogy kihasználják egyes tagállamok enyhébb rendszereit. A büntetőjogi szankciók piaci visszaélések miatti kivetése nagyobb elrettentő hatást gyakorol majd a potenciális elkövetőkre.
(8)
Ezért a piaci visszaélések elleni küzdelmet szolgáló uniós politika eredményes végrehajtásához alapvető fontosságú, hogy valamennyi tagállam legalább a súlyos piaci visszaélések esetére büntetőjogi szankciókat vezessen be.
(9)
Ezen irányelv hatálya, valamint az 596/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (5) hatálya közötti összhang megteremtése érdekében a részvény-visszavásárlási programok keretében bonyolított, saját részvényekre vonatkozó ügyleteket és az értékpapírokkal vagy kapcsolódó eszközökkel értékpapírok stabilizálása céljából folytatott ügyleteket; az olyan ügyleteket, megbízásokat vagy magatartásokat, amelyek monetáris, árfolyam- és államadósság-kezelési politika keretében valósulnak meg; a kibocsátási egységeket érintő, az Unió éghajlat-politikájának végrehajtására irányuló tevékenységeket; valamint a közös uniós agrárpolitika és a közös uniós halászati politika keretében végrehajtott tevékenységeket ki kell zárni ezen irányelv hatálya alól.
(10)
A tagállamokat kötelezni kell annak előírására, hogy a bennfentes kereskedelemnek, a piaci manipulációnak és a bennfentes információk jogosulatlan közzététele legalább a súlyos esetei minősüljenek bűncselekménynek, amennyiben azokat szándékosan követik el.
(11)
Ezen irányelv alkalmazásában a bennfentes kereskedelmet és a bennfentes információk jogosulatlan közzétételét például olyan esetekben kell súlyosnak tekinteni, amikor jelentős a piac integritására gyakorolt hatásuk, az abból eredő tényleges vagy potenciális nyereség, illetve elkerült veszteség, a piacnak okozott kár nagysága vagy a pénzügyi eszközök összértéke. Egyéb figyelembe vehető körülmény például az, ha a bűncselekményt szervezett bűnözés keretében követték el, vagy ha az adott személy már korábban is követett el ilyen bűncselekményt.
(12)
Ezen irányelv alkalmazásában a piaci manipulációt például olyan esetekben kell súlyosnak tekinteni, amikor jelentős a piac integritására gyakorolt hatása, az abból eredő tényleges vagy potenciális nyereség, illetve elkerült veszteség, a piacnak okozott kár nagysága, a pénzügyi eszközök vagy az azonnali árutőzsdei ügyletek értékében vagy az eredetileg felhasznált tőke összegében bekövetkező változás, illetve amikor a manipulációt olyan személy hajtja végre, aki a pénzügyi ágazatban vagy valamely felügyeleti vagy szabályozási hatóságnál alkalmazott vagy ott dolgozik.
(13)
A bennfentes kereskedelem kísérletét és a piaci manipuláció kísérletét, ezeknek a pénzügyi piacok integritására és a befektetői bizalomra gyakorolt káros hatásai miatt, szintén bűncselekményként kell büntetni.
(14)
Ezen irányelvnek köteleznie kell a tagállamokat arra, hogy nemzeti jogukban büntetőjogi szankciókat írjanak elő az ezen irányelv hatálya alá tartozó bennfentes kereskedelem, a piaci manipuláció és a bennfentes információk jogosulatlan közzététele tekintetében. Ezen irányelv nem keletkeztethet kötelezettségeket az ilyen szankciók vagy bármely más, rendelkezésre álló bűnüldözési rendszer egyedi esetekre való alkalmazását illetően.
(15)
Ennek az irányelvnek meg kell követelnie a tagállamoktól, hogy a bűncselekmények elkövetésére való felbujtás és a bűnsegély is büntetendő legyen.
(16)
Ebben az irányelvben meg kell határozni a kiszabható szabadságvesztés felső határának minimális időtartamát annak érdekében, hogy az ezen irányelvben említett jogsértések szankciói hatékonyak és visszatartó erejűek legyenek.
(17)
Ezen irányelv alkalmazása során figyelembe kell venni az 596/2014/EU rendelet által megállapított jogi keretrendszert és annak végrehajtási intézkedéseit.
(18)
Az 596/2014/EU rendeletben meghatározott, a pénzügyi piacok integritásának biztosítását célzó európai szakpolitika hatékony végrehajtása érdekében a tagállamoknak az ezen irányelvben meghatározott bűncselekmények miatti felelősséget - például az 596/2014/EU rendeletben előírtakhoz hasonló hatékony, arányos és visszatartó erejű, büntetőjogi, illetve nem büntetőjogi szankciók vagy egyéb intézkedések kiszabása révén - a jogi személyekre is ki kell terjeszteniük. Az ilyen szankciók vagy egyéb intézkedések magukban foglalhatják a szankcióról hozott - a felelős jogi személy nevét tartalmazó - végső döntés közzétételét, figyelembe véve az alapvető jogokat, az arányosság elvét, valamint a pénzügyi piacok stabilitására és a folyamatban lévő nyomozásokra jelentett kockázatokat. A tagállamoknak adott esetben, és amennyiben a nemzeti jog a jogi személyek büntetőjogi felelősségéről rendelkezik, a nemzeti joggal összhangban ki kell terjeszteniük ezt a büntetőjogi felelősséget az ezen irányelvben meghatározott bűncselekményekre. Ez az irányelv nem akadályozza meg, hogy a tagállamok közzétegyék a felelősséggel vagy a szankciókkal kapcsolatos végső döntéseket.
(19)
A tagállamoknak meg kell hozniuk a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy eredményes vizsgálati eszközök álljanak a bűnüldözési és igazságügyi hatóságok, vagy az ezen irányelvben említett jogsértések kivizsgálásáért vagy üldözéséért felelős egyéb illetékes hatóságok rendelkezésére. Figyelembe véve többek között az arányosság elvét, az ilyen eszközök nemzeti joggal összhangban történő igénybevételének igazodnia kell a nyomozás tárgyát képező bűncselekmények jellegéhez és súlyosságához.
(20)
Mivel ez az irányelv minimumszabályokat ír elő, a tagállamok a piaci visszaélésre elfogadhatnak vagy érvényben tarthatnak ezeknél szigorúbb büntetőjogi szabályokat.
(21)
A tagállamok például rendelkezhetnek úgy, hogy a gondatlanságból vagy súlyos hanyagságból elkövetett piaci manipuláció bűncselekménynek minősüljön.
(22)
Az ezen irányelv szerinti, a természetes személyekkel és a jogi személyekkel szembeni szankcióknak a nemzeti jogukban való kiszabására vonatkozó kötelezettségek nem mentesítik a tagállamokat azon kötelezettség alól, hogy nemzeti jogukban közigazgatási szankciókat és egyéb intézkedéseket írjanak elő az 596/2014/EU rendeletben meghatározott jogsértésekre vonatkozóan, kivéve, ha a tagállamok az 596/2014/EU rendelettel összhangban úgy határoznak, hogy az ilyen jogsértések tekintetében kizárólag büntetőjogi szankciókat írnak elő nemzeti jogukban.
(23)
Ezen irányelv hatálya olyan módon került meghatározásra, hogy kiegészítse az 596/2014/EU rendeletet és biztosítsa annak hatékony végrehajtását. Miközben a bűncselekményeknek, amennyiben szándékosan követik el őket és legalább a súlyos esetekben, ezen irányelv szerint büntethetőnek kell lenniük, az 596/2014/EU rendelet megsértéséért járó szankciók kiszabásához nem szükséges a szándék bizonyítása, vagy az, hogy a jogsértések súlyosnak minősüljenek. Az ezen irányelvet átültető nemzeti jog alkalmazása során a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a bűncselekmények tekintetében büntetőjogi szankcióknak az ezen irányelvvel összhangban való kiszabása, valamint közigazgatási szankcióknak az 596/2014/EU rendelettel összhangban való kiszabása ne eredményezze a kétszeres büntetés tilalma elvének megsértését.
(24)
Az egyes esetekben a konkrét körülményekkel összhangban a büntetések alkalmazására és végrehajtására vonatkozó nemzeti büntetőjog általános szabályainak sérelme nélkül a szankciók kiszabásának arányosnak kell lennie, figyelembe véve a felelősségre vont személyek által elért nyereségeket vagy az elkerült veszteségeket, valamint a más személyek ellen elkövetett bűncselekményekből következő kárt, és ahol szükséges, a piacok működésének és a tágabb gazdaságnak okozott kárt.
(25)
Mivel ezen irányelv célját - nevezetesen azt, hogy legalább a súlyos piaci visszaélésre az Unióban mindenütt rendelkezésre álljanak büntetőjogi szankciók - a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, az Unió szintjén azonban ezen irányelv terjedelme és hatásai miatt e cél jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez az irányelv nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket.
(26)
A határokon átnyúló tevékenységek egyre nagyobb száma hatékony és eredményes együttműködést követel meg a piaci visszaélések kivizsgálásáért és üldözéséért felelős nemzeti hatóságok között. A különböző tagállamokban működő nemzeti hatóságok szervezete és hatásköre nem akadályozhatja meg együttműködésüket.
(27)
Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és betartja az Európai Unió Alapjogi Chartájában (a Charta) elismert elveket, amint azokat az EUSZ rögzíti. Különösen, az irányelvet a személyes adatok védelméhez való jognak (8. cikk), a véleménynyilvánítás és információ szabadságának (11. cikk), a vállalkozás szabadságának (16. cikk), a hathatós jogorvoslathoz és a tisztességes tárgyaláshoz való jognak (47. cikk), az ártatlanság vélelmének és a védelemhez való jognak (48. cikk) kellő tiszteletben tartásával, továbbá a törvényesség, valamint a bűncselekmények és büntetések arányosságának elveivel (49. cikk), valamint a bűncselekmények kétszeres eljárás alá vonása és a kétszeres büntetés tilalmával (50. cikk) összhangban kell alkalmazni.
(28)
Ezen irányelv alkalmazása során a tagállamoknak biztosítaniuk kell a bűncselekményekben gyanúsítottak és vádlottak eljárási jogait. Az ezen irányelv szerinti kötelezettségeik nem érintik a büntető eljárások során biztosítandó eljárási jogokkal kapcsolatos uniós jog szerinti kötelezettségeiket. Ezen irányelv egyetlen rendelkezésének sem célja az Unióban és a tagállamokban mindenekelőtt a Charta 11. cikke és egyéb vonatkozó rendelkezések értelmében biztosított sajtószabadságnak vagy a médiában a véleménynyilvánítás szabadságának a korlátozása. Ezt különösen a bennfentes információknak az ezen irányelv bennfentes információk közzétételére vonatkozó rendelkezéseivel összhangban történő közzétételével kapcsolatban kell hangsúlyozni.
(29)
Az EUSZ-hez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez (EUMSZ) csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló (21.) jegyzőkönyv 4. cikkének sérelme nélkül az Egyesült Királyság nem vesz részt ennek az irányelvnek az elfogadásában, így az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó.
(30)
Az EUSZ-hez és az EUMSZ-hez csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló (21.) jegyzőkönyv 1., 2., 3. és 4. cikkének megfelelően Írország bejelentette, hogy részt kíván venni ezen irányelv elfogadásában és alkalmazásában.
(31)
Az EUSZ-hez és az EUMSZ-hez csatolt, Dánia helyzetéről szóló (22.) jegyzőkönyv 1. és 2. cikkének megfelelően Dánia nem vesz részt ennek az irányelvnek az elfogadásában, így az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó.
(32)
Az európai adatvédelmi biztos 2012. február 10-én véleményt nyilvánított (6),
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
Tárgy és hatály
(1) Ez az irányelv minimumszabályokat állapít meg a bennfentes kereskedelem, a bennfentes információ jogosulatlan közzététele és a piaci manipuláció büntetőjogi szankcióira, hogy így biztosítsa a pénzügyi piacok integritását az Unióban, és növelje a befektetők védelmét és bizalmát ezeken a piacokon.
(2) Ez az irányelv a következőkre alkalmazandó:
a)
az olyan pénzügyi eszközökre, amelyeket szabályozott piacra bevezettek, vagy amelyekre vonatkozóan a szabályozott piacra történő bevezetés iránti kérelmet nyújtottak be;
b)
az olyan pénzügyi eszközökre, amelyekkel multilaterális kereskedési rendszerben kereskednek, amelyeket multilaterális kereskedési rendszerbe bevezettek, vagy amelyekre vonatkozóan a multilaterális kereskedési rendszerbe történő bevezetés iránti kérelmet benyújtották;
c)
az olyan pénzügyi eszközökre, amelyekkel szervezett kereskedési rendszerben kereskednek;
d)
az a), a b) vagy a c) pont hatálya alá nem tartozó olyan pénzügyi eszközökre, amelyek ára vagy értéke a felsorolt pontokban említett pénzügyi eszközök árától vagy értékétől függ, vagy azokra hatást gyakorol, és amelyek közé tartozhatnak, de nem kizárólag hitel-nemteljesítési csereügyletek és különbözeti ügyletek.
Ez az irányelv alkalmazandó továbbá azokra a magatartásokra és ügyletekre, ideértve az ajánlatokat is, amelyek kibocsátási egységek vagy ezeken alapuló más aukciós termékek - ideértve azokat az aukciós termékeket is, amelyek nem pénzügyi eszközök - szabályozott piacként engedélyezett aukciós platformon történő aukciójával kapcsolatosak, az 1031/2010/EU bizottsági rendeletnek (7) megfelelően. Az aukciók keretében benyújtott ajánlatokra vonatkozó külön rendelkezések sérelme nélkül, az ezen irányelvben foglalt előírások és rendelkezések az ilyen ajánlatokra is alkalmazandók.
(3) Ez az irányelv nem alkalmazandó:
a)
a részvény-visszavásárlási programok keretében bonyolított, saját részvényekre vonatkozó ügyletekre, ha az ilyen kereskedés az 596/2014/EU rendelet 5. cikke (1), (2) és (3) bekezdésének megfelelően zajlik;
b)
596/2014/EU rendelet 3. cikk (2) bekezdésének a) és b) pontjában említett értékpapírokkal vagy kapcsolódó eszközökkel értékpapírok stabilizálása céljából folytatott ügyletekre, ha az ilyen kereskedésre az említett rendelet 5. cikke (4) és (5) bekezdésének megfelelően kerül sor;
c)
az olyan ügyletekre, megbízásokra vagy magatartásokra, amelyek monetáris, árfolyam- és államadósság-kezelési politika keretében valósulnak meg az 596/2014/EU rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében, a 6. cikkének (2) bekezdése értelmében megvalósuló ügyletekre, megbízásokra vagy magatartásokra, a 6. cikkének (3) bekezdése értelmében az Unió éghajlat-politikájának végrehajtására irányuló tevékenységekre, valamint a 6. cikkének (4) bekezdése értelmében a közös uniós agrárpolitika és a közös uniós halászati politika keretében végrehajtott tevékenységekre;
(4) Az 5. cikk a következőkre is alkalmazandó:
a)
a nagykereskedelmi energiaterméknek nem minősülő olyan azonnali árutőzsdei ügyletekre, amelyeknél az ügylet, a megbízás vagy a magatartás az e cikk (2) bekezdésében említett valamely pénzügyi eszköz árára vagy értékére hatást gyakorol;
b)
az olyan pénzügyi eszközökre, ideértve a származtatott ügyleteket vagy a hitelkockázatot átruházó származtatott eszközöket is, amelyeknél az ügylet, a megbízás, az ajánlat vagy a magatartás valamely azonnali árutőzsdei ügylet árára vagy értékére hatást gyakorol, amennyiben az ár vagy az érték e pénzügyi eszközök árától vagy értékétől függ;
c)
a referenciaértékekkel kapcsolatos magatartás.
(5) Ez az irányelv a (2) és (4) bekezdésében említett pénzügyi eszközökkel kapcsolatos valamennyi ügyletre, megbízásra és magatartásra vonatkozik, függetlenül attól, hogy az ügyletre, megbízásra vagy magatartásra kereskedési helyszínen kerül-e sor.
2. cikk
Fogalommeghatározások
Ezen irányelv alkalmazásában a következő fogalommeghatározások alkalmazandók:
1. „pénzügyi eszköz”: bármely, a 2014/65/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (8) 4. cikke (1) bekezdésének 15. pontjában meghatározott pénzügyi eszköz;
2. „azonnali árutőzsdei ügylet”: az 596/2014/EU rendelet 3. cikkének (1) bekezdésének 15. pontjában meghatározott azonnali árutőzsdei ügylet;
3. „részvény-visszavásárlási program”: saját részvényekkel folytatott kereskedés a 2012/30/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (9) 21-27. cikkével összhangban;
4. „bennfentes információ”: az 596/2014/EU rendelet 7. cikkének (1)-(4) bekezdése szerinti információ;
5. „kibocsátási egység”: a 2014/65/EU irányelv I. melléklete C. szakaszának 11. pontjában ismertetett kibocsátási egység;
6. „referenciaérték”: az 596/2014/EU rendelet 3. cikke (1) bekezdésének 29. pontjában meghatározott referenciaérték;
7. „elfogadott piaci gyakorlat”: olyan konkrét piaci gyakorlat, amelyet egy tagállam illetékes hatósága az 596/2014/EU rendelet 13. cikkének megfelelően elfogad;
8. „stabilizáció”: az 596/2014/EU rendelet 3. cikke (2) bekezdésének d) pontjában meghatározott stabilizáció;
9. „szabályozott piac”: a 2014/65/EU irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 21. pontjában meghatározott szabályozott piac;
10. „multilaterális kereskedési rendszer” vagy „MTF”: a 2014/65/EU irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 22. pontjában meghatározott multilaterális kereskedési rendszer;
11. „szervezett kereskedési rendszer” vagy „OTF”: a 2014/65/EU irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 23. pontjában meghatározott szervezett kereskedési rendszer;
12. „kereskedési helyszín”: a 2014/65/EU irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 24. pontjában meghatározott kereskedési helyszín;
13. „nagykereskedelmi energiatermék”: az 1227/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (10) 2. cikkének 4. pontjában meghatározott nagykereskedelmi energiatermék;
14. „kibocsátó”: az 596/2014/EU rendelet 3. cikkének (1) bekezdésének 21. pontjában meghatározott kibocsátó.
3. cikk
Bennfentes kereskedelem, valamint más személy bennfentes kereskedelemben való részvételre felhívása vagy erre rábírása
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a (2)-(8) bekezdésben említett bennfentes kereskedelem, valamint más személy bennfentes kereskedelemben való részvételre felhívása vagy erre rábírása szándékos elkövetés esetén legalább a súlyos esetekben bűncselekménynek minősüljön.
(2) Ezen irányelv alkalmazásában bennfentes kereskedelemnek minősül, ha egy személy bennfentes információval rendelkezik és ezt az információt közvetve vagy közvetlenül, saját vagy harmadik személy javára az információhoz kapcsolódó pénzügyi eszközök megszerzésére vagy elidegenítésére használja fel.
(3) Ez a cikk azon személyekre alkalmazandó, akik a következők eredményeként jutnak bennfentes információhoz:
a)
a kibocsátónak vagy a kibocsátási egységek piaca résztvevőjének ügyvezető, döntéshozó vagy felügyeleti szervének tagja;
b)
a kibocsátó vagy a kibocsátási egységek piaca résztvevőjének tőkéjében részesedése van;
c)
munkaviszonyból, foglalkozásból vagy feladatokból eredő kötelezettség teljesítése során fér hozzá az információhoz; vagy
d)
bűncselekményekben vesz részt.
Ez a cikk minden olyan személyre is alkalmazandó, aki az első albekezdésben említettektől eltérő körülmények között jutott bennfentes információhoz, amennyiben ez a személy tudja, hogy az információ bennfentes.
(4) Szintén bennfentes kereskedelemnek minősül a bennfentes információ felhasználása az információhoz kapcsolódó pénzügyi eszközre vonatkozó megbízás visszavonása vagy módosítása révén, ha az adott személy a bennfentes információhoz a megbízást követően jutott hozzá.
(5) A kibocsátási egységeknek vagy az azokon alapuló más aukciós termékeknek az 1031/2010/EU rendelet szerint megtartott aukciója esetében a bennfentes információ az e cikk (4) bekezdésében említett felhasználásának minősül az is, amikor valamely személy saját vagy harmadik személy javára benyújt, módosít vagy visszavon egy ajánlatot.
(6) Ezen irányelv alkalmazásában más személynek bennfentes kereskedelemben való részvételre felhívása vagy más személynek bennfentes kereskedelemben való részvételre rábírása akkor valósul meg, ha egy személy bennfentes információval rendelkezik, és:
a)
ezen információ alapján más személyt arra hív fel, hogy az információhoz kapcsolódó pénzügyi eszközt szerezzen meg vagy idegenítsen el, vagy más személyt ennek megszerzésére vagy elidegenítésére bír rá; vagy
b)
ezen információ alapján más személyt arra hív fel, hogy az információhoz kapcsolódó pénzügyi eszközre vonatkozó megbízást vonjon vissza vagy módosítson, amelyekre az információ vonatkozik, vagy más személyt ennek visszavonására vagy módosítására bír rá.
(7) A (6) bekezdésben említett felhívás vagy rábírás alkalmazása bennfentes kereskedelemnek minősül, ha a felhívott vagy a rábírt személy tudja, hogy az bennfentes információn alapul.
(8) E cikk alkalmazásában pusztán az a tény, hogy egy személy bennfentes információval rendelkezik vagy rendelkezett nem jelenti azt, hogy a szerzés vagy elidegenítés során az említett személy felhasználta ezt az információt és így bennfentes kereskedelemben vett részt, amennyiben magatartása az 596/2014/EU rendelet 9. cikke szerint jogszerű magatartásnak minősül.
4. cikk
Bennfentes információk jogosulatlan közzététele
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a (2)-(5) bekezdésben említett bennfentes információk jogosulatlan közzététele szándékos elkövetés esetén legalább a súlyos esetekben bűncselekménynek minősüljön.
(2) Ezen irányelv alkalmazásában a bennfentes információ jogosulatlan közzétételére akkor kerül sor, ha az említett személy bennfentes információval rendelkezik és azt másoknak átadja, kivéve, ha az információt munkaviszonya, foglalkozása vagy feladatai szokásos teljesítése keretében adja át, beleértve azt az esetet, amikor az információátadás az 596/2014/EU rendelet 11. cikkének (1)-(8) bekezdésének megfelelően a piac stabilizálásának minősül.
(3) Ez a cikk minden olyan személyre alkalmazandó, aki a 3. cikk (3) bekezdésében említett helyzetekben vagy körülmények között van.
(4) Ezen irányelv alkalmazásában a 3. cikk (6) bekezdésében említett felhívás vagy rábírás e cikk értelmében bennfentes információ jogosulatlan közzétételének minősül, ha a felhívást megvalósító vagy a rábírást gyakorló személy tudja, hogy az bennfentes információn alapult.
(5) Ezt a cikket a sajtószabadság és a véleménynyilvánítás szabadsága védelmének szükségességével összhangban kell alkalmazni.
5. cikk
Piaci manipuláció
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a (2) bekezdésben említett piaci manipuláció szándékos elkövetés esetén legalább a súlyos esetekben bűncselekménynek minősüljön.
(2) Ezen irányelv alkalmazásában a piaci manipuláció az alábbi tevékenységeket foglalja magában:
a)
olyan ügylet kötése, vételi vagy eladási megbízás adása, vagy olyan egyéb magatartás, amely:
i.
hamis vagy félrevezető jelzéseket ad egy pénzügyi eszköz kínálata, kereslete vagy ára, vagy egy kapcsolódó azonnali árutőzsdei ügylet tekintetében; vagy
ii.
egy vagy több pénzügyi eszköz vagy egy kapcsolódó azonnali árutőzsdei ügylet árát a szokásostól eltérő vagy mesterséges szinten rögzíti;
kivéve, ha az ügyletet megkötő, illetve a vételi vagy eladási megbízást adó személy ezt törvényes okokból tette, és az ügylet vagy a vételi vagy eladási megbízás megfelel az érintett kereskedési helyszínen elfogadott piaci gyakorlatoknak;.
b)
olyan ügylet megkötése, vételi vagy eladási megbízás adása vagy olyan egyéb tevékenység vagy magatartás, amely egy vagy több pénzügyi eszköz vagy kapcsolódó azonnali árutőzsdei ügylet árát érinti, és amelynek során fiktív eszközhöz vagy a megtévesztés vagy félrevezetés egyéb formájához folyamodnak;
c)
olyan információk terjesztése a médián, többek között az interneten keresztül, vagy bármely egyéb módon, amelyek hamis vagy félrevezető jelzéseket adnak pénzügyi eszközök kínálata, kereslete vagy ára, vagy kapcsolódó azonnali árutőzsdei ügylet tekintetében, illetve egy vagy több pénzügyi eszköz vagy egy kapcsolódó azonnali árutőzsdei ügylet árát a szokásostól eltérő vagy mesterséges szinten rögzítik, amennyiben az információt terjesztő személyek - saját maguk vagy más személyek számára - előnyre vagy haszonra tesznek szert az adott információ terjesztéséből; vagy
d)
hamis vagy félrevezető információk továbbítása, hamis vagy félrevezető adatok közlése, illetve egy referenciaérték kiszámítását manipuláló bármely egyéb magatartás.
6. cikk
Felbujtás, bűnsegély és kísérlet
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 3. cikk (2)-(5) bekezdésében, valamint a 4. cikkben és az 5. cikkben említett bűncselekményekben felbujtóként vagy bűnsegédként való részvétel bűncselekményként büntetendő legyen.
(2) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 3. cikk (2)-(5) és (7) bekezdésében és az 5. cikkben említett cselekmények bármelyikére irányuló kísérlet bűncselekményként büntetendő legyen.
(3) A 3. cikk (8) bekezdése megfelelően alkalmazandó.
7. cikk
Természetes személyekkel szemben alkalmazható büntetőjogi szankciók
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 3-6. cikkben említett bűncselekményeket hatékony, arányos és visszatartó erejű büntetőjogi szankciókkal sújtsák.
(2) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 3. és 5. cikkben említett bűncselekmények szabadságvesztéssel legyenek büntetendők, amelynek felső határa legalább négy év.
(3) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 4. cikkben említett bűncselekmények szabadságvesztéssel legyenek büntetendők, amelynek felső határa legalább két év.
8. cikk
Jogi személyek felelőssége
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a jogi személyek felelősségre vonhatók legyenek a 3-6. cikkben említett valamely bűncselekményért, amelyet akár saját nevében eljárva, akár a jogi személy valamely szervének tagjaként eljárva olyan személy követett el a jogi személy javára, aki a jogi személyen belül a következők egyikén alapuló vezető tisztséget tölt be:
a)
a jogi személy képviseletének joga;
b)
a jogi személy nevében történő döntéshozatal joga; vagy
c)
a jogi személyen belüli ellenőrzés gyakorlásának joga.
(2) A tagállamok megteszik továbbá a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy jogi személyeket felelősségre lehessen vonni abban az esetben, ha az (1) bekezdésben említett személy által gyakorolt felügyelet vagy ellenőrzés hiánya tette lehetővé a 3-6. cikkben említett bűncselekmények valamelyikének az érintett jogi személy javára a neki alárendelt személy általi elkövetését.
(3) A jogi személyek (1) és (2) bekezdés szerinti felelőssége nem zárja ki az olyan természetes személyek elleni büntetőeljárást, akik a 3-6. cikkben említett bűncselekményekben tettesként, felbujtóként vagy bűnsegédként vesznek részt.
9. cikk
Jogi személyekre alkalmazható szankciók
A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 8. cikk alapján felelősségre vont jogi személyt olyan hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókkal büntethető legyen, amelyek magukban foglalnak büntetőjogi és nem büntetőjogi pénzbüntetéseket, továbbá esetlegesen egyéb szankciókat, mint például:
a)
kizárás az állami kedvezményekből vagy támogatásokból;
b)
kereskedelmi tevékenységek gyakorlásától való ideiglenes vagy végleges eltiltás;
c)
bírósági felügyelet alá helyezés;
d)
a bíróság által elrendelt felszámolás;
e)
a bűncselekmény elkövetésére használt létesítmények ideiglenes vagy végleges bezárása.
10. cikk
Joghatóság
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a 3-6. cikkben említett bűncselekményekre vonatkozóan megállapítsák joghatóságukat, amennyiben a bűncselekményt:
a)
egészben vagy részben a területükön követték el; vagy
b)
egy állampolgáruk követte el, legalább azokban az esetekben, ha a cselekmény az elkövetés helye szerint bűncselekménynek minősül.
(2) A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot, ha úgy döntenek, hogy a 3-6. cikkben említett, a területükön kívül elkövetett bűncselekményekre vonatkozóan további joghatóságot állapítanak meg, amennyiben:
a)
az elkövető szokásos tartózkodási helye a területükön van; vagy
b)
a bűncselekményt a területükön letelepedett jogi személy javára követték el.
11. cikk
Képzés
A bírói függetlenség és az igazságszolgáltatási szervezet felépítésében az Unión belül fennálló különbségek sérelme nélkül a tagállamok felkérik a büntetőeljárásokban és a nyomozásokban részt vevő bírák, ügyészek, rendőri és igazságügyi személyzet, valamint az illetékes hatóságok személyzetének képzéséért felelős személyeket, hogy ezen irányelv célkitűzéseire figyelemmel megfelelő képzést biztosítsanak.
12. cikk
Jelentés
2018. július 4-ig a Bizottság jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak ezen irányelv működéséről és szükség esetén az irányelv módosításának szükségességéről, többek között a 3. cikk (1) bekezdésében, a 4. cikk (1) bekezdésében és az 5. cikk (1) bekezdésében említett súlyos esetek értelmezésére, a tagállamok által kiszabott szankciók nagyságára, valamint arra való tekintettel, hogy az ezen irányelvben említett választható elemek milyen mértékben kerültek elfogadásra.
A Bizottság jelentését adott esetben jogalkotási javaslat kíséretében nyújtja be.
13. cikk
Átültetés
(1) A tagállamok 2016. július 3-ig elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. E rendelkezések szövegéről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
Ezeket a rendelkezéseket a tagállamok 2016. július 3-tól alkalmazzák, az 596/2014/EU rendelet hatálybalépésétől függően.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguk azon főbb rendelkezéseinek szövegét, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
14. cikk
Hatálybalépés
Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
15. cikk
Címzettek
Ennek az irányelvnek a Szerződéseknek megfelelően a tagállamok a címzettjei.
Kelt Strasbourgban, 2014. április 16-án.