KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) 2015/62
af 10. oktober 2014
om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 for så vidt angår gearingsgraden
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (1), særlig artikel 456, stk. 1, litra j), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Fra den 1. januar 2015 og fremover skal institutterne offentliggøre gearingsgraden som beregnet i henhold til artikel 429 i forordning (EU) nr. 575/2013, og indtil nævnte dato har Kommissionen beføjelser til ved en delegeret retsakt at ændre eksponerings- og kapitalmålet ved beregning af gearingsgraden med henblik på at afhjælpe eventuelle mangler, der er opdaget på grundlag af institutternes indberetning.
(2)
Der er konstateret forskelle mellem de indberettede gearingsgrader som omhandlet i artikel 429, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013, og de skyldes, at institutter fortolker netting af sikkerhedsstillelse i forbindelse med værdipapirfinansierings- og genkøbstransaktioner forskelligt. Disse forskelle med hensyn til fortolkning og i forbindelse med indberetning er kommet frem i lyset i kølvandet på en analyserapport, som Den Europæiske Banktilsynsmyndighed (EBA) offentliggjorde den 4. marts 2014.
(3)
Da bestemmelserne i forordning (EU) nr. 575/2013 afspejler bestemmelserne i Baselstandarderne, er de løsninger, der er fundet på manglerne ved Baselreglerne, også egnet til at tackle de tilsvarende mangler ved de relevante bestemmelser i nævnte forordning.
(4)
Den 14. januar 2014 vedtog Baselkomitéen en ændret ordlyd af reglen om gearingsgraden, som navnlig omfatter yderligere målings- og nettingordninger for genkøbstransaktioner og værdipapirfinansieringstransaktioner. En tilpasning af bestemmelserne i forordning (EU) nr. 575/2013 om beregning af gearingsgraden til de internationalt vedtagne regler burde tackle institutternes forskellige fortolkning af netting af sikkerhedsstillelse i forbindelse med værdipapirfinansierings- og genkøbstransaktioner, forbedre den internationale sammenlignelighed og skabe lige vilkår for institutter, som er etableret i Unionen og driver forretning på internationalt plan.
(5)
Clearing via centrale modparter efter den model, der normalt anvendes i Unionen, forårsager dobbelttælling af gearing i eksponeringsmålet for et institut, der fungerer som clearingsmedlem.
(6)
Clearing af værdipapirfinansieringstransaktioner, navnlig genkøbstransaktioner, gennem kvalificerende centrale modparter (QCCP'er) kan indebære fordele som f.eks. multilateral netting og solide processer til styring af sikkerhedsstillelse, som forbedrer den finansielle stabilitet. Det bør derfor være tilladt at nette kontantgæld og kontantfordringer i forbindelse med genkøbstransaktioner og omvendte genkøbstransaktioner via den samme QCCP.
(7)
Genkøbstransaktioner, som med en aftalt opsigelsesfrist kan opsiges når som helst, bør anses for at have, hvad der svarer til en eksplicit løbetid, der er lig med opsigelsesfristen, og den »samme eksplicitte, endelige afviklingsdato« bør anses for at være overholdt, således at sådanne transaktioner er omfattet af reglen om netting af kontantfordringer og kontantgæld i forbindelse med genkøbstransaktioner og omvendte genkøbstransaktioner med den samme modpart.
(8)
Den ændrede gearingsgrad burde føre til et mere nøjagtigt mål for gearing og tjene som en forholdsmæssig begrænsning af opbygningen af gearing i institutter, der er etableret i Unionen.
(9)
Indberetning af gearingsgraden på et bestemt tidspunkt ved udgangen af den kvartalsvise indberetningsperiode frem for indberetning på grundlag af et tre-måneders gennemsnit bevirker, at gearingsgraden i højere grad tilpasses til indberetning af solvens.
(10)
Ved brug af nominelle bruttoværdier for indgået kreditbeskyttelse udstedt af et institut afspejles gearing på en mere hensigtsmæssig måde end ved brug af markedsværdimetoden i forbindelse med nævnte instrumenter.
(11)
Konsolideringsomfanget for beregning af gearingsgraden bør tilpasses til det lovbestemte konsolideringsomfang, som anvendes til at fastsætte de risikovægtede kapitalgrader.
(12)
De ændringer, der indføres ved denne forordning, burde gøre det lettere at sammenligne den gearingsgrad, som institutter offentliggør, og burde medvirke til at forhindre, at markedsdeltagerne vildledes med hensyn til institutternes reelle gearing. Det er derfor nødvendigt, at denne forordning træder i kraft hurtigst muligt.
(13)
Forordning (EU) nr. 575/2013 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
I forordning (EU) nr. 575/2013 foretages følgende ændringer:
1)
Artikel 429 affattes således:
»Artikel 429
Beregning af gearingsgraden
1. Institutterne beregner deres gearingsgrad efter den metode, der er fastsat i stk. 2-13.
2. Gearingsgraden beregnes som et instituts kapitalmål divideret med instituttets samlede eksponeringsmål og udtrykkes i procent.
Institutterne beregner gearingsgraden på indberetningens referencedato.
3. Med henblik på stk. 2 er kapitalmålet kernekapitalen.
4. Det samlede eksponeringsmål er summen af eksponeringsværdierne af:
a)
aktiver omhandlet i stk. 5, medmindre de fratrækkes ved bestemmelsen af det i stk. 3 omhandlede kapitalmål
b)
derivater omhandlet i stk. 9
c)
tillæg for modpartskreditrisiko for genkøbstransaktioner, indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer, transaktioner med lang afviklingstid og margenlån, herunder dem, der ikke er balanceført omhandlet i artikel 429b
d)
ikkebalanceførte poster omhandlet i stk. 10.
5. Institutterne bestemmer eksponeringsværdien af aktiver, undtagen kontrakter opført i bilag II og kreditderivater, i overensstemmelse med følgende principper:
a)
ved eksponeringsværdien af aktiver forstås eksponeringsværdien i overensstemmelse med artikel 111, stk. 1, første punktum
b)
fysisk eller finansiel sikkerhedsstillelse, garantier eller kreditrisikoreduktion, som er købt, må ikke anvendes til at nedbringe eksponeringsværdien af aktiver
c)
lån må ikke nettes med indskud
d)
genkøbstransaktioner, indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer, transaktioner med lang afviklingstid og margenlån må ikke nettes.
6. Institutterne kan fra eksponeringsmålet i denne artikels stk. 4 trække de beløb, som er fratrukket den egentlige kernekapital i overensstemmelse med artikel 36, stk. 1, litra d).
7. De kompetente myndigheder kan tillade, at et institut i eksponeringsmålet ikke medregner eksponeringer, som er omfattet af behandlingen i artikel 113, stk. 6. De kompetente myndigheder kan kun give denne tilladelse, hvis alle betingelserne i artikel 113, stk. 6, litra a)-e), er opfyldt, og hvis de har givet den i artikel 113, stk. 6, omhandlede godkendelse.
8. Som en undtagelse fra stk. 5, litra d), kan institutterne bestemme eksponeringsværdien af kontantfordringer og kontantgæld hidrørende fra genkøbstransaktioner, indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer, transaktioner med lang afviklingstid og margenlån med den samme modpart på nettobasis, hvis alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
transaktionerne har samme eksplicitte, endelige afviklingsdato
b)
retten til at modregne gæld til modparten med tilgodehavende hos modparten har retsvirkning i alle følgende situationer:
i)
som led i den normale drift
ii)
i tilfælde af misligholdelse, insolvens eller konkurs
c)
modparterne har til hensigt at afvikle på nettobasis, afvikle samtidig eller transaktionerne er omfattet af en afviklingsordning, som funktionelt svarer til afvikling på nettobasis.
Med henblik på første afsnit, litra c), svarer en afviklingsordning funktionelt til afvikling på nettobasis, hvis det på afviklingsdatoen gælder, at nettoresultatet af transaktionernes pengestrømme i henhold til den pågældende ordning svarer til det enkeltstående nettobeløb ved afvikling på nettobasis.
9. Institutterne bestemmer eksponeringsværdien af kontrakter opført i bilag II og af kreditderivater, herunder dem, der ikke er balanceført, i overensstemmelse med artikel 429a.
10. Institutterne bestemmer eksponeringsværdien af ikkebalanceførte poster, undtagen kontrakter opført i bilag II, kreditderivater, genkøbstransaktioner, indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer, transaktioner med lang afviklingstid og margenlån i overensstemmelse med artikel 111, stk. 1. Institutterne må imidlertid ikke trække justeringer af den specifikke kreditrisiko fra den nominelle værdi af disse poster.
Hvis en forpligtelse er knyttet til udvidelsen af en anden forpligtelse, anvendes i overensstemmelse med artikel 166, stk. 9, den laveste af de to konverteringsfaktorer, der gælder for det enkelte tilsagn. For eksponeringsværdien af ikkebalanceførte poster med lav risiko omhandlet i artikel 111, stk. 1, litra d), gælder en minimumssats svarende til 10 % af deres nominelle værdi.
11. Et institut, som er clearingmedlem af en QCCP, kan fra beregningen af eksponeringsmålet udelade handelseksponeringer hidrørende fra følgende poster, forudsat at disse handelseksponeringer er clearet med QCCP'en og samtidig opfylder betingelserne i artikel 306, stk. 1, litra c):
a)
kontrakter opført i bilag II
b)
kreditderivater
c)
genkøbstransaktioner
d)
indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer
e)
transaktioner med lang afviklingstid
f)
margenlån.
12. Hvis et institut, som er clearingmedlem af en QCCP, over for QCCP'en garanterer for præstationerne hos en kunde, som indgår direkte i derivattransaktioner med QCCP'en, medregner det i eksponeringsmålet eksponeringen hidrørende fra garantien som en derivateksponering mod kunden i overensstemmelse med artikel 429a.
13. I de tilfælde, hvor de nationale almindeligt anerkendte regnskabsprincipper medregner omsætningsaktiver på balancen i overensstemmelse med artikel 10 i direktiv 86/635/EØF, kan disse aktiver udelades fra det samlede eksponeringsmål i tilknytning til gearingsgraden, såfremt de opfylder kriterierne om ophør af anerkendelse i international regnskabsstandard (IAS) 39, jf. forordning (EF) nr. 1606/2002 og, hvis det er relevant, kriterierne om ikkekonsolidering i International Financial Reporting Standard (IFRS) 10, jf. forordning (EF) nr. 1606/2002.
14. De kompetente myndigheder kan tillade, at et institut i eksponeringsmålet ikke medregner eksponeringer, som opfylder alle følgende betingelser:
a)
de er eksponeringer mod en offentlig enhed
b)
de behandles i overensstemmelse med artikel 116, stk. 4
c)
de hidrører fra indskud, som instituttet er lovmæssigt forpligtet til at overføre til den offentlige enhed omhandlet i litra a) med henblik på finansiering af almennyttige investeringer.«
2)
Som artikel 429a og 429b tilføjes følgende:
»Artikel 429a
Eksponeringsværdi af derivater
1. Institutterne bestemmer eksponeringsværdien af kontrakter opført i bilag II og af kreditderivater, herunder dem, der ikke er balanceført, efter den i artikel 274 omhandlede metode. Institutterne anvender artikel 299, stk. 2, litra a), ved bestemmelsen af den potentielle fremtidige krediteksponering hidrørende fra kreditderivater.
Når den potentielle fremtidige krediteksponering hidrørende fra kreditderivater bestemmes, anvender institutterne principperne i artikel 299, stk. 2, litra a), på alle deres kreditderivater og ikke kun på dem, der er opført i handelsbeholdningen.
Ved bestemmelse af eksponeringsværdien kan institutterne tage hensyn til virkningen af kontrakter om nyordning (»novation«) og andre aftaler om netting i overensstemmelse med artikel 295. Netting på tværs af produkter må ikke anvendes. Institutterne kan imidlertid modregne inden for den i artikel 272, nr. 25), litra c), omhandlede produktkategori og inden for kreditderivater omfattet af en aftale om netting på tværs af produkter, jf. artikel 295, litra c).
2. Hvis sikkerhedsstillelsen i forbindelse med derivatkontrakter reducerer summen af aktiverne i henhold til de gældende regnskabsregler, skal institutterne tilbageføre denne reduktion.
3. Med henblik på stk. 1 kan institutterne trække den variationsmargin, som de har modtaget kontant fra modparten, fra eksponeringsværdiens aktuelle genanskaffelsesomkostninger, hvis variationsmarginen i henhold til de gældende regnskabsregler ikke allerede er medregnet som et fradrag i eksponeringsværdien, og hvis alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
for handler, som ikke er clearet gennem en QCCP, at det kontante beløb, som tilgår den modtagende modpart, ikke holdes adskilt
b)
at variationsmarginen beregnes og udveksles dagligt på grundlag af en værdiansættelse til markedsværdi af derivatpositioner
c)
at den kontant modtagne variationsmargin er i samme valuta som afviklingsvalutaen for derivatkontrakten
d)
at den udvekslede variationsmargin udgør hele det beløb, som er nødvendigt for fuldt ud at nulstille den fra derivatet hidrørende markedsværdimæssige eksponering under hensyn til de for modparten gældende tærskel- og mindstebeløb for overførsler
e)
at derivatkontrakten og variationsmarginen mellem instituttet og modparten i kontrakten er dækket af en enkelt aftale om netting, som instituttet kan behandle som risikoreducerende i overensstemmelse med artikel 295.
Hvis derivatkontrakten er omfattet af en kvalificeret rammeaftale om netting, forstås med henblik på første afsnit, litra c), ved »afviklingsvaluta« enhver afviklingsvaluta anført i derivatkontrakten, den styrende, kvalificerede rammeaftale om netting eller bilaget om løbende udveksling af sikkerhedsstillelse (»credit support annex«) til den kvalificerede rammeaftale om netting.
Hvis et institut i henhold til de gældende regnskabsregler medregner den til modparten kontant betalte variationsmargin som et tilgodehavende, kan det udelade dette aktiv fra eksponeringsmålet, forudsat at betingelserne i litra a)-e) er opfyldt.
4. Med henblik på stk. 3 gælder følgende:
a)
fradraget af den modtagne variationsmargin begrænses til eksponeringsværdiens positive aktuelle genanskaffelsesomkostninger
b)
et institut må ikke benytte den kontant modtagne variationsmargin til at nedbringe beløbet for den potentielle, fremtidige krediteksponering, heller ikke til de i artikel 298, stk. 1, litra c), nr. ii), omhandlede formål.
5. Ud over behandlingen i stk. 1 medregner institutterne i eksponeringsværdien ved solgte kreditderivater den faktiske nominelle værdi, som de solgte kreditderivater vedrører (»amounts referenced«), fratrukket eventuelle negative ændringer i dagsværdien, som er blevet inkluderet i kernekapitalen med hensyn til det solgte kreditderivat. Den resulterende eksponeringsværdi kan nedbringes yderligere med den faktiske nominelle værdi af et købt kreditderivat på samme referencenavn, forudsat at alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
for »single-name«-kreditderivater skal de købte kreditderivater være på et referencenavn, som er sidestillet med eller underordnet det solgte kreditderivats underliggende referenceforpligtelse, og en kredithændelse på det foranstillede referenceaktiv skal medføre en kredithændelse på det efterstillede aktiv
b)
hvis et institut køber kreditafdækning på en pulje af referencenavne, kan afdækningen kun udligne en solgt afdækning på en pulje af referencenavne, hvis puljen af referenceenheder og rangordningen er identisk i begge transaktioner
c)
restløbetiden for det købte kreditderivat er større end eller lig med restløbetiden for det solgte kreditderivat
d)
ved bestemmelsen af den supplerende eksponeringsværdi for solgte kreditderivater nedbringes den nominelle værdi af det købte kreditderivat med en eventuel positiv ændring i dagsværdien, som er blevet inkluderet i kernekapitalen med hensyn til det købte kreditderivat
e)
for trancheopdelte produkter er det til afdækning købte kreditderivat på en referenceforpligtelse, som er sidestillet med det solgte kreditderivats underliggende referenceforpligtelse.
Hvis den nominelle værdi af et solgt kreditderivat ikke nedbringes med den nominelle værdi af et købt kreditderivat, kan institutterne trække den fra dette solgte kreditderivat hidrørende individuelle potentielle, fremtidige eksponering fra den samlede potentielle, fremtidige eksponering bestemt i overensstemmelse med denne artikels stk. 1 i kombination med artikel 274, stk. 2, eller artikel 299, stk. 2, litra a). Hvis den potentielle, fremtidige krediteksponering bestemmes i kombination med artikel 298, stk. 1, litra c), nr. ii), kan PCEgross nedbringes med den fra solgte kreditderivater hidrørende individuelle potentielle, fremtidige eksponering uden justering af NGR.
6. Institutter må ikke reducere den faktiske nominelle værdi af et solgt kreditderivat, hvis de køber kreditafdækning gennem en »total return swap« og registrerer de modtagne nettobetalinger som nettoindkomst, men ikke registrerer modgående fald i værdien af det solgte kreditderivat afspejlet i kernekapitalen.
7. I tilfælde af købte kreditderivater på en pulje af referenceenheder kan institutterne kun medregne et fradrag i overensstemmelse med stk. 5 i solgte kreditderivater på individuelle referencenavne, hvis afdækningen økonomisk svarer til at købe afdækningen særskilt på hvert af navnene i puljen. Hvis et institut køber et kreditderivat på en pulje af referencenavne, kan det kun medregne et fradrag på en pulje af solgte kreditderivater, hvis puljen af referenceenheder og rangordningen er identisk i begge transaktioner.
8. Som en undtagelse fra denne artikels stk. 1 kan institutterne anvende metoden i artikel 275 til at bestemme eksponeringsværdien af kontrakter opført i punkt 1 og 2 i bilag II, hvis de også anvender denne metode til at bestemme eksponeringsværdien af disse kontrakter med henblik på at opfylde kapitalgrundlagskravene i artikel 92.
Når institutterne anvender metoden i artikel 275, må de ikke reducere eksponeringsmålet med det kontant modtagne beløb for variationsmarginen.
Artikel 429b
Tillæg for modpartskreditrisiko for genkøbstransaktioner, indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer, transaktioner med lang afviklingstid og margenlån
1. I tillæg til eksponeringsværdien af genkøbstransaktioner, indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer, transaktioner med lang afviklingstid og margenlån, herunder dem, der ikke er balanceført i overensstemmelse med artikel 429, stk. 5, medregner institutterne i eksponeringsmålet et tillæg for modpartskreditrisiko fastsat i overensstemmelse med denne artikels stk. 2 eller 3.
2. For transaktioner med en modpart, hvor transaktionerne ikke er omfattet af en rammeaftale om netting, som opfylder betingelserne i artikel 206, bestemmes tillægget (Ei*) med henblik på stk. 1 for transaktionerne enkeltvis i overensstemmelse med følgende formel:
hvor:
Ei er dagsværdien af værdipapirer eller kontanter udlånt til modparten i forbindelse med transaktion i
Ci er dagsværdien af kontanter eller værdipapirer modtaget fra modparten i forbindelse med transaktion i.
3. For transaktioner med en modpart, hvor transaktionerne er omfattet af en rammeaftale om netting, som opfylder betingelserne i artikel 206, bestemmes tillægget (Ei*) med henblik på stk. 1 for aftalerne enkeltvis i overensstemmelse med følgende formel:
hvor:
Ei er dagsværdien af værdipapirer eller kontanter udlånt til modparten i forbindelse med transaktionerne omfattet af rammeaftale i om netting
Ci er dagsværdien af kontanter eller værdipapirer modtaget fra modparten omfattet af rammeaftale i om netting.
4. Som en undtagelse fra denne artikels stk. 1 kan institutterne, idet der dog gælder en minimumssats på 20 % for den gældende risikovægt, benytte metoden i artikel 222 til bestemmelse af tillægget for genkøbstransaktioner, indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer, transaktioner med lang afviklingstid og margenlån, herunder dem, der ikke er balanceført. Institutterne kan kun benytte denne metode, hvis de tillige benytter den til bestemmelse af eksponeringsværdien af disse transaktioner med henblik på at opfylde kapitalgrundlagskravene i artikel 92.
5. Hvis en genkøbstransaktion bogføres som regnskabsmæssigt salg i henhold til de herom gældende regnskabsregler, skal instituttet tilbageføre alle salgsrelaterede regnskabsposter.
6. Hvis et institut fungerer som agent mellem to parter i genkøbstransaktioner, indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer, transaktioner med lang afviklingstid og margenlån, herunder dem, der ikke er balanceført, gælder følgende:
a)
hvis instituttet yder en kunde eller en modpart en godtgørelse eller en garanti, som er begrænset til forskellen mellem værdien af værdipapiret eller det kontante beløb, som kunden har udlånt, og værdien af den af låntager stillede sikkerhed, medregner det i eksponeringsmålet kun det i overensstemmelse med stk. 2 eller 3 bestemte tillæg
b)
hvis instituttet ikke yder nogen godtgørelse eller garanti til nogle af de deltagende parter, medregnes transaktionen ikke i eksponeringsmålet
c)
hvis instituttet er økonomisk eksponeret mod det underliggende værdipapir eller det kontante beløb i transaktionen ud over den eksponering, som dækkes af tillægget, medregner det i eksponeringsmålet tillige en eksponering svarende til den fulde værdi af værdipapiret eller det kontante beløb.«
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 10. oktober 2014.
A BIZOTTSÁG (EU) 2015/62 FELHATALMAZÁSON ALAPULÓ RENDELETE
(2014. október 10.)
az 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a tőkeáttételi mutató tekintetében történő módosításáról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről és a 648/2012/EU rendelet módosításáról szóló, 2013. június 26-i 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 456. cikke (1) bekezdésének j) pontjára,
mivel:
(1)
Az 575/2013/EU rendelet 429. cikkének megfelelően számított tőkeáttételi mutatót az intézményeknek 2015. január 1-jétől kezdődően nyilvánosságra kell hozniuk, és a Bizottság felhatalmazást kapott, hogy ezt megelőzően a tőkeáttételi mutató kiszámításához használandó tőke és kitettség mérését módosító, felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el annak érdekében, hogy az intézmények adatszolgáltatása alapján feltárt hiányosságokat orvosolja.
(2)
Különbségek vannak a szolgáltatott adatokban szereplő, az 575/2013/EU rendelet 429. cikkének (2) bekezdésében említett tőkeáttételi mutatók között abból fakadóan, hogy az intézmények eltérő módon értelmezik az értékpapír-finanszírozási és a repoügyletekben alkalmazott biztosíték nettósítását. Ezek az értelmezési és adatszolgáltatásbeli eltérések az Európai Bankhatóság 2014. március 4-én kiadott elemző jelentését követően váltak nyilvánvalóvá.
(3)
Mivel az 575/2013/EU rendelet rendelkezései a bázeli előírások rendelkezéseit tükrözik, a bázeli szabályozás hiányosságait orvosló megoldások alkalmasak a tőkekövetelmény-rendelet érintett rendelkezései vonatkozó hiányosságainak orvoslására is.
(4)
A Bázeli Bizottság 2014. január 14-én elfogadta a tőkeáttételi mutatóra vonatkozó, felülvizsgált szabály szövegét, amely különösen az értékpapír-finanszírozási és a repoügyletekre vonatkozóan tartalmaz további, a méréssel és a nettósítással összefüggő rendelkezéseket. Az 575/2013/EU rendeletben rögzített, a tőkeáttételi mutató kiszámítására vonatkozó rendelkezéseknek a nemzetközileg elfogadott szabályokkal való harmonizációja révén kiküszöbölhető az értékpapír-finanszírozási és repoügyletekben alkalmazott biztosíték nettósítására vonatkozó eltérő intézményi értelmezésekből fakadó probléma, továbbá a harmonizáció erősíti a nemzetközi összehasonlíthatóságot és egyenlő feltételeket teremt az Unióban létrehozott és nemzetközileg is aktív intézmények számára.
(5)
A központi szerződő feleken keresztül történő, az Unióban széles körben elterjedt alapvető modell szerint végzett klíring a tőkeáttételt kétszeresen számítja be a klíringtag intézmény kitettségértékébe.
(6)
Az értékpapír-finanszírozási, különösen a repoügyletek minősített központi szerződő fél közvetítésével történő elszámolása előnyökkel járhat - mint például a multilaterális nettósítás és a stabil biztosítékkezelési folyamatok -, ami erősíti a pénzügyi stabilitást. Éppen ezért ésszerű engedélyezni az ugyanazon minősített központi szerződő fél közvetítésével kötött repoügyletekhez és fordított repoügyletekhez kapcsolódó készpénzkövetelések és -kötelezettségek nettósítását.
(7)
Azok a repoügyletek, amelyek - megállapodásban rögzített felmondási idővel - bármikor felmondhatók, a felmondási idővel azonos hosszúságú explicit futamidővel rendelkező ügyleteknek, az „ugyanazon explicit végső teljesítési nap” követelményét pedig teljesültnek kell tekinteni annak érdekében, hogy ezek az ügyletek elismerhetőnek minősüljenek az ugyanazon partnerrel kötött repoügyletekhez és fordított repoügyletekhez kapcsolódó készpénzkövetelések és -kötelezettségek nettósítása céljából.
(8)
A felülvizsgált tőkeáttételi mutató várhatóan a tőkeáttétel pontosabb mérését eredményezi, továbbá az Unióban létrehozott intézményeknél kialakuló tőkeáttétel-felhalmozódás arányos korlátjaként szolgál.
(9)
A tőkeáttételi mutató negyedéves adatszolgáltatási időszak végén való jelentése - a három hónapos átlagon nyugvó adatszolgáltatás helyett - jobban hozzáilleszti a tőkeáttételi mutatót a hosszú távú fizetőképességgel kapcsolatos adatszolgáltatáshoz.
(10)
Az intézmények által kibocsátott, eladott hitelkockázati fedezet esetében a piaci érték szerinti értékelési módszer helyett a bruttó névérték alkalmazása megfelelőbben tükrözi a tőkeáttételt.
(11)
A tőkeáttételi mutató számítása során alkalmazott konszolidáció terjedelmét harmonizálni kell a kockázati súlyozású tőkemegfelelési mutatók meghatározása során alkalmazott konszolidáció szabályozói terjedelmével.
(12)
Az e rendelettel bevezetett változások várhatóan az intézmények által nyilvánosságra hozott tőkeáttételi mutatók jobb összehasonlíthatóságát eredményezik és segítséget nyújtanak abban, hogy a piaci szereplők ne kapjanak megtévesztő információkat az intézmények tényleges tőkeáttételéről. Ennek érdekében szükséges, hogy ez a rendelet a lehető leghamarabb hatályba lépjen.
(13)
Az 575/2013/EU rendeletet ezért ennek megfelelően módosítani kell,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Az 575/2013/EU rendelet az alábbiak szerint módosul:
1.
A 429. cikk helyébe a következő szöveg lép:
„429. cikk
A tőkeáttételi mutató számítása
(1) Az intézmények a (2)-(13) bekezdésben meghatározott módszertannak megfelelően számítják ki tőkeáttételi mutatójukat.
(2) A tőkeáttételi mutató az intézmény tőkemennyisége osztva az intézmény teljes kitettségének mértékével, százalékban kifejezve.
Az intézmények az adatszolgáltatási referencia-időpontban számítják ki a tőkeáttételi mutatót.
(3) A (2) bekezdés alkalmazásában a tőkemennyiség az alapvető tőke.
(4) A teljes kitettség mértéke az alábbi kitettségértékek összege:
a)
az (5) bekezdésben említett eszközök, amennyiben azokat nem vonták le a (3) bekezdésben említett tőkemennyiség meghatározása során;
b)
a (9) bekezdésben említett származtatott ügyletek;
c)
többlet a repoügyletek, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletek, hosszú teljesítési idejű ügyletek és érékpapírügylethez kapcsolódó hitelek partnerkockázatára, ideértve a 429b. cikkben említett mérlegen kívüli ügyleteket is;
d)
a (10) bekezdésben említett, mérlegen kívüli tételek.
(5) Az intézmények a következő elveknek megfelelően határozzák meg a II. mellékletben felsorolt szerződéseken és a hitelderivatívákon kívüli eszközök kitettségértékét:
a)
az eszközök kitettségértéke a 111. cikk (1) bekezdésének első mondata szerinti kitettségérték;
b)
a dologi vagy pénzügyi biztosítékok, a garanciák vagy a vásárolt hitelkockázat-mérséklések nem használhatók fel az eszközök kitettségértékének csökkentésére;
c)
a kölcsönök nem nettósíthatók a betétekkel;
d)
a repoügyletek, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletek, hosszú teljesítési idejű ügyletek és érékpapírügylethez kapcsolódó hitelek nem nettósíthatók;
(6) Az intézmények levonhatják az e cikk (4) bekezdésében meghatározott kitettségmértékből az elsődleges alapvető tőkéből a 36. cikk (1) bekezdése d) pontjának megfelelően levont összegeket.
(7) Az illetékes hatóság engedélyezheti, hogy az intézmény ne vegye figyelembe kitettségmértékben azokat a kitettségeket, amelyek a 113. cikk (6) bekezdésében rögzített módon kezelhetők. Az illetékes hatóság kizárólag akkor adhatja meg ezt az engedélyt, ha a 113. cikk (6) bekezdésének a)-e) pontjában rögzített valamennyi feltétel teljesül és megadták a 113. cikk (6) bekezdésében meghatározott jóváhagyást.
(8) Az (5) bekezdés d) pontjától eltérve az intézmények nettó alapon határozhatják meg az ugyanazon partnerrel kötött repoügyletek, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletek, hosszú teljesítési idejű ügyletek és érékpapírügylethez kapcsolódó hitelek készpénzköveteléseinek vagy -kötelezettségeinek kitettségértékét, ha az alábbi feltételek mindegyike teljesül:
a)
az ügyleteknek ugyanaz az explicit végső teljesítési napja;
b)
a partner követelésének és tartozásának egymással szembeni beszámítására vonatkozó jog jogi úton kikényszeríthető az összes alábbi helyzetben:
i.
a szokásos üzletmenet során;
ii.
nemteljesítés, hosszú távú fizetésképtelenség és felszámolás esetén;
c)
a partnerek nettó módon és egyidejűleg szándékoznak elszámolni egymással, vagy az ügyletekre a nettó elszámolással funkcionálisan egyenértékű elszámolási mechanizmus vonatkozik.
Az első albekezdés c) pontjának alkalmazásában az elszámolási mechanizmus akkor funkcionálisan egyenértékű a nettó elszámolással, ha a teljesítés napján az e mechanizmus szerinti ügyletek pénzáramlásának nettó eredménye megegyezik a nettó elszámolás szerinti nettó összeggel.
(9) Az intézmények a 429a. cikkel összhangban határozzák meg a II. mellékletben felsorolt szerződések és a mérlegen kívüli származtatott ügyleteket is tartalmazó hitelderivatívák kitettségértékét.
(10) Az intézmények a 111. cikk (1) bekezdésével összhangban határozzák meg - a hitelderivatívák, a repoügyletek, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletek, hosszú teljesítési idejű ügyletek és értékpapírügylethez kapcsolódó hitelek és a II. mellékletben felsorolt szerződések kivételével - a mérlegen kívüli tételek kitettségértékét. Az intézmények azonban nem csökkenthetik e tételek névértékét egyedi hitelkockázati kiigazítással.
A 166. cikk (9) bekezdésnek megfelelően, amikor a kötelezettségvállalás egy másik kötelezettségvállalás meghosszabbításához kapcsolódik, az egyedi kötelezettségvállaláshoz kapcsolódó két egyenértékesítési tényező közül az alacsonyabb alkalmazandó. A 111. cikk (1) bekezdésének d) pontjában említett alacsony kockázatú, mérlegen kívüli tételek kitettségértékére névértékük 10 %-ának megfelelő alsó küszöbérték alkalmazandó.
(11) A minősített központi szerződő fél klíringtag intézménye figyelmen kívül hagyhatja a kitettségmérték számításakor az alábbi tételek kereskedési kitettségeit, feltéve, hogy ezeket a kereskedési kitettségeket a minősített központi szerződő fél számolja el, továbbá, hogy ezek a kitettségek megfelelnek a 306. cikk (1) bekezdésének c) pontjában rögzített követelményeknek:
a)
a II. mellékletben felsorolt szerződések;
b)
hitelderivatívák;
c)
repoügyletek;
d)
értékpapírok vagy áruk kölcsönadása vagy kölcsönvétele;
e)
hosszú teljesítési idejű ügyletek;
f)
értékpapírügyletekhez kapcsolódó hitelek.
(12) Ha a minősített központi szerződő fél klíringtag intézménye garantálja a minősített központi szerződő félnek, hogy a minősített központi szerződő féllel közvetlenül származtatott ügyletet kötő ügyfél teljesíteni fog, a kitettségmértékben a garanciából eredő kitettség az ügyféllel szembeni származtatott kitettségként veendő figyelembe a 429a. cikknek megfelelően.
(13) Amennyiben az általánosan elfogadott tagállami számviteli alapelvek lehetővé teszik a bizalmi vagyonkezelés keretében kezelt eszközöknek a 86/635/EGK irányelv 10. cikkével összhangban történő mérlegen belüli elszámolását, akkor ezeket az eszközöket ki lehet hagyni a tőkeáttételi mutató definíciójában szereplő teljes kitettség mértékéből, feltéve, hogy megfelelnek az 1606/2002/EK rendelet értelmében alkalmazandó 39. nemzetközi számviteli standardban a nyilvántartás alóli mentesülésre előírt feltételeknek, illetve adott esetben az 1606/2002/EK rendelet értelmében alkalmazandó 10. nemzetközi pénzügyi beszámolási standardban a konszolidáció alóli mentesülésre előírt feltételeknek.
(14) Az illetékes hatóság engedélyezheti, hogy az intézmény a kitettségértékben ne vegye figyelembe azokat a kitettségeket, amelyek esetében valamennyi alábbi feltétel teljesül:
a)
közszektorbeli intézménnyel szembeni kitettségek;
b)
a 116. cikk (4) bekezdésében foglaltak szerint kezelik őket;
c)
olyan letétekből erednek, amelyeket az intézmény jogilag köteles az a) pontban említett közszektorbeli intézménynek közérdekű befektetés céljából átadni.”
2.
A rendelet az alábbi 429a. és 429b. cikkel egészül ki:
„429a. cikk
Származtatott ügyletek kitettségértéke
(1) Az intézmények a 274. cikkben ismertetett módszerrel összhangban meghatározzák a II. mellékletben felsorolt szerződések és a mérlegen kívüli származtatott ügyleteket is tartalmazó hitelderivatívák kitettségértékét. Az intézmények a 299. cikk (2) bekezdésének a) pontját alkalmazzák a hitelderivatívák potenciális jövőbeni kitettségértékének meghatározásakor.
Az intézmények a hitelderivatívák potenciális jövőbeni kitettségértékének meghatározásakor a 299. cikk (2) bekezdésének a) pontjában meghatározott elveket valamennyi hitelderivatívára alkalmazzák, nem csak a kereskedési könyvben nyilvántartottakra.
A kitettségérték meghatározása során az intézmények a 295. cikkel összhangban figyelembe vehetik a nováció és más nettósítási megállapodások hatásait. Az eltérő termékkategóriák közötti nettósítás nem alkalmazható. Megengedett azonban az intézmények számára a 272. cikk (25) bekezdésének c) pontjában említett termékkategórián és a hitelderivatívákon belüli nettósítás, ha a 295. cikk c) pontjában említett, eltérő termékkategóriák közötti szerződéses nettósítási megállapodás vonatkozik rájuk.
(2) Ha az alkalmazandó számviteli keret értelmében a származtatott ügylethez kapcsolódó biztosíték csökkenti az eszközök összegét, az intézmények a csökkentést visszaírják.
(3) Az (1) bekezdés alkalmazásában az intézmények levonhatják a partnertől készpénzben kapott változó letétet a kitettségértéknek az aktuális pótlási költséget jelentő részéből, amennyiben - az alkalmazandó számviteli keret értelmében - a változó letétet még nem számolták el a kitettségérték csökkenéseként és az alábbi feltételek mindegyike teljesül:
a)
azokban az ügyletekben, amelyeket nem minősített központi szerződő fél közvetítésével számolnak el, a fogadó fél által kapott készpénzt nem különítik el;
b)
a változó letétet naponta számolják ki és váltják át a származtatottügylet-pozíciók piaci értéken történő értékelése alapján;
c)
a készpénzben kapott változó letét pénzneme megegyezik a származtatott ügylet elszámolási pénznemével;
d)
az átváltott változó letét az a teljes összeg, amelyre ahhoz lenne szükség, hogy a partnerre alkalmazandó küszöbértéknek és minimálisan átutalandó összegeknek megfelelő származtatott ügylet piaci értéken értékelt kitettségét meg lehessen szüntetni;
e)
az intézmény és a szerződés szerinti partnere közötti származtatott ügylet és változó letét egyetlen nettósítási megállapodás hatálya alá tartozik, amelyet az intézmény kockázatcsökkentésként kezelhet a 295. cikknek megfelelően.
Az első albekezdés c) pontjának alkalmazásában, ha a származtatott ügylet minősített nettósítási keretszerződés hatálya alá tartozik, az elszámolási pénznem a származtatott ügyletben, az irányadó minősített nettósítási keretszerződésben vagy a minősített nettósítási keretszerződés hiteltámogatási mellékletében meghatározott bármelyik pénznem.
Ha az alkalmazandó számviteli keret értelmében az intézmény a partnernek készpénzben fizetett változó letétet követelésként számolja el, az a)-e) pontban foglalt feltételek teljesülése esetén a követelést figyelmen kívül hagyhatja a kitettségértékben.
(4) A (3) bekezdés alkalmazásában az alábbiak alkalmazandók:
a)
a kapott változó letét a kitettségérték pozitív aktuális pótlási költséget jelentő részének erejéig vonható le;
b)
az intézmény a készpénzben kapott változó letétet nem használhatja a potenciális jövőbeli hitelkitettség csökkentésére, így a 298. cikk (1) bekezdése c) pontjának ii. alpontja szerinti csökkentés céljából sem.
(5) Az (1) bekezdésben ismertetett kezelési módon kívül az intézmények az eladott hitelderivíták kitettségértéket úgy határozzák meg, hogy az eladott hitelderivatívában hivatkozott tényleges névértéket csökkentik az eladott hitelderivatíva vonatkozásában az alapvető tőkében figyelembe vett negatív valósérték-változással. Az így kapott kitettségérték tovább csökkenthető az ugyanezen kibocsátó vonatkozásában vásárolt hitelderivatíva tényleges névértékével, ha az alábbi feltételek mindegyike teljesül:
a)
az egy kibocsátó kockázatát fedező hitelderivatívák esetében a vásárolt hitelderivatívának olyan kibocsátóra kell vonatkoznia, amely azonos besorolású vagy az eladott hitelderivatíva alapjául szolgáló referenciakötelezettségnél hátrébb sorolt, továbbá az előrébb sorolt referenciaeszköz hiteleseménye hiteleseményt eredményezne a hátrébb sorolt eszközön;
b)
ha az intézmény több kibocsátó egy csoportjára vásárol védelmet, a vásárolt védelem csak akkor számítható be a kibocsátók egy csoportjára eladott védelemmel szemben, ha a kibocsátók csoportja és az alárendeltség szintje mindkét ügyletben azonos;
c)
a vásárolt hitelderivatívák hátralévő futamideje megegyezik vagy meghaladja az eladott hitelderivatívák hátralévő futamidejét;
d)
az eladott hitelderivatívák kitettségérték-többletének meghatározásakor a vásárolt hitelderivatíva névértékét csökkentik a vásárolt hitelderivatíva vonatkozásában az alapvető tőkében figyelembe vett pozitív valósérték-változással;
e)
ügyletrészsorozatba sorolt termékek esetében a védelemként vásárolt hitelderivatíva olyan referenciakötelezettséghez tartozik, amelynek besorolása megegyezik az eladott hitelderivatíva alapjául szolgáló referenciakötelezettségével.
Ha az eladott hitelderivatíva névértékét nem csökkentik a vásárolt hitelderivatíva névértékével, az intézmények az eladott hitelderivatíva potenciális jövőbeli kitettségét a potenciális jövőbeli kitettségnek az e cikk (1) bekezdésének, adott esetben a 274. cikk (2) bekezdésével vagy a 299. cikk (2) bekezdésének a) pontjával való együttes értelmezése szerint meghatározott teljes összegéből levonhatják. Ha a potenciális jövőbeli kitettséget a 298. cikk (1) bekezdése c) pontjának ii. alpontjával együttesen értelmezve határozzák meg, a PCEgross csökkenthető az eladott hitelderivatívák potenciális egyedi jövőbeli kitettségének a nettó/bruttó arány kiigazítás nélkül számított értékével.
(6) Az intézmények nem csökkenthetik az eladott hitelderivatíva tényleges névértékét, ha a hitelvédelmet teljeshozam-csereügylettel vásárolják és a kapott nettó összegeket nettó bevételként tartják nyilván, viszont nem tartják nyilván az eladott hitelderivatíva értékében bekövetkező és az alapvető tőkében tükröződő, a beszámítást ellentételező értékromlást.
(7) Több kibocsátó egy csoportjára vonatkozóan vásárolt hitelderivatívák esetében az intézmények csak akkor számolhatnak el az (5) bekezdés szerinti csökkenést az egyes kibocsátók vonatkozásában eladott hitelderivatívák után, ha a vásárolt védelem gazdaságilag egyenértékű a csoportban szereplő minden egyes kibocsátóra külön vásárolt védelemmel. Ha az intézmény több kibocsátó egy csoportjára vásárol hitelderivatívát, csak akkor számolhat el csökkenést az eladott hitelderivatívákra, ha a kibocsátók csoportja és az alárendeltség szintje mindkét ügyletben azonos.
(8) E cikk (1) bekezdésétől eltérve az intézmények kizárólag akkor alkalmazhatják a 275. cikkben ismertetett módszert a II. melléklet 1. és 2. pontjában felsorolt szerződések kitettségértékének meghatározására, ha e szerződések kitettségértékének a 92. cikkben meghatározott szavatolótőke-követelmény teljesítése érdekében történő meghatározására is ezt a módszert alkalmazzák.
Ha az intézmények a 275. cikkben ismertetett módszert alkalmazzák, nem csökkenthetik a kitettség mértékét a készpénzben kapott változó letét összegével.
429b. cikk
A repoügyletek, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletek, hosszú teljesítési idejű ügyletek és értékpapírügylethez kapcsolódó hitelek partnerkockázati többlete
(1) A 429. cikk (5) bekezdésével összhangban a repoügyletek, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletek, hosszú teljesítési idejű ügyletek és értékpapírügylethez kapcsolódó hitelek - köztük a mérlegen kívüli tételek - kitettségértékének meghatározásakor az intézmények figyelembe veszik az e cikk (2) vagy (3) bekezdése szerint meghatározott partnerkockázati többletet.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában a partnerrel szemben fennálló olyan ügyletek esetében, amelyekre nem vonatkozik a 206. cikkben meghatározott feltételeknek megfelelő nettósítási keretmegállapodás, a többletet (Ei*) ügyletenként határozzák meg az alábbi képlet segítségével:
ahol:
Ei az i ügyletben a partnernek kölcsönadott értékpapírok vagy készpénz valós értéke;
Ci az i ügyletben a partnertől kapott értékpapírok vagy készpénz valós értéke.
(3) Az (1) bekezdés alkalmazásában a partnerrel szemben fennálló olyan ügyletek esetében, amelyekre a 206. cikkben meghatározott feltételeknek megfelelő nettósítási keretmegállapodás vonatkozik, a többletet (Ei*) megállapodásonként határozzák meg az alábbi képlet segítségével:
ahol:
Ei az i nettósítási keretmegállapodás hatálya alá tartozó ügyletekben a partnernek kölcsönadott értékpapírok vagy készpénz valós értéke;
Ci az i nettósítási keretmegállapodás hatálya alá tartozó ügyletekben a partnertől kapott értékpapírok vagy készpénz valós értéke.
(4) E cikk (1) bekezdésétől eltérve az intézmények a repoügyletek, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletek, hosszú teljesítési idejű ügyletek és értékpapírügylethez kapcsolódó hitelek - köztük a mérlegen kívüli tételek - többletének meghatározására alkalmazhatják a 222. cikkben ismertetett módszert, 20 %-os küszöbértéket érvényesítve az alkalmazandó kockázati súlyra. Ezt azonban csak abban az esetben tehetik meg, ha ezen ügyletek kitettségértékének a 92. cikkben meghatározott szavatolótőke-követelmény teljesítése érdekében történő meghatározására is ezt a módszert alkalmazzák.
(5) Amennyiben a repoügylet elszámolása az alkalmazandó számviteli keret szerint eladásként történik, az intézménynek vissza kell írnia az eladással kapcsolatban nyilvántartott valamennyi könyvelési tételt.
(6) Ha az intézmény megbízottként működik közre két fél közötti repoügyletekben, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletekben, hosszú teljesítési idejű ügyletekben és értékpapírügylethez kapcsolódó hitelekben - köztük a mérlegen kívüli tételekben -, az alábbiak alkalmazandók:
a)
ha az intézmény kártalanítási vagy garanciakötelezettséget vállal egy ügyféllel vagy partnerrel szemben, amely kötelezettség az ügyfél által kölcsönadott értékpapír vagy készpénz értéke és a kölcsönfelvevő által nyújtott biztosíték értéke közötti különbségre korlátozódik, a kitettség mértékében kizárólag a (2) vagy a (3) bekezdésnek megfelelően meghatározott többlet vehető figyelembe;
b)
ha az intézmény nem vállal kártalanítási vagy garanciakötelezettséget egyik féllel szemben sem, az ügylet nem vehető figyelembe a kitettség mértékében;
c)
ha az intézmény gazdasági szempontú kitettsége az alapul szolgáló értékpapírral vagy készpénzzel szemben az ügyletben meghaladja a többlettel fedezett kitettséget, a kitettség mértékében az értékpapír vagy a készpénz teljes összegének megfelelő kitettséget is figyelembe kell venni.”
2. cikk
E rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
E rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2014. október 10-én.