EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 233/2014
af 11. marts 2014
om oprettelse af et instrument til finansiering af udviklingssamarbejde for perioden 2014-2020
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 209, stk. 1, og artikel 212, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af forslaget til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (1)
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Denne forordning er en del af Unionens politik for udviklingssamarbejde og udgør et af de instrumenter, der yder støtte til Unionens eksterne politikker. Den erstatter Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1905/2006 (3), som fandt anvendelse indtil den 31. december 2013.
(2)
Fattigdomsbekæmpelse er fortsat det primære mål for Unionens udviklingspolitik som fastlagt i afsnit V, kapitel 1, i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) og i afsnit III, kapitel 1, i femte del af traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) og i overensstemmelse med MDG-målene og andre internationalt aftalte udviklingsforpligtelser og andre mål, som Unionen og medlemsstaterne har accepteret inden for rammerne af De Forenede Nationer (FN) og andre kompetente internationale fora.
(3)
Fælleserklæringen fra Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen om »den europæiske konsensus om udvikling« (4) (»den europæiske konsensus«), og aftalte ændringer heraf, udgør de overordnede politiske rammer, retningslinjerne og fokus for gennemførelsen af denne forordning.
(4)
EU-bistanden bør over tid bidrage til at reducere afhængigheden af bistand.
(5)
Unionens optræden på den internationale scene skal bygge på de principper, der har ligget til grund for dens egen oprettelse, udvikling og udvidelse, og som den tilstræber at fremme i den øvrige verden, dvs. demokrati, retsstatsprincippet, menneskerettighedernes og de grundlæggende rettigheders universalitet og udelelighed, respekt for den menneskelige værdighed, principperne om lighed og solidaritet samt respekt for grundsætningerne i FN's pagt og folkeretten. Unionen skal forsøge at skabe opbakning til og styrke disse principper i partnerlandene, -territorierne og -regionerne gennem dialog og samarbejde. Unionen viser ved at forfølge disse principper sin merværdi som aktør inden for udviklingspolitikker.
(6)
Unionen bør ved gennemførelsen af denne forordning, og navnlig i programmeringsprocessen, lægge behørig vægt på de prioriteter, mål og benchmarks inden for menneskerettigheder og demokrati, som Unionen har fastlagt for partnerlandene, navnlig dens landestrategier for menneskerettigheder.
(7)
Respekt for menneskerettighederne, de grundlæggende frihedsrettigheder, fremme af retsstatsprincippet, de demokratiske principper, gennemsigtighed, god regeringsførelse, fred og stabilitet samt ligestilling mellem mænd og kvinder er afgørende for partnerlandenes udvikling, og disse emner bør integreres i Unionens udviklingspolitik, navnlig i programmeringen og i aftaler med partnerlandene.
(8)
Bistandseffektivitet, øget gennemsigtighed, samarbejde og komplementaritet samt bedre harmonisering, tilpasning til partnerlandene såvel som koordinering af procedurer, både mellem Unionens og medlemsstaterne og i forholdet til andre donorer og udviklingsaktører, er afgørende for at sikre bistandens konsekvens og relevans og samtidig nedringe de omkostninger, som partnerlandene bærer. Unionen er gennem sin udviklingspolitik opsat på at følge konklusionerne i den erklæring om bistandseffektivitet, som blev vedtaget af højniveauforummet om bistandseffektivitet i Paris den 2. marts 2005, Accrahandlingsplanen, som blev vedtaget den 4. september 2008, og den opfølgende erklæring, som blev vedtaget i Busan den 1. december 2011. Disse forpligtelser har ført til, at Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, har vedtaget en række konklusioner, bl.a. EU-adfærdskodeksen om komplementaritet og arbejdsdeling i udviklingspolitik og den operationelle ramme for bistandseffektivitet. Indsatsen og procedurerne vedrørende målet om fælles programmering bør styrkes.
(9)
Unionens bistand bør støtte den fælles EU-Afrika-strategi, der blev vedtaget på EU-Afrika-topmødet den 8.-9. december 2007 i Lissabon, og efterfølgende ændringer heraf og tilføjelser hertil på grundlag af den fælles vision og fælles principper og mål, der underbygger det strategiske partnerskab mellem Afrika og Unionen.
(10)
Unionen og medlemsstaterne bør fremme overensstemmelsen, koordineringen og komplementariteten mellem deres respektive politikker for udviklingssamarbejde, især ved at imødekomme partnerlandenes og -regionernes prioriteter på nationalt niveau og regionalt niveau. For at sikre, at Unionens og medlemsstaternes politik for udviklingssamarbejde komplementerer og styrker hinanden, og for at sikre en omkostningseffektiv levering af bistanden og samtidig undgå overlapninger og huller, er det både presserende og hensigtsmæssigt at fastsætte fælles programmeringprocedurer, som bør anvendes, når det er muligt og relevant.
(11)
Unionens politik og internationale indsats inden for udviklingssamarbejde er styret af MDG-målene, såsom udryddelsen af ekstrem fattigdom og sult, og enhver efterfølgende ændring heraf, og af de udviklingsmål, -principper og -forpligtelser, som Unionen og medlemsstaterne har godkendt, bl.a. i forbindelse med deres samarbejde i FN og andre kompetente internationale fora på udviklingssamarbejdsområdet. Unionens politik og internationale indsats er ligeledes styret af dens forpligtelser og tilsagn vedrørende menneskerettigheder og udvikling, herunder verdenserklæringen om menneskerettigheder, den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder, den internationale konvention om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder, konventionen om afskaffelse af alle former for diskrimination imod kvinder, FN's konvention om barnets rettigheder og FN's erklæring om retten til udvikling.
(12)
Unionen er fast besluttet på, at ligestilling mellem mænd og kvinder skal betragtes som en menneskeret, et spørgsmål om social retfærdighed og en central værdi i Unionens udviklingspolitik. Ligestilling mellem mænd og kvinder er centralt for indfrielsen af alle MDG-målene. Den 14. juni 2010 tilsluttede Rådet sig EU's handlingsplan 2010-2015 om ligestilling og styrkelse af kvinders position i udviklingssamarbejdet.
(13)
Unionen bør som et prioritetsspørgsmål fremme en samlet tilgang i forbindelse med kriser, katastrofer og konfliktfyldte og skrøbelige situationer, bl.a. i overgangsperioder og efter kriser. Tilgangen bør navnlig bygge på Rådets konklusioner af 19. november 2007 om EU's respons på struktursvaghed og konklusionerne vedtaget af Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer forsamlet i Rådet ligeledes af 19. november 2007 om sikkerhed og udviklingsamt bygge på Rådets konklusioner af 20. juni 2011 om konfliktforebyggelse samt senere konklusioner på området.
(14)
Navnlig i de situationer, hvor behovet er mest presserende, og fattigdommen er både mest omfattende og dybest, bør Unionens støtte geares til at styrke landenes og deres befolkningers modstandskraft over for alvorlige hændelser. Dette bør ske gennem en passende kombination af tilgange, tiltag og instrumenter, idet det navnlig sikres, at de sikkerhedsorienterede, humanitære og udviklingsmæssige tilgange er velafbalancerede, sammenhængende og effektivt koordineret, så de dermed sammenkobler nødhjælp, rehabilitering og udvikling.
(15)
EU-bistanden bør have fokus på de områder, hvor den har størst virkning, i lyset af Unionens evne til at handle på globalt plan og til at imødegå globale udfordringer - såsom fattigdomsbekæmpelse, bæredygtig og inklusiv udvikling og fremme af demokrati, god regeringsførelse, menneskerettigheder og retsstaten i hele verden, dens langvarige og stabile engagement inden for udviklingsbistand og dens koordinerende rolle i forholdet til medlemsstaterne. For at sikre en sådan virkning bør differentieringsprincippet ikke kun anvendes i forbindelse med tildeling af midler, men også i forbindelse med programmeringen, for at sikre, at det bilaterale udviklingssamarbejde er målrettet de partnerlande, som er i størst nød, bl.a. skrøbelige stater og meget sårbare stater, og som har begrænset mulighed for adgang til andre finansieringskilder til støtte for deres egen udvikling. Unionen bør indgå nye partnerskaber med lande, som ikke længere kan deltage i bilaterale bistandsprogrammer, navnlig på grundlag af regionale og tematiske programmer under disse instrumenter og andre tematiske instrumenter til finansiering af Unionens optræden udadtil, navnlig partnerskabsinstrumentet for samarbejde med tredjelande som oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 234/2014 (5) (»partnerskabsinstrumentet«).
(16)
Unionen bør tilstræbe den mest effektive anvendelse af de ressourcer, der er til rådighed, for at optimere virkningen af sin optræden udadtil. Dette bør ske gennem en omfattende strategi for hvert land baseret på sammenhæng og komplementaritet mellem Unionens instrumenter for optræden udadtil samt skabelse af synergier mellem dette instrument, andre instrumenter til finansiering af Unionens optræden udadtil og andre af Unionens politikker. Dette bør endvidere føre til gensidig styrkelse af de programmer, der iværksættes i henhold til instrumenterne til finansiering af optræden udadtil. Samtidig med at Unionen tilstræber en overordnet konsekvens i sine foranstaltninger udadtil i overensstemmelse med artikel 21 i TEU, skal den sikre en sammenhængende politik på udviklingsområdet som krævet i artikel 208 i TEUF.
(17)
Samtidig med at respektere princippet om en kohærent udviklingspolitik bør denne forordning muliggøre en større sammenhæng mellem Unionens politikker. Den bør give mulighed for at sikre fuld afstemning med partnerlandene og -regionerne ved - når det er muligt - at anvende nationale udviklingsplaner eller lignende omfattende udviklingsdokumenter vedtaget under inddragelse af berørte nationale og regionale organer som basis for programmeringen af Unionens indsats. Den bør endvidere fremme en bedre koordinering blandt donorerne, især mellem Unionen og medlemsstaterne, gennem fælles programmering.
(18)
I en globaliseret verden bliver forskellige interne EU-politikker på områder såsom miljø, klimaændringer, fremme af vedvarende energi, beskæftigelse (herunder ordentligt arbejde til alle), ligestilling mellem mænd og kvinder, energi, vand, transport, sundhed, uddannelse, retlige anliggender og sikkerhed, kultur, forskning og innovation, informationssamfund, migration, landbrug og fiskeri i stigende grad en del af Unionens optræden udadtil.
(19)
En strategi for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst, der omfatter vækstmønstre, der fremmer social, økonomisk og territoriel samhørighed og giver de fattige mulighed for at øge deres bidrag til og udbytte af den nationale velstand, understreger, at Unionen i sine interne og eksterne politikker er opsat på at fremme intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst ved at koordinere tre søjler, nemlig den økonomiske, sociale og miljømæssige søjle.
(20)
Bekæmpelse af klimaændringer og miljøbeskyttelse er nogle af de største udfordringer, som Unionen og udviklingslandene står over for, og hvor der er et presserende behov for nationale og internationale tiltag. Denne forordning bør derfor bidrage til målet om, at mindst 20 % af Unionens budget går til opbygningen af kulstoffattige og klimaresistente samfund, og mindst 25 % af midlerne under programmet vedrørende globale almene goder og udfordringer fastsat i denne forordning bør gå til klima- og miljøtiltag. Der bør, når det er muligt, sikres et samspil mellem tiltag på disse områder for at styrke virkningen.
(21)
Denne forordning bør give Unionen mulighed for at bidrage til opfyldelsen af Unionens fælles forpligtelse til at levere fortsat støtte til menneskelig udvikling for at forbedre folks liv. Mindst 25 % af midlerne under programmet vedrørende globale almene goder og udfordringer bør i den henseende gå til dette udviklingsområde.
(22)
Mindst 20 % af bistanden i medfør af denne forordning, bør rettes mod grundlæggende sociale ydelser med fokus på sundhed og uddannelse såvel som mod uddannelse på sekundærtrinnet, idet det samtidig erkendes, at en grad af fleksibilitet må være normen, f.eks. i tilfælde, hvor ekstraordinær bistand indgår. Oplysninger vedrørende overholdelse af dette krav bør medtages i den årlige rapport, der er omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 236/2014 (6).
(23)
Ifølge FN's Istanbulhandlingsprogram for de mindst udviklede lande for årtiet 2011-2020 er de mindst udviklede lande forpligtet til at indarbejde handels- og handelskapacitetsopbyggende politikker i deres nationale udviklingsstrategier. Endvidere nåede ministrene på den ottende ministerkonference i Verdenshandelsorganisationen (WTO) afholdt i Geneve den 15.-17. december 2011 til enighed om efter 2011 at bibeholde Aid for Trade-niveauer, der som minimum afspejler gennemsnittet for perioden 2006-2008. Bedre og mere målrettet Aid for Trade og fremme af handelen er nødt til at ledsage disse bestræbelser.
(24)
Tematiske programmer bør fortrinsvis støtte udviklingslande, men nogle modtagerlande samt de oversøiske lande og territorier (OLT'er), der ikke opfylder de krav, OECD's Komité for Udviklingsbistand (OECD/DAC) har opstillet for at kunne definere dem som modtagere af officiel udviklingsbistand (ODA), men som er omfattet af artikel 1, stk. 1, litra b), bør også kunne deltage i tematiske programmer på de betingelser, der er fastsat i denne forordning.
(25)
De nærmere detaljer vedrørende samarbejdsområderne og tilpasninger af finansielle bevillinger pr. geografisk område og samarbejdsområde udgør ikkevæsentlige elementer af denne forordning. Derfor bør Kommissionen tildeles beføjelse til at vedtage retsakter i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF i forbindelse med ajourføring af disse elementer af denne forordnings bilag, der fastsætter de nærmere detaljer vedrørende samarbejdsområder under geografiske og tematiske programmer og de vejledende finansielle bevillinger pr. geografisk område og samarbejdsområde. Det er særlig vigtigt, at Kommissionen i sit forberedende arbejde gennemfører passende høringer, bl.a. af eksperter. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for, at relevante dokumenter fremsendes til Europa-Parlamentet og Rådet samtidig, rettidigt og på passende vis.
(26)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser vedrørende strategidokumenter og flerårige vejledende programmer som omhandlet i denne forordning. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 (7).
(27)
Under hensyn til disse gennemførelsesretsakters karakter, navnlig deres politiske karakter og budgetmæssige konsekvenser, bør undersøgelsesproceduren i princippet anvendes i forbindelse med deres vedtagelse, undtagen i tilfælde af foranstaltninger af begrænset finansiel betydning.
(28)
Kommissionen bør i behørigt begrundede tilfælde, hvor der af særligt hastende årsager kræves en hurtig indsats fra Unionens side, vedtage gennemførelsesretsakter, der finder anvendelse umiddelbart.
(29)
Der er fastsat fælles regler og procedurer for gennemførelse af instrumenterne til finansiering af Unionens optræden udadtil i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 236/2014.
(30)
Rådets afgørelse 2010/427/EU fastsætter, hvordan Tjenesten for EU's Optræden Udadtil skal tilrettelægges og fungere (8).
(31)
Målene for denne forordning kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan på grund af handlingens omfang bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i TEU. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre end, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(32)
Denne forordning fastlægger en finansieringsramme for hele dens anvendelsesperiode, der skal udgøre det primære referencebeløb, jf. punkt 17 i den interinstitutionelle aftale af 2. december 2013 mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin, om samarbejde på budgetområdet og om forsvarlig økonomisk forvaltning (9), for Europa-Parlamentet og Rådet under den årlige budgetprocedure.
(33)
Det er hensigtsmæssigt at afstemme varigheden af denne forordning med varigheden af Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1311/2013 (10). Denne forordning bør derfor anvendes fra den 1. januar 2014 til den 31. december 2020 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
AFSNIT I
GENERELLE BESTEMMELSER
Artikel 1
Emne og anvendelsesområde
1. Denne forordning opretter et instrument (»instrumentet for udviklingssamarbejde« eller »DCI«) i henhold til hvilket Unionen kan finansiere:
a)
geografiske programmer, der skal støtte udviklingssamarbejdet med de udviklingslande, som er opført på den af OECD/DAC fastsatte liste over modtagere af ODA, undtagen:
i)
de lande, der har undertegnet partnerskabsaftalen mellem på den ene side medlemmerne af Gruppen af Stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet og på den anden side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, som blev undertegnet den 23. juni 2000 i Cotonou (11), bortset fra Sydafrika
ii)
de lande, der er berettiget til støtte fra Den Europæiske Udviklingsfond
iii)
de lande, der er berettiget til EU-støtte fra det europæiske naboskabsinstrument oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 232/2014 (12) (»det europæiske naboskabsinstrument«)
iv)
modtagere, der er berettiget til EU-støtte fra instrumentet til førtiltrædelsesbistand oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 231/2014 (13) (»instrumentet til førtiltrædelsesbistand«).
b)
tematiske programmer, der er rettet mod udviklingsrelaterede globale almene goder og udfordringer og skal støtte civilsamfundsorganisationer og lokale myndigheder i partnerlandene, jf. dette stykkes litra a), de lande, der er berettiget til EU-støtte fra instrumenterne nævnt i dette stykkes litra a), nr. i)-iii), samt de lande og territorier, der er omfattet af anvendelsesområdet i Rådets afgørelse 2013/755/EU (14).
c)
et panafrikansk program, der skal støtte det strategiske partnerskab mellem Afrika og Unionen og senere ændringer og tilføjelser hertil for at finansiere aktiviteter af tværregional, kontinental eller global karakter i og med Afrika.
2. I denne forordning forstås ved »region« en geografisk enhed, der omfatter mere end ét udviklingsland.
3. Landene og territorierne nævnt i stk. 1 benævnes i denne forordning »partnerlande« eller »partnerregioner« afhængigt af det relevante geografiske, tematiske eller panafrikanske program.
Artikel 2
Mål og støtteberettigelseskriterier
1. Inden for rammerne af principperne og målene for Unionens optræden udadtil og af den europæiske konsensus og aftalte ændringer hertil:
a)
er det primære mål med samarbejdet i henhold til denne forordning at nedbringe og på længere sigt udrydde fattigdom
b)
skal samarbejdet i henhold til denne forordning i overensstemmelse med dette primære mål nævnt i litra a) bidrage til:
i)
at fremme bæredygtig økonomisk, social og miljømæssig udvikling og
ii)
at konsolidere og understøtte demokrati, retsstaten, god regeringsførelse, menneskerettigheder og de relevante principper i international ret.
Opnåelsen af de i første afsnit omhandlede mål måles ved hjælp af relevante indikatorer, herunder indikatorer for den menneskelige udvikling, navnlig MDG-mål 1 for litra a) og MDG-mål 1-8 for litra b) og efter 2015 andre indikatorer, som Unionen og medlemsstaterne er blevet enige om på internationalt niveau.
2. Samarbejdet i henhold til denne forordning skal bidrage til opnåelsen af de internationale forpligtelser og mål på udviklingsområdet, som Unionen har vedtaget, især MDG-målene og nye udviklingsmål efter 2015.
3. Tiltag i henhold til geografiske programmer udformes således, at de opfylder OECD/DAC's kriterier for ODA.
Tiltag i henhold til de tematiske og panafrikanske programmer udformes således, at de opfylder OECD/DAC's kriterier for ODA, medmindre:
a)
tiltaget vedrører et modtagerland eller -territorium, der ikke opfylder kriterierne som modtagerland eller -territorium af ODA i henhold til OECD/DAC, eller
b)
der med tiltaget gennemføres et globalt initiativ, en politisk EU-prioritet eller en international EU-forpligtelse eller et internationalt EU-tilsagn, jf. artikel 6, stk. 2, litra b) og e), og tiltaget ikke opfylder kriterierne for ODA.
4. Med forbehold af stk. 3, litra a), skal mindst 95 % af de forventede udgifter under de tematiske programmer og mindst 90 % af de forventede udgifter i henhold til det panafrikanske program opfylde OECD/DAC's kriterier for ODA.
5. Tiltag, der er omfattet af og berettiget til støtte i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1257/96 (15), finansieres i princippet ikke i henhold til nærværende forordning, medmindre det i en krisesituation er nødvendigt for at sikre kontinuitet i samarbejdet frem mod etableringen af stabile udviklingsvilkår. I sådanne tilfælde skal der gøres en særlig indsats for at sikre, at humanitær nødhjælp, rehabilitering og udviklingsbistand er knyttet effektivt sammen.
Artikel 3
Almindelige principper
1. Unionen skal tilstræbe at fremme, udvikle og konsolidere de demokratiske principper, retsstaten og respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, som Unionen bygger på, gennem dialog og samarbejde med partnerlande og -regioner.
2. I forbindelse med gennemførelsen af denne forordning følges en differentieret fremgangsmåde blandt partnerlandene for at sikre et specifikt, skræddersyet samarbejde på grundlag af:
a)
disses behov baseret på kriterier, der omfatter befolkningstal, indkomst pr. indbygger, graden af fattigdom, indkomstfordeling og graden af menneskelig udvikling
b)
disses evne til at generere og få adgang til finansielle midler og disses evne til at anvende midlerne
c)
disses engagement og resultater baseret på kriterier og indikatorer, som f.eks. politiske, økonomiske og sociale fremskridt, ligestilling mellem mænd og kvinder, fremskridt med god regeringsførelse og menneskerettigheder samt effektiv anvendelse af bistanden, navnlig hvordan et land anvender sparsomme ressourcer til udvikling startende med egne ressourcer, og
d)
den potentielle virkning af EU-udviklingsbistand i partnerlande.
De lande, der er i størst nød, navnlig de mindst udviklede lande, lavindkomstlandene og lande, der er i krise, har været i krise eller befinder sig i en skrøbelig og udsat situation, gives højeste prioritet ved tildelingen af midler.
Der tages hensyn til kriterier såsom indekset for menneskelig udvikling, indekset for økonomisk sårbarhed og andre relevante indeks, herunder til måling af fattigdom og ulighed inden for landets grænser, med henblik på at støtte analysen og fastlæggelsen af, hvilke lande der er i størst nød.
3. Tværgående spørgsmål, der er fastlagt i den europæiske konsensus, integreres i alle programmer. Desuden integreres forebyggelse af konflikter, ordentligt arbejde og klimaændringer, hvor det er relevant.
De tværgående spørgsmål i første afsnit skal forstås at omfatte nedenstående aspekter, som kræver særlig opmærksomhed, hvis omstændighederne tilsiger det: ikkeforskelsbehandling, rettigheder for personer, der tilhører mindretal, handicappedes rettigheder, rettigheder for personer med livstruende sygdomme og andre sårbare grupper, grundlæggende arbejdsrettigheder og social inklusion, styrkelse af kvinders stilling, retsstaten, opbygning af parlamenternes og civilsamfundets kapacitet og fremme af dialog, deltagelse og forsoning samt institutionsopbygning, herunder på lokalt og regionalt plan.
4. Der skal i forbindelse med gennemførelsen af denne forordning sikres sammenhæng i udviklingspolitikken og overensstemmelse med andre områder af Unionens optræden udadtil og med andre relevante EU-politikker i overensstemmelse med artikel 208 i TEUF.
I den henseende baseres foranstaltninger, der finansieres i henhold til denne forordning, herunder foranstaltninger, der forvaltes af Den Europæiske Investeringsbank (EIB), på de udviklingssamarbejdspolitikker, der er fastlagt i instrumenter såsom aftaler, erklæringer og handlingsplaner mellem Unionen og de berørte partnerlande og regioner, og på Unionens relevante beslutninger, særlige interesser, politiske prioriteter og strategier.
5. Unionen og medlemsstaterne tilstræber regelmæssig og hyppig udveksling af oplysninger, bl.a. med andre donorer, og fremmer bedre donorkoordination og komplementaritet ved at arbejde hen imod en fælles flerårig programmering, der er baseret på partnerlandenes fattigdomsreduktion eller tilsvarende udviklingsstrategier. De kan iværksætte fælles tiltag, herunder fælles analyse af og fælles svar på disse strategier, og fastlægge prioriterede indsatssektorer og arbejdsdeling i landene ved hjælp af fælles missioner med inddragelse af alle donorerne og anvendelse af samfinansierede og delegerede samarbejdsordninger.
6. Unionen fremmer en multilateral tilgang til de globale udfordringer og samarbejder i denne forbindelse med medlemsstaterne. Hvis det er relevant, fremmer Unionen samarbejde med internationale organisationer og organer og andre bilaterale donorer.
7. Forbindelserne mellem Unionen og medlemsstaterne på den ene side og partnerlandene på den anden side skal bygge på og fremme de fælles værdier menneskerettighederne, demokratiet og retsstaten samt principperne om ejerskab og gensidig ansvarliggørelse.
Endvidere skal forbindelserne med partnerlandene tage hensyn til landenes engagement og resultater i forbindelse med gennemførelsen af internationale aftaler og aftaler med Unionen.
8. Unionen fremmer et effektivt samarbejde med partnerlandene og -regionerne i overensstemmelse med bedste internationale praksis. Den afpasser sin støtte efter deres nationale eller regionale udviklingsstrategier, reformpolitikker og procedurer, når det er muligt, og støtter demokratisk ejerskab samt national og gensidig ansvarlighed. Unionen fremmer i den henseende:
a)
en gennemsigtig udviklingsproces, som partnerlandet eller -regionen styrer og ejer, herunder fremme af lokal ekspertise
b)
en rettighedsbaseret tilgang, som omfatter alle menneskerettigheder, uanset om de er borgerlige og politiske eller økonomiske, sociale og kulturelle, med henblik på at indarbejde menneskerettighedsprincipper i gennemførelsen af denne forordning for at bistå partnerlandene med gennemførelsen af deres internationale forpligtelser vedrørende menneskerettigheder og støtte rettighedshaverne, idet der fokuseres på fattige og sårbare grupper, i at gøre deres rettigheder gældende
c)
styrkelse af befolkningernes stilling i partnerlandene, herunder brede og demokratiske tilgange til udvikling med inddragelse af alle samfundsgrupper i udviklingsprocessen og i den nationale og regionale dialog, herunder den politiske dialog. Der skal være særlig opmærksomhed på de respektive roller, der spilles af parlamenter, lokale myndigheder og civilsamfundet, bl.a. med hensyn til deltagelse, tilsyn og ansvarlighed
d)
effektive samarbejdsmetoder og -instrumenter, jf. artikel 4 i forordning (EU) nr. 236/2014, i overensstemmelse med OECD/DAC's bedste praksis, herunder anvendelse af innovative instrumenter såsom kombination af tilskud og lån og andre risikodelingsmekanismer i udvalgte sektorer og lande samt inddragelse af den private sektor, med behørig hensyntagen til spørgsmålene vedrørende gældsbæredygtighed, antallet af sådanne mekanismer og kravet til systematisk vurdering af virkningen i overensstemmelse med målene i denne forordning, navnlig fattigdomsreduktion.
Alle programmer, foranstaltninger og samarbejdsmetoder og instrumenter tilpasses de særlige forhold i de enkelte partnerlande eller -regioner med fokus på programbaserede tilgange, formidlingen af forudsigelige bistandsmidler, mobilisering af private ressourcer, herunder fra den lokale private sektor, universel og ikkediskriminerende adgang til basale ydelser og udvikling og anvendelse af landesystemer
e)
mobilisering af indenlandske indtægter gennem styrkelse af partnerlandenes finanspolitik med det formål at begrænse fattigdommen og afhængigheden af bistand
f)
en større virkning af politikker og programmering gennem koordinering, overensstemmelse og harmonisering mellem donorerne for at skabe synergier og begrænse overlapning og dobbeltarbejde, forbedre komplementariteten og støtte initiativer, der omfatter alle donorer, og
g)
koordinering i partnerlandene og -regionerne ved hjælp af vedtagne retningslinjer og principper for koordinering og bistandseffektivitet, der bygger på bedste praksis.
h)
resultatbaserede tilgange til udvikling, herunder ved anvendelse af omfattende gennemsigtige og nationale resultatrammer, der i givet fald er baseret på internationalt fastsatte mål og indikatorer, f.eks. MDG-målene, med henblik på at evaluere og videreformidle udviklingsbistandens output, resultater og effekt.
9. Unionen støtter, hvis det er hensigtsmæssigt, samarbejde og dialog på bilateralt, regionalt og multilateralt plan, udviklingsdimensionen af partnerskabsaftaler og trepartssamarbejde. Unionen fremmer også syd-syd-samarbejde.
10. Kommissionen informerer og udveksler regelmæssigt synspunkter med Europa-Parlamentet.
11. Kommissionen udveksler oplysninger med civilsamfundet og lokale myndigheder med regelmæssige mellemrum.
12. Unionen udnytter og udveksler i forbindelse med sine udviklingssamarbejdsaktiviteter om nødvendigt medlemsstaternes reform- og overgangserfaringer og de indhøstede erfaringer.
13. EU-bistand i henhold til denne forordning må ikke anvendes til at finansiere anskaffelse af våben og ammunition eller til operationer med militær- eller forsvarsformål.
AFSNIT II
PROGRAMMER
Artikel 4
Gennemførelse af Unionens bistand
Unionens bistand gennemføres i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 236/2014 via:
a)
geografiske programmer
b)
tematiske programmer bestående af:
i)
et program vedrørende globale almene goder, og
ii)
et program vedrørende civilsamfundsorganisationer og lokale myndigheder, og
c)
et panafrikansk program.
Artikel 5
Geografiske programmer
1. Unionens samarbejdsaktiviteter i henhold til denne artikel gennemføres for aktiviteter af national, regional, tværregional og kontinental karakter.
2. Et geografisk program omfatter samarbejde på relevante aktivitetsområder:
a)
på regionalt plan med partnerlande, der omhandles i artikel 1, stk. 1, litra a), navnlig med henblik på at lette overgangen i lande, der viser stor og stigende ulighed, eller
b)
på bilateralt plan:
i)
med de partnerlande, der ikke hører til de mest velstående mellemindkomstlande på OECD/DAC's liste over udviklingslande, eller hvis bruttonationalprodukt ikke overstiger 1 % af det globale bruttonationalprodukt
ii)
i særlige tilfælde, herunder med henblik på udfasning af udviklingsgavebistanden, kan der også indledes bilateralt samarbejde med et begrænset antal partnerlande, når dette er behørigt begrundet i overensstemmelse med artikel 3, stk. 2. Udfasningen finder sted i tæt samordning med andre donorer. Afslutningen af denne type samarbejde ledsages, når det er relevant, af en politisk dialog med de pågældende lande, hvor man fokuserer på behovene hos de fattigste og mest sårbare grupper.
3. Med henblik på at opfylde de mål, der er opstillet i artikel 2, skal geografiske programmer fastlægges på grundlag af de samarbejdsområder, der er omhandlet i den europæiske konsensus og senere aftalte ændringer og tilføjelser hertil, og de følgende samarbejdsområder:
a)
menneskerettigheder, demokrati og god regeringsførelse:
i)
menneskerettigheder, demokrati, og retsstaten
ii)
ligestilling mellem mænd og kvinder, styrkelse af kvinders stilling og lige muligheder for kvinder
iii)
offentlig forvaltning på centralt og lokalt niveau
iv)
skattepolitik og administration
v)
bekæmpelse af korruption
vi)
civilsamfund og lokale myndigheder
vii)
fremme og beskyttelse af børns rettigheder
b)
inklusiv og bæredygtig vækst til støtte for menneskelig udvikling:
i)
sundhed, uddannelse, social beskyttelse, beskæftigelse og kultur
ii)
erhvervsklima, regional integration og verdensmarkederne
iii)
bæredygtigt landbrug og fødevare- og ernæringssikkerhed
iv)
bæredygtig energi
v)
forvaltning af naturressourcer, herunder land, skovbrug og vand
vi)
klimaændringer og miljø
c)
andre områder af betydning for udvikling:
i)
migration og asyl
ii)
sammenkobling af humanitær bistand og udviklingssamarbejde
iii)
modstandsdygtighed og katastrofeforebyggelse
iv)
udvikling og sikkerhed, herunder forebyggelse af konflikter.
4. Yderligere oplysninger vedrørende de i stk. 3 omhandlede samarbejdsområder findes i bilag I.
5. Unionen koncentrerer inden for hvert bilateralt program i princippet sin bistand om højst tre indsatsområder, som aftales med det pågældende partnerland, når det er muligt.
Artikel 6
Tematiske programmer
1. Tiltag, der gennemføres via tematiske programmer, skal tilføre en merværdi og komplementere og være sammenhængende med tiltag, der finansieres under geografiske programmer.
2. Mindst en af følgende betingelser gælder for programmeringen af tematiske tiltag:
a)
EU-politiske mål i henhold til denne forordning kan ikke nås på en passende eller effektiv måde gennem geografiske programmer, herunder eventuelt hvor der ikke findes et geografisk program, eller hvor dette er blevet suspenderet, eller hvor der ikke er enighed med partnerlandet om tiltagene
b)
tiltagene er rettet mod globale initiativer, der støtter internationalt fastsatte udviklingsmål eller globale almene goder og udfordringer
c)
tiltagene er af multiregional, multinational og/eller tværgående karakter,
d)
tiltagene gennemfører innovative politikker eller initiativer, der har til formål at informere om kommende tiltag
e)
tiltagene afspejler en EU-politisk prioritet eller en af Unionens internationale forpligtelser eller tilsagn af relevans for udviklingssamarbejdet.
3. Medmindre andet fastsættes i denne forordning, skal tematiske tiltag direkte gavne lande eller territorier, der angives i artikel 1, stk. 1, litra b), og gennemføres i disse lande eller territorier. Sådanne tiltag kan gennemføres uden for disse lande eller territorier, når det er den mest effektive metode til at opfylde målene i det pågældende program.
Artikel 7
Globale almene goder og udfordringer
1. Formålet med Unionens bistand i henhold til programmet vedrørende globale almene goder og udfordringer er at støtte tiltag på områder, der vedrører:
a)
miljø og klimaændringer
b)
bæredygtig energi
c)
menneskelig udvikling, herunder ordentligt arbejde, social retfærdighed og kultur
d)
fødevare- og ernæringssikkerhed og bæredygtigt landbrug, og
e)
migration og asyl.
2. Yderligere oplysninger vedrørende de i stk. 1 omhandlede samarbejdsområder findes i bilag II, afsnit A.
Artikel 8
Civilsamfundsorganisationer og lokale myndigheder
1. Formålet med Unionens bistand i henhold til programmet vedrørende civilsamfundsorganisationer og lokale myndigheder skal være at styrke civilsamfundsorganisationer og lokale myndigheder i partnerlande og, hvis det fastsættes i denne forordning, i Unionen og hos de modtagere, der er støtteberettigede i henhold til forordning (EU) nr. 231/2014.
De tiltag, der skal finansieres, skal primært gennemføres af civilsamfundsorganisationer og lokale myndigheder. Hvis det er hensigtsmæssigt, for at sikre deres effektivitet kan tiltag gennemføres af andre aktører til fordel for de berørte civilsamfundsorganisationer og lokale myndigheder.
2. Yderligere oplysninger om samarbejdsområderne i denne artikel findes i bilag II, afsnit B.
Artikel 9
Det panafrikanske program
1. Formålet med Unionens bistand i henhold til det panafrikanske program er at støtte det strategiske partnerskab mellem Afrika og Unionen og senere ændringer hertil for at finansiere aktiviteter af tværregional, kontinental eller global karakter i og med Afrika.
2. Det panafrikanske program supplerer og er i overensstemmelse med andre programmer i henhold til denne forordning samt andre EU-instrumenter til finansiering af optræden udadtil, navnlig Den Europæiske Udviklingsfond og det europæiske naboskabsinstrument.
3. Yderligere oplysninger om samarbejdsområderne i denne artikel findes i bilag III.
AFSNIT III
PROGRAMMERING OG TILDELING AF MIDLER
Artikel 10
Generelle rammer
1. For geografiske programmer udarbejdes der flerårige vejledende programmer for partnerlande og -regioner på grundlag af et strategidokument, jf. artikel 11.
For tematiske programmer udarbejdes der flerårige vejledende programmer, jf. artikel 13.
De flerårige vejledende panafrikanske programmer udarbejdes som fastsat i artikel 14.
2. Kommissionen vedtager de i artikel 2 i forordning (EU) nr. 236/2014 omhandlede gennemførelsesforanstaltninger på grundlag af de programmeringsdokumenter, der er omhandlet i nærværende forordnings artikel 11, 13 og 14.
3. Unionens bistand kan også have form af foranstaltninger, som ikke er omhandlet i de i nærværende forordnings artikel 11, 13 og 14 nævnte programmeringsdokumenter, jf. artikel 2 i forordning (EU) nr. 236/2014.
4. Unionen og medlemsstaterne konsulterer hinanden på et tidligt tidspunkt i og gennem hele programmeringsprocessen for at fremme sammenhængen, komplementariteten og ensartetheden i deres samarbejde. Sådanne konsultationer kan føre til fælles programmering mellem Unionen og medlemsstaterne. Unionen konsulterer også andre donorer og udviklingsaktører, herunder repræsentanter for civilsamfundet, lokale myndigheder og andre gennemførende organer. Europa-Parlamentet underrettes.
5. Programmering i henhold til denne forordning skal tage behørigt hensyn til menneskerettigheder og demokrati i partnerlande.
6. Der er mulighed for ikke at afsætte en del af de midler, der fastsat ved denne forordning, til et bestemt formål for at sikre passende EU-respons i tilfælde af uforudsete omstændigheder, navnlig i skrøbelige situationer, kriser og situationer, som opstår efter en krise, samt gøre det muligt at synkronisere med partnerlandenes strategicyklusser og ændring af de vejledende finansielle tildelinger som følge af de revisioner, der udføres i medfør af artikel 11, stk. 5, artikel 13, stk. 2, og artikel 14, stk. 3. På grundlag af den efterfølgende fordeling eller omfordeling efter procedurerne i artikel 15 træffes der beslutning om anvendelsen af disse midler på et senere tidspunkt i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 236/2014
Den del af midlerne, der for hver type program ikke afsættes til et bestemt formål, må ikke overstige 5 %, medmindre formålet er synkronisering og med undtagelse af lande, der omhandles i artikel 12, stk. 1.
7. Med forbehold af artikel 2, stk. 3, kan Kommissionen fastsætte en særlig finansiel tildeling for at hjælpe partnerlande og -regioner med at styrke samarbejdet med naboregioner i Unionens yderste periferi.
8. Enhver programmering eller revision af programmer, der finder sted efter offentliggørelsen af den midtvejsrevisionsrapport, der er omhandlet i artikel 17 i forordning (EU) nr. 236/2014, skal tage hensyn til rapportens resultater, konstateringer og konklusioner.
Artikel 11
Programmeringsdokumenter for geografiske programmer
1. Ved udarbejdelsen, gennemførelsen og revisionen af alle programmeringsdokumenter i denne artikel skal principperne om sammenhæng i udviklingspolitikken og bistandseffektivitet overholdes, dvs. principperne om demokratisk ejerskab, partnerskab, koordination, harmonisering, tilpasning til partnerlandets systemer eller regionale systemer, gennemsigtighed, gensidig ansvarlighed og resultatorientering, jf. artikel 3, stk. 4-8. Så vidt muligt synkroniseres programmeringsperioden med partnerlandets strategicyklusser.
Programmeringsdokumenterne for geografiske programmer, herunder fælles programmeringsdokumenter, udarbejdes i videst muligt omfang på grundlag af en dialog mellem Unionen, medlemsstaterne og det pågældende partnerland eller den pågældende partnerskabsregion, herunder nationale og regionale parlamenter, og sker med inddragelse af civilsamfundet og lokale myndigheder og andre parter for at øge ejerskabet over processen og for at fremme støtten til nationale udviklingsstrategier, navnlig dem, der har sigte på fattigdomsbekæmpelse.
2. Strategidokumenter skal udarbejdes af Unionen til det pågældende partnerland eller den pågældende partnerregion for at skabe en sammenhængende ramme for udviklingssamarbejdet mellem Unionen og dette partnerland eller denne partnerregion, og de skal være i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning vedrørende overordnede formål og kompetenceområder, mål, principper og politik.
3. Der kræves ikke strategidokumenter for:
a)
lande, der har en national udviklingsstrategi i form af en national udviklingsplan eller et lignende udviklingsdokument, som Kommissionen har godkendt som grundlag for det tilhørende flerårige vejledende program på tidspunktet for vedtagelsen af sidstnævnte dokument
b)
lande eller regioner, for hvilke der er udarbejdet et fælles rammedokument, som fastlægger en omfattende EU-strategi, herunder et specifikt kapitel om udviklingspolitik
c)
lande eller regioner, som Unionen og medlemsstaterne har vedtaget et fælles flerårigt programmeringsdokument for
d)
regioner, som har en strategi, der er vedtaget sammen med Unionen
e)
lande, hvor Unionen agter at synkronisere sin strategi med en ny national cyklus, der starter inden den 1. januar 2017; i sådanne tilfælde skal det flerårige vejledende program for interimsperioden mellem den 1. januar 2014 og begyndelsen af den nye nationale cyklus indeholde Unionens respons for det pågældende land
f)
lande eller regioner, som modtager en tildeling af EU-midler i henhold til denne forordning på højst 50 000 000 EUR for perioden 2014-2020.
I de i første afsnit, litra b) og f), omhandlede tilfælde skal det flerårige vejledende program for det pågældende land eller den pågældende region indeholde Unionens udviklingsstrategi for landet eller regionen.
4. Strategidokumenterne underkastes en midtvejsrevision eller om nødvendigt en revision på ad hoc-grundlag, i givet fald efter principperne og procedurerne i de partnerskabs- og samarbejdsaftaler, der er indgået med det pågældende partnerland eller den pågældende partnerregion.
5. Der udarbejdes flerårige vejledende programmer for geografiske programmer for hvert af de lande eller hver af de regioner, som modtager en vejledende finansiel tildeling af EU-midler i henhold til denne forordning. Med undtagelse af de lande eller regioner, som er omhandlet i stk. 3, første afsnit, litra e) og f), udarbejdes disse dokumenter på grundlag af de strategidokumenter eller tilsvarende dokumenter, der er omhandlet i stk. 3.
I denne forordning kan det fælles flerårige programmeringsdokument, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 3, første afsnit, litra c), betragtes som det flerårige vejledende program, såfremt det er i tråd med principperne og betingelserne i dette stykke, herunder en vejledende tildeling af midler, og med procedurerne i artikel 15.
I de flerårige vejledende programmer for geografiske programmer angives de indsatsområder, der er udvalgt med henblik på EU-finansiering, de specifikke mål, de forventede resultater, klare, specifikke og gennemsigtige resultatindikatorer, de vejledende finansielle tildelinger, både samlet set og pr. indsatsområde, og i givet fald bistandsformerne.
Kommissionen vedtager de flerårige vejledende finansielle tildelinger inden for hvert geografisk program i overensstemmelse med de almindelige principper i denne forordning, på grundlag af kriterierne i artikel 3, stk. 2, og under hensyntagen til de særlige vanskeligheder, som lande eller regioner, der er ramt af en krise, en konflikt eller en katastrofe eller er sårbare eller skrøbelige, står over for, samt under hensyntagen til de forskellige programmers særlige karakter.
Hvis det er relevant, kan disse finansielle tildelinger ydes i form af en beløbsramme, og der er mulighed for ikke at afsætte en del af midlerne til et bestemt formål. Der kan ikke planlægges nogen vejledende finansielle tildelinger ud over perioden 2014-2020, medmindre de specifikt betinges af tilgængeligheden af ressourcer efter den periode.
De flerårige vejledende programmer for geografiske programmer kan om nødvendigt revideres, herunder med henblik på effektiv gennemførelse under hensyntagen til midtvejsrevisioner eller ad hoc-revisioner af det strategidokument, som de er baseret på.
Vejledende finansielle tildelinger, prioriteter, specifikke mål, forventede resultater, resultatindikatorer og i givet fald bistandsformer kan også tilpasses som følge af krisesituationer eller situationer efter en krise.
Sådanne revisioner bør omfatte behov samt tilsagn og fremskridt med hensyn til de aftalte udviklingsmål, herunder dem, der vedrører menneskerettigheder, demokrati, retsstaten og god regeringsførelse.
6. Kommissionen aflægger rapport om fælles programmering med medlemsstaterne i den midtvejsrevisionsrapport, der omhandles i artikel 17 i forordning (EU) nr. 236/2014 og indarbejder henstillinger i tilfælde, hvor fælles programmering ikke blev opnået fuldt ud.
Artikel 12
Programmering for lande og regioner, der er i krise, har været i krise eller befinder sig i en skrøbelig situation
1. Når der udarbejdes programmeringsdokumenter for lande og regioner, der er i krise, har været krise, eller befinder sig i en skrøbelig situation eller er udsat for naturkatastrofer, tages der behørigt hensyn til de berørte landes eller regioners sårbarhed, særlige behov og forhold.
Der bør rettes behørig opmærksomhed mod konfliktforebyggelse, statsopbygning, fredsskabelse, forsoning efter en konflikt og genopbygning samt kvinders rolle og børns rettigheder i disse processer.
Hvis partnerlande eller -regioner er direkte involveret i eller berørt af en krise, har været i krise eller befinder sig i en skrøbelig situation, lægges der særlig vægt på at forbedre koordineringen mellem nødhjælp, rehabilitering og udvikling blandt alle relevante aktører for at hjælpe med overgangen fra nødsituation til udviklingsfase.
Programmeringsdokumenter for lande og regioner, der befinder sig i en skrøbelig situation eller udsat for naturkatastrofer, skal omhandle katastrofeberedskab og -forebyggelse og håndtering af konsekvenserne af sådanne katastrofer og skal afhjælpe sårbarheden over for chok samt styrke modstandsdygtigheden.
2. I behørigt begrundede særligt hastende tilfælde, såsom kriser eller umiddelbare trusler mod demokratiet, retsstaten, menneskerettighederne eller de grundlæggende frihedsrettigheder, kan Kommissionen straks vedtage gennemførelsesretsakter i overensstemmelse med den procedure, der er omhandlet i artikel 16, stk. 4, i forordning (EU) nr. 236/2014 med henblik på at underkaste strategidokumenter og flerårige vejledende programmer omhandlet i nærværende forordnings artikel 11 revision.
En sådan revision kan resultere i en specifik og tilpasset strategi, der skal sikre overgangen til udvikling og samarbejde på lang sigt, fremme en bedre koordinering og sikre overgangen fra humanitære instrumenter til udviklingspolitiske instrumenter.
Artikel 13
Programmeringsdokumenter for tematiske programmer
1. I de flerårige vejledende programmer for tematiske programmer fastlægges Unionens strategi for de pågældende temaer og med hensyn til programmet vedrørende globale almene goder og udfordringer for hvert samarbejdsområde de indsatsområder, der er udvalgt med henblik på EU-finansiering, de specifikke mål, de forventede resultater, klare, specifikke og gennemsigtige resultatindikatorer, den internationale situation og de vigtigste partneres aktiviteter og i givet fald bistandsformerne.
Der afsættes eventuelt ressourcer til og foretages en indsatsprioritering for deltagelse i globale initiativer.
De flerårige vejledende programmer for tematiske programmer skal supplere de geografiske programmer og skal være i overensstemmelse med de strategidokumenter, der er omhandlet i artikel 11, stk. 2.
2. I de flerårige vejledende programmer for tematiske programmer angives den samlede vejledende finansielle tildeling pr. samarbejdsområde og pr. indsatsområde. Hvis det er relevant, kan den vejledende finansielle tildeling tage form af en beløbsramme og/eller der er mulighed for ikke at afsætte en del af midlerne til et bestemt formål.
De flerårige vejledende programmer for tematiske programmer underkastes revision om nødvendigt for at sikre effektiv gennemførelse under hensyntagen til midtvejsrevisioner eller ad hoc-revisioner.
Vejledende finansielle tildelinger, prioriteter, specifikke mål, forventede resultater, resultatindikatorer og i givet fald bistandsformer kan også tilpasses som følge af revisioner.
Artikel 14
Programmeringsdokumenter for det panafrikanske program
1. Forberedelse, gennemførelse og revision af programmeringsdokumenterne for det panafrikanske program sker efter principperne om effektiv støtte, jf. artikel 3, stk. 4-8.
Programmeringsdokumenter for det panafrikanske program baseres på en dialog, der involverer alle relevante interessenter, som f.eks. Det Panafrikanske Parlament.
2. I det flerårige vejledende program for det panafrikanske program angives de indsatsområder, der er udvalgt med henblik på finansiering, de specifikke mål, de forventede resultater, klare, specifikke og gennemsigtige resultatindikatorer og i givet fald bistandsformerne.
Det flerårige vejledende program for det panafrikanske program skal stemme overens med geografiske og tematiske programmer.
3. I det flerårige vejledende program for det panafrikanske program angives den samlede vejledende finansielle tildeling pr. aktivitetsområde og pr. indsatsområde. Den vejledende finansielle tildeling kan eventuelt tage form af en beløbsramme.
Det flerårige vejledende program for det panafrikanske program kan om nødvendigt underkastes revision for at imødegå uforudsete udfordringer eller gennemførelsesproblemer samt for at tage hensyn til eventuelle revisioner af det strategiske partnerskab.
Artikel 15
Godkendelse af strategidokumenter og vedtagelse af flerårige vejledende programmer
1. Kommissionen skal godkende de i artikel 11 omhandlede strategidokumenter og skal vedtage de i artikel 11, 13 og 14 omhandlede flerårige vejledende programmer ved hjælp af gennemførelsesretsakter. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesprocedure i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014. Denne procedure finder også anvendelse i forbindelse med revisioner, som medfører markante ændringer af strategien eller programmeringen heraf.
2. I behørigt begrundede særligt hastende tilfælde, såsom kriser eller umiddelbare trusler mod demokratiet, retsstaten, menneskerettighederne eller de grundlæggende frihedsrettigheder, kan Kommissionen underkaste de i nærværende forordnings artikel 11 omhandlede strategidokumenter og de i nærværende forordnings artikel 11, 13 og 14 omhandlede flerårige vejledende programmer revision i overensstemmelse med den procedure, der er omhandlet i artikel 16, stk. 4, i forordning (EU) nr. 236/2014.
AFSNIT IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 16
Deltagelse af tredjelande, der ellers ikke er støtteberettigede i henhold til denne forordning
I særlige og behørigt begrundede tilfælde, og med forbehold af artikel 2, stk. 3, i denne forordning, for at sikre sammenhæng og effektivitet i EU-finansieringen eller for at fremme regionalt eller tværregionalt samarbejde kan Kommissionen i forbindelse med de flerårige vejledende programmer, jf. nærværende forordnings artikel 15, eller de relevante gennemførelsesforanstaltninger, jf. artikel 2 i forordning (EU) nr. 236/2014, beslutte at udvide adgangen til tiltag til lande og territorier, som ellers ikke er støtteberettigede i henhold til artikel 1 i denne forordning, såfremt det tiltag, der skal gennemføres, har global, regional, tværregional eller grænseoverskridende karakter.
Artikel 17
Delegation af beføjelser til Kommissionen
1. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 18 for at ændre:
a)
de oplysninger om samarbejdsområder, der er omhandlet i:
i)
artikel 5, stk. 3, jf. bilag I, afsnit A og B
ii)
artikel 7, stk. 2, jf. bilag II, afsnit A
iii)
artikel 8, stk. 2, jf. bilag II, afsnit B
iv)
artikel 9, stk. 3, jf. bilag III, navnlig i forbindelse med opfølgning af topmøder mellem Unionen og Afrika
b)
vejledende finansielle tildelinger i henhold til de geografiske programmer og i henhold til det tematiske program vedrørende globale almene goder og udfordringer, jf. bilag IV. Ændringerne må ikke medføre, at det oprindelige beløb reduceres med mere end 5 %, med undtagelse af tildelinger i henhold til bilag IV, punkt 1, litra b).
2. Efter offentliggørelsen af den midtvejsrevisionsrapport, der er nævnt i artikel 17 i forordning (EU) nr. 236/2014, og baseret på anbefalingerne i denne rapport vedtager Kommissionen de delegerede, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 1 senest den 31. marts 2018.
Artikel 18
Udøvelse af delegationen
1. Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 17, tillægges Kommissionen så længe denne forordning finder anvendelse.
3. Den i artikel 17 omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 17 træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet eller Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 19
Udvalg
1. Kommissionen bistås af et udvalg (»DCI-udvalget«). Dette udvalg er et udvalg som omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011.
2. En observatør fra EIB deltager i DCI-udvalgets arbejde i spørgsmål, der vedrører EIB.
Artikel 20
Finansieringsramme
1. Finansieringsrammen til gennemførelsen af denne forordning for perioden 2014-2020 er på 19 661 639 000 EUR.
De årlige bevillinger godkendes af Europa-Parlamentet og Rådet inden for den flerårige finansielle ramme.
2. De vejledende beløb for perioden 2014-2020, der tildeles de enkelte programmer, som er omhandlet i artikel 5-9, er fastsat i bilag IV.
3. I overensstemmelse med artikel 18, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1288/2013 (16) afsættes der et vejledende beløb på 1 680 000 000 EUR fra forskellige instrumenter til finansiering af optræden udadtil (instrumentet for udviklingssamarbejde, Det Europæiske Naboskabsinstrument, partnerskabsinstrumentet for samarbejde med tredjelande og instrumentet til førtiltrædelsesbistand) til tiltag vedrørende læringsmobilitet til eller fra partnerlande som defineret i forordning (EU) nr. 1288/2013 og til samarbejde og politisk dialog med myndigheder, institutioner og organisationer fra disse lande.
Bestemmelserne i forordning (EU) nr. 1288/2013 gælder for anvendelsen af disse midler.
Midlerne vil blive stillet til rådighed via to flerårige tildelinger, der kun omfatter henholdsvis de første fire år og de resterende tre år. Midlerne vil blive afspejlet i den flerårige vejledende programmering af disse instrumentet efter denne forordning i overensstemmelse med de fastlagte behov og prioriteter i de berørte lande. Tildelingerne kan justeres i tilfælde af større uforudsete omstændigheder eller vigtige politiske ændringer i overensstemmelse med prioriteterne for Unionens optræden udadtil.
4. Midlerne i henhold til denne forordning til tiltag omhandlet i stk. 3 må ikke overstige i alt 707 000 000 EUR. Midlerne trækkes fra de finansielle bevillinger til geografiske programmer, og den forventede regionale fordeling og typen af aktioner specificeres. Midler i henhold til denne forordning med det formål at finansiere tiltag, der er omfattet af forordning (EU) nr. 1288/2013, anvendes til tiltag i partnerlandene, som er omfattet af denne forordning, med særligt fokus på de fattigste lande. De mobilitetstiltag for studerende og undervisere mellem deltagerlande og partnerlande, der er finansieret via midler fra denne forordning, skal fokusere på områder, der er relevante for inklusiv og bæredygtig udvikling i udviklingslandene.
5. Kommissionen medtager i sin årlige rapport om gennemførelsen af denne forordning, som fastsat i artikel 13 i forordning (EU) nr. 236/2014, en liste over alle tiltag omhandlet i stk. 3 i denne artikel, hvis finansiering stammer fra denne forordning, herunder deres overensstemmelse med målene og principperne i artikel 2 og 3 i denne forordning.
Artikel 21
Tjenesten for EU's Optræden Udadtil
Denne forordning skal anvendes i overensstemmelse med afgørelse 2010/427/EU.
Artikel 22
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2014 til den 31. december 2020.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 11. marts 2014.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 233/2014/EU RENDELETE
(2014. március 11.)
a 2014-2020-as időszakra szóló fejlesztési együttműködési finanszírozási eszköz létrehozásáról
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 209. cikke (1) bekezdésére és 212. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére (1),
rendes jogalkotási eljárás keretében eljárva (2),
mivel:
(1)
E rendelet az Unió fejlesztési együttműködési politikájának része és az egyik olyan eszköz, amely támogatást nyújt az Unió külső politikáihoz. E rendelet az 1905/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (3) helyébe lép, amely 2013. december 31-én veszti hatályát.
(2)
Az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) V. címének 1. fejezete, és az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) ötödik része III. címének 1. fejezete értelmében az Unió fejlesztéspolitikájának elsődleges célkitűzése a millenniumi fejlesztési célokkal, illetve az Unió és tagállamai által az Egyesült Nemzetek (ENSZ) és más illetékes nemzetközi fórumok keretében jóváhagyott egyéb nemzetközileg elfogadott fejlesztési kötelezettségvállalásokkal és célkitűzésekkel összhangban továbbra is a szegénység elleni küzdelem.
(3)
Az Európai Unió fejlesztési politikájáról szóló, a Tanács és a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői, az Európai Parlament és a Bizottság által elfogadott együttes nyilatkozat (4), az európai konszenzus (a továbbiakban: az európai konszenzus) és annak módosításai tartalmazzák az e rendelet végrehajtását vezérlő általános szakpolitikai keretet, iránymutatásokat és hangsúlyos elemeket.
(4)
Az uniós támogatásnak elő kell segítenie, hogy idővel csökkenjen a segélyekre való ráutaltság mértéke.
(5)
Az Unió külső tevékenységét ugyanazon elveknek kell irányítaniuk, mint amelyek a létrehozását vezérelték, nevezetesen a demokráciára, a jogállamiságra, az emberi jogok és alapvető szabadságok egyetemes és oszthatatlan voltára, az emberi méltóság tiszteletben tartására, az egyenlőség és a szolidaritás elveire, valamint az Egyesült Nemzetek Alapokmányában foglalt elvek és a nemzetközi jog tiszteletben tartására. Az Unió arra törekszik, hogy párbeszéd és együttműködés révén fejlessze és megszilárdítsa a partnerországok, -területek és -régiók ezen elvek melletti elkötelezettségét. Azzal, hogy a fenti elvek érvényesítésére törekszik, az Unió bizonyítja, hogy a fejlesztési politikákban való részvétele hozzáadott értéket jelent.
(6)
E rendelet végrehajtása során és különösen a programozási időszakban az Uniónak megfelelően figyelembe kell vennie az általa a partnerországok vonatkozásában az emberi jog és a demokrácia terén - elsősorban az országspecifikus emberi jogi stratégiákban - megállapított prioritásokat, célkitűzéseket és referenciaértékeket.
(7)
Az emberi jogok tiszteletben tartása, az alapvető szabadságok, a jogállamiság előmozdítása, a demokratikus elvek, a jó kormányzás, a béke és a stabilitás, valamint a nemek közötti egyenlőség elengedhetetlenek a partnerországok fejlődéséhez, és hogy e szempontokat az uniós fejlesztési politikában is érvényesíteni kell, különösen a programozásban és a partnerországokkal kötött megállapodásokban.
(8)
A segélyezés hatékonysága, a nagyobb fokú átláthatóság, együttműködés és komplementaritás és a jobb harmonizáció, a partnerországokkal való összhang, valamint az eljárások összehangolása mind az Unió és tagállamai között, mind a többi donor és fejlesztési szereplő viszonylatában elengedhetetlen a támogatás következetességének és relevanciájának biztosításához, ugyanakkor csökkenti a partnerországok által viselt költségeket. Az Unió fejlesztési politikáján keresztül kötelezettséget vállal a segélyezés hatékonyságával foglalkozó magas szintű fórum által 2005. március 2-án Párizsban elfogadott, a segélyhatékonyságról szóló nyilatkozat, a 2008. szeptember 4-én elfogadott accrai cselekvési program, és az ezeket követő, Puszanban 2011. december 1-jén elfogadott nyilatkozat keretében levont következtetések végrehajtására. E kötelezettségvállalások a Tanács és a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői által elfogadott számos következtetéséhez, köztük az Európai Uniónak a fejlesztési politika keretében zajló munkamegosztásra vonatkozó magatartási kódexéről és a segélyhatékonysági működési keretről szóló tanácsi következtetésekhez vezettek. Fokozni kell a közös programozás elérését célzó erőfeszítéseket, és meg kell erősíteni az erre szolgáló eljárásokat.
(9)
Az uniós támogatásnak elő kell segítenie a 2007. december 8-9-én Lisszabonban megtartott EU-Afrika csúcstalálkozón elfogadott Afrika-EU közös stratégiának, valamint későbbi módosításainak és kiegészítéseinek az érvényesítését, amely az Afrika-EU stratégiai partnerséget alátámasztó közös elképzelésen, elveken és célkitűzéseken alapul.
(10)
Az Unió és a tagállamok javítják a fejlesztési együttműködésre vonatkozó politikáik következetességét, koordinációját és azok egymást kiegészítő jellegét, különösen azáltal, hogy országos és regionális szinten adnak választ a partnerországok és -régiók igényeire. Az Unió és a tagállamok fejlesztési együttműködési politikájának egymást erősítő és kiegészítő jellegének, valamint a költséghatékony segélyezés biztosítása és az átfedések és hiányosságok kiküszöbölése érdekében sürgős és helyénvaló olyan közös programozási eljárásokat előírni, amelyeket lehetőség szerint minden esetben alkalmazni kell.
(11)
A millenniumi fejlesztési célok - úgymint a rendkívüli szegénység és az éhínség felszámolása - és azok későbbi módosításai, valamint az Unió és tagállamai által többek közt az ENSZ-szel és más illetékes nemzetközi fórumokkal folytatott fejlesztési együttműködés keretében jóváhagyott fejlesztési célok, alapelvek és kötelezettségvállalások határozzák meg az Unió fejlesztési együttműködési politikáját és nemzetközi fellépését. Az Unió politikáját és nemzetközi tevékenységét ezenfelül az emberi jogokkal és a fejlesztéssel kapcsolatos kötelezettségvállalásai és kötelezettségei, az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozata, a Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya, a Gazdasági, Szociális és Kulturális Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya, a nőkkel szemben alkalmazott hátrányos megkülönböztetések (diszkrimináció) minden formájának kiküszöböléséről szóló egyezmény, az ENSZ gyermekjogi egyezménye és a fejlődéshez való jogról szóló ENSZ-nyilatkozat - is vezérlik.
(12)
Az Unió szilárdan elkötelezett a nemek közötti egyenlőség emberi jognak az irányában, mert az a társadalmi igazságossághoz kapcsolódó kérdés, és az uniós fejlesztési politika alapértékeinek egyike. A nemek közötti egyenlőség kulcsfontosságú valamennyi millenniumi fejlesztési cél eléréséhez. A Tanács 2010. június 14-éntámogatta „A nemek közötti egyenlőség és a nők szerepének erősítése a fejlesztési együttműködésben” című 2010-2015-re szóló európai uniós cselekvési tervet.
(13)
Rendkívül fontos, hogy az Unió előmozdítsa a válságokra és katasztrófákra, valamint a konfliktus sújtotta és instabil - ezen belül az átmeneti és válság utáni - helyzetekre való válaszadás átfogó megközelítését. E megközelítést különösen a biztonságról és fejlesztésről, az EU instabil helyzetekre adott válaszairól szóló 2007. november 19-i tanácsi következtetésekre és a Tanács és a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői által szintén 2007. november 19-én elfogadott következtetéseire, valamint a konfliktusmegelőzésről szóló 2011. június 20-i tanácsi következtetésekre, valamint az ezeket követő további következtetésekre kell alapozni.
(14)
Az uniós támogatást az országok és lakosságuk kedvezőtlen eseményekkel szembeni ellenálló-képességének megerősítésére kell fordítani különösen azon helyzetekben, amikor a szükségletek a legégetőbbek és a szegénység rendkívül elterjedt és mély. Ezt a különböző megközelítésmódok, válaszok és eszközök megfelelő elegyével kell megvalósítani úgy, hogy garantáljuk a biztonságot előtérbe helyező, a humanitárius és a fejlesztési megfontolások közötti egyensúlyt, összhangot és tényleges koordinációt, ezáltal összekapcsolva a segélyezést, a helyreállítást és a fejlesztést.
(15)
Az uniós támogatásnak ott kell összpontosulnia, ahol az a legnagyobb hatást érheti el, tekintettel arra, hogy az Unió képes globális szinten reagálni és az olyan globális kihívásokat kezelni, mint például a szegénység felszámolása, a fenntartható és inkluzív fejlődés, a demokrácia, a jó kormányzás, az emberi jogok és a jogállamiság világszerte történő előmozdítása, valamint figyelembe véve a fejlesztési segélyek terén tett hosszú távú és kiszámítható kötelezettségvállalásait és a tagállamok közötti koordinációban játszott szerepét. E hatás eléréséhez a differenciálás elvét kell alkalmazni nemcsak a források elosztásakor, hanem a programozás szintjén is annak érdekében, hogy a kétoldalú fejlesztési együttműködés a leginkább rászoruló partnerországokat célozza meg, ideértve az instabil és kiszolgáltatott helyzetben lévő államokat és azokat is, amelyek korlátozottan tudnak hozzáférni a fejlődésük támogatására szolgáló egyéb pénzügyi forrásokhoz. Az Uniónak új partnerségeket kell létesítenie azokkal az országokkal, amelyek túlléptek a kétoldalú segélyprogramokon, mégpedig az ezen eszköz keretében létrehozandó regionális és tematikus programok és az Unió külső tevékenységeinek finanszírozásához kapcsolódó más uniós eszközök, különösen az Európai Parlament és a Tanács 234/2014/EU rendelete (5) alapján.
(16)
Az Uniónak a rendelkezésre álló források leghatékonyabb kihasználására kell törekednie külső tevékenysége hatásainak optimalizálása érdekében. Mindezt az Unió külső tevékenységét segítő eszközök közötti koherencia és kiegészítő jelleg, valamint a jelen eszköz, az egyéb külső tevékenységeket finanszírozó uniós eszközök és más uniós szakpolitikák közötti szinergiák megteremtésén keresztül, egy minden országot érintő átfogó megközelítés révén kell elérni. Ennek részeként törekedni kell továbbá a külső tevékenységeket finanszírozó eszközök keretében kidolgozott programok kölcsönös megerősítésének biztosítására is. Az Uniónak, amellett, hogy az EUSZ 21. cikkével összhangban törekszik arra, hogy biztosítsa külső tevékenységeinek átfogó koherenciáját, az EUMSZ 208. cikkének megfelelően a fejlesztési szakpolitikák koherenciáját is biztosítania kell.
(17)
A politikák fejlesztési célú koherenciájának tiszteletben tartása mellett, e rendeletnek nagyobb összhangot kell lehetővé tennie az uniós szakpolitikák között. A rendeletnek lehetővé kell tennie a partnerországokhoz és -régiókhoz való teljes mértékű igazodást, mivel lehetőség szerint az érintett nemzeti és regionális testületekkel közösen elfogadott, az uniós tevékenység programozásának alapját képező nemzeti fejlesztési terveken vagy ahhoz hasonló átfogó fejlesztési dokumentumokon kell alapulnia. A rendeletnek továbbá a közös programozással törekednie kell a donorok, különösen az Unió és tagállamai közti jobb koordinációra.
(18)
Globalizált világunkban a különböző uniós belső szakpolitikák, köztük a környezetet, az éghajlatváltozást, a megújuló energiák előmozdítását, a foglalkoztatást (ideértve a mindenkinek biztosítandó tisztességes munkát), a nemek közötti egyenlőséget, az energiát, a vizet, a közlekedést, az egészséget, az oktatást, az igazságügyet és biztonságot, a kultúrát, a kutatást és innovációt, az információs társadalmat, a migrációt, valamint a mezőgazdaságot és halászatot érintő szakpolitikák egyre nagyobb mértékben válnak az Unió külső tevékenységének részévé.
(19)
Az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés stratégiája - amely olyan növekedési mintát vázol fel, amely javítja a társadalmi, gazdasági és területi kohéziót, ugyanakkor lehetővé teszi, hogy a szegények is hozzájárulhassanak a nemzeti vagyonhoz és részesülhessenek abból - hangsúlyozza az Unió azon vállalását, hogy belső és külső szakpolitikái keretében három, vagyis a gazdasági, a társadalmi és a környezetvédelmi pillér összefogásával mozdítja elő az intelligens, inkluzív és fenntartható növekedést.
(20)
Az éghajlatváltozás elleni küzdelem és a környezetvédelem az Unió és a fejlődő országok legnagyobb kihívásai közé tartozik, és sürgős nemzeti és nemzetközi fellépést igényel. E rendeletnek ezért hozzá kell járulnia ahhoz, hogy az uniós költségvetés legalább 20 %-át fordítsák az alacsony szén-dioxid-kibocsátású és az éghajlatváltozás hatásaival szemben ellenállóképes társadalmak kialakításának céljára, az ezen rendelet által biztosított „globális közjavak és kihívások program” forrásainak pedig legalább 25 %-át az éghajlatváltozással kapcsolatos intézkedésekre és környezetvédelemre kell felhasználni. Lehetőség szerint az említett területeken végrehajtott tevékenységek hatásának erősítése érdekében kölcsönösen támogatniuk kell egymást.
(21)
E rendeletnek lehetővé kell tennie, hogy az Unió hozzájárulhasson az arra irányuló közös uniós kötelezettségvállalás teljesítéséhez, hogy a továbbiakban is támogassa a humán fejlődést az emberek életének javítása érdekében. E célból a „globális közjavak és kihívások program” legalább 25 %-át az említett fejlesztési területre kell fordítani.
(22)
Az e rendelet alapján odaítélt támogatások legalább 20 %-át alapvető szociális szolgáltatásokra kell fordítani, különös tekintettel az egészségügyre és az oktatásra, valamint a középfokú oktatásra, elismerve, hogy bizonyos rugalmasságra van szükség, mint például azokban az esetekben, amikor rendkívüli támogatást nyújtanak. Az e rendelkezés betartásával kapcsolatos adatokat szerepeltetni kell a 236/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletben (6) említett éves jelentésben.
(23)
Az ENSZ-nek a legkevésbé fejlett országok 2011-2020-as évtizedre szóló isztambuli cselekvési programjában a legkevésbé fejlett országok vállalták, hogy a kereskedelmi és kereskedelmikapacitás-építési szakpolitikáikat beépítik a nemzeti fejlesztési stratégiáikba. Ezenfelül a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) 2011. december 15-17-én Genfben megrendezett 8. miniszteri konferenciáján a miniszterek megállapodtak arról, hogy 2011. után is fenntartják azon kereskedelemösztönző támogatási szinteket, amelyek legalább a 2006-2008-as időszak átlagát tükrözik. E törekvéseket jobb és célzottabb kereskedelemösztönző támogatásnak és a kereskedelmi eljárások egyszerűsítésének kell kísérnie.
(24)
Bár a tematikus programoknak elsősorban a fejlődő országokat kell támogatniuk, azon kedvezményezett országok, valamint azon tengerentúli országok és területek (TOT-ok), amelyek jellemzői nem felelnek meg a hivatalos fejlesztési segély kedvezményezetteivel szemben a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet Fejlesztési Támogatási Bizottsága (OECD/DAC) által támasztott követelményeknek, de amelyek az 1. cikke (1) bekezdésének b) pontja hatálya alá tartoznak, szintén támogathatóak a tematikus programok keretében az e rendeletben meghatározott feltételek szerint.
(25)
E rendeletnek nem képezik alapvető elemét az együttműködési területekre vonatkozó részletek, valamint az egyes földrajzi térségekre és az egyes együttműködési területekre előirányzott összegek. Ennek következtében a Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy az EUMSZ 290. cikkével összhangban jogi aktusokat fogadjon el e rendelet mellékletei azon részeinek aktualizálására vonatkozóan, amelyek a földrajzi és tematikus programok szerinti részletes együttműködési területeket, valamint a földrajzi és együttműködési területenkénti indikatív keretösszegeket határozzák meg. Különösen fontos, hogy a Bizottság megfelelő konzultációkat tartson az előkészítő munka során, szakértői szinten is. A felhatalmazáson alapuló jogi aktus elkészítésekor és szövegezésekor a Bizottságnak gondoskodnia kell a vonatkozó dokumentumoknak az Európai Parlament és a Tanács részére időben történő, haladéktalan és megfelelő továbbításáról.
(26)
E rendelet egységes feltételek mellett történő végrehajtásának biztosítása érdekében a Bizottságot végrehajtási hatáskörökkel kell felruházni az e rendeletben említett stratégiai dokumentumokhoz és többéves indikatív programokhoz fűződő végrehajtási hatáskörök tekintetében. Az említett hatásköröket a 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (7) összhangban kell gyakorolni.
(27)
Az ilyen végrehajtási jogi aktusok jellegére, különösen azok szakpolitikai iránymutató jellegére és költségvetési vonzataira tekintettel, azok elfogadásakor főszabályként a vizsgálóbizottsági eljárást kell alkalmazni, kivéve a kis költségvetésű intézkedések esetét.
(28)
A Bizottság azonnal alkalmazandó végrehajtási jogi aktusokat fogad el, ha kellően indokolt, rendkívül sürgős eset az Unió gyors válaszadását követeli meg.
(29)
Az Uniónak a külső tevékenysége finanszírozását szolgáló eszközei végrehajtására vonatkozó közös szabályokat és eljárásokat a 236/2014/EU rendelet állapítja meg.
(30)
Az Európai Külügyi Szolgálat szervezetét és működését a 2010/427/EU tanácsi határozat (8) szabályozza,
(31)
Mivel e rendelet céljait a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, az Unió szintjén azonban a tevékenységek terjedelme miatt e célok jobban megvalósíthatók, az Unió intézkedéseket hozhat az EUSZ 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez a rendelet nem lépi túl az e célok eléréséhez szükséges mértéket.
(32)
E rendelet az alkalmazási időtartamára vonatkozóan meg állapítja azt a pénzügyi keretet, amely az éves költségvetési eljárás során a költségvetési kérdésekben való együttműködésről és a hatékony és eredményes pénzgazdálkodásról szóló, az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság között 2013. december 2-án a költségvetési fegyelem tárgyában létrejött intézményközi megállapodás (9) 17. pontja értelmében elsődleges hivatkozási alapot jelent a Európai Parlament és a Tanács számára.
(33)
Indokolt az e rendelet alkalmazásának időszakát az 1311/2013/EU, Euratom tanácsi rendelet alkalmazási időszakához (10) igazítani. Ezért ezt a rendeletet 2014. január 1-jétől2020. december 31-ig kell alkalmazni,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
I. CÍM
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Tárgy és hatály
(1) Az e rendelet által létrehozott eszköz (a továbbiakban: a fejlesztési együttműködési eszköz) alapján az Unió a következőkhöz nyújthat támogatást:
a)
azon földrajzi programok, amelyek az OECD/DAC által létrehozott ODA kedvezményezettjeit tartalmazó jegyzékben felsorolt fejlődő országokkal való fejlesztési együttműködés támogatását célozzák, kivéve az alábbi országokat:
i.
a 2000. június 23-án Cotonouban aláírt az egyrészről az afrikai, karibi és csendes-óceáni államok csoportjának tagjai, másrészről az Európai Közösség és tagállamai között létrejött partnerségi megállapodást (11) aláíró országok, Dél-Afrika kivételével;
ii.
az Európai Fejlesztési Alapból támogatásra jogosult országok;
iii.
az Európai Parlament és a Tanács 232/2014/EU rendeletével (12) létrehozott Szomszédsági Támogatási Eszköz (a továbbiakban: a Szomszédsági Támogatási Eszköz) keretében uniós finanszírozásra jogosult országok;
iv.
az Európai Parlament és a Tanács 231/2014/EU rendeletével (13) létrehozott Előcsatlakozási Támogatási Eszköz (továbbiakban: az Előcsatlakozási Támogatási Eszköz) keretében uniós támogatásra jogosult kedvezményezettek.
b)
a fejlesztéshez kapcsolódó globális közjavakra és kihívásokra irányuló, valamint civil társadalmi szervezeteket és helyi hatóságokat támogató tematikus programok az e bekezdés a) pontja szerinti partnerországokban, az e bekezdés a) pontjának i-iii. alpontjában említett eszközök keretében uniós támogatásra jogosult országokban, valamint a 2013/755/EU tanácsi határozat (14) hatálya alá tartozó országokban és területeken;
c)
egy pánafrikai program, melynek célja Afrika és az Unió közötti stratégiai partnerségnek - a későbbi módosításaival és kiegészítéseivel együtt -, valamint az Afrikában és az Afrikával közösen végzett transzregionális, kontinentális és globális jellegű tevékenységeknek a támogatása.
(2) E rendelet alkalmazásában a régió olyan földrajzi egységet jelent, amely egynél több fejlődő országot foglal magában.
(3) Az (1) bekezdésben említett országok és területetek a vonatkozó földrajzi, tematikus vagy pánafrikai programtól függően e rendeletben a továbbiakban: partnerországok vagy partnerrégiók.
2. cikk
Célkitűzések és támogathatósági kritériumok
(1) Az Unió külső tevékenységére vonatkozó elvek és az azzal kapcsolatos célok, valamint az európai konszenzus és annak elfogadott módosításai keretén belül:
a)
az e rendelet szerint folytatott együttműködés elsődleges célja a szegénység visszaszorítása, hosszú távon pedig annak felszámolása;
b)
az a) pontban említett elsődleges céllal összhangban, az e rendelet alapján folytatott együttműködés a következőkhöz is hozzájárul:
i.
a fenntartható gazdasági, társadalmi és környezeti fejlődés elősegítése, valamint
ii.
a demokrácia, a jogállamiság, a jó kormányzás, az emberi jogok és a nemzetközi jog vonatkozó elveinek megszilárdítása és támogatása.
Az első albekezdésben említett célok megvalósítását megfelelő mutatók segítségével, köztük humán fejlettségi mutatókkal, így az a) pont tekintetében különösen az 1. millenniumi fejlesztési céllal, a b) pontra vonatkozóan az 1-8. millenniumi fejlesztési céllal, valamint 2015-öt követően az Unió és a tagállamok által nemzetközi szinten meghatározott további mutatókkal mérik.
(2) Az e rendelet alapján folytatott együttműködés elő fogja segíteni az Unió által a fejlesztés területén jóváhagyott nemzetközi vállalások és célok teljesülését, különös tekintettel a millenniumi fejlesztési célokra és a 2015 utánra szóló új fejlesztési célokra.
(3) A földrajzi programok részét képező intézkedéseket úgy kell megtervezni, hogy megfeleljenek a hivatalos fejlesztési támogatás (ODA) OECD/DAC által meghatározott feltételeinek.
A tematikus és a pánafrikai programok részét képező intézkedéseket úgy kell megtervezni, hogy megfeleljenek az ODA OECD/DAC által meghatározott feltételeinek, kivéve, ha:
a)
az intézkedést olyan kedvezményezett országokra vagy területekre alkalmazzák, amelyek nem minősülnek ODA (hivatalos fejlesztési segély) által kedvezményezett országnak vagy területnek az OECD/DAC szerint, vagy
b)
az intézkedés a 6. cikk (2) bekezdésének b) és e) pontjában említett globális kezdeményezést, uniós politikai prioritást valósít meg vagy az Unió nemzetközi kötelezettségét vagy vállalását teljesíti, és az intézkedés jellemzői nem teszik lehetővé az ODA feltételeinek való megfelelést.
(4) A (3) bekezdés a) pontja sérelme nélkül, a tematikus programok keretében nyújtott költségek legalább 95 %-ának, valamint a pánafrikai programok keretében nyújtott költségek legalább 90 %-ának meg kell felelnie az ODA-ra vonatkozó, az OECD/DAC által kidolgozott feltételeknek.
(5) A 1257/96/EK tanácsi rendelet (15) hatálya alá tartozó, és annak értelmében támogatásra jogosult intézkedések e rendelet alapján nem finanszírozhatók, kivéve, ha a válság nyomán a fejlesztést segítő kiegyensúlyozott feltételek megteremtéséhez az együttműködés folyamatosságának biztosítása szükséges. Az ilyen esetekben különös figyelmet kell fordítani annak biztosítására, hogy a humanitárius segélynyújtást, a helyreállítást és a fejlesztési támogatást hatékonyan összekapcsolják egymással.
3. cikk
Általános elvek
(1) Az Unió a partnerországokkal és -régiókkal folytatott párbeszéd és együttműködés révén törekszik az Unió alapjául szolgáló elvek, vagyis a demokrácia, a jogállamiság, az emberi jogok és alapvető szabadságok tiszteletben tartásának előmozdítására, fejlesztésére és megszilárdítására.
(2) E rendelet végrehajtása során, valamint az uniós támogatás magas hatásfokának biztosítása érdekében, a partnerországok szerint differenciált megközelítést kell alkalmazni, amely egyedi és testre szabott együttműködést biztosít számukra a következők alapján:
a)
szükségleteik, mégpedig olyan kritériumok alapján, mint a népességszám, az egy főre jutó jövedelem, a szegénység mértéke, a jövedelemeloszlás és a humán fejlettségi szint;
b)
pénzügyi forrásokat teremtő és forráshoz jutási, továbbá forrásfelvevő képességük;
c)
kötelezettségvállalásaik és teljesítményük, olyan kritériumok és mutatók alapján, mint a politikai, gazdasági és társadalmi előrehaladás, a nemek közötti egyenlőség, a felelősségteljes kormányzás és az emberi jogok terén elért eredmények és a támogatások hatékony felhasználása, valamint különösen az, hogy egy ország milyen módon használja fel a szűkös fejlesztési forrásokat, kezdve a saját forrásaival.; és
d)
az uniós támogatás potenciális hatása a partnerországokban.
A leginkább rászoruló, így különösen a legkevésbé fejlett, alacsony jövedelmű, valamint a válság sújtotta, illetve válságot követő, bizonytalan vagy kiszolgáltatott helyzetben lévő országok számára elsőbbséget kell biztosítani a forráselosztás során.
Az elemzéshez és a leginkább rászoruló országok kiválasztásához olyan kritériumokat kell felhasználni, mint a humán fejlettségi mutató, a gazdasági sebezhetőség mutatója, valamint más alkalmas, többek között az országon belüli szegénységet és az egyenlőtlenséget mérő mutatók.
(3) Valamennyi programban érvényesíteni kell az európai konszenzusban meghatározott horizontális témákat. Emellett adott esetben a programok részévé kell tenni a konfliktusmegelőzés, a tisztességes munka és az éghajlatváltozás kérdéseit.
Az első albekezdésben említett horizontális kérdéseknek kiterjednek a következőkre, és szükség esetén különös figyelmet kell fordítani rájuk: a hátrányos megkülönböztetés tilalma, a kisebbségekhez tartozók jogai, a fogyatékossággal élők jogai, a halálos betegségben szenvedők jogai, egyéb kiszolgáltatott csoportok, alapvető munkajogok és társadalmi befogadás, a nők társadalmi szerepvállalása, jogállamiság, a parlamentek és a civil társadalom kapacitásépítése, a párbeszéd, a részvétel és a megbékélés előmozdítása, valamint intézményépítés,helyi és regionális szinten is.
(4) E rendelet végrehajtása során - az EUMSZ 208. cikkével összhangban - biztosítani kell a fejlesztési szakpolitikai koherenciát és a következetességet az Unió külső tevékenységének egyéb területeihez és a többi érintett uniós szakpolitikához kapcsolódva.
Ehhez az e rendelet szerint finanszírozott intézkedéseket - beleértve az Európai Beruházási Bank (EBB) által kezelteket is - az Unió és az érintett partnerországok és régiók közötti eszközökben, azaz megállapodásokban, nyilatkozatokban és cselekvési tervekben meghatározott fejlesztési együttműködési szakpolitikára, valamint a vonatkozó uniós döntésekre, konkrét érdekekre, szakpolitikai prioritásokra és stratégiákra kell alapozni.
(5) Az Unió és a tagállamok rendszeres és gyakori információcserére törekednek, ideértve a többi támogatóval folytatott információcserét is, és elősegítik a támogatók jobb koordinálását és fokozzák a tevékenységek egymást kiegészítő jellegét azáltal, hogy olyan közös többéves programozás kidolgozásán munkálkodnak, amely a partnerországoknak a szegénység visszaszorítására irányuló vagy azzal egyenértékű fejlesztési stratégiáin alapul. Együttes fellépést hajthatnak végre - beleértve a kiemelt ágazatokat és az országon belüli munkamegosztást meghatározó ilyen stratégiák közös elemzését és az azokra való együttes reagálást is - a támogatókat átfogó, közös missziókkal, valamint társfinanszírozási és átruházott együttműködési megállapodások alkalmazásával.
(6) Az Unió a globális kihívások multilaterális megközelítésére törekszik, és együttműködik a tagállamokkal e tekintetben. Adott esetben erősíti a nemzetközi szervezetekkel és szervekkel, valamint a többi bilaterális támogatóval folytatott együttműködést.
(7) Az egyrészről az Unió és tagállamai, másrészről a partnerországok közötti kapcsolatok alapját az alábbi közös értékek képezik, illetve e kapcsolatok ezeket az értékeket mozdítják elő: emberi jogok, demokrácia, jogállamiság, valamint a felelősségvállalás és a kölcsönös elszámoltathatóság elve.
Továbbá a partnerországokkal fennálló kapcsolatokban figyelembe kell venni ezen országoknak a nemzetközi megállapodások és az Unióval meglévő szerződéses kapcsolatok megvalósítására tett kötelezettségvállalásait, és az ezek terén elért eredményeit.
(8) Az Unió a nemzetközi legjobb gyakorlatnak megfelelően előmozdítja a partnerországokkal és -régiókkal folytatott hatékony együttműködést. Az Unió a támogatását lehetőség szerint hozzáigazítja a nemzeti vagy regionális fejlesztési stratégiáihoz, reformpolitikájához és eljárásaihoz, továbbá támogatja a demokratikus felelősségvállalást, valamint a hazai és kölcsönös elszámoltathatóságot. E céloknak megfelelően az Unió a következőket mozdítja elő:
a)
a partnerország vagy -régió vezetésével és felelősségvállalásával zajló átlátható fejlesztési folyamat, beleértve a helyi szakértelem előmozdítását;
b)
olyan, jogokon alapuló megközelítés, amely minden - polgári, politikai vagy gazdasági, társadalmi és kulturális - emberi jogra kiterjed annak érdekében, hogy az emberi jogi elveket integrálja e rendelet végrehajtásába, segítséget nyújtson a partnerországoknak a nemzetközi emberi jogi kötelezettségeik teljesítéséhez, valamint a szegény és kiszolgáltatott csoportokra összpontosítva támogassa a jogaik megszerzésében azokat, akiket a jogok megilletnek;
c)
a partnerországok lakosságának fokozott önrendelkezése, a fejlesztés befogadó és részvételközpontú megközelítése, és a társadalom valamennyi szegmensének széles körű bevonása a fejlesztési folyamatba és a nemzeti és regionális párbeszédbe, beleértve a politikai párbeszédet is; Különös figyelmet kell fordítani a parlamentek, a helyi hatóságok és a civil társadalom szerepére, többek közt a részvétel, a felügyelet és az elszámoltathatóság tekintetében;
d)
a 236/2014/EU rendelet 4. cikkében az OECD/DAC legjobb gyakorlataival összhangban meghatározott hatékony és innovatív együttműködési módszerek és eszközök, beleértve az olyan innovatív eszközök alkalmazását, mint például a támogatások és kölcsönök ötvözése, egyéb kockázatmegosztási mechanizmusok a kiválasztott ágazatokban és országokban, valamint a magánszektor bevonása, kellő figyelmet fordítva az államadósság fenntarthatóságával, az ilyen mechanizmusok számával és a rendszeres hatásvizsgálat követelményével kapcsolatos kérdésekre, e rendelet céljaival - különösen a szegénység enyhítésével - összhangban.
Valamennyi programnak, intézkedésnek, együttműködési módnak és eszköznek az egyes partnerországok vagy -régiók különleges jellemzőihez kell igazodnia, és programalapú megközelítésekre, a támogatás kiszámítható finanszírozására, a magánforrások, köztük a helyi magánszektor forrásainak mozgósítására, az alapvető szolgáltatásokhoz való általános és megkülönböztetésmentes hozzáférésre, valamint az adott országok rendszereinek fejlesztésére és alkalmazására kell összpontosítania;
e)
a hazai bevételek felhasználása a partnerországok költségvetési politikájának megerősítése révén, a szegénység és a segélyektől való függőség visszaszorítása céljából;
f)
a szakpolitikák és a programozás hatásának fokozása a szinergiák létrehozását és a támogatók közötti, a tevékenységeket érintő átfedések és párhuzamosságok elkerülését célzó koordináció és összehangolás révén, a kiegészítő jelleg javítása és több támogatóra kiterjedő kezdeményezések támogatása céljából;
g)
koordináció a koordinációval és a segélyhatékonysággal kapcsolatban elfogadott iránymutatásokat és a bevált gyakorlatra vonatkozó elveket alkalmazó partnerországokban és régiókban;
h)
a fejlesztés eredményalapú megközelítései többek között országos szintű átlátható eredményértékelési keretek alkalmazásával, amelyek adott esetben nemzetközi szinten megállapított célkitűzéseken és mutatókon alapulnak, mint például a millenniumi fejlesztési célok, és amelyek célja az eredmények mérése és kommunikálása, ideértve a fejlesztési támogatás eredményeit, hozadékait és hatását is.
(9) Az Unió szükség szerint támogatja a kétoldalú, regionális és többoldalú együttműködést és párbeszédet, a partnerségi megállapodások fejlesztési dimenzióját és a háromoldalú együttműködést. Az Unió ösztönzi a Dél-Dél együttműködést is.
(10) A Bizottság tájékoztatja az Európai Parlamentet, és rendszeres véleménycserét folytat vele.
(11) A Bizottság rendszeres információcserét végez a civil társadalommal és a helyi hatóságokkal.
(12) Fejlesztési együttműködési tevékenységei során az Unió adott esetben a tagállamok reformmal és átmenettel kapcsolatos tapasztalataira, illetve az ezekből levont tanulságokra támaszkodik, és ezeket megosztja a partnerországokkal is.
(13) Az e rendelet szerinti uniós támogatás nem használható fel fegyverek vagy lőszerek beszerzésére, sem pedig katonai vagy védelmi célú műveletekre.
II. CÍM
PROGRAMOK
4. cikk
Az uniós támogatás végrehajtása
Az uniós támogatást a 236/2014/EU rendelettel összhangban a következőkön keresztül kell megvalósítani:
a)
földrajzi programok;
b)
tematikus programok, amelyek magukban foglalják
i.
a „Globális közjavak és kihívások” programot, és
ii.
„Civil társadalmi szervezetek és helyi hatóságok” programot, valamint
c)
pánafrikai programok.
5. cikk
Földrajzi programok
(1) Az Unió e cikk szerinti együttműködési tevékenysége nemzeti, regionális, régiókon átívelő és kontinentális jellegű tevékenységekre vonatkozik.
(2) Egy-egy földrajzi program a megfelelő tevékenységi területeken folytatott együttműködésre terjed ki, mely lehet:
a)
regionális, az 1. cikk (1) bekezdés a) pontjában említett partnerországokkal, különösen a támogatási körből való kikerülés hatásainak az enyhítésére a nagymértékű és növekvő egyenlőtlenségekkel küzdő partnerországok esetében;vagy
b)
kétoldalú:
i.
azokkal a partnerországokkal, amelyek nem szerepelnek az OECD/DAC listáján a közepes jövedelmű fejlődő országok felső sávjában, vagy bruttó hazai termékük nem magasabb a globális bruttó hazai termék egy százalékánál;
ii.
Kivételes esetekben - így a fejlesztési támogatás fokozatos megszüntetése esetén - kétoldalú együttműködést is lehet folytatni korlátozott számú partnerországgal, ha ez a 3. cikk (2) bekezdésével összhangban kellőképpen indokolt. A fokozatos megszüntetést alaposan koordinálni kell a többi adományozóval. Az ilyen típusú együttműködés lezárását adott esetben az érintett országgal folytatott, a legszegényebb és leginkább kiszolgáltatott csoportok szükségleteire összpontosító szakpolitikai párbeszédnek kell kísérnie.
(3) A 2. cikkben meghatározott célkitűzések elérése érdekében a földrajzi programokat az európai konszenzus, illetve annak későbbi elfogadott módosításai által felölelt együttműködési területekhez, valamint az alábbi együttműködési területekhez kapcsolódva kell kialakítani.
a.
emberi jogok, demokrácia és jó kormányzás:
i)
emberi jogok, demokrácia és jogállamiság;
ii)
a nemek közötti egyenlőség, a nők társadalmi szerepvállalásának erősítése és számukra az esélyegyenlőség megteremtése;
iii)
központi és helyi szintű közigazgatás;
iv)
adópolitika és -igazgatás;
v)
a korrupció elleni küzdelem;
vi)
civil társadalom és helyi hatóságok;
vii)
a gyermekek jogainak előmozdítása és védelme;
b.
az emberi fejlődést szolgáló inkluzív és fenntartható növekedés:
i)
egészségügy, oktatás, szociális védelem, foglalkoztatás és kultúra;
ii)
üzleti környezet, regionális integráció és világpiac;
iii)
fenntartható mezőgazdaság, élelmezés- és a táplálkozásbiztonság;
iv)
fenntartható energia;
v)
a természeti erőforrásokkal, ezen belül a földdel, az erdőkkel és a vízzel való gazdálkodás;
vi)
éghajlatváltozás és környezetvédelem;
c.
a fejlesztés szempontjából jelentős egyéb területek
i)
migráció és menekültügy;
ii)
a humanitárius segélynyújtás és a fejlesztési együttműködés összekapcsolása;
iii)
a katasztrófákkal szembeni ellenálló képesség erősítése és a katasztrófakockázatok csökkentése;
iv)
fejlesztés és biztonság, beleértve a konfliktusmegelőzést.
(4) A (3) bekezdésben említett együttműködési területekkel kapcsolatos részleteket az I. melléklet határozza meg.
(5) Az Unió minden egyes kétoldalú programban elméletileg legfeljebb három ágazatra összpontosítja a támogatását, amelyet lehetőség szerinti az érintett partnerországgal közösen kell kiválasztani.
6. cikk
Tematikus programok
(1) A tematikus programok keretében megvalósított intézkedéseknek a földrajzi programok alapján finanszírozott intézkedésekhez többletértéket kell biztosítaniuk, azokat ki kell egészíteniük, és koherensnek kell lenniük velük.
(2) A tematikus intézkedések programozására a következő feltételek közül legalább egy érvényes:
a)
az Unió e rendelet szerinti szakpolitikai céljai a földrajzi programokkal nem valósíthatók meg megfelelő vagy hatékony módon, beleértve szükség szerint, amikor nem létezik földrajzi program, vagy azt felfüggesztették, vagy ha az intézkedésről nincs megállapodás az érintett partnerországgal;
b)
az intézkedések nemzetközileg elfogadott fejlesztési célokat támogató globális kezdeményezésekre vagy a globális közjavakra és kihívásokra irányulnak;
c)
az intézkedések több régiót vagy több országot felölelő és/vagy horizontális jellegűek;
d)
az intézkedésekkel innovatív szakpolitikákat, illetve kezdeményezéseket valósítanak meg, amelyek jövőbeli intézkedések alapjául szolgálnak;
e)
az intézkedések tükrözik az Unió valamely szakpolitikai prioritását, illetve az Unió valamely nemzetközi kötelezettségét vagy kötelezettségvállalását, amely a fejlesztési együttműködés szempontjából jelentőséggel bír.
(3) Amennyiben ez a rendelet kifejezetten másképp nem rendelkezik, a tematikus intézkedéseknek közvetlenül az 1. cikk (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott országok és területek javát kell szolgálniuk, és ezekben az országokban és területeken kell végrehajtani őket. Az ilyen intézkedések abban az esetben hajthatók végre ezen országokon és területeken kívül, ha ez a leghatékonyabb módja az érintett program céljai elérésének.
7. cikk
Globális közjavak és kihívások
(1) A globális közjavak és kihívások program keretében nyújtott uniós támogatás célja, hogy elősegítse az alábbi területekhez tartozó tevékenységeket:
a)
környezetvédelem és éghajlatváltozás;
b)
fenntartható energia;
c)
emberi fejlődés, beleértve a tisztességes munkát, a társadalmi igazságosságot és a kultúrát;
d)
élelmezés- és táplálkozásbiztonság és fenntartható mezőgazdaság; valamint;
e)
migráció és menekültügy.
(2) Az (1) bekezdésben említett együttműködési területeket részletesebben a II. melléklet A. része tárgyalja.
8. cikk
Civil társadalmi szervezetek és helyi hatóságok
(1) A „Civil társadalmi szervezetek és helyi hatóságok” program keretében nyújtott uniós támogatás célja, hogy megerősítse a civil társadalmi szervezeteket és a helyi hatóságokat a partnerországokban és - amennyiben ez a rendelet előírja - az Unióban, továbbá a 231/2014/EU rendelet alapján támogatásra jogosult kedvezményezetteket.
A finanszírozandó intézkedéseket elsődlegesen a civil társadalmi szervezeteknek és a helyi hatóságoknak kell végrehajtaniuk. Adott esetben az intézkedéseket - hatékonyságuk biztosítása érdekében - más szereplők és végrehajthatják az érintett civil társadalmi szervezetek és helyi hatóságok javára.
(2) Az e cikk alapján végzett együttműködés területeit részletesebben az II. melléklet B. része tárgyalja.
9. cikk
Pánafrikai program
(1) A pánafrikai program keretében nyújtott uniós támogatás célja az Afrikaés az Unió közötti stratégiai partnerségnek, és annak későbbi módosításainak és kiegészítéseinek támogatása annak érdekében. hogy az Afrikában és az Afrikával közösen végzett transzregionális, kontinentális és globális jellegű tevékenységeket biztosítsa.
(2) A pánafrikai programnak ki kell egészítenie az e rendelet szerinti egyéb programokat és az Unió külső tevékenységének finanszírozását szolgáló egyébeszközöket, különösen az Európai Fejlesztési Alapot és az Európai Szomszédsági Támogatási Eszközt, és összhangban kell lennie velük.
(3) Az e cikk alapján végzett együttműködés területeit részletesebben a III. melléklet tárgyalja.
III. CÍM
PROGRAMOZÁS ÉS A FORRÁSOK ELOSZTÁSA
10. cikk
Általános keret
(1) A földrajzi programok esetében a 11. cikk rendelkezéseinek megfelelő stratégiai dokumentum alapján a partnerországokra és -régiókra vonatkozó többéves indikatív programokat kell kidolgozni.
A tematikus programok esetében a 13. cikk rendelkezéseinek megfelelő többéves indikatív programokat kell kidolgozni.
A pánafrikai többéves indikatív programot a 14. cikk rendelkezéseinek megfelelően kell összeállítani.
(2) A Bizottság a 236/2014/EU rendelet 2. cikkében említett végrehajtási eszközöket az e rendelet 11., a 13. és a 14. cikkében említett programozási dokumentumok alapján fogadja el.
(3) Az uniós támogatás azonban a 236/2014/EU rendelet 2. cikkében foglaltaknak megfelelően az e rendelet 11., a 13. és a 14. cikkében említett programozási dokumentumokban nem szereplő intézkedések formájában is megvalósulhat.
(4) Az Unió és a tagállamok a programozási folyamat korai szakaszában és a teljes folyamat alatt konzultálnak egymással abból a célból, hogy előmozdítsák az együttműködési tevékenységeik koherenciáját, egymást kiegészítő jellegét és összhangját. Az ilyen konzultáció az Unió és a tagállamok általi közös programozást is eredményezhet. Az Unió konzultál továbbá a többi támogatóval és fejlesztési szereplővel, beleértve a civil társadalom, a helyi hatóságok és más végrehajtási szervek képviselőit is. Erről az Európai Parlamentet tájékoztatni kell.
(5) Az e rendelet keretében végzett programozáskor megfelelően tekintettel kell lenni az emberi jogokra és a demokráciára a partnerországban.
(6) Az e rendelet által biztosított források egy részéből felosztatlan tartalék képezhető annak érdekében, hogy előreláthatatlan körülmények esetén, különösen bizonytalan, válság sújtotta vagy válságot követő helyzetekben az Unió megfelelően tudjon reagálni, továbbá hogy lehetővé tegyék a partnerországok stratégiai ciklusaival való összehangolást, valamint a 11. cikk (6) bekezdése, a 13. cikk (3) bekezdése és a 14. cikk (3) bekezdése szerinti felülvizsgálatok eredményeként az indikatív pénzügyi keretösszegek módosítását. Figyelemmel a forrásoknak a 15. cikkben meghatározott eljárások szerinti későbbi elosztására vagy újraelosztására is, felhasználásukról a 236/2014/EU rendelettel összhangban később kell határozni.
Az egyes programtípusok szintjén a fel nem osztott források aránya nem haladhatja meg az 5 %-ot, kivéve összehangolás céljából és a 12. cikk (1) bekezdésében említett országok esetében.
(7) A 2. cikk (3) bekezdésének sérelme nélkül a Bizottság egy külön pénzügyi keretösszeget is megállapíthat az Unió legkülső régiói és az ezekkel szomszédos partnerországok és -régiók közötti együttműködés erősítése céljából.
(8) A 236/2014/EU rendelet 17. cikkében említett félidős felülvizsgálati jelentés közzétételét követően végrehajtott minden programozás vagy program-felülvizsgálat során figyelembe kell venni a jelentésben foglalt eredményeket, megállapításokat és következtetéseket.
11. cikk
A földrajzi programokra vonatkozó programozási dokumentumok
(1) Az e cikk szerinti összes programozási dokumentum előkészítésének, végrehajtásának és felülvizsgálatának meg kell felelnie a politikák fejlesztési célú koherenciájára vonatkozó és a segélyhatékonysági alapelveknek, amelyek nevezetesen: demokratikus felelősségvállalás, partnerség, koordináció, harmonizáció, a partnerország vagy -régió rendszereihez való igazodás, átláthatóság, kölcsönös elszámoltathatóság és eredményorientáltság, a 3. cikk (4)-(8) bekezdésének megfelelően. A programozási időszakot lehetőség szerint összhangba kell hozni a partnerországok stratégiai ciklusaival.
A földrajzi programok programozási dokumentumainak, ideértve a közös programozási dokumentumokat is, a lehetséges mértékig az Unió, a tagállamok és az érintett partnerország vagy -régió - benne a nemzeti és regionális parlamentek - közötti párbeszéden kell alapulniuk, és abba be kell vonni a civil társadalmat, a helyi hatóságokat és más érdekelt feleket, hogy erősítsék a folyamattal kapcsolatos felelősségvállalást, és ösztönözzék a nemzeti fejlesztési stratégiák, különösen a szegénység mérséklésére irányulók támogatását.
(2) A stratégiai dokumentumokat az Unió dolgozza ki az érintett partnerországok vagy -régiók számára annak érdekében, hogy az e rendelet átfogó céljával, hatályával, célkitűzéseivel, elveivel és szakpolitikái rendelkezéseivel összhangban összefüggő keretet biztosítsanak az Unió és a partnerország vagy -régió közötti fejlesztési együttműködéshez.
(3) A következők esetében nincs szükség stratégiai dokumentumra:
a)
azon országok, amelyek rendelkeznek nemzeti fejlesztési stratégiával akár nemzeti fejlesztési terv, akár egy ahhoz hasonló, a Bizottság által a többéves indikatív program elfogadása időpontjában a program alapjául elfogadott átfogó fejlesztési dokumentum formájában;
b)
azon országok vagy régiók, amelyekre vonatkozóan átfogó uniós stratégiát tartalmazó közös keretdokumentum készült, amely a fejlesztési szakpolitikáról szóló külön fejezetet is tartalmaz;
c)
azok az országok vagy régiók, amelyek vonatkozásában az Unió és a tagállamok közös többéves programozási dokumentumot fogadtak el;
d)
az Unióval közösen megállapított stratégiával rendelkező régiók;
e)
azok az országok, amelyekben az Unió össze kívánja hangolni stratégiáját egy 2017. január 1. előtt kezdődő új nemzeti ciklussal; ezekben az esetekben a 2014. január 1. és az új nemzeti ciklus kezdete közötti köztes időszakra vonatkozó többéves indikatív program tartalmazza az erre az országra vonatkozó uniós intézkedési keretet;
f)
azon országok vagy -régiók, amelyek részére az e rendelet alapján a 2014-2020-as időszak folyamán uniós pénzalapból nyújtandó keretösszeg nem haladja meg az 50 000 000 eurót.
Az első albekezdés b) és az f) pontjában említett esetekben az érintett országra vagy régióra vonatkozó többéves indikatív program tartalmazza az országra vagy régióra vonatkozó uniós stratégiát.
(4) A stratégiai dokumentumokat félidős vagy szükség esetén ad hoc felülvizsgálatnak kell alávetni, adott esetben az érintett partnerországgal és -régióval kötött partnerségi és együttműködési megállapodásokban meghatározott elvekkel és eljárásokkal összhangban.
(5) Az e rendelet alapján uniós forrásból elkülönített indikatív keretösszegre jogosult minden egyes ország vagy régió estében földrajzi programokra vonatkozó többéves indikatív programot kell kidolgozni. E dokumentumokat - az (5) bekezdés második albekezdésének e)és f) pontjában említett országok vagy régiók kivételével - a stratégiai dokumentumok vagy az (5) bekezdésben említett, azokkal egyenértékű dokumentumok alapján kell kidolgozni.
E rendelet céljából az e cikk (3) bekezdése első albekezdésének c) pontjában említett közös többéves programozási dokumentum elfogadható többéves indikatív programként, amennyiben megfelel az e bekezdésben rögzített elveknek és feltételeknek, köztük a források indikatív elosztásának, valamint a 15. cikkben rögzített eljárásoknak.
A földrajzi programokra vonatkozó többéves indikatív programok meghatározzák az uniós finanszírozásra kiválasztott, prioritást élvező területeket, az egyedi célkitűzéseket, a várt eredményeket, az egyértelmű, konkrét és átlátható teljesítménymutatókat, az indikatív pénzügyi keretösszegeket, átfogóan és az egyes prioritást élvező területekre vonatkozóan egyaránt, továbbá adott esetben a segélyezés módjait is.
A Bizottság az egyes földrajzi programokon belüli többéves indikatív pénzügyi keretösszegeket e rendelet általános elveivel összhangban, a 3. cikk (2) bekezdésében rögzített feltételek alapján, egyrészt a különböző programok sajátosságait, másrészt a válság sújtotta, instabil, konfliktus- vagy katasztrófahelyzetben lévő országok vagy régiók előtt álló különös nehézségeket szem előtt tartva fogadja el.
A pénzügyi keretösszegek adott esetben összegsáv formájában is megadhatók és/vagy kiosztatlan tartalékot képezhetnek. A 2014-2020-as időszakot meghaladóan nem irányozható elő indikatív pénzügyi keretösszeg, kivéve, ha kifejezetten e célra az említett időszakon túl is rendelkezésre állnak források.
A földrajzi programokra vonatkozó többéves indikatív programok többek között a hatékony végrehajtás érdekében felülvizsgálhatók, az alapjukat képező stratégiai dokumentumok félidős vagy ad hoc felülvizsgálatait is figyelembe véve.
A - különösen a válság- vagy válság utáni helyzet nyomán készült - felülvizsgálatok eredményeként az indikatív pénzügyi keretösszegek, a prioritások, az egyedi célkitűzések, a várt eredmények, a teljesítménymutatók és adott esetben a segélyezés módjai is kiigazíthatók.
Ezeknek a felülvizsgálatoknak ki kell terjedniük a szükségletekre, valamint az elfogadott fejlesztési célok - köztük az emberi jogokkal, a demokráciával, a jogállamisággal és a jó kormányzással kapcsolatos célok - tekintetében vállalt kötelezettségekre és az ezekkel kapcsolatban elért eredményekre.
(6) A Bizottság jelentést tesz a tagállamokkal közös programozásról a 236/2014/EU rendelet 17. cikkében említett félidős felülvizsgálati jelentés keretében, és abban ajánlásokat fogalmaz meg, amennyiben a közös programozás nem valósult meg teljes mértékben.
12. cikk
A válság-, válság utáni, illetve instabil helyzetben lévő országokra és régiókra vonatkozó programozás
(1) A válság-, válság utáni, illetve instabil helyzetben lévő vagy természeti katasztrófáknak kitett országokra és régiókra vonatkozó programozási dokumentumok kidolgozásakor megfelelően figyelembe kell venni az érintett országok és régiók kiszolgáltatottságát, sajátos szükségleteit és körülményeit.
Megfelelő figyelmet kell fordítani a konfliktusmegelőzésre, az állam- és békeépítésre, a konfliktust követő megbékélési folyamatra és az újjáépítési intézkedésekre, valamint e folyamatokban a nők által betöltött szerepre és a gyermekek jogai érvényesítésére.
Amennyiben partnerországokat vagy -régiókat válság sújtja, illetve válság utáni vagy instabil helyzetbe kerülnek, vagy ilyen helyzet közvetlenül érinti őket, a szükséghelyzettől a fejlesztési szakaszba való átmenet elősegítése érdekében külön hangsúlyt kell helyezni a segélyezés, a helyreállítás és a fejlesztés közötti koordináció fokozására az összes érintett szereplő körében.
Az instabil helyzetben lévő vagy természeti katasztrófáknak kitett országokra és régiókra vonatkozó programozási dokumentumoknak rendelkezniük kell a katasztrófákra való felkészülésről és azok megelőzéséről, valamint az ilyen katasztrófák következményeinek kezeléséről, továbbá foglalkozniuk kell a sokkhatással szembeni kiszolgáltatottsággal és a rugalmasság növelésével is.
(2) Amennyiben azt sürgősségi szempontok kellőképpen indokolják, például válsághelyzetben vagy a demokrácia, a jogállamiság, az emberi jogok vagy az alapvető szabadságok közvetlen veszélyeztetettsége esetén a Bizottság a 236/2014/EU rendelet 16. cikk (4) bekezdésében említett eljárással összhangban azonnal alkalmazható végrehajtási jogi aktusokat fogadhat el az e rendelet 11. cikkében említett stratégiai dokumentumok és többéves indikatív programok módosítása érdekében.
E felülvizsgálatok a hosszú távú együttműködés és fejlesztés felé való átmenet biztosítása érdekében konkrét és testre szabott stratégiát vonhatnak magukkal, előmozdítva ezzel a humanitárius és a fejlesztéspolitikai eszközök jobb koordinálását és az egyiktől a másik felé való megfelelőbb átmenetet.
13. cikk
A tematikus programokra vonatkozó programozási dokumentumok
(1) A tematikus programokra vonatkozó többéves indikatív programokban meg kell határozni az érintett témához kapcsolódó uniós stratégiát, valamint - a „Globális közjavak és kihívások” programra tekintettel - minden egyes együttműködési területre vonatkozóan az uniós finanszírozásra kiválasztott prioritásokat, az egyedi célkitűzéseket, a várt eredményeket, az egyértelmű, konkrét és átlátható teljesítménymutatókat, a nemzetközi helyzetet és a főbb partnerek tevékenységeit, továbbá adott esetben a segélyezés módjait is.
Az átfogó kezdeményezésekben való részvételre vonatkozóan adott esetben meg kell határozni a forrásokat és az intervenció kiemelt területeit.
A tematikus programokra vonatkozó többéves indikatív programok kiegészítik a földrajzi programokat, és összhangban állnak a 11. cikk (3) bekezdésében említett stratégiai dokumentumokkal.
(2) A tematikus programokra vonatkozó többéves indikatív programokban az indikatív pénzügyi keretösszegeket átfogó módon, együttműködési területenként és prioritásonként kell megadni. Ezen indikatív pénzügyi keretösszegek adott esetben összegsáv formájában is megadhatók és/vagy kiosztatlan tartalékot képezhetnek.
A tematikus programokra vonatkozó többéves indikatív programokat - adott esetben a hatékony végrehajtás érdekében - felül kell vizsgálni, a félidős vagy ad hoc felülvizsgálatokat is figyelembe véve.
A felülvizsgálatok eredményeként az indikatív pénzügyi keretösszegek, a prioritások, az egyedi célkitűzések, a várt eredmények, a teljesítménymutatók és adott esetben a segélyezés módjai is kiigazíthatók.
14. cikk
A pánafrikai programra vonatkozó programozási dokumentumok
(1) Az e cikk szerinti, a pánafrikai programra vonatkozó programozási dokumentumok elkészítésekor, végrehajtásakor és felülvizsgálatakor tiszteletben kell tartani a 3. cikk (4)-(8) bekezdésében rögzített segélyhatékonysági elveket.
A pánafrikai programra vonatkozó programozási dokumentumoknak olyan párbeszéden kell alapulnia, amelyben valamennyi érdekelt fél - például a Pánafrikai Parlament is - részt vesz.
(2) A pánafrikai programra vonatkozó többéves indikatív programban meg kell határozni a finanszírozásra kiválasztott prioritásokat, az egyedi célkitűzéseket, a várt eredményeket, az egyértelmű, konkrét és átlátható teljesítménymutatókat és adott esetben a segélyezés módjait.
A pánafrikai programra vonatkozó többéves indikatív programnak összhangban kell állnia a földrajzi és tematikus programokkal.
(3) A pánafrikai programra vonatkozó többéves indikatív programban az indikatív pénzügyi keretösszegeket átfogó módon, együttműködési területenként és prioritásonként kell megadni. Ezek az indikatív pénzügyi keretösszegek adott esetben összegsáv formájában is megadhatók.
A pánafrikai programra vonatkozó többéves indikatív program adott esetben felülvizsgálható, amennyiben ez a váratlan kihívások vagy a végrehajtási problémák megoldásához, valamint a stratégiai partnerség esetleges felülvizsgálatának figyelembevételéhez szükséges.
15. cikk
A stratégiai dokumentumok jóváhagyása és a többéves indikatív programok elfogadása
(1) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján hagyja jóvá a 11. cikkben említett stratégiai dokumentumokat és fogadja el a 11., 13. és 14. cikkben említett többéves indikatív programokat. Ezeket a végrehajtási jogi aktusokat a 236/2014/EU rendelet16. cikkének (3) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni. Ezt az eljárást kell alkalmazni az olyan felülvizsgálatok esetében is, amelyek jelentős mértékben módosítják a stratégiát vagy annak programozását.
(2) Amennyiben azt sürgősségi szempontok kellőképpen indokolják, például válsághelyzetben vagy a demokrácia, a jogállamiság, az emberi jogok vagy az alapvető szabadságok közvetlen veszélyeztetettsége esetén a Bizottság a 236/2014/EU rendelet 16. cikk (4) bekezdésében említett eljárással összhangban felülvizsgálhatja az e rendelet 11. cikkében említett stratégiai dokumentumokat és az e rendelet 11., 13. és 14. cikkében említett többéves indikatív programokat a
IV. CÍM
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
16. cikk
Az e rendelet alapján nem támogatható harmadik országok részvétele
Kivételes és kellően indokolt körülmények között, valamint a 2. cikk (3) bekezdésének sérelme nélkül, az uniós finanszírozás koherenciájának és hatékonyságának biztosítása, illetve a regionális és régiókon átívelő együttműködés előmozdítása érdekében a Bizottság az e rendelet 15. cikkével összhangban a többéves indikatív programok keretében vagy a 236/2014/EU rendelet 2. cikkével összhangban a vonatkozó végrehajtási rendelkezésekben úgy határozhat, hogy a tevékenységek támogathatóságát kiterjeszti az egyébként az e rendelet 1. cikke szerint finanszírozásra nem jogosult országokra és területekre is, amennyiben a végrehajtandó tevékenység globális, regionális, régiókon vagy határokon átívelő jelleggel bír.
17. cikk
A Bizottság felhatalmazása
(1) A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 18. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusok útján módosítsa a következőket:
a)
az együttműködési területek részletes leírása:
i.
az I. melléklet A. és B. részében kifejtett 5. cikk (3) bekezdése
ii.
a II. melléklet A. részében kifejtett 7. cikk (2) bekezdése
iii.-
a II. melléklet B. részében kifejtett 8. cikk (2) bekezdése
iv.
a III. mellékletben kifejtett 9. cikk (3) bekezdése, különösen az Afrika-EU csúcstalálkozókat követő intézkedésként
b)
a földrajzi programok, valamint a globális közjavak és kihívások tematikus program keretében előirányzott, a IV. mellékletben foglalt indikatív pénzügyi keretösszegek. A módosítások révén az eredeti összeg legfeljebb 5 %-kal csökkenthető, kivéve a IV. melléklet 1b. pontja szerinti keretösszegeket.
(2) A 236/2014/EU rendelet 17. cikkében említett félidős felülvizsgálati jelentés közzétételét követően és a félidős felülvizsgálati jelentésben foglalt ajánlások alapján a Bizottság legkésőbb 2018. március 31-ig az e cikk (1) bekezdésében említett felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogad el.
18. cikk
A felhatalmazás gyakorlása
(1) A Bizottság az e cikkben meghatározott feltételek mellett felhatalmazást kap felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadására.
(2) A Bizottság 17. cikkben említett, felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadására vonatkozó felhatalmazása e rendelet érvényességi idejére szól.
(3) Az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja a 17. cikkben említett felhatalmazást. A visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban megjelölt felhatalmazást. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon, vagy a benne megjelölt későbbi időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét.
(4) A Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadását követően haladéktalanul és egyidejűleg értesíti arról az Európai Parlamentet és a Tanácsot e jogi aktus elfogadásáról.
(5) Az 17. cikk értelmében elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktus csak akkor lép hatályba, ha az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a jogi aktusról való értesítését követő két hónapon belül sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt ellene kifogást, illetve ha az említett időtartam lejártát megelőzően mind az Európai Parlament, mind a Tanács arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem fog kifogást emelni. Az Európai Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére ez az időtartam két hónappal meghosszabbodik.
19. cikk
A bizottság
(1) A Bizottságot egy bizottság (a továbbiakban: a fejlesztési együttműködési eszköz bizottság) segíti. Ez a bizottság a 182/2011/EU rendelet értelmében vett bizottságnak minősül.
(2) Az EBB egy megfigyelője részt vesz a fejlesztési együttműködési eszköz bizottságnak az EBB-t érintő kérdésekkel kapcsolatos eljárásában.
20. cikk
Pénzügyi referenciaösszeg
(1) Az e rendelet végrehajtására szolgáló, a 2014 és 2020 közötti időszakra előirányzott pénzügyi referenciaösszeg 19 661 639 000 EUR.
Az éves előirányzatot az Európai Parlament és a Tanács hagyja jóvá a többéves pénzügyi keretben meghatározott korlátokon belül.
(2) Az 5-9. cikkben említett minden egyes program számára a 2014 és 2020 közötti időszak tekintetében elkülönített indikatív keretösszegeket a IV. melléklet tartalmazza.
(3) Az Európai Parlament és a Tanács 1288/2013/EU (16) rendelete 18. cikkének (4) bekezdésével összhangban a külső tevékenység finanszírozását szolgáló különböző fellépési eszközök keretében (a Fejlesztési Együttműködési Eszköz, az Európai Szomszédsági Támogatási Eszköz, a Partnerségi Eszköz és az Előcsatlakozási Támogatási Eszköz) 1 680 000 000 EUR indikatív keretösszeget kell elkülöníteni a 1288/2013/EU rendelet értelmében vett partnerországokba, illetve ezen országokból az Unióba irányuló, tanulási célú mobilitással kapcsolatos intézkedésekre, és az említett országok hatóságaival/intézményeivel és szervezeteivel folytatott együttműködésre és szakpolitikai párbeszédre.
Az említett források felhasználására a 1288/2013/EU rendelet alkalmazandó.
A finanszírozást két többéves előirányzaton keresztül kell biztosítani, melyek az első négy, illetve a fennmaradó három évre szólnak. Az említett finanszírozást az érintett országok megállapított szükségletei és prioritásai alapján az e rendelet által biztosított többéves indikatív programozás kell, hogy tartalmazza. Az előirányzott összegek jelentős, előre nem látott körülmények vagy fontos politikai változások esetén felülvizsgálhatók az Unió külső prioritásaival összhangban.
(4) A (3) bekezdésben említett intézkedések e rendelet szerinti finanszírozási összege nem haladhatja meg összesen a 707 000 000 EUR-t. A forrásokat a földrajzi programok pénzügyi keretösszegeiből kell lehívni a finanszírozandó tevékenységek várható regionális eloszlásának és típusának meghatározása mellett. Az e rendelet szerinti, az 1288/2013/EU rendelet hatálya alá tartozó intézkedések finanszírozásának céljára szánt forrásokat az e rendelet által felölelt partnerországokban folytatott intézkedésekre kell felhasználni, különös figyelmet fordítva a legszegényebb országokra. A z e rendeletből finanszírozott hallgatói és oktatói mobilitási intézkedések azokra a területekre összpontosítanak, amelyek a fejlődő országok inkluzív és fenntartható fejlődése szempontjából lényegesek.
(5) A Bizottság, a 236/2014/EU rendelet 13. cikkében előírtak szerint, az e rendelet végrehajtásáról szóló éves jelentésébe belefoglal egy listát, amely tartalmaz minden olyan (3) bekezdésben említett intézkedést, amelyhez a forrásokat e rendelet szerint hívtak le, kitérve az ezen intézkedéseknek az e cikk 2. és 3. cikkében meghatározott célkitűzéseknek és elveknek való megfelelőségére is.
21. cikk
Európai Külügyi Szolgálat
Ezt a rendeletet a 2010/427/EU határozattal összhangban kell alkalmazni.
22. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
Ezt a rendeletet 2014. január 1-jétől2020. december 31-ig kell alkalmazni.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Strasbourgban, 2014. március 11-én.