KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESAFGØRELSE (EU) 2015/253
af 16. februar 2015
om fastsættelse af bestemmelser om prøvetagning og rapportering i henhold til Rådets direktiv 1999/32/EF for så vidt angår svovlindholdet i skibsbrændstoffer
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets direktiv 1999/32/EF af 26. april 1999 om begrænsning af svovlindholdet i visse flydende brændstoffer og om ændring af direktiv 93/12/EØF (1), særlig artikel 6, stk. 1b, og artikel 7, stk. 1a, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Det har høj prioritet at sikre omkostningseffektivitet og sammenhæng i gennemførelsen og håndhævelsen af direktiv 1999/32/EF for at opnå de forventede sundheds- og miljøgevinster som følge af reducerede udledninger af svovldioxid fra skibsfarten og derigennem fremme fair konkurrence og øget bæredygtighed inden for søtransport.
(2)
Med henblik på at gennemføre artikel 3a, 4a og 4b i direktiv 1999/32/EF effektivt bør medlemsstaterne sikre tilstrækkelig hyppig og nøjagtig prøvetagning af skibsbrændstoffer, der leveres til skibe eller anvendes om bord på dem, herunder inspektioner af skibenes logbøger og bunkerleveringsattester.
(3)
I henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 1999/32/EF træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger til ved prøvetagning at kontrollere svovlindholdet i de skibsbrændstoffer, der anvendes til forbrænding om bord, når skibene befinder sig inden for relevante havområder og havne. I denne sammenhæng bør prøvetagningen være bredt sammensat, således at den omfatter alle de metoder til sikring af regeloverholdelsen, som er fastlagt i direktivets artikel 6, stk. 1a, litra a), b) og c).
(4)
Fysisk prøvetagning af skibsbrændstoffer med henblik på kontrol af overholdelsen af reglerne bør gennemføres enten ved at fremskaffe og analysere en stikprøve af brændstof fra skibets brændstofsystem eller ved at analysere forseglede brændstofprøver, der befinder sig om bord.
(5)
Prøvetagningens hyppighed bør fastlægges på grundlag af antallet af skibe, der anløber en medlemsstat, kontrollen af skibenes papirer, anvendelsen af alternative udvælgelsesteknologier for at sikre en ligelig fordeling af byrderne blandt medlemsstaterne og omkostningseffektivitet samt specifikke advarsler vedrørende enkelte skibe.
(6)
Prøvetagningen af skibsbrændstoffer under levering til skibe skal være målrettet skibsbrændstofleverandører, som gentagne gange ikke har overholdt den angivne specifikation på bunkerleveringsattesten, under hensyntagen til den mængde skibsbrændstof, som leverandøren markedsfører.
(7)
For at sikre en omkostningseffektiv gennemførelse af direktiv 1999/32/EF bør medlemsstaterne opfordres til at overholde den pålagte hyppighed af prøvetagningen og udvælge skibe til brændstofkontrol på grundlag af nationale risikobaserede udvælgelsesmekanismer eller ved hjælp af innovative metoder til sikring af regeloverholdelsen samt til at dele de indsamlede oplysninger med andre medlemsstater.
(8)
Et dedikeret EU-informationssystem, som er udviklet og drevet af Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed, vil være tilgængeligt for medlemsstaterne fra 1. januar 2015 og skal tjene som platform for registrering og udveksling af oplysninger om resultater af de enkelte kontroller inden for rammerne af direktiv 1999/32/EF. Medlemsstaterne bør tilskyndes til at anvende systemet, som kan bidrage betydeligt til rationalisering og optimering af vurderingen af, om direktivets krav overholdes.
(9)
For ikke at lægge uforholdsmæssige administrative byrder på medlemsstater uden kystlinje, på skibe, som fører deres flag, eller på deres skibsbrændstofleverandører, bør visse bestemmelser ikke gælde for disse medlemsstater.
(10)
Rapporteringen bør tage hensyn til den bedst mulige brug af alle tilgængelige avancerede teknologier, således at den administrative byrde kan holdes på et minimum, og de medlemsstater, der ønsker det, får fleksibiliteten til at rapportere på en mere traditionel måde. Derfor får medlemsstaterne muligheden for at bruge EU-informationssystemet til at opfylde de relevante årlige rapporteringsforpligtelser i direktiv 1999/32/EF.
(11)
Medlemsstaterne kan tidligst den 1. januar 2016, og under forudsætning af at fælles data om kontrol og prøvetagning vedrørende svovl er tilgængelige, anvende den risikobaserede udvælgelsesmekanisme, der er integreret i EU-informationssystemet, til at prioritere kontrollen af skibsbrændstof på en omkostningseffektiv måde.
(12)
Foranstaltningerne i denne afgørelse er i overensstemmelse med udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 9, stk. 1, i direktiv 1999/32/EF -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Genstand
Ved denne afgørelse fastsættes bestemmelser om prøvetagningsmetoder, prøvetagningens hyppighed og rapportering i medfør af direktiv 1999/32/EF for så vidt angår svovlindholdet i skibsbrændstoffer.
Artikel 2
Definitioner
I denne afgørelse forstås ved:
1) »brændstoftank«: en tank, hvorfra brændstof føres til efterfølgende brændselsoliefyrede forbrændingsmotorer
2) »brændstofsystem«: det system, der understøtter fordelingen, filtreringen, rensningen af og forsyningen med olie fra brændstofstankene til de brændselsoliefyrede forbrændingsmotorer
3) »skibsrepræsentant«: skibsføreren eller den ansvarshavende officer, som har ansvaret for de anvendte skibsbrændstoffer, dokumentationen og for at aftale det alternative prøvetagningspunkt for brændstoffet
4) »svovlinspektør«: en person, der af en medlemsstats kompetente myndighed er behørigt autoriseret til at kontrollere overholdelsen af bestemmelserne i direktiv 1999/32/EF
5) »EU-informationssystem«: et system, der drives af Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed og anvender de enkelte skibes havneanløbsdata inden for informationshåndteringssystemet SafeSeaNet, der er oprettet ved artikel 22a i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/59/EF (2) (»SafeSeaNet«), til at registrere og udveksle oplysninger om resultaterne af de enkelte kontroller inden for rammerne af direktiv 1999/32/EF. En risikobaseret EU-udvælgelsesmekanisme udvikles inden for rammerne af direktiv 1999/32/EF på grundlag af resultaterne af de enkelte kontroller og de dertil knyttede anmærkninger.
Artikel 3
Hyppigheden af prøvetagning af skibsbrændstoffer, der anvendes om bord på skibe
1. Medlemsstaterne foretager inspektioner af skibenes logbøger og bunkerleveringsattester om bord på mindst 10 % af det samlede antal skibe, der årligt anløber den pågældende medlemsstat.
Det samlede antal skibe, der anløber en medlemsstat, svarer her til det gennemsnitlige antal skibe de tre foregående år, således som det er blevet rapporteret via SafeSeaNet.
2. Fra den 1. januar 2016 kontrolleres svovlindholdet i det skibsbrændstof, der anvendes om bord, desuden via prøvetagning og/eller analyse af mindst følgende procentdel af de inspicerede skibe nævnt i stk. 1:
a)
40 % i medlemsstater, der fuldt ud grænser op til SOx-emissionskontrolområder (SECA-områder)
b)
30 % i medlemsstater, der delvist grænser op til SECA-områder
c)
20 % i medlemsstater, der ikke grænser op til SECA-områder.
I medlemsstater, der ikke grænser op til SECA-områder, kræves det fra den 1. januar 2020, at svovlindholdet i det skibsbrændstof, der anvendes om bord, også kontrolleres via prøvetagning og/eller analyse af mindst 30 % af de inspicerede skibe nævnt i stk. 1.
Medlemsstaterne kan overholde de i dette stykke fastsatte hyppigheder ved at vælge skibe på grundlag af nationale risikobaserede udvælgelsesmekanismer og specifikke advarsler om enkelte skibe, som rapporteres i EU-informationssystemet.
3. Det efter stk. 2 beregnede antal skibe, som ligeledes skal kontrolleres ved prøvetagning og/eller analyse, kan enten justeres (men må ikke reduceres med mere end 50 %):
a)
ved at fratrække det antal skibe, hvis mulige overtrædelse af reglerne er blevet kontrolleret ved hjælp af fjernovervågningsteknologier eller quick scan-analysemetoder, eller
b)
ved at fastlægge et passende antal, når kontrollen af papirer i overensstemmelse med stk. 1 gennemføres om bord på mindst 40 % af de skibe, der anløber den pågældende medlemsstat på årsbasis.
Den justering som omhandles i litra a) og b) skal rapporteres i EU-informationssystemet.
4. Fra den 1. januar 2016 kan medlemsstaterne i stedet for at følge den årlige frekvens fastlagt i stk. 1, 2 og 3 anvende en årlig prøvetagningsfrekvens baseret på EU's risikobaserede udvælgelsesmekanisme.
5. Denne artikel gælder ikke for Tjekkiet, Luxembourg, Ungarn, Østrig og Slovakiet.
Artikel 4
Hyppigheden af prøvetagning af skibsbrændstoffer under levering til skibe
1. I overensstemmelse med artikel 6, stk. 1a, litra b), i direktiv 1999/32/EF og under hensyntagen til den leverede mængde skibsbrændstoffer foretager medlemsstaterne på grundlag af rapporteringen i EU's informationssystem eller den årsrapport, der er omhandlet i artikel 7, prøvetagning og analyse af skibsbrændstoffer under levering til skibe, når brændstofleverandørerne er registreret i medlemsstaten, og det mindst tre gange i et givent år er blevet konstateret, at de har leveret brændstof, der ikke overholder den i bunkerleveringsattesten angivne specifikation.
2. Denne artikel gælder ikke for Tjekkiet, Luxembourg, Ungarn, Østrig og Slovakiet.
Artikel 5
Prøvetagningsmetoder til kontrol af svovlindholdet i det skibsbrændstof, der anvendes om bord
1. I tilfælde hvor svovlindholdet i de skibsbrændstoffer, der anvendes om bord, kontrolleres i overensstemmelse med artikel 3, anvender medlemsstaterne følgende trinvise tilgang til prøvetagningen og kontrollen af overholdelsen af svovlstandarderne:
a)
inspektion af skibenes logbøger og bunkerleveringsattester
b)
i fornødent omfang en eller begge af følgende metoder til prøvetagning og analyse:
i)
analyse af de forseglede brændstofprøver, der befinder sig om bord og følger med bunkerleveringsattesterne, og som er taget i overensstemmelse med regel 18(8.1) og (8.2) i bilag VI til MARPOL
ii)
stikprøvetagning om bord af skibsbrændstoffer til forbrænding om bord i overensstemmelse med artikel 6 efterfulgt af analyse.
2. Efter udført kontrol og analyse af svovlindholdet registrerer svovlinspektøren oplysningerne om den brændstofspecifikke inspektion og anmærkninger i overensstemmelse med de oplysninger, der anmodes om i artikel 7, litra a).
Artikel 6
Stikprøver om bord
1. Medlemsstaterne foretager stikprøven af skibsbrændstoffet om bord ved hjælp af en eller flere stikprøver det sted, hvor der er monteret en ventil specielt til stikprøver i brændstofsystemet, således som dette er beskrevet i skibets brændstofrørdiagram eller dets apteringstegning, og som flagstatens myndigheder eller den anerkendte organisation, der handler på dennes vegne, har godkendt.
2. Hvis det i stk. 1 omtalte sted ikke forefindes, skal prøvetagningsstedet for brændstoffet være det sted, hvor der er placeret en ventil med henblik på at tage en prøve, og det skal:
a)
give let og sikker adgang
b)
tage hensyn til forskellige kvaliteter af det brændstof, der anvendes til den brændselsoliefyrede forbrændingsmotor
c)
befinde sig nedstrøms i forhold til det brændstof, der anvendes fra brændstoftanken
d)
være så tæt på den brændselsoliefyrede forbrændingsmotors brændstoftilførsel som det er muligt og sikkert under hensyntagen til typerne af brændstof, strømhastigheden, temperaturen og trykket bagved det valgte prøvetagningssted
e)
foreslås af skibsrepræsentanten og accepteres af svovlinspektøren.
3. Medlemsstaterne kan tage en stikprøve mere end et sted i brændstofsystemet med henblik på at fastslå, om der er tale om en mulig krydskontaminering af brændstoffet pga. manglende adskillelse af brændstofsystemerne, eller hvor der anvendes flere brændstoftanke.
4. Medlemsstaterne sikrer, at stikprøven placeres i en prøvebeholder, hvorfra der kan påfyldes mindst tre prøveflasker, som er repræsentative for det anvendte skibsbrændstof.
5. Medlemsstaterne træffer foranstaltninger for at sikre følgende:
a)
at prøveflaskerne forsegles af svovlinspektøren med en unik identifikator, som anbringes under overværelse af skibsrepræsentanten
b)
at to prøveflasker bringes i land for at blive analyseret
c)
at skibsrepræsentanten opbevarer en prøveflaske i en periode på mindst 12 måneder fra prøvetagningsdatoen.
Artikel 7
Oplysninger, som skal angives i årsrapporten
Den årsrapport, som medlemsstaterne skal indgive til Kommissionen angående overholdelsen af svovlstandarderne for skibsbrændstoffer, skal som minimum indeholde følgende oplysninger:
a)
det samlede årlige antal og typerne af overtrædelser af reglerne for det målte svovlindhold i det brændstof, der er blevet undersøgt, herunder omfanget af de enkelte overtrædelser og det gennemsnitlige svovlindhold, der er blevet konstateret ved prøvetagning og analyse
b)
det samlede årlige antal kontroller af papirer, herunder bunkerleveringsattester, brændstofpåfyldningslokaliteter, oliejournaler, logbøger, procedurer for brændstofskift og fortegnelser
c)
erklæringer om manglende tilgængelighed af skibsbrændstoffer, jf. artikel 4a, stk. 5b, i direktiv 1999/32/EF, herunder skibsoplysninger, påfyldningshavn og medlemsstater, hvor brændstoffet ikke var tilgængeligt, antallet af erklæringer fra samme skib og typer ikke-tilgængelig brændselsolie
d)
meddelelser og protestskrivelser vedrørende svovlindholdet i brændstoffer rettet til skibsbrændstofleverandører i deres territorium
e)
en liste med navn og adresse på alle skibsbrændstofleverandører i den relevante medlemsstat
f)
beskrivelsen af anvendelsen af alternative emissionsreduktionsmetoder, herunder forsøg og løbende overvågning af emissioner - eller alternative brændstoffer og kontroller af, at der fortsat opnås SOx-reduktioner i overensstemmelse med bilag I og II til direktiv 1999/32/EF for skibe, der sejler under medlemsstatens flag
g)
hvor det er relevant en beskrivelse af nationale risikobaserede udvælgelsesmekanismer, herunder specifikke advarsler, og anvendelsen og resultaterne af fjernovervågning og andre tilgængelige teknologier til at prioritere skibe med henblik på kontrol
h)
det samlede antal og typen af indledte overtrædelsesprocedurer og/eller sanktioner, beløbsstørrelsen for de bøder, som den kompetente myndighed har pålagt henholdsvis skibsoperatører og skibsbrændstofleverandører
i)
for hvert enkelt skib, efter kontrollen af dets logbøger og bunkerleveringsattester og/eller prøvetagning:
i)
skibsdata, herunder IMO-nummer, type, alder og tonnage
ii)
rapporter om prøvetagninger og analyser, herunder antallet og typen af prøver, de anvendte prøvetagningsmetoder og prøvetagningssteder, med henblik på kontrol af skibstypen
iii)
relevante oplysninger om bunkerleveringsattester, brændstofpåfyldningslokaliteter, oliejournaler, logbøger, procedurer for brændstofskift og fortegnelser
iv)
håndhævelsesforanstaltninger og juridiske procedurer, der er indledt på nationalt plan, og/eller sanktioner over for det enkelte skib.
Artikel 8
Rapportens format
1. Medlemsstaterne kan anvende EU-informationssystemet til umiddelbart efter kontrollen at registrere alle relevante brændstofspecifikke kontroloplysninger og anmærkninger i systemet, herunder prøvetagningsrelaterede oplysninger.
2. Medlemsstater, der anvender EU-informationssystemet til at registrere, udveksle og dele data om kontrollerne, kan anvende den årligt aggregerede sammenstilling af håndhævelsesforanstaltninger, som EU-informationssystemet stiller til rådighed, med henblik på at opfylde deres rapporteringsforpligtelser, som er fastlagt ved artikel 7 i direktiv 1999/32/EF.
3. Medlemsstater, der ikke anvender EU-informationssystemet, sørger enten for en forbindelse mellem EU-informationssystemet og deres nationale system, der i givet fald som minimum kan registrere de samme datafelter som EU-informationssystemet, eller de rapporterer elektronisk om alle de punkter, der er omhandlet i artikel 7.
Artikel 9
Ikrafttræden
Denne afgørelse træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. februar 2015.
A BIZOTTSÁG (EU) 2015/253 VÉGREHAJTÁSI HATÁROZATA
(2015. február 16.)
az 1999/32/EK tanácsi irányelv értelmében a tengeri hajózásban használatos tüzelőanyagok kéntartalma tekintetében elvégzendő mintavételezés és jelentéstétel szabályainak meghatározásáról
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel az egyes folyékony tüzelőanyagok kéntartalmának csökkentéséről, valamint a 93/12/EGK irányelv módosításáról szóló, 1999. április 26-i 1999/32/EK tanácsi irányelvre (1) és különösen annak 6. cikke (1b) és 7. cikke (1a) bekezdésére,
mivel:
(1)
Az 1999/32/EK irányelv költséghatékony és egységes végrehajtása, valamint alkalmazása alapvető a hajózás kén-dioxid-kibocsátásának csökkentése révén elérhető, az irányelvben kitűzött egészségvédelmi és környezetvédelmi célok szempontjából, és egyúttal előmozdítja a tisztességes versenyt és a tengeri közlekedés nagyobb fenntarthatóságát.
(2)
Az 1999/32/EK irányelv 3a., 4a. és 4b. cikkének hatékony végrehajtásához szükség van arra, hogy a tagállamok kellő gyakorisággal és pontossággal végezzék a hajók fedélzetére szállított vagy ott használt tüzelőanyagok mintavételezését, ideértve a hajónaplók és a tüzelőanyagok szállítójegyének ellenőrzését is.
(3)
Az 1999/32/EK irányelv 6. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamoknak mindent meg kell tenniük annak érdekében, hogy az egyes tengeri területeken és kikötőkben tartózkodó vízi járművek által használt tüzelőanyagok kéntartalmát mintavételezéssel ellenőrizzék. Ebben az összefüggésben a mintavételezést tágan, az irányelv 6. cikke (1a) bekezdésének a), b) és c) pontjaiban említett megfelelés-ellenőrzési módszerek összességeként kell értelmezni.
(4)
A tüzelőanyagok fizikai mintavételezése és megfelelőség-ellenőrzése megvalósulhat akár a hajó tüzelőanyag-ellátást kiszolgáló rendszeréből származó pontminta vételével és elemzésével, akár a fedélzeten található lezárt tüzelőanyag-minta elemzésével.
(5)
A mintavétel gyakoriságának meghatározásakor figyelembe kell venni az egy adott tagállam kikötőibe befutó hajók számát, a hajók dokumentumainak ellenőrzését, a tagállamok közötti terhet egyenletesen elosztó alternatív célkiválasztási technológiákat és az egyes hajókra vonatkozó konkrét riasztásokat is.
(6)
A hajókra szállított tüzelőanyagok ellenőrzését érdemes azon szállítókra összpontosítani, akik korábban több alkalommal is nem a szállítójegyen foglaltaknak megfelelő tüzelőanyagot szolgáltattak, de tekintettel a szállító által forgalmazott, a tengeri hajózásban használatos tüzelőanyagok mennyiségeire.
(7)
Az 1999/32/EK irányelv végrehajtásának költséghatékonysága érdekében a tagállamokat ösztönözni kell arra, hogy nemzeti kockázatalapú célkiválasztási mechanizmusok segítségével válasszák ki a hajókat a megfelelő gyakoriságú tüzelőanyag-mintavételezésre vagy más innovatív megfelelőség-ellenőrző technológiák alkalmazására, továbbá arra is, hogy az így birtokukba jutott információkat egymás között megosszák.
(8)
2015. január 1-jétől a tagállamok rendelkezésére kell bocsátani egy erre a célra létrehozott, az Európai Tengerészeti Biztonsági Ügynökség (EMSA) által kifejlesztett és üzemeltetett uniós információs rendszert, amely platformként szolgál az egyes megfelelőség-ellenőrzések során nyert információk 1999/32/EK irányelvnek megfelelő rögzítéséhez és megosztásához. A tagállamokat ösztönözni kell e rendszer használatára, amely révén jelentősen egyszerűsíthető és optimalizálható az irányelv követelményeinek való megfelelés értékelése.
(9)
Annak érdekében, hogy a tengerparttal nem rendelkező tagállamokra, illetve az ezen tagállamok lobogói alatt közlekedő hajókra és tengeri tüzelőanyag-beszállítóira ne nehezedjen túlzott adminisztratív teher, bizonyos rendelkezések alól mentesíteni kell a tengerparttal nem rendelkező tagállamokat.
(10)
A jelentéstételhez a lehető legnagyobb mértékben igénybe kell venni az elérhető korszerű technológiákat, ezáltal is csökkentve az adminisztratív terhet, de rugalmasságot kell biztosítani azon tagállamok számára, amelyek a hagyományosabb jelentéstételt részesítik előnyben. Ezért a tagállamoknak lehetőségük lesz arra, hogy az uniós információs rendszer használatával tegyenek eleget az 1999/32/EK irányelvben előírt éves jelentéstételi kötelezettségeknek.
(11)
Legkorábban 2016. január 1-jétől, amennyiben rendelkezésre állnak közös megosztott adatok a kéntartalomra vonatkozó előírásoknak való megfelelés ellenőrzéséről és az elvégzett mintavételezésekről, a tagállamok elkezdhetik használni az uniós információs rendszerbe beépített kockázatalapú célkiválasztási mechanizmust a hajók ellenőrzésének rangsorolásához és költséghatékonyságának javításához.
(12)
Az e határozatban előírt intézkedések összhangban vannak az 1999/32/EK rendelet 9. cikkének (1) bekezdésével összhangban létrehozott bizottság véleményével,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
Tárgy
Ez a határozat az 1999/32/EK irányelv értelmében a tengeri hajózásban használatos tüzelőanyagok kéntartalmára vonatkozó mintavételezés módszereire és gyakoriságára, valamint jelentéstételre vonatkozó szabályokat határozza meg.
2. cikk
Fogalommeghatározások
E határozat alkalmazásában:
1. „üzemi tartály”: az a tartály, ahonnan a tüzelőanyag a belsőégésű motorba érkezik;
2. „tüzelőanyag-ellátást kiszolgáló rendszer”: a tüzelőanyagot az üzemi tartályból a belsőégésű motorba juttató, azt megszűrő, tisztító és továbbító rendszer;
3. „a hajó képviselője”: a hajó parancsnoka vagy azon felelős tisztje, aki a használt tüzelőanyagokért, a dokumentációért és az alternatív tüzelőanyag-mintavételi pontról való megállapodásért felel;
4. „kéntartalom-ellenőr”: valamely tagállam illetékes hatósága által az 1999/32/EK irányelv rendelkezéseinek való megfelelés vizsgálatára felhatalmazott személy;
5. „uniós információs rendszer”: az egyes hajóknak a SafeSeaNetben, vagyis a 2002/59/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (2) 22a. cikke értelmében létrehozott tengeri információkezelő rendszerben tárolt kikötői adatait felhasználó, az Európai Tengerészeti Biztonsági Ügynökség által üzemeltetett rendszer, amelynek rendeltetése az 1999/32/EK irányelv értelmében elvégzett egyéni megfelelőség-ellenőrzésekkel kapcsolatos adatok és eredmények tárolása, valamint megosztása. Az uniós kockázatalapú célkiválasztási mechanizmus az egyéni megfelelőség-ellenőrzések ebben fellelhető eredményei és az 1999/32/EK irányelv szerinti kapcsolódó adatok alapján kerül kifejlesztésre.
3. cikk
A hajók fedélzetén használt tüzelőanyagok mintavételezésének gyakorisága
(1) A tagállamok a kikötőikben évente kikötő hajók legalább 10 %-ának fedélzetén elvégzik a hajónaplók és a tüzelőanyagok szállítójegyeinek ellenőrzését.
Az egy tagállamban évente kikötő hajók számát az előző három év során a SafeSeaNeten keresztül bejelentett hajók számának átlagaként kell kiszámítani.
(2) 2016. január 1-jétől a hajók fedélzetén használt tüzelőanyagok kéntartalmának ellenőrzését is el kell végezni, akár mintavétellel, akár elemzéssel, vagy mindkettővel, méghozzá az (1) bekezdés szerinti ellenőrzésen átesett hajók következők szerinti százalékán:
a)
az SOx-kibocsátás-ellenőrzési területekkel (SECA) végig határos tagállamokban 40 %;
b)
az SOx-kibocsátás-ellenőrzési területekkel (SECA) részben határos tagállamokban 30 %;
c)
az SOx-kibocsátás-ellenőrzési területekkel (SECA) nem határos tagállamokban 20 %.
2020. január 1-jétől a hajók fedélzetén használt tüzelőanyagok kéntartalmának ellenőrzését az SOx-kibocsátás-ellenőrzési területekkel (SECA) nem határos tagállamokban az (1) bekezdés szerinti ellenőrzésen átesett hajók 30 %-ánál kell elvégezni akár mintavétellel, akár elemzéssel, vagy mindkettővel.
Az ebben a bekezdésben előírt ellenőrzési gyakoriságnak a tagállamok megfelelhetnek a nemzeti kockázatalapú célkiválasztási mechanizmusok használatával, vagy az egyes hajók kapcsán az uniós információs rendszeren keresztül bejelentett konkrét riasztások alapján is.
(3) Az akár mintavétellel, akár elemzéssel, vagy mindkettővel ellenőrizendő hajók (2) bekezdésnek megfelelően kiszámolt száma az alábbi módszerek egyikével kiigazítható, de legfeljebb az eredeti szám 50 %-áig:
a)
csökkentve azon hajók számával, amelyeknél a megfelelést távérzékeléses technológiával vagy gyorsleolvasásos elemzéssel vizsgálják; vagy
b)
megfelelő szám megállapításával, amennyiben az adott tagállamban évente kikötő hajók legalább 40 %-ánál elvégzik az (1) bekezdés szerint a dokumentumok ellenőrzését.
Az a) és a b) pontban említett kiigazítást az uniós információs rendszer használatával jelenteni kell.
(4) 2016. január 1-jétől az (1), (2) és (3) bekezdésben említett ellenőrzési gyakoriság helyett alkalmazható az uniós kockázatalapú célkiválasztási rendszernek megfelelő éves ellenőrzési gyakoriság.
(5) Ez a cikk nem alkalmazandó a Cseh Köztársaság, Luxemburg, Magyarország, Ausztria és Szlovákia esetében.
4. cikk
A hajók fedélzetére szállított tüzelőanyagok mintavételezésének gyakorisága
(1) Az 1999/32/EK irányelv 6. cikkének (1a) bekezdése b) alpontjának megfelelően, és figyelembe véve tengeri közlekedésben használatos tüzelőanyagok szállított mennyiségét, a tagállamok kötelesek elvégezni a tengeri közlekedésben használatos tüzelőanyagok mintavételezését és elemzését a szállítás közben az adott tagállamban bejegyzett olyan szállítók esetében, amelyek az uniós információs rendszer szerinti jelentések vagy a 7. cikk szerinti éves jelentés alapján egy adott évben legalább három alkalommal olyan tüzelőanyagot szállítottak, amely nem felelt meg a tüzelőanyag szállítójegyén szereplő leírásnak.
(2) Ez a cikk nem alkalmazandó a Cseh Köztársaság, Luxemburg, Magyarország, Ausztria és Szlovákia esetében.
5. cikk
A hajók fedélzetén használt tüzelőanyagok kéntartalmának ellenőrzésére szolgáló módszerek
(1) A hajók fedélzetén használt tüzelőanyagok kéntartalmának a 3. cikkel összhangban történő ellenőrzése során a tagállamok a következő lépcsős megközelítést alkalmazzák:
a)
a hajónaplók és a tüzelőanyagok szállítójegyeinek ellenőrzése;
b)
az alábbi mintavételi és elemzési módok egyike vagy mindkettő:
i.
a szállítójegyet kísérő, a MARPOL-egyezmény VI. mellékletének 18(8.1) és (8.2) előírása szerint levett, lezárt fedélzeti tüzelőanyag-minták elemzése;
ii.
helyszíni pontmintavétel a hajókon elégetésre szánt tengeri hajózásban használatos tüzelőanyagból a 6. cikknek megfelelően, majd a minta elemzése.
(2) A kéntartalom-ellenőrzési és elemzési folyamat végén a kéntartalom-ellenőr feljegyzi az egyes tüzelőanyagok vizsgálatának eredményeit a 7. cikk a) pontjában említett információtípusok szerint.
6. cikk
Pontminták vétele a fedélzeten
(1) A tengeri közlekedésben használatos tüzelőanyagokból a tagállamoknak a hajók fedélzetén található egy vagy több ponton kell mintát venniük: ott, ahol a hajónak a lobogó szerinti hatóság vagy az annak nevében eljáró elismert szervezet által jóváhagyott gépészeti vagy mérnöki tervrajzai szerint a tüzelőanyag-ellátást kiszolgáló rendszerben a mintavételt szolgáló szelep található.
(2) Amennyiben az (1) bekezdésnek megfelelő pont nem áll rendelkezésre, a mintavételi pont egy olyan beépített, mintavételt szolgáló szelep, amelynek meg kell felelnie a következő feltételeknek:
a)
biztonságosan és könnyen hozzáférhető;
b)
figyelembe veszi a hajó belsőégésű motorja által használt különböző tüzelőanyag-kategóriákat;
c)
a tüzelőanyag-továbbítási rendszerben az üzemi tartály utáni területrészek egyikén található;
d)
a tüzelőanyagok típusait, a mintavételezési pont mögötti áramlási sebességet, hőmérsékletet és nyomást szem előtt tartva biztonságos, ugyanakkor a lehető legközelebb van a belsőégésű motor tüzelőanyag-bevezetési pontjához;
e)
a hajó képviselője javasolta, a kéntartalom-ellenőr pedig elfogadta.
(3) A tagállamok a tüzelőanyag-ellátást kiszolgáló rendszer több pontján is vehetnek pontmintát annak megállapítása érdekében, hogy történik-e keresztszennyeződés a különböző tüzelőanyagok között, amennyiben a tüzelőanyag-ellátást kiszolgáló rendszerek nem teljesen különállók, vagy amennyiben a hajón több üzemi tartály is van.
(4) Gondoskodni kell arról, hogy a pontmintát olyan edénybe gyűjtsék, amelyből legalább három, a használt, tengeri közlekedésben használatos tüzelőt hűen képviselő mintavételi palack megtölthető.
(5) A tagállamok intézkedéseket hoznak annak biztosítása érdekében, hogy
a)
a mintavételi palackokat a kéntartalom-ellenőr a hajó képviselőjének jelenlétében egyedi azonosítóval ellátott zárral lássa el;
b)
két mintavételi palackot a partra szállítsanak elemzés céljából;
c)
egy mintavételi palackot a hajó képviselője őrizzen meg a minta vételétől számított legalább 12 hónapon keresztül.
7. cikk
Az éves jelentésben szerepeltetendő adatok
A tagállamok által a Bizottsághoz benyújtandó, a tengeri hajózásban használatos tüzelőanyagok kéntartalmára vonatkozó szabványoknak való megfelelésről szóló éves jelentésnek legalább a következő adatokat kell tartalmaznia:
a)
az adott évben előforduló olyan esetek száma és jellege, amikor a vizsgált tüzelőanyag kéntartalma nem megfelelő volt, a kéntartalomra vonatkozó egyedi eredmények meg nem felelésének mértéke, a mintavétel és elemzés útján a mintákban mért átlagos kéntartalom;
b)
az éves szinten elvégzett dokumentum-ellenőrzések száma, ideértve a tüzelőanyagok szállítójegyei, a tüzelőanyag-vételezési helyek, az olaj-nyilvántartási naplók, a hajónaplók, a tüzelőanyag-cserék és egyéb feljegyzések ellenőrzését;
c)
a tengeri hajózásban használatos tüzelőanyag rendelkezésre állásának hiányával kapcsolatos bejelentések az 1999/32/EK irányelv 4a. cikke (5b) bekezdésének megfelelően, megadva az érintett hajó adatait, azt a vételezési kikötőt és tagállamot, ahol a hiány bekövetkezett, az adott hajó által tett bejelentések számát, valamint a hiányzó tüzelőanyag típusát;
d)
a tagállam területén bejegyzett tengeri közlekedésben használatos tüzelőanyagok beszállítóival és e tüzelőanyagok kéntartalmával kapcsolatos értesítések és kifogásoló levelek;
e)
a tengeri közlekedésben használatos tüzelőanyagoknak a tagállamban bejegyzett beszállítói neve és címe;
f)
beszámoló a tagállam lobogója alatt közlekedő hajók által alkalmazott alternatív kibocsátás-csökkentési intézkedésekről, ideértve a próbákat és a kibocsátások folyamatos nyomon követését, valamint az alternatív tüzelőanyagok használatát, amely az SOx-kibocsátások folyamatos ellenőrzése mellett valósul meg, összhangban az 1999/32/EK irányelv I. és II. mellékletével;
g)
adott esetben a nemzeti célkiválasztási mechanizmusok ismertetése, kitérve a riasztásokra, valamint az egyes hajók ellenőrzésének rangsorolásában a távérzékeléses és egyéb technológiák alkalmazására és eredményeire;
h)
a szabálysértési eljárások és/vagy szankciók összesített száma és típusa, az illetékes hatóság által a hajók üzemeltetőire, valamint a tengeri hajózásban használatos tüzelőanyagok beszállítóira kiszabott bírságok mértéke;
i)
az egyes hajók kapcsán a hajónapló és a tüzelőanyagok szállítójegyeinek ellenőrzését vagy a tüzelőanyag-mintavételt vagy mindkettőt követően:
i.
a hajó adatai, így IMO-száma, típusa, kora és űrtartalma;
ii.
az adott hajótípusra vonatkozó szabványoknak való megfelelés ellenőrzése keretében végzett mintavétellel és elemzéssel kapcsolatos jelentések, amelyek többek között tartalmazzák a minták számát és típusát, az alkalmazott mintavételi módszert és a mintavétel helyét;
iii.
a tüzelőanyagok szállítójegyeivel, a tüzelőanyag-vételezési helyekkel, az olaj-nyilvántartási naplókkal, a hajónaplókkal, a tüzelőanyag-cserékkel és egyéb feljegyzésekkel kapcsolatos információk;
iv.
az adott hajó ellen irányuló végrehajtó intézkedések és nemzeti szintű jogi eljárások vagy szankciók.
8. cikk
A jelentés formátuma
(1) A tagállamok használhatják az uniós információs rendszert a tüzelőanyagok vizsgálataival kapcsolatos részletek és eredmények, ezen belül a mintavételre vonatkozó adatok dokumentálására közvetlenül az ellenőrzést követően.
(2) Amennyiben egy tagállam a megfelelés ellenőrzésével kapcsolatos adatokat az uniós információs rendszerben rögzíti, cseréli és osztja meg, eleget tehet az 1999/32/EK irányelv 7. cikkében előírt jelentési kötelezettségeknek az uniós információs rendszer segítségével előállítható éves összesítés révén.
(3) Az uniós információs rendszert nem használó tagállamok vagy létrehoznak saját nemzeti rendszerük és az uniós rendszer között egy olyan kapcsolatot, amely legalább megjeleníti ugyanazokat az adatmezőket, vagy elektronikus jelentést nyújtanak be a 7. cikkben említett valamennyi elemről.
9. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Kelt Brüsszelben, 2015. február 16-án.